urf · H8A5URF1 · 2020-09-24 00:00:00 — 7.lag som ändrar eller upphäver en lag enligt 1–6. Vidare sägs i tredje stycket att detta dock inte gäller om Lagrådets granskning skulle sakna betydelse på grund av frågans beskaffenhet eller skulle fördröja lagstiftningsfrågans behandling så att avsevärt men uppkommer. 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET Om regeringen föreslår att ska meddela lag i något av de ämnen som anges ovan men inte har inhämtat Lagrådets yttrande ska regeringen redovisa skälen för detta för . Att Lagrådet inte har hörts över ett lagförslag utgör aldrig hinder mot att lagen tillämpas. Området för Lagrådets granskning bestäms alltså av en konkret uppräkning i 8 kap. 21 § andra stycket RF av de typer av lagar som omfattas. Lagrådet ska höras över lagförslag som gäller tryckfrihetsförordningen, yttrandefrihets- grundlagen, sådan lagstiftning som är intagen i offentlighets- och sekretessla- gen (2009:400), fri- och rättighetsbegränsande lagstiftning, lagstiftning om be- gränsning av konflikträtten på arbetsmarknaden, lagstiftning om expropriation m.m., upphovsrättslig lagstiftning, lag som i fri- och rättighetshänseende sär- behandlar utländska medborgare, lag som innebär åligganden för kommu- nerna, civilrättslig lagstiftning, betungande offentligrättslig lagstiftning (bl.a. strafflag och lag om statlig eller skatt) samt sådana föreskrifter om rättskipning och förvaltning som enligt 11 eller 12 kap. RF ska beslutas i lag (m.fl. s. 442). Ändringar i regeringsformen omfattas inte av Lagrådets granskningsområde. Som skäl för detta har bl.a. anförts att det måste finnas utrymme för politiska bedömningar i frågor som är av grundläggande bety- delse för statsskicket (jfr SOU 1978:34 s. 287 och prop. 2009/10:80 s. 144). Av 8 kap. 22 § RF följer att Lagrådets granskning ska avse 1.hur förslaget förhåller sig till grundlagarna och rättsordningen i övrigt, 2.hur förslagets föreskrifter förhåller sig till varandra, 3.hur förslaget förhåller sig till rättssäkerhetens krav, 4.om förslaget är utformat så att lagen kan antas tillgodose de syften som har angetts, och 5.vilka problem som kan uppstå vid tillämpningen. Enligt 3 § lagen om Lagrådet består lagrådet av minst en och högst fem avdel- ningar. Det högsta antalet avdelningar ökade från fyra till fem genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2013/14:13, bet. 2013/14:KU8). Syftet med lagändringen var att skapa bättre möjligheter för Lagrådet att genomföra sin granskningsuppgift vid mycket stora arbetsanhop- ningar. Enligt 19 § lagen om Lagrådet ska ställa en tjänsteman till Lagrådets förfogande för att föredra ett ärende som har beretts i kansliet och för att på annat lämpligt sätt hjälpa Lagrådet vid behandlingen av ärendet. När Lagrådet behandlar ett lagförslag som har väckts i , ska det ut- skott som har begärt Lagrådets yttrande ställa föredragande till förfogande. 19.3Regeringens och roller i den parlamentariska processen Av regeringsformen framgår bl.a. att stiftar lag och att regeringen styr riket (1 kap. 4 och 6 §§ RF). I praktiken stiftar de allra flesta 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET lagar på förslag av regeringen. I propositionen om 1974 års regeringsform an- fördes att en medverkan i lagstiftningsprocessen av regeringen genom att den utarbetar lagförslag som den överlämnar till för prövning ”framstår som naturlig och ändamålsenlig och kan förutsättas bli ett normalt led i lag- stiftningsproceduren också enligt den nya regeringsformen” (prop. I grundlagspropositionen framhölls också att en av regeringens viktig- aste uppgifter är att utarbeta förslag som prövas av (prop. 1973:90 s. 258). Genom att lägga fram förslag till styr regeringen enligt en grundlagskommentar i praktiken inriktningen av arbete (m.fl., 2018, andra upplagan, Regeringsformen – med kommentarer, s. 57). Enligt 4 kap. 4 § RF får regeringen och varje riksdagsledamot väcka förslag om allt som kan komma under prövning, om inte annat anges i re- geringsformen. I förarbetena till regeringsform anförs att det får för- utsättas, ”liksom ”, att regeringen inte lägger fram förslag i klart interna riksdagsangelägenheter. Något uttryckligt förbud ansågs inte påkallat (SOU 1972:15 s. 264, prop. 1973:90 s. 258). Vidare anförde Grundlagberedningen (SOU 1972:15 s. 264): I allmänhet torde det inte bli aktuellt att propositionsvägen föreslå änd- ringar i annan författningsreglering som väsentligen gäller och dess egna myndigheter än sådan som är upptagen i RO, i vallagen eller i riksbankslagen (likn.). Med hänsyn till det nära sambandet med lagrum- men i RO kan regeringen måhända också få anledning att beröra innehållet i tilläggsbestämmelser till RO. Har själv begärt utredning och förslag genom regeringen i en riksdagsfråga som normalt inte bör bli före- mål för initiativ från regeringen, är denna givetvis oförhindrad att lägga fram proposition. Utskottsväsendet är enligt Grundlagberedningen det bärande elementet i det svenska riksdagsarbetet (SOU 1969:62 och SOU 1972:15 s. 133). Utskottsvä- sendet är befäst i grundlag liksom kravet att i princip samtliga riksdagsärenden ska beredas i utskott innan de beslutas i kammaren. 19.4 Regeringens beredning av propositioner Förutom regleringen av lagrådsgranskningen vid regeringens beredning av lagärenden följer av 7 kap. 2 § RF att vid beredningen av regeringsärenden ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Upplysningar och yttranden ska också i den omfattning som behövs inhämtas från kommunerna. Även sammanslutningar och enskilda ska i den omfattning som behövs ges möjlighet att yttra sig. I motiven framhålls att inhämtandet av yttranden från myndigheter, organisationer och andra enskilda sammanslut- ningar är ett karakteristiskt och betydelsefullt inslag i den svenska politiska beslutsprocessen (prop. 1973:90 s. 287). Varken av bestämmelserna i rege- ringsformen eller av dess förarbeten framgår dock närmare hur ett remissför- farande bör gå till. är ett remissförfarande skriftligt, men det förekom- mer att regeringen hämtar in synpunkter muntligen. Vilka myndigheter som är berörda och i vilken omfattning det är erforderligt att kommuner, 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET organisationer och enskilda ges möjlighet att yttra sig avgörs av vederbörande departementschef eller annat statsråd under vanligt konstitutionellt ansvar. (Is- berg & , Grundlagarna [2019], kommentaren till 7 kap. 2 § RF). Beredningskravet kan sägas utgöra grunden för såväl remissförfarandet som hela kommittéväsendet. har i flera granskningar framhållit att beredningskravet ska tillmätas stor vikt. Genom att låta förslag och pågående ärenden komma myndigheter, organisationer och andra till del kan de bli allsidigt belysta och konsekvenserna av dem så långt som möjligt kända på förhand. Kvaliteten på regeringens och, i förlängningen, i vissa fall även beslutsfattande ökar därmed till gagn för demokrati, rättssä- kerhet och effektivitet. Utskottet har påmint om att beredningskravet inte är absolut. Upplysningar och yttranden ska enligt bestämmelsen i rege- ringsformen inhämtas i den mån det är behövligt (bet. 2008/09:KU10 s. 63). Regeringsärenden avgörs av regeringen vid regeringssammanträden (7 kap. 3 § RF) och beslutsfattandet är kollektivt. Regeringsärenden som faller inom flera departements verksamhetsområden ska beredas i samråd med övriga be- rörda statsråd (15 § förordningen [1996:1515] med instruktion för ). har till uppgift att bereda regeringsärenden och att i övrigt biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet (7 kap. 1 § RF och 1 § förordningen med instruktion för ). Det ska framhållas att lagberedningen ställer mycket höga krav på organi- sering och resurser. I verksamhet nyttjas i stor utsträckning den expertis som finns inom den statliga myndighetsorganisationen i stort. Ar- betet bedrivs i nära samarbete mellan experter på alla de politikområden på olika departement som berörs och genom beredning i flera led, med juridisk granskning av normalt mycket erfarna jurister. Dessutom kvalitetssäkras arbe- tet genom arbetet i , en granskning som är både rättslig och språklig. Klarspråksarbetet har kommit att få allt större utrymme under . 19.4.1Regeringskansliets interna riktlinjer för beredning av propositioner Ett antal principer har lagts fast för att beredningen av regeringsärenden ska fungera. I Statsrådsberedningens PM 2012:1 (med senare revideringar) Sam- rådsformer i beskrivs formerna för gemensam beredning, allmän beredning och delning. Gemensam beredning måste alltid äga rum i så god tid före beslutet att de berörda statsråden har en reell möjlighet att föra fram sina synpunkter och påverka ärendets beredning och avgörande. Samrå- det sköts i praktiken i första hand av statsrådens medarbetare på olika håll och nivåer i . Den gemensamma beredningen är aldrig avslutad förrän alla i samrådskretsen är överens. Allmän beredning äger normalt rum , efter regeringssammanträdet. Samtliga statsråd som inte har för- hinder deltar. Vidare finns det förfarande som kallas delning. Innan regeringen beslutar om t.ex. propositioner ger det departement som bereder ärendet övriga 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET departement tillfälle att lämna synpunkter på det utkast som upprättats. Del- ningen fyller en viktig informativ funktion för alla departement men är också ett betydelsefullt led i beredningen för att säkerställa statsrådens inflytande i det kollektiva beslutsfattandet. Man kan inte inskränka sig till enbart delning om sakfrågan berör fler departement än det egna. Delningen kan normalt inte ske förrän eventuell gemensam bredning har avslutats. Svar och klartecken när det gäller bl.a. propositioner och lagrådsremisser måste inväntas från följande delningsmottagare innan ärendet tas upp på ett regeringssammanträde: •en kontaktperson eller statssekreterare på samord- ningskansli Det finns ytterligare riktlinjer om hur propositioner tas fram. Propositions- handboken (Ds 1997:1) och – kompletteringar och er- satta avsnitt (SB PM 2019:4) beskriver gången i propositionsarbetet och inne- håller riktlinjer för den formella utformningen av propositioner och lagrådsre- misser. Gröna boken (Ds 2014:1) innehåller riktlinjer för författningsskriv- ning. I framhålls när det gäller beredningskravet i 7 kap. 2 § RF att det traditionella sättet för regeringen att få upplysningar och yttran- den är att skicka ut betänkanden och promemorior på remiss (s. 27). Rege- ringen kan dock även skaffa sig information på annat sätt, främst genom re- missmöten och genom att hämta in underhandssynpunkter. I promemorian an- förs att alla komplicerade lagstiftningsärenden ska föregås av remissbehand- ling. Remissmöten kan dock i sådana fall användas som en del av berednings- förfarandet, om ärendet har föregåtts av tidigare utredningar och remissförfa- randen. Det ska enligt handboken starkt understrykas att det endast är i verk- liga undantagssituationer som regeringen i stället för en remissbehandling eller ett remissmöte kan ta kontakt med berörda myndigheter under hand och ha överläggningar med dessa. Vidare framhålls att det i varje enskilt fall måste bedömas om situationen är sådan att remissbehandling kan underlåtas. kan det finnas anledning att göra ändringar i ett redan remitterat för- slag, t.ex. med anledning av inkomna remissynpunkter. Om det rör sig om stora och väsentliga ändringar är det oftast, enligt handboken, nödvändigt att ta fram ett nytt förslag för en ny remissomgång (s. 34). Ändringarna kan också gälla en väl avgränsad delfråga. Även i dessa fall styrs, enligt handboken, kra- vet på beredning av 7 kap. 2 § RF. Det finns inga regler för hur en komplette- ring av beredningsunderlaget ska göras, utan det får avgöras från fall till fall. De möjligheter som nämns i handboken är skriftliga kompletterande syn- punkter från de remissinstanser som särskilt berörs av frågan, remissmöten el- ler underhandskontakter. 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET 19.4.2 interna riktlinjer i fråga om Lagrådet innehåller bl.a. riktlinjer för den formella utform- ningen av propositioner och lagrådsremisser. Som en riktlinje i fråga om lagrådsremisser anges att en kontakt bör tas på ett tidigt stadium i proposit- ionsarbetet med rättssekretariatet på det egna departementet och eventuellt med granskningsenheten inom för att utreda frågan om in- hämtande av ett yttrande från Lagrådet (s. 93). I handboken framhålls att be- skedet behövs dels för planeringen av Lagrådets arbete, dels för planeringen av det egna arbetet. Det understryks att lagrådsgranskningen ibland kräver både avsevärd tid och avsevärda insatser av propositionsskrivaren. Lagrådet behöver också tid för att skriva sitt yttrande. Det framhålls att en lagrådsremiss inte skiljer sig mycket från en proposit- ion och att det är regeringen som fattar det formella beslutet om att inhämta Lagrådets yttrande. När det gäller riktlinjer om arbetet med att utarbeta en proposition efter lagrådsremissen påpekas att Lagrådets granskning resulterar i ett gransknings- yttrande i form av ett protokoll. Med anledning av protokollet måste departe- mentet ta ställning till de synpunkter och förslag som Lagrådet har framfört i protokollet. Detta görs när propositionen utarbetas. Vidare anges att propositionsskrivaren under den särskilda underrubriken i propositionens avsnitt Ärendet och dess beredning ska redogöra kortfattat för hur Lagrådets synpunkter har påverkat propositionens innehåll. Om lagrådsremissens lagförslag stämmer överens med propositionens lagför- slag ska detta enligt handboken anmärkas och bilagan med lagrådsremissens lagförslag utelämnas. I övriga fall bifogas de av lagrådsremissens lagförslag eller de delar av dessa som avviker från propositionens. Enligt handboken bör det dessutom under rubriken anges i vilka avsnitt Lagrådets synpunkter har kommenterats, vilket kan göras både i avsnit- tet Skälen för regeringens förslag och i avsnittet Författningskommentar. Det sägs vidare att det är bra att redan under rubriken tala om att Lagrå- dets synpunkter har följts i allt väsentligt, om så är fallet. I varje fall måste det tydligt framgå av propositionen vilka synpunkter som har accepterats. Likaså måste det enligt handboken föras en tydlig argumentation i de delar där Lagrå- dets synpunkter inte har följts. Enligt promemorian Samrådsformer i (SB PM 2012:1 [rev 2018 II]) ska ärenden där Lagrådet har avstyrkt ett lagförslag i dess helhet eller allvarligt ifrågasatt det beredas med Statsrådsberedningens gransknings- kansli, när det gäller hur förslaget bör hanteras vidare. 19.5 Riksdagsorgan – förslagsrätt och beredningskrav Som framgått regleras regeringens och riksdagsledamöternas förslagsrätt i re- geringsformen. Avsikten är inte att endast dessa ska ha förslagsrätt; vilka i övrigt som har initiativrätt framgår av riksdagsordningen (prop. 1973:90 s. 258). 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET Grundlagberedningen anförde att organ som står under huvud- mannaskap kan ha speciell anledning att i särskilda frågor göra framställningar som kan leda till riksdagsbeslut. Organen borde få rätt att väcka initiativ direkt i , i den mån det fanns behov. De organ som avsågs var de som helt eller delvis utsågs av . Dessa fick rätt att väcka förslag hos i frågor som rörde organets kompetens, organisation, personal eller verksam- hetsformer. Inom den ramen skulle förslag kunna läggas fram av både större och mindre vikt, således även förslag som skulle medföra ändringar i den grundläggande normeringen för organet i t.ex. regeringsformen eller riksdags- ordningen (SOU 1972:15 s. 266 f.). fick samtliga organ som helt eller delvis utsågs av så- ledes väcka förslag i i frågor som rörde organets kompetens, orga- nisation, personal eller verksamhetsformer (utom utskotten, vars initiativrätt regleras i en egen bestämmelse). ändrades bestämmelserna så att för- slagsrätten förbehålls riksdagsstyrelsen, fullmäktige och direktionen i Riks- banken, ombudsmän samt de 2003 nytillkomna organen riksrevi- sorerna och styrelsen för (det senare organet avskaffades 2010). Motivet för förändringen var att det var endast dessa tre av de äldre riksdagsorganen (samt det 2002 avskaffade revisorer) som hade utnyttjat förslagsrätten. Ett annat skäl för förändringen var att rätten att ta for- mella initiativ i var en viktig del av den självständighet i förhållande till som , ombudsmän och borde åtnjuta. När det gällde riksdagsstyrelsen var motivet för att behålla den formella förslagsrätten styrelsearbetets breda inriktning på frågor som gäller verksamheten i och dess organ. Dessutom utarbetas inte sällan riks- dagsstyrelsens förslag med anledning av att begärt en utredning i frågan (förs 2002/03:RS1 s. 9–11 och bet. 2002/03:KU15 s. 15). års riksdagsordning framhöll Grundlagberedningen att talmans- konferensen och förvaltningsstyrelse syntes inta en särställning ge- nom att de kunde ha anledning att väcka förslag i riksdagsangelägenheter som gällde andra enheter i än dem själva. fick rätt att väcka förslag i om riksdagsarbetets bedrivande. Talmanskonfe- rensen fick också rätt att lägga fram förslag i frågor om och dess organ, om förslaget grundade sig på en utredning som talmanskonferensen till- satt på uppdrag. fick rätt att väcka förslag hos i frågor som rörde förvaltningen inom eller dess myndigheter, om frågan föll under styrelsens handläggning (SOU 1972:15 s. 266 och tilläggsbestämmelse 3.8.2 RO i dess lydelse 1975). När talmanskonferensen och förvaltningsstyrelsen avskaffades och riks- dagsstyrelsen inrättades övertog riksdagsstyrelsen rätten att väcka förslag hos (bet. 1999/2000:KU19). Med riksdagsordning fick styrel- sen också rätt att lägga fram förslag om den ekonomiadministrativa lagstift- ningen för , ombudsmän och Riksrevis- ionen. Innan styrelsen gör en sådan framställning ska de berörda 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET myndigheterna ges tillfälle att yttra sig (2012/13:URF3 s. 97 och framst. 2013/14:RS3 s. 90, jfr 2012/13:URF2 s. 64 f.). Riksdagsorganens förslagsrätt regleras enligt följande i riksdagsordningen: 9 kap. 17 § Riksdagsorganen riksdagsstyrelsen, fullmäktige och direkt- ion, ombudsmän och får göra framställningar hos i frågor som rör riksdagsorganets kompetens, organisation, personal eller verksamhetsformer. får föreskriva att riksdagsstyrelsen, fullmäk- tige och direktion samt ombudsmän även i andra fall får göra framställningar hos . Särskilda bestämmelser om redogörelser till från ett riksdags- organ finns i lag. Vad som föreskrivs i första stycket gäller förutom riksrevisorn också riksrevisionsdirektören. Ytterligare föreskrifter om sådana framställningar finns i lag. Riksdagsstyrelsen får göra framställningar hos i frågor som gäl- ler riksdagsarbetets bedrivande, hör till styrelsens handläggning eller gäl- ler den ekonomiadministrativa lagstiftningen för , ombudsmän och . Innan riksdagsstyrelsen gör en framställning som gäller den ekonomi- administrativa lagstiftningen för , om- budsmän och ska berörda myndigheter ges tillfälle att yttra sig. Styrelsen får även i andra fall göra framställningar hos i frå- gor som gäller eller dess organ om framställningarna grundar sig på förslag från utredningar som styrelsen har tillsatt på upp- drag. Framställningar från fullmäktige och direktion Tilläggsbestämmelse 9.17.4 fullmäktige och direktion får göra framställningar hos riks- dagen inom sina ansvarsområden. Var och en av ombudsmän får göra framställningar hos riksda- gen med anledning av frågor som har uppkommit i hans eller hennes till- synsverksamhet. Ytterligare föreskrifter om sådana framställningar finns i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. Justitieombudsmännen får göra framställningar till med anledning av en fråga som uppkommit i deras tillsynsverksamhet. Bestämmelsens hän- visning till JO-instruktionen syftar på att samråd i så fall hållas med chefsju- stitieombudsmannen innan en framställning lämnas till (4 § lagen [1986:765] med instruktion för ombudsmän). Sådana framställ- ningar är sällsynta. Önskemål om författningsändringar brukar JO rikta till re- geringen. En framställning från ett riksdagsorgan är i likhet med en proposition ett riksdagsärende som ska behandla. 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET behandling av en framställning från ett riksdagsorgan är i princip identiska med formerna för behandlingen av propositioner från regeringen. Det löper motionstid på framställningarna, de remitteras till utskott, berört utskott läm- nar ett betänkande i ärendet och kammaren fattar beslut. Det kan nämnas att ett utskott får väcka förslag hos i ett ämne som hör till dess beredningsområde (utskottsinitiativ). får i ekonomisk-politiskt syfte väcka förslag även i ett ämne som hör till ett annat utskotts beredningsområde (9 kap. 16 § RO). 19.6 Riksdagsorganens beredning av framställningar Som framgått finns det ett beredningskrav i regeringsformen som gäller innan regeringen beslutar om en proposition. I stor utsträckning saknas sådana for- mella beredningskrav när det gäller framställningar från riksdagsorgan. Det enda kravet som finns i riksdagsordningen är att innan riksdagsstyrelsen gör en framställning som gäller den ekonomiadministrativa lagstiftningen för , ombudsmän och ska be- rörda myndigheter ges tillfälle att yttra sig. I praktiken föregås varje förslag av större omfattning från riksdagsstyrelsen av en utredning som styrelsen har tillsatt. Det kan vara en enskild person som är utredare eller en parlamentariskt sammansatt utredning. Utredningen skickas på remiss till berörda myndigheter, vissa lärosäten och juridiska in- stanser, främst domstolar. Normalt är remisstiden (som för rege- ringens utredningar). Remissvaren sammanställs och bearbetas av Riksdags- förvaltningen (normalt juridiska enheten). Det finns en checklista för beredningen av ärenden i styrelsen som är fram- tagen för att underlätta för den som har ansvar för att bereda ett ärende till riksdagsstyrelsen. Checklistan kan användas som stöd för planering, genom- förande och föredragningar. I checklistan påminns om att ärendet kan kräva föredragningar i olika forum – talmannen, gruppledarna, ledamotsrådet och partikanslicheferna. Det finns dock ingen motsvarighet till de handböcker som finns inom vid framtagandet av en proposition, vilket inte hindrar att Gröna boken (Ds 2014:1) med riktlinjer för författningsskrivning också används inom . 19.7Utskotten – beredningskrav och skyldighet att inhämta Lagrådets yttrande finns ett särskilt beredningskrav i riksdagsordningen om ett utskott är på väg att föreslå en lag med anledning av en motion eller genom ett ut- skottsinitiativ (10 kap. 4 § RO). Utskottet ska i ett sådant fall inhämta behöv- liga upplysningar och yttranden om inte utskottet finner synnerliga skäl mot det. Detta gäller också för förslag som påverkar statens budget. 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET inte har inhämtat upplysningar eller yttranden, ska utskottet i sitt betänkande redovisa skälen för detta. En framställning från riksdagsstyrelsen är ingen motion och inget utskotts- initiativ. Det innebär att om ställer sig bakom en fram- ställning från riksdagsstyrelsen krävs inte att utskottet inhämtar ”behövliga upplysningar och yttranden”. 19.7.2 Utskottens skyldighet att inhämta yttrande från Lagrådet Utskottens skyldighet att inhämta yttranden från Lagrådet regleras i 8 kap. 21 Om ett utskott föreslår en lag som faller inom området för Lagrådets granskning är det enligt regeringsformen i princip obligatoriskt att inhämta yttrande av Lagrådet. Undantag från denna skyldighet gäller om Lagrådets granskning skulle sakna betydelse på grund av frågans beskaffenhet eller skulle fördröja lagstiftningsfrågans behandling så att avsevärt men uppkom- mer.