urf · H8A5URF1 · 2020-09-24 00:00:00 — Det torde dock vara svårt att tvinga en ledamot att lämna uppdraget som lekmannarevisor i Systembolaget eftersom det uppdraget enligt Systembolagets bolagsordning ska gälla till slutet av den första årsstämma som hålls då lekman- narevisorn utsågs. Det har förekommit att ledamöter har valts in i utskott för en annan par- tigrupp än den som de valdes in för, dock med beteckningen (-). Den möjlig- heten kommer att finnas kvar. När en ledamots meddelande om att han eller hon har lämnat sin partigrupp har anmälts i kammaren kan en efterträdare väljas i berörda organ enligt be- stämmelsen i 12 kap. 14 § RO. Den nya bestämmelsen bör ansluta till 12 kap. 13 § RO, som föreskriver att den som är vald till ett uppdrag som förutsätter ledamotskap av ska avgå från uppdraget om han eller hon lämnar . Som redovisats ovan krävs inte någon särskild begäran om entledigande från uppdrag i t.ex. utskott om en ledamot lämnar . Vederbörande anses obehörig när en om- ständighet som nämns i paragrafen har inträffat. Ordalydelsen ”ska avgå från uppdraget” kan dock ge utrymme för en tolkning att en ledamot måste begära sitt entledigande från t.ex. utskott. För att ordalydelsen ska överensstämma med hur bestämmelsen tillämpas bör första stycket förtydligas och lyda enligt följande: När en riksdagsledamot lämnar eller utses till talman eller till statsråd upphör de uppdrag som förutsätter ledamotskap av och som ledamoten är vald till av , om inte annat är föreskrivet. 9 PARTILÖSA LEDAMÖTERS PLATSER I UTSKOTTEN Det nya andra stycket bör lyda enligt följande: Om en riksdagsledamot lämnar sin partigrupp, upphör ledamotens uppdrag i ett organ eller en delegation som anges i en tilläggsbestämmelse till denna paragraf. I tilläggsbestämmelsen anges sedan de organ och delegationer som berörs. 10Åtgärder mot ledamöter som inte deltar i riksdagsarbetet prövar om en ledamot ska anses ha deltagit i riksdagsarbetet eller inte. Kriteriet för att avgöra om en ledamot har deltagit i riksdagsarbetet eller inte är deltagande i voteringar. Om ledamoten har varit frånvarande vid av voteringstillfällena under ett kvartal utan giltigt skäl ska talmannen erinra ledamoten om att om en sådan frånvaro upprepas under ett kvartal kommer talmannen att göra en anmälan till arvodesnämnden. Om talmannen har anmält att en ledamots ogiltiga frånvaro har varit för hög beslutar nämnden om arvodet ska återkrävas. Återkravet gäller för det kvartal när den höga ogiltiga från- varon upprepas. Nämndens beslut kan överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Utredningen ska enligt direktiven överväga om det ur ett konstitutionellt per- spektiv är önskvärt och möjligt att reglera frågan om ekonomiska sanktioner mot ledamöter som väljer att inte delta i riksdagsarbetet och vid behov föreslå förändringar. Enligt 1 kap. 1 § RF bygger det svenska statsskicket på folkstyrelse som för- verkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick. Vid sidan av parlamentarismen nämns i sammanhanget också självstyrelse. Av 1 kap. 4 § första stycket RF framgår vidare att är folkets främsta företrädare. Bestämmelserna ger uttryck för att är den svenska de- mokratins fundament och navet i det svenska statsskicket. Riksdagsledamoten har mandatet att företräda folket inför de beslut som fattar. Riks- dagsledamöterna har alltså en central och mycket betydelsefull roll som det svenska folkets representanter i . Uppdraget som folkvald riksdagsledamot är det förtroendeuppdrag där den enskilde har möjligheter att påverka samhällsutvecklingen mest och djupast. Att som folkvald vara med och stifta lagar och bestämma statens budget har stor betydelse för människors vardag. Att vara ledamot av riksdag är det viktigaste förtroendeuppdrag man kan ha i (se t.ex. 2012/13:URF1 s. 34 och förs. 1998/99:RFK3 s. 87). Att vara ledamot av ses enligt 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET en grundlagskommentar i första hand som ett hedersuppdrag, där det yttersta ansvaret ligger på den enskilda ledamotens samvete (Warnling m.fl., 2018, Statsrättens grunder, s. 86). 10.2.2 Fullgörande av uppdraget Riksdagsledamöter och ersättare får enligt 4 kap. 10 § RF fullgöra uppdrag som ledamot utan att hindras av tjänsteuppgift eller annan sådan skyldighet. Ursprungligen var denna bestämmelse, som fanns riks- dagsordning, närmast avsedd som ett värn mot åtgärder från regeringens sida. Man tänkte då på möjligheten att regeringen, eller en underlydande myndig- het, kunde vägra en riksdagsman som var anställd i staten tjänstledighet för fullgörandet av riksdagsmannauppdraget (SOU 1963:17 s. 312). Den nu gäl- lande bestämmelsen innebär att skyldighet att fullgöra tjänst eller uppdrag som inte låter sig förena med ledamotsuppdraget rättsligen sett ska vika för leda- motsuppdraget. Detta gäller vare sig skyldigheten är av offentligrättslig natur eller av privaträttslig natur (, Grundlagarna [2019], kommen- taren till 4 kap. 10 § RF). och riksdagsordningar fanns bestämmelser som slog fast att riksdagsledamöterna i utövningen av sin befattning inte kunde bindas av andra föreskrifter än rikets grundlagar. anförde att be- stämmelsen stod som ett minne från den s.k. principalatstriden under frihetsti- den, då valmännen i försökte uppträda som principaler för stadens riksdagsmän och ville ställa dem till ansvar för hur de hade utövat sina uppdrag (SOU 1963:17 s. 312). Uppfattningen om riksdagsmannaskapet som ett ”im- perativt mandat”, dvs. med skyldighet för innehavaren att utöva uppdraget i överensstämmelse med väljarnas önskemål, avvisades emellertid. Ståndpunk- ten bekräftades sedermera med grundlagsstadgandet att ledamöterna endast kunde bindas av grundlagarna. En motsvarande bestämmelse fanns med både i och i Grundlagberedningens förslag till det som kom att bli regerings- form. Grundlagberedningen ville dock precisera formuleringen till att avse en ledamots ställningstaganden, så att det klart skulle framgå att en ledamot måste följa även annan lag än regeringsformen och riksdagsordningen. ställde sig kritisk till Grundlagberedningens förslag. De ursprungliga skälen saknade praktisk betydelse. ”Den aktuella frågeställningen ”, fortsatte hovrätten, ”är rent politisk och avser i vad mån riksdagsmännen skall anse sig bundna av ståndpunkter som har intagits av deras partier. Särskilt som bered- ningen själv har understrukit partiernas grundläggande betydelse för vår repre- sentativa demokrati, synes det opåkallat att ge uttryck för fiktioner av den art den berörda grundlagsregeln innehåller” (prop. 3 s. 183). Justiti- eministern anslöt sig till hovrättens mening och tog inte med bestämmelsen. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Han tillfogade att Grundlagberedningens förslag t.ex. inte beaktade att en le- damot vid beslut i anslagsärenden måste ta hänsyn till lagreglerade utgifter. Enligt en grundlagskommentar torde det faktum att bestämmelsen inte finns med i regeringsformen inte ha ändrat något i sak. gäller att riks- dagsledamöterna inte sällan faktiskt röstar mot sitt partis linje och fortfarande gäller att de gör det ett i ärende som är mycket viktigt för partiet. Partiets motvapen mot en alltför avvikande ledamot är att avstänga ledamoten från partiarbetet i och, ytterst, att se till att ledamoten inte blir om- vald (, Grundlagarna [2019], kommentaren till 4 kap. 10 § RF). En riksdagsledamot eller en ersättare får enligt 4 kap. 11 § första stycket RF inte lämna sitt uppdrag utan att har medgett det. Enligt andra stycket kan i vissa fall pröva en ledamots behörighet. Enligt 4 kap. 11 § tredje stycket RF får en ledamot eller en ersättare i annat fall skiljas från uppdraget endast om han eller hon genom brott har visat sig uppenbart olämplig för uppdraget. Beslut om detta fattas av domstol. En förutsättning är enligt 20 kap. 4 § att straffet för brottet är fängelse eller däröver. Det finns inte någon möjlighet för väljare eller parti att skilja en le- damot från uppdraget. En ledamot eller en ersättare får alltså lämna sitt uppdrag endast med riks- dagens medgivande. I 12 kap. 4 § RO finns en motsvarande bestämmelse som innebär att den som utsetts till uppdrag genom val av inte får un- dandra sig uppdraget utan att medger det. I praktiken förekommer det inte att nekar en ledamot att avgå från riksdagsuppdraget eller avsäga sig ett uppdrag som gett honom eller henne. Den gällande synen på ledamotskapet är att ledamöter har fått sitt mandat av väljarna i samband med val. Det är ledamotens ansvar att leva upp till detta förtroende, och i nästa val avgör väljarna om förtroendet ska förnyas. En riksdagsledamot är förtroendevald och därmed inte anställd av eller . En riksdagsledamot är därför fri att själv be- stämma sin arbetsinsats. Det finns inga formella krav på hur stor arbetsinsats en ledamot ska göra. Ledamöterna omfattas inte av arbetstidslagens bestäm- melser. har anfört att arbetet som riksdagsledamot inte utförs bara i samband med verksamhet i formell mening utan också utan- för – i den egna valkretsen, i partiorganisationen (KU 1983/84:15, jfr RÅ 1986 ref. 130 och framst. 2015/16:RS6). En ledamots uppgifter är mycket varierande men består först och främst i att delta i arbetet i kammaren, i utskotten och i andra riksdagsorgan 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET (2012/13:URF1 s. 35). Detta innebär att ledamoten måste sätta sig in i en rad olika ämnesområden och ta ställning i frågor av vitt skilda slag. Vidare består riksdagsarbetet i att skriva motioner och interpellationer, ställa frågor och ut- arbeta reservationer och särskilda yttranden. Ledamoten ska också förbereda debattinlägg. Det inre arbetet i den egna partigruppen utgör också en bety- dande del av riksdagsarbetet. Normalt går det åt en avsevärd inläsningstid för att fullgöra uppdrag i utskott och andra riksdagsorgan. Uppdraget som riksdagsledamot kräver vidare att ledamoten i tillräcklig ut- sträckning har och utvecklar kontakter med sin valkrets och väljare liksom med samhället i övrigt. Riksdagsledamöterna har en framträdande roll i partiernas arbete med att informera allmänheten om och försöka vinna väljare för sina idéer, förslag och initiativ i olika frågor. Det arbetet får betraktas som en del av uppdraget att vara riksdagsledamot. Det kan i sammanhanget nämnas att talmanspresidiet och partigruppernas ledare antog en uppförandekod på sina egna och övriga riks- dagsledamöters vägnar. Uppförandekoden gäller alla ledamöter i riksdag . Den är i sig inte juridiskt bindande och är inte ett avtal eller en ed. I uppförandekoden anförs som en av utgångspunk- terna att ledamöterna i sitt uppdrag ska agera för att främja allmänintresset och inte utnyttja sin ställning för personlig . Uppdraget ställer höga krav på integritet, och situationer som kan skada folkets förtroende för bör undvikas. 10.3 Ledamöternas rätt till ersättning Ersättning av allmänna medel för uppdraget som riksdagsledamot infördes i i samband med representationsreformen 1866. Inledningsvis hade endast ledamöter av andra kammaren rätt till arvode. I samband med rösträttsreform blev dock även ledamöter av första kammaren berättigade till arvode. infördes en skattefri kostnadsersättning som arvo- det blev lika och skattepliktigt för alla ledamöter. Vid motsvarighet rådde närvaroplikt. Inom adeln kunde de som inte följde ståndets närvaroregler dömas till böter. Inom präs- teståndet fick den som inte hade infunnit sig på tredje dagen efter öppnande böter. I borgarståndets stadga hette det att den ”som för- summar och inte är närvarande vid hela mötet skall böta en daler för varje timma” (, 1996, Beslut(s)fattarna, riksdagsgruppen , s. 299). I andra kammarens arbetsordning föreskrevs att en ledamot skulle böta för varje dags frånvaro utan giltigt skäl. Stadgandet sägs ha blivit ”en död bokstav” och upphävdes 1933 (Reuterskiöld, 1935, Riks- dagssessioner och kammarplena efter 1866, tionde bandet i riksdag, s. 88, jfr , 1996, Beslut(s)fattarna, riks- dagsgruppen , s. 144). 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET inrättades med uppgift att bl.a. bestämma riksdagsledamöternas månadsarvoden. I riksdagsordningen föreskrivs följande (5 kap. 2 §): En ledamot har rätt till arvode för sitt uppdrag av allmänna medel. Närmare bestämmelser om arvode och ekonomiska villkor för ledamöter och ersät- tare finns i lag. I förarbetena sägs följande (prop. 1973:90 s. 587): Att riksdagsledamöterna får ersättning för sitt arbete och sina omkostnader –och tillräckligt stor ersättning – är uppenbarligen viktigt från demokra- tins synpunkt. Rekryteringen till riksdagsuppdraget främjas, och garantier skapas för att ledamöterna inte blir så beroende av andra inkomstkällor att deras oberoende kan sättas i fråga. I 5 kap. 2 § RO anges att närmare bestämmelser om arvode och ekonomiska villkor för ledamöter och ersättare finns i lag. Den nu gällande regleringen finns i lagen (2016:1108) om ersättning till ledamöter, i det föl- jande ersättningslagen. När riksdagsstyrelsen föreslog att lagen skulle införas anförde den (framst. 2015/16:RS7 s. 65): Uppdraget som ledamot av är på många sätt speciellt; till exem- pel finns det inte något anställningsförhållande mellan och leda- moten. Arbetsrättsligt kan ledamöterna inte heller jämställas med an- ställda. En anställd omfattas av de kollektivavtal som har slutits mellan företrädare för arbetstagare och arbetsgivare. Riksdagsledamöternas för- hållanden regleras inte av kollektivavtal, utan bestämmelser om ledamö- ternas ekonomiska villkor finns i stället i författningar. Detta innebär att merparten av de bestämmelser som rör ledamöternas ekonomiska villkor som utgångspunkt måste behållas och att detaljeringsgraden i många fall med nödvändighet måste vara tämligen hög. De regelverk som rör riksdagsledamöternas ekonomiska villkor bör präglas av en balans mel- lan olika intressen. Ledamöterna måste ges möjlighet att verka under rim- liga villkor mot bakgrund av de särskilda krav som innefattas i riksdags- uppdraget. Det är emellertid också viktigt att ersättningen inte uppfattas som överdrivet förmånlig eller omotiverat gynnsam. En sådan reglering riskerar att i förlängningen påverka förtroendet för ledamöterna och för arbete negativt. De ekonomiska villkoren måste därför ses i lju- set av de villkor som gäller för statligt anställda. Skillnader måste kunna motiveras sakligt och hänföras till det särskilda innehållet i riksdagsupp- draget. Enligt 2 kap. 1 § ersättningslagen har talmannen rätt till ett månatligt arvode som motsvarar arvodet till statsministern. En ledamot har rätt till ett månatligt arvode som bestäms av . Efter beslut av är ledamöternas arvode fr.o.m. . Tilläggsarvode lämnas för uppdrag som vice talman och ord- förande eller vice ordförande i utskott. Dessutom utgår enligt lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ arvoden för vissa uppdrag. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET 10.3.2 Övriga ekonomiska villkor, särskilt avgångsförmåner Utöver bestämmelser om arvode finns också bestämmelser om andra ekono- miska villkor och förmåner i ersättningslagen. Sådana andra ekonomiska för- måner är främst viss teknisk utrustning, traktamente, resekostnadsersättning, pensioner, inkomstgaranti, omställningsstöd samt försäkrings- och sjukvårds- förmåner. är det som fastställer rät- ten till inkomstgaranti. Vidare ska nämnden besluta om det ekonomiska om- ställningsstödet. Dessa beslut bygger på underlag som lämnar till nämnden. fattar också beslut om jämk- ning. Besluten kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När det gäller avgångsförmåner finns det två system. Det ena systemet – som ger rätt till inkomstgaranti – gäller de ledamöter som valdes in i eller inträdde som ersättare före valet . Det andra systemet gäller dem som valdes in i genom valet eller som inträder i . I detta system benämns förmånen ekonomiskt omställningsstöd. Inom ramen för båda systemen har en avgången ledamot rätt till stödåtgärder för att kunna övergå till förvärvsarbete. I det följande lämnas en översiktlig beskrivning av avgångsförmånerna och regler om jämkning. En tidigare ledamot har rätt till stödåtgärder för att kunna övergå till förvärvs- arbete (oavsett om ledamoten omfattas av systemet med inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd). ansvarar för att sådana stödåtgärder tillhandahålls. Förvaltningen lämnar ett erbjudande till den som slutar sitt uppdrag som ledamot. De faktiska stödåtgärderna tillhandahålls av organ vars tjänster upphandlats för detta ändamål. Den enskilda ledamoten ska återrapportera till förvaltningen vilka åtgärder han eller hon själv vidtagit för att övergå till förvärvsarbete. Inkomstgaranti – för invalda Inkomstgaranti gäller för ledamöter som valdes in eller trädde in som ersättare före valet . En ledamot som lämnar riksdagsuppdraget sammanhängande tid i har rätt till inkomstgaranti fr.o.m. den tidpunkt då arvodet upphör. Talmannens arvode vid avgångstillfället ligger till grund för beräkningen av hans eller hennes in- komstgaranti. Garantitidens längd och garantibeloppets storlek är beroende av ledamotens ålder och antal år i . Syftet med inkomstgarantin är att skapa en ekonomisk trygghet för en ledamot i den omställningssituation som uppstår när han eller hon lämnar . Garantin är inte avsedd som en varaktig försörjning. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Inkomstgaranti för den som varit ledamot i minst tre men inte sex En ledamot som lämnar riksdagsuppdraget och har en sammanhängande tid på tre men inte sex i , får inkomstgaranti av ledamotsarvodet inklusive eventuella tilläggsarvoden och månads- arvoden (garantiunderlaget) vid avgången. Den ettåriga inkomstgarantin vär- desäkras inte och saknar efterlevandeskydd. Inkomstgaranti för den som varit ledamot i minst sex En ledamot som lämnar efter en sammanlagd tid av minst sex får inkomstgaranti •i om ledamoten inte uppnått •i om ledamoten uppnått 40 men inte •till ingången av den månad då ledamoten fyller om ledamoten upp- nått . Garantiunderlaget utgörs av ledamotsarvode, tilläggsarvode till vice talman, ordförande och vice ordförande i utskott samt månadsarvoden för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (riksdagsstyrelsen, Nordiska rå- dets svenska delegation och ). Från och med det sjätte garantiåret beräknas inkomstgaranti enbart på det ledamotsarvode som betalas vid av- gångstillfället. Under det första garantiåret utgör inkomstgarantin av underlaget vid avgången. Därefter betalas inkomstgarantin ut med nedanstående procent- satser beroende på den sammanlagda tiden i . jämställs inkomstgarantin med inkomst av anställning och för tid därefter jämställs inkomstgarantin med pension. Garantin berättigar inte till jobbskatteavdrag. Inkomstgarantin reduceras, över ett basbelopp, med den procentandel som anges ovan (33–) om garantitagaren har andra förvärvsinkomster eller inkomster som ersätter förvärvsinkomster. Reduce- ringen sker alltså inte krona för krona. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Om det finns särskilda skäl får inkomstgarantin förlängas med högst . I ett sådant beslut, som fattas av arvodesnämnden, kan garantin bestämmas till ett lägre belopp. Ekonomiskt omställningsstöd – för invalda efter 2014 Dessa bestämmelser gäller alltså dem som valdes in i i samband med valet och därefter. Syftet med det ekonomiska omställningsstödet är att underlätta för den som varit riksdagsledamot att övergå till förvärvsarbete. Grundkravet för detta stöd är att ledamoten tjänst- gjort av . Hur länge ekonomiskt om- ställningsstöd kan betalas beror på hur länge ledamoten tjänstgjort. Detta fram- går närmare av följande tabell. Tabell 12 Ekonomiskt omställningsstöd Rätt till ekonomiskt omställningsstöd gäller som längst t.o.m. månaden före den månad då den tidigare ledamoten fyller . Nivån på det ekonomiska omställningsstödet är av ledamotsarvodet vid avgången och är pensionsgrundande för allmän pension. Det värdesäkras inte och ger inte rätt till jobbskatteavdrag. Stödet avräknas mot andra inkomster krona för krona över ett basbelopp. Under vissa förutsättningar kan det ekonomiska omställningsstödet för- längas. En grundförutsättning för det är att ledamoten tjänstgjort och var vid avgången. Dessutom krävs att det finns särskilda skäl. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl ska avseende fästas vid om och hur den tidigare ledamoten använt sig av de stödåtgärder för omställning som erbjöds vid avgången och de andra åtgärder som han eller hon vidtagit för att övergå till förvärvsarbete samt hans eller hennes personliga och ekonomiska förhållanden. Stödet kan förlängas med högst i taget. Det förlängda eko- nomiska omställningsstödet uppgår till högst av ledamotsarvodet. Stödet värdesäkras men är inte pensionsgrundande och ger inte rätt till jobb- skatteavdrag. Jämkning av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd Reglerna om jämkning är i huvudsak desamma oavsett om det är det gamla eller det nya systemet som tillämpas. Jämkning innebär att en redan utbetald förmån minskas genom beslut i efterhand. Om jämkning sker ska den tidigare ledamoten betala tillbaka det jämkade beloppet. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET När reglerna infördes ansåg riksdagsstyrelsen att det är mycket viktigt att reglerna om jämkning är klara och tydliga för dem som ska tillämpa dem. En garantitagare ska ha klart för sig hur han eller hon ska förhålla sig för att ha rätt till inkomstgaranti (2005/06:RS4 s. 68). Den utredning som låg till grund för förslaget (2004/05:URF2) hade föreslagit att inkomstgarantin skulle jäm- kas om en garantitagare ”handlar på ett sätt som strider mot syftet med garan- tin” (att skapa en ekonomisk trygghet för en avgången ledamot i den omställ- ningssituation som uppstår när han eller hon lämnar ). Enligt riks- dagsstyrelsen skulle en sådan regel bli svår att tillämpa på ett rättssäkert sätt. I stället kom följande regler att gälla. I 12 och 13 kap. ersättningslagen finns bestämmelser om jämkning av in- komstgaranti respektive ekonomiskt omställningsstöd. Den första jämknings- grunden tar sikte på fall där förmånstagaren utfört förvärvsarbete i väsentlig omfattning åt någon annan utan att ta ut en skälig ersättning för det. Jämkning kan också ske i de fall förmånstagaren redovisar inkomst av aktiv näringsverk- samhet och denna har reducerats på grund av avdrag för avsättning till perio- diseringsfond, upphovsmannakonto, expansionsfond, eget pensionssparande eller underskott av annan verksamhetsgren. Den tredje jämkningsgrunden av- ser fall där förmånstagaren redovisar inkomst av passiv näringsverksamhet där det ingår arbetsinkomster. Vidare gäller som en fjärde jämkningsgrund att jämkning kan komma i fråga om förmånstagaren gjort sig skyldig till viss brottslighet. Slutligen kan jämkning aktualiseras om förmånstagaren inte har vidtagit tillräckliga åtgärder för att övergå till förvärvsarbete. Denna jämk- ningsgrund gäller bara i de fall där förmånstagaren har rätt till inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd än . Vid bedömningen av jämkningsfrågan ska särskilt beaktas om och hur den som tar emot den eko- nomiska förmånen har tagit del av de stödåtgärder för omställning som Riks- dagsförvaltningen erbjuder. Om ekonomiskt omställningsstöd eller inkomstgaranti har jämkats ska stödmottagaren betala tillbaka mellanskillnaden. Ett belopp som ska betalas tillbaka ska, när det är lämpligt, i stället avräknas mot kommande utbetalningar av ekonomiskt omställningsstöd eller inkomstgaranti. Avräkning ska inte ske förrän beslutet har vunnit laga kraft. Om det finns särskilda skäl får återkravet efterges helt eller delvis. Det är som beslutar om eftergift, efter skriftlig ansökan.