urf · H8A5URF1 · 2020-09-24 00:00:00 — 1.ansvara för centrala förhandlingar med de fackliga organisationerna samt företräda myndigheter i sådana tvister, 2.upprätta förslag till anslag på statens budget, dock inte för Riksrevis- ionen, 3.i övrigt handlägga frågor om förvaltningen inom och frågor om förvaltning av ekonomisk natur inom myndigheter, utom , 18 BESLUTSORDNINGEN FÖR TECKNANDE AV KOLLEKTIVAVTAL OCH STRIDSÅTGÄRDER 4.besluta om föreskrifter och allmänna råd i sådana frågor som avses i 1–3, och 5.besluta om föreskrifter och allmänna råd om registrering och gallring av allmänna handlingar samt arkiv- och dokumenthantering. Enligt 2 § 6 lagen (2011:745) med instruktion för (ne- dan instruktionen) ska om inte annat är särskilt före- skrivet ingå centrala kollektivavtal samt i övrigt utöva arbetsgivarens befogen- heter enligt dessa när det gäller myndigheter samt företräda riksda- gens myndigheter som arbetsgivare i arbetstvister om kollektivavtal som har slutits av . ska ge myndigheter möjlighet att fram- föra sina synpunkter på förhandlingsfrågor som direkt berör respektive myn- dighet. får till en av myndigheter överlämna handläggningen av en avtalsfråga som är av betydelse för den myndigheten. får, enligt 7 § 2 och 3 instruktionen, meddela de fö- reskrifter som behövs för tillämpningen av centrala kollektivavtal som Riks- dagsförvaltningen ingått och meddela personaladministrativa föreskrifter i öv- rigt för myndigheter utom . Enligt 10 § 6 instruktionen beslutar riksdagsstyrelsen om slutande av kol- lektivavtal med arbetstagarnas huvudorganisationer, avbrytande av andra för- handlingar än förhandlingar i tvister om avtal, lockouter eller andra stridsåt- gärder samt andra förhandlingsfrågor som är av principiell natur eller har större ekonomisk betydelse eller är gemensamma för myndigheter. Ärenden som inte ska beslutas av riksdagsstyrelsen eller personalansvars- nämnden beslutas av riksdagsdirektören eller, om inte riksdagsstyrelsen be- stämt något annat, av den som riksdagsdirektören utser. Riksdagsstyrelsen får överlåta till riksdagsdirektören att avgöra ärenden som avses i 10 § 6 när sty- relsens beslut inte utan olägenhet kan avvaktas. Sådana beslut ska anmälas för styrelsen vid dess nästkommande sammanträde. Riksdagsdirektören ska enligt 22 § instruktionen svara för Riksdagsförvalt- ningens arbetsgivarpolitik och företräda som arbetsgi- vare. 18.2.2 Hanteringen av centrala kollektivavtal myndigheter utgör ett eget avtalsområde inom vilket det är Riks- dagsförvaltningen som ansvarar för tecknandet av centrala kollektivavtal. Ut- gångspunkten är att myndigheter ska ha så lika anställningsvillkor som möjligt jämfört med staten i övrigt. Det innebär att de flesta avtal som tecknar är likalydande, eller med endast mindre juste- ringar, med de som tecknat. Även i de fall de är likalydande krävs det dock att detta fastställs i ett kollektivavtal. hade en förhandlingschef som hade rätten att ingå centrala kollektivavtal. Liksom nu skulle dessa ”slutas” (god- kännas/beslutas) av riksdagsstyrelsen. När den dåvarande förhandlingschefen 18 BESLUTSORDNINGEN FÖR TECKNANDE AV KOLLEKTIVAVTAL OCH STRIDSÅTGÄRDER gick i pension överfördes ansvaret till personalchefen. Förhandlingschefen och sedermera personalchefen ingick i den s.k. frikretsen för vilken riksdagssty- relsen beslutade om anställningsvillkor. När inrättades 2000 fick den administrativa direktören rätten att ingå centrala avtal. återinfördes funktionen med en förhand- lingschef, men rätten att ingå centrala avtal delegerades dock inte utan låg kvar hos den administrativa direktören för att senare inte delegeras alls. finns ingen delegering och det är således riksdagsdirektören som ingår avtal, under förutsättning att riksdagsstyrelsen godkänner dem. När t.ex. centrala ramavtal om löner m.m. löper ut avvaktar HR-enheten (tidigare benämnd personalenheten) tills parterna inom av- talsområde är klara. Därefter tar HR-enheten fram förslag till avtal för riks- dagsområdet med de justeringar och anpassningar som behövs. I samband med att nya ramavtal tecknas sluts ofta avtal om ändringar i befintliga avtal och ibland även helt nya avtal. HR-enheten förhandlar avtalen med de centrala fackliga organisationerna och efter det skriver parterna under avtalen. Ef- tersom det i huvudsak handlar om avtal som ska tecknas där avsikten är att inte avvika från det som gäller staten i övrigt förankras inte detaljerna med riksdagsdirektören under processen. I de flesta fall kan eller vill förvaltningen inte avvika, det gäller t.ex. pensionsavtal och trygghetsavtal. När avtalen är underskrivna av de fackliga företrädarna bereder HR-chefen frågan hos riksdagsdirektören som skriver under avtalen under förutsättning att riksdagsstyrelsen godkänner dem. Styrelsen beslutar sedan om att god- känna avtalen. HR-enheten informerar därefter internt och till myn- digheter om att avtalen är tecknade. I praktiken är det sällan efterfrågar synpunkter på förhandlingsfrågor från de andra myndigheterna. Riksdagsdirektören har bju- dit in övriga myndighetschefer i samband med att nya ramavtal tecknats. HR- enheten har ett uppdrag att mer regelbundet kalla HR-cheferna vid myndigheter till möten om bl.a. de centrala förhandlingsfrågorna. I de fall centrala avtal har berört en enskild myndighet har Riksdagsförvalt- ningen kontaktat den myndigheten, som fått möjlighet att lämna synpunkter. Enligt riksdagsdirektörens föreskrift (2012:2) om ansvarsområden inom svarar HR-enheten för centrala kollektivavtalsförhand- lingar för myndigheter. Det gällande huvudavtalet godkändes av riksdagsstyrelsen 2003. Nya cen- trala kollektivavtal och ändringar i gällande avtal godkänns av styrelsen i stort sett . 18.3 Regeringen och dess myndigheter I en utredning , Staten och arbetsgivarorganisationerna (SOU 1992:100), pekade på en rad komplikationer med en direkt politisk styrning av den statliga arbetsgivarfunktionen. Komplikation- erna hängde enligt kommittén samman med regeringens vidare ansvar för 18 BESLUTSORDNINGEN FÖR TECKNANDE AV KOLLEKTIVAVTAL OCH STRIDSÅTGÄRDER arbetsmarknaden i dess helhet. Kommittén menade att om regeringen skulle uppträda som arbetsgivare för de statligt anställda skulle den ta på sig en roll som är svår att förena med de andra roller den har. Kommittén presenterade några utgångspunkter för utformningen av den statliga arbetsgivarorganisationen, bl.a. att den centrala arbetsgivarfunktionen bör utformas i överensstämmelse med den svenska förvaltningstraditionen med myndigheter som är fristående från regeringen och att den centrala arbets- givarfunktionen bör utövas självständigt. I några avseenden fanns det dock enligt kommittén skäl att göra avsteg från organisationens självständighet. Parternas självständighet på det statliga om- rådet bör vila på förutsättningar att de agerar på ett ansvarsfullt sätt när det gäller bl.a. förhandlingsordningar, skydd mot samhällsfarliga konflikter och skydd för den politiska demokratin. Kommittén menade att det därför var rim- ligt att regeringen även i fortsättningen prövar ändringar i de s.k. huvudavta- len, som utgör hörnstenar i förhandlingsrätten för de statsanställda. Ett infly- tande från regeringen och på detta område behövs för att så långt som möjligt undvika andra ingrepp i de statligt anställdas förhandlings- och konflikträtt. Regeringen presenterade sitt förslag till ny arbetsgivarpolitik i budgetpro- position 1992/93:100 och delade kommitténs uppfattning att regeringen nor- malt inte skulle behöva godkänna de kollektivavtal som arbetsgivarorganisat- ionen sluter, med undantag av de s.k. huvudavtalen samt MBA-R, vilka bl.a. rör frågor av betydelse för skyddet mot samhällsfarliga konflikter och skydd för den politiska demokratin. Avtal skulle inte längre behöva träffas med för- behåll om regeringens godkännande. Regeringen ansåg att detta borde gälla även för avtal av mer långsiktig karaktär, som t.ex. pensionsavtal och trygg- hetsavtal. Som en följd av detta förändrade synsätt ombildades Statens arbetsgivar- verk till en uppdragsmyndighet för de statliga myndigheterna med uppdrag att utöva sin verksamhet på ett självständigt sätt i förhållande till den politiska nivån (prop. 1993/94:77, bet 1993/94:KU19). är en förvaltningsmyndighet för statliga arbetsgivarfrågor (förordningen [2007:829] med instruktion för ). Myndig- heten är en sammanslutning av statliga arbetsgivare och icke-statliga arbetsgi- vare som myndigheten bedömer har intressegemenskap med statliga arbetsgi- vare och som har gett myndigheten i uppdrag att träffa kollektivavtal. Riks- dagsförvaltningen har ett serviceavtal med . ansvarar för att som arbetsgivarorganisation utveckla och samordna den statliga arbetsgivarpolitiken. Myndigheten ska förhandla för sina medlemmar och företräda dem i arbetstvister. leds av ett arbetsgivarkollegium. Kollegiet styr verksam- heten bl.a. genom att besluta om stadgar för . 18 BESLUTSORDNINGEN FÖR TECKNANDE AV KOLLEKTIVAVTAL OCH STRIDSÅTGÄRDER en styrelse som svarar för verksamheten i enlighet med arbetsgivarkollegiets beslut. Det är styrelsen som fastställer arbetsordningen. Styrelsen beslutar i frågor om lockout eller andra stridsåtgärder. Beslut om lockout eller andra stridsåtgärder mot arbetstagare hos staten meddelas av . Kollektivavtal av större principiell eller ekonomisk betydelse sluts eller sägs upp av förhandlingschefen efter godkännande av styrelsen. Övriga kol- lektivavtal sluts eller sägs upp av förhandlingschefen efter samråd med gene- raldirektören. De flesta kollektivavtal som tecknar är likalydande med de kollektivavtal som tecknat eller avviker bara i be- gränsad omfattning. Som framgått ovan har beslutsprocessen ändrats för rege- ringens myndigheter. Huvudavtalen sluts under förbehåll om regeringens god- kännande, medan övriga centrala kollektivavtal hanteras av . En motsvarande tillämpning när det gäller avtalsområde kan sägas innebära att det bör vara riksdagsdirektören och inte riksdagsstyrelsen som sluter centrala kollektivavtal, med undantag för huvudavtal. Det är således lämpligt att riksdagsstyrelsen inte beslutar om kollektivavtal. Avtalen är av sådan natur att det inte behöver vara styrelsen som beslutar om dem. Den nuvarande ordningen är omständlig och tidskrävande, och det kan vara svårt att hinna besluta om ändringar i ett avtal inom rätt tid. I stället bör riksdagsdirektören besluta om kollektivavtal och övriga frågor som regleras i 10 § 6 instruktionen för , med undantag för huvudavtal. Beslut om att teckna huvudavtal bör således ligga kvar hos riksdagsstyrelsen. Avtal som styrelsen beslutat om tidigare fortsätter att gälla. Enligt det gällande huvudavtalet får stridsåtgärd inom förhandlingsområde inte om- fatta arbetstagare med vissa anställningar. Omfattningen av denna s.k. undan- tagskrets påverkas inte av detta förslag. Enligt 22 § instruktionen ska riksdagsdirektören företräda Riksdagsförvalt- ningen som arbetsgivare. Det bör anges i samma paragraf att riksdagsdirektö- ren sluter centrala kollektivavtal på riksdagsmyndigheternas vägnar utom hu- vudavtal samt beslutar om lockouter eller andra stridsåtgärder. Ärenden som inte enligt 10 och 25 §§ ska beslutas av riksdagsstyrelsen eller personalansvarsnämnden beslutas av riksdagsdirektören eller, om inte riks- dagsstyrelsen bestämt något annat, av den som riksdagsdirektören utser. De övriga förhandlingsfrågor som omfattas av styrelsens kompe- tens enligt 10 § 6 bör också flyttas från styrelsen, eftersom det normalt i prak- tiken är mindre frågor. Om de skulle visa sig vara ”av större vikt eller princi- piell betydelse” ska de enligt 10 § 9 ändå beslutas av styrelsen. Riksdagsdirektören övertar därmed styrelsens befogenheter med undantag för huvudavtal. 18 BESLUTSORDNINGEN FÖR TECKNANDE AV KOLLEKTIVAVTAL OCH STRIDSÅTGÄRDER föreskrivs i 2 § andra stycket instruktionen att Riksdagsför- valtningen ska ge myndigheter möjlighet att framföra sina syn- punkter på förhandlingsfrågor som direkt berör respektive myndighet. För att skapa en tydlig form för detta föreslås att det ska föreskrivas att inför beslut om centrala kollektivavtal samt om andra förhandlingsfrågor ska samråd hål- las med ett arbetsgivarkollegium. Riksdagsdirektören bör vara ordförande i kollegiet. Kollegiet får i uppgift att lämna råd till riksdagsdirektören inför be- slut om kollektivavtal, stridsåtgärder och andra frågor i enlighet med styrel- sens nuvarande befogenheter i 10 § 6. I kollegiet ska representanter för de öv- riga riksdagsmyndigheterna, dvs. ombudsmän (), och , beredas plats. På så sätt tillförsäkras de övriga riksdags- myndigheterna inflytande. Kollegiet kan anta en egen arbetsordning, och där ange de närmare for- merna för arbetet. Det är rimligt att den tjänsteman som ansvarar för de cen- trala förhandlingarna inom är föredragande i kollegiet. nämndmyndigheter har inga egna anställda och finansieras ge- nom anslag. ska enligt sin in- struktion erbjuda nämndmyndigheterna kanslistöd. Överenskommelser om så- dant stöd finns med samtliga nämndmyndigheter. Eftersom nämndmyndighet- erna inte tecknar några avtal av det slag som är aktuellt ska de inte företrä- das med egna representanter i kollegiet. Förslaget innebär ändringar i 2, 10 och 22 §§ lagen (2011:745) med in- struktion för . 19Riksdagsstyrelsens inhämtande av yttrande från Lagrådet Riksdagsstyrelsen åläggs att inhämta yttrande från Lagrådet om styrelsen avser att i en framställning föreslå en lag eller ändring i en lag som faller inom området för Lagrådets granskning. Vidare införs ett beredningskrav som innebär att riksdagsstyrelsen, , och åläggs att inhämta behövliga upplysningar innan de lägger fram en fram- ställning för . Frågan om i ökad utsträckning bör lagstifta utan förslag från regeringen är inte aktuell i detta sammanhang. Den frågeställning som är aktuell rör endast det begränsade område där riksdagsstyrelsen, Riksban- ken, JO och får lägga fram förslag. Någon änd- ring av det området är inte aktuell. I direktiven redovisas att den parlamentariska processen bygger på grundprin- cipen att det är regeringen som genom propositioner lägger fram lagförslag som därefter tar ställning till. Ett undantag från den principen är att riksdagsstyrelsen, enligt tilläggsbestämmelse 9.17.2 RO, har en begränsad framställningsrätt hos i frågor om bl.a. riksdagsarbetets bedrivande. Riksdagsstyrelsens framställningar gäller regelmässigt frågor om riksdagsar- betet där det finns en samsyn mellan riksdagspartierna. Innan regeringen lämnar ett lagförslag till ska den i de flesta fall först inhämta ett yttrande från Lagrådet. Någon motsvarande föreskrift om att riksdagsstyrelsen ska inhämta ett yttrande från Lagrådet i frågor som faller inom ramen för styrelsens framställningsrätt finns dock inte. Det blir i dessa fall i stället som under utskottsberedningen får inhämta ett yttrande, i enlighet med de allmänna bestämmelserna i 8 kap. 21 § RF om ett utskotts skyldighet att höra Lagrådet. Med utgångspunkt i att det skulle kunna bidra till goda förutsättningar för riksdagsstyrelsen att lämna framställningar av hög kvalitet till har frågan väckts om det borde införas en möjlighet även för styrelsen att höra Lagrådet. Utredningen ska mot den bakgrunden, med beaktande av regering- ens och olika roller i den parlamentariska processen, överväga om det bör införas en möjlighet för riksdagsstyrelsen att höra Lagrådet i de frågor som omfattas av styrelsens framställningsrätt. 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET har vissa lagförslag i underkastats en gransk- ning i särskild ordning innan de läggs fram för . Enligt re- geringsform i den ursprungliga lydelsen granskades förslag till allmän civillag, till allmän kriminallag och till vissa andra lagar av , innan de lades fram för . Skyldigheten att inhämta Högsta domstolens syn- punkter fick efter hand allt vidare omfattning. I samband med att Regerings- rätten inrättades 1909 överfördes granskningsuppgiften till Lagrådet, som be- stod av tre ledamöter av och en ledamot av Regeringsrätten (numera ). Skyldigheten att inhämta synpunkter från Lagrådet på lagförslagupphörde . Ett skäl som anfördes var att det inte var förenligt med en fullt konse- kvent parlamentarism att ge ett organ utan parlamentarisk förankring en ovill- korlig rätt att yttra sig i vissa lagstiftningsärenden (prop. 1970:24 s. 35 f.). I samband med avskaffandet av den obligatoriska lagrådsgranskningen beskrev föredragande statsråd granskning på följande sätt (prop. 1970:24 s. 35): •att undersöka om den tekniska metod som har valts för att realisera ett lag- förslags syfte är ändamålsenlig •att undersöka om olika regler i lagförslaget står i överensstämmelse med varandra •att undersöka om lagförslaget passar väl in i rättsordningen i övrigt •att uppmärksamma svårigheter som kan uppkomma vid tillämpningen av den nya lagstiftningen och göra klargörande uttalanden om hur dessa svå- righeter kan bemästras. Något förslag om att innebörden av Lagrådets granskning skulle framgå av grundlagen lämnades emellertid inte. regeringsform bevarades den fakultativa lagrådsgranskningen. ändrades regeringsformens bestämmelser om lagrådsgranskningen på så sätt att det uttryckligen angavs i vilka fall yttranden från Lagrådet borde inhämtas samt vad Lagrådets granskning skulle avse. I motiven framhölls att Lagrådets verksamhet var värdefull som ett led i arbetet med att få fram full- goda lagförslag och att granskningen i Lagrådet var en garanti för att rättssä- kerhetsintresset och kravet på enhetlighet, konsekvens och klarhet iakttogs (prop. 1978/79:195 s. 45 f.). Enligt motiven borde Lagrådets granskning inte omfatta lagförslagens allmänpolitiska grunder utan uteslutande ägnas åt deras juridiska sida. Det borde inte heller komma i fråga att skapa regler som innebar att en lag i efterhand sattes åt sidan enligt gällande principer om lagprövning på den grunden att Lagrådets yttrande inte hade inhämtats. Utformningen av bestämmelsen om granskningens inriktning anslöt nära till beskrivningen lagstiftningsärende (m.fl., Regeringsformen – med kommenta- rer, andra upplagan, 2018, s. 446). 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET Bestämmelsen om vad Lagrådets granskning skulle avse tillkom på Rättig- hetsskyddsutredningens förslag, och som skäl för detta anförde utredningen bl.a. följande (SOU 1978:34 s. 134): Det blir då betydelsefullt, inte minst med tanke på lagrådets möjligheter att slå vakt om sitt oberoende, att grundlagen så långt möjligt gör det klart i vilka hänseenden lagrådet skall yttra sig. Lagrådet skall inte behöva ris- kera att bli utsatt för kritik vare sig för att dess granskning är politiskt in- riktad eller för att det inte i den omfattning som hade varit påkallad ger sin syn på exempelvis frågor om tolkning av grundlag eller frågor av rättssä- kerhetskaraktär. Det föredragande statsrådet uttalade följande om Lagrådets granskning (prop. 1978/79:195 s. 48): För min del vill jag ansluta mig till rättighetsskyddsutredningens övervä- ganden i denna del. De utgår från den enighet som råder om att lagrådets granskning bör begränsas till lagförslagens juridiska sida och att pröv- ningen av deras allmänna politiska grunder ankommer uteslutande på riks- dagen och regeringen. Jag vill särskilt understryka vikten av att lagrådet iakttar den största återhållsamhet när det gäller sakfrågor av politisk natur. Det är inte förenligt med lagrådets ställning i vårt konstitutionella system att det redovisar andra synpunkter än sådana som är av juridisk-teknisk art. har föreslagit en regel som anger vilken in- riktning som lagrådsgranskningen sålunda bör ha. Frågan är om RF bör innehålla en sådan regel. I likhet med rättighetsskyddsutredningen anser jag att det är betydelse- fullt att grundlagen så långt möjligt gör klart i vilka hänseenden lagrådet skall yttra sig, inte minst med tanke på lagrådets ställning som en från re- geringen och fristående, juridisk-teknisk granskningsinstans. En regel av denna innebörd motverkar att lagrådet uppfattas som ett politiskt organ. För att lagrådet skall kunna fylla sin uppgift måste förtroendet för dess neutralitet i politiska frågor vara orubbat. Syftet med reglerna om granskningens inriktning är alltså att ge Lagrådet rätt att granska förslagen från juridisk men inte politisk synpunkt (m.fl. s. 447). Det är emellertid inte alltid så lätt att avgöra vad som är politik och vad som är juridik, och inriktningen av granskningen i fråga om hur ett lagför- slag förhåller sig till rättsordningen i övrigt eller till rättssäkerhetens krav kan tänkas innefatta åtminstone rättspolitiska bedömningar (Lavin, Lagrådet och den offentliga rätten 1999–2001, 2001, s. 24). Även pekade på svårigheten att skilja mellan politik och juridik och anförde följande (SOU 1978:34 s. 133): Vad som i ett läge ter sig som ett val mellan skilda tekniska metoder att nå ett mål kan senare, när de politiska partierna har börjat utforma sina stånd- punkter i fråga, vara ett politiskt omstritt problem. Självfallet får det inte komma i fråga att lagrådet exempelvis avstår från att hävda en mening i fråga om tolkning av en viss grundlagsbestämmelse därför att något av de politiska partierna har en känd ståndpunkt i frågan: detta skulle kunna öka risken för en senare konflikt mellan och rättstillämpande organ. Den nuvarande regleringen i regeringsformen om Lagrådets granskning trädde i kraft . I motiven framhöll regeringen att den fakultativa 19 RIKSDAGSSTYRELSENS INHÄMTANDE AV YTTRANDE FRÅN LAGRÅDET regeln om lagrådsgranskning i praktiken tillämpades som en obligatorisk regel (prop. 2009/10:80 s. 142 f.). Det kunde därför enligt regeringen inte förväntas att antalet granskningsärenden i Lagrådet skulle komma att öka nämnvärt om regeln att yttrande av Lagrådet borde inhämtas ändrades på så sätt att det blev obligatoriskt att inhämta yttrande i fråga om lagar som faller inom gransk- ningsområdet. Regeringen anförde vidare att denna ändring skulle innebära en principiell och önskvärd förstärkning av Lagrådets ställning och att betydelsen av förhandsgranskningen betonas, bl.a. när det gäller lagförslagens grundlags- enlighet. Huvudregeln ändrades således från att yttrande från Lagrådet bör in- hämtas till att det ska inhämtas. Vikten av Lagrådets granskning markerades ytterligare genom att det s.k. viktighetskriteriet togs bort. Det innebär att Lagrådets hörande inte längre begränsas till lagar som är viktiga för enskilda eller från allmän synpunkt. I 8 kap. 20 § RF anges att det för att lämna yttranden över lagförslag ska finnas ett lagråd, där det ingår domare eller, vid behov, tidigare domare i och . Vidare anges att närmare be- stämmelser om Lagrådets sammansättning och tjänstgöring meddelas i lag. Bestämmelserna finns i lagen (2003:333) om Lagrådet. Enligt 8 kap. 21 § första stycket RF inhämtas yttrande från Lagrådet av regeringen eller, enligt vad som närmare anges i riksdagsordningen, av ett riks- dagsutskott. Av andra stycket följer att ett yttrande från Lagrådet ska inhämtas innan beslutar 1.grundlag om tryckfriheten eller om motsvarande frihet att yttra sig i ljud- radio, television och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en databas samt tekniska upptagningar, 2.lag om begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar, 3.lag som avses i 2 kap. 14–16 §§, 20 § eller 25 § (grundläggande fri- och rättigheter), 4.lag om behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automati- serad, 5.lag om beskattning eller lag som innebär åligganden för kom- munerna, 6.lag som avses i 2 § första stycket 1 eller 2 (enskildas personliga ställning och deras personliga och ekonomiska förhållanden inbördes samt förhållandet mellan enskilda och det allmänna under förutsättning att föreskrifterna gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga el- ler ekonomiska förhållanden) eller lag som avses i 11 eller 12 kap. (rättskip- ningen och förvaltningen), eller