urf · H8A5URF1 · 2020-09-24 00:00:00 — I förarbetena anförs att det för att undvika orimliga konsekvenser, om exempelvis garantitagaren drabbats av en svår sjukdom eller av annan anledning har en nedsatt betalningsförmåga, bör det finnas en möjlighet till eftergift av hela eller delar av återbetalningsskyldig- heten (förs. 2001/02:RS3 s. 23). Om stödet har jämkats och beloppet inte har betalats tillbaka inom en må- nad efter det att krav på återbetalning har framställts, ska stödmottagaren be- tala ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) för tid därefter till dess betalningen har gjorts. Om det finns särskilda skäl får kravet på ränta efterges helt eller delvis. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Om inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd har jämkats får den f.d. ledamoten, när nya förhållanden har inträtt, på nytt ansöka om inkomstga- ranti med åberopande av de nya förhållandena (12 kap. 37 § och 13 kap. 33 § ersättningslagen). I ett remissvar 2016 påpekade att ordningen med att jämkning kan komma i fråga om förmånstagaren gjort sig skyldig till viss brottslighet infördes eftersom det ansågs stötande att en tidigare ledamot i en sådan situation skulle kunna få inkomstgaranti. Vidare anförde nämnden (, , Förslag till ny lag om ersättning till ledamöter, m.m.): Nämnden vill i detta sammanhang framhålla att utbetalning av inkomstga- ranti kan framstå som stötande också i andra situationer. Nämnden tänker här på fall då en ledamot inte endast tillfälligt varit helt passiv och inte med giltigt förfall avstått från att delta i riksdagsarbetet. Denna fråga handlar i grunden om vilka krav som kan ställas på den som valts till riksdagsleda- mot. En reglering riktad mot en sådan passivitet skulle givetvis behöva utformas så att den tillgodoser högt ställda krav på tydlighet och förutse- barhet. var det som fattade beslut om rätt till inkomstgaranti. fattade också beslut om förlängning av inkomstgaranti enligt en särskild dispensregel i ersättningslagen. Den som ville att garantin skulle betalas ut måste sedan ansöka om det hos Statens tjäns- tepensionsverk (SPV). I fråga om efterlevandeskydd gällde att den som ville ha förmånen skulle ansöka om den hos . Den administ- rativa hanteringen sköttes dock av SPV. För jämkning av inkomstgaranti gällde att beslut fattades av . Sådana beslut fattades på initiativ av nämnden. Beslut i samtliga nu nämnda ärendetyper kunde över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. När de nuvarande reglerna om avgångsförmåner infördes framhölls i förar- betena att den administrativa hanteringen av de ekonomiska avgångsför- månerna även i fortsättningen borde skötas av SPV. En annan utgångspunkt var att ett och samma organ ska fatta de grundläggande besluten om rätt till alla förmånerna. Ett tungt vägande skäl för att flytta besluten som rör själva rätten till förmånerna från var att förvaltningen som be- slutsorgan kan ifrågasättas i dessa sammanhang på grund av myndighetens nära samband med . Uppgiften att fatta beslut om de ekonomiska avgångsförmånerna lades således på . Liksom tidi- gare skulle nämnden också fatta beslut om jämkning av förmånerna (förs. 2012/13:RS7 s. 67). Enligt 10 kap. 1 § ersättningslagen har en ledamot rätt till sjukpension för tid då han eller hon får hel sjukersättning eller hel aktivitetsersättning enligt 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Av 10 kap. 7 § följer att den som får sjukpension är skyldig att senast inom en månad från beslut anmäla till SPV att sjukersättning eller aktivitetsersättning upphör eller att sådan förmån minskats. Om sjukpension felaktigt har betalats ut på grund av att anmälnings- skyldigheten inte har fullgjorts ska pensionstagaren enligt 10 kap. 8 § första och andra stycket betala tillbaka det felaktigt utbetalda beloppet plus ränta. Återkravet och kravet på ränta får efterges helt eller delvis, om det finns sär- skilda skäl för det. Det finns inte några motsvarande bestämmelser om felaktiga utbetalningar av ålderspension och efterlevandepension. För övriga utbetalningar till leda- möter såsom arvode, traktamente, logiersättning och resekostnadsersättning finns det inte heller några regler om återkrav. Det ska i detta sammanhang nämnas att riksdagsstyrelsen har tillkallat en särskild utredare för att göra en översyn av vissa frågor som gäller riksdagsle- damöternas rätt till ersättning. I uppdraget ingår bl.a. att överväga införandet av regler om återkrav och om sanktioner. Uppdraget ska redovisas . Riksdagsledamöter är inte anställda av . För jämförelsens skull kan dock nämnas att om en anställd är olovligt frånvarande kan det under vissa omständigheter vara saklig grund för uppsägning. En arbetstagare som upp- såtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen får enligt 14 och 15 §§ lagen (1994:260) om offentlig anställning meddelas en disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Disciplinpåföljder är varningar och löne- avdrag. Det finns några utredningar under regeringen om återkrav inom välfärdssy- stemen. I betänkandet Återkrav inom välfärdssystemen – förslag till lagstift- ning (SOU 2009:6) föreslogs att det skulle införas en generell återkravslag, som skulle gälla för i princip alla förmåner i de svenska välfärdssystemen. Arbetsmarknadspolitiska förmåner omfattades dock inte av lagförslaget. I betänkandet Sanktionsavgifter på trygghetsområdet (SOU 2011:3) före- slogs sammanfattningsvis att det skulle införas ett system med sanktionsavgif- ter på trygghetssystemens område vid lämnande av felaktiga uppgifter eller om en anmälningsplikt inte följdes. Utredningens lagförslag har inte genom- förts, men förslaget har aktualiserats av Delegationen för korrekta utbetal- ningar inom välfärdssystemen, som regeringen tillkallade 2016. över- lämnade delegationen slutbetänkandet Samlade åtgärder för korrekta utbetal- ningar från välfärdssystemen (SOU 2019:59). I betänkandet föreslås bl.a. att det ska tas fram ett förslag till lagstiftning om strikt återbetalningsskyldighet vid felaktiga utbetalningar. Delegationen konstaterar i denna del att regle- ringen av möjligheterna att återkräva en felaktig utbetalning skiljer sig åt mel- lan ersättningssystem och att det ibland saknas rättsligt stöd för sådana åter- krav. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Som framgått ovan i avsnitt 10.3 inrättades med uppgift att bl.a. bestämma riksdagsledamöternas månadsar- voden (bet. 1993/94:KU11). beslutade om dels en återställ- ning av riksdagsledamöternas arvode till en högre nivå, dels en sänkning av ledamöternas kostnadsersättning. skulle fortsätta sin verksamhet (förs. 1998/99:RFK3, bet. 1998/99:KU1). Nämndens tre leda- möter utsågs ursprungligen av förvaltningsstyrelse och därefter av riksdagsstyrelsen. utses de av , i likhet med vad som gällt för ledamöterna i och till ombudsmän och riksrevisorerna. Därmed markeras nämndens oberoende (2012/13:URF1 s. 137). För nämnden har det genom lag fattas beslut om en särskild instruktion (2012:883). Nämnden är en myndighet under . Nämnden har följande sammansättning: •justitierådet , ersättare för ordföranden fattade nämnden beslut om rätt till ekonomiska avgångsförmåner i 114 ärenden (redog. 2018/19:RAR1 Verksamhetsredogörelse för 2018). Nämnden prövar frågor om jämkning av inkomstgaranti respektive ekono- miskt omställningsstöd. granskades utbetalningar av inkomstga- ranti som gjordes . Fyra ärenden inleddes som rör förmånstagare som inte granskats tidigare. Härutöver inleddes tillsynsärenden i fråga om fyra förmånstagare som längre tillbaka varit föremål för nämndens tillsynsverk- samhet. När det gäller de förmånstagare som inte tidigare granskats rörde det sig i samtliga fall om relativt nya beslut om avgångsförmånen. I dessa fall var därmed samtliga jämkningsgrunder tillämpliga. Ingen av dem hade nyttjat det stöd för omställning som erbjuder. I tre av ärendena hade förmånstagarna återgått till förvärvsarbete. På grund av det och eftersom någon annan jämkningsgrund inte heller var aktuell avskrev nämnden ären- dena. Också det fjärde fallet har skrivits av. Några ärenden inleddes i fråga om förmånstagare som granskats tidi- gare. I samtliga fall var det fråga om personer som har rätt till inkomstgaranti fram till dess att de fyller . Tanken med att granska dem på nytt var att kontrollera om förhållandena som gått ändrats på något sätt som kunde ha betydelse för frågan om jämkning av inkomstgarantin. Besluten om förmånerna hade i dessa fall fattats före införandet av den jämkningsgrund som är kopplad till utnyttjandet av stödåtgärder för omställning. I dessa fall var alltså endast de äldre jämkningsreglerna som tar sikte på de inkomster som ska samordnas med inkomstgarantin tillämpliga. Efter att förmånstagarna fått yttra sig fann nämnden inte skäl att vidta någon åtgärd och ärendena skrevs av. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET avgjorde nämnden ett ärende där frågan var om garantitagaren tagit ut skälig ersättning för utfört arbete i ett eget aktiebolag. Nämnden ansåg att han inte hade gjort det. Hans inkomstgaranti jämkades med , varvid nämnden bl.a. beaktade den arbetstid som garantitagaren lagt ned. Be- slutet överklagades men har fått laga kraft efter det att Högsta förvaltnings- domstolen beslutat att inte meddela prövningstillstånd i målet. 10.4 Ledighet från riksdagsuppdraget Enligt 3 kap. 2 § RF ska det finnas ersättare för kammarens 349 ledamöter. I 4 kap. 13 § RF anges att i riksdagsordningen kan föreskriva att en ersättare ska träda i en riksdagsledamots ställe när han eller hon är ledig. En riksdagsledamot kan enligt 5 kap. 3 § RO efter ansökan få ledigt från sitt upp- drag. Om ledigheten varar minst en månad ska ledamotens uppdrag under ti- den utövas av en ersättare. Prövningen av ledighetsansökan görs av talmannen eller , bero- ende på ledighetens längd. Om ledigheten avser en period om en månad eller längre beslutar kammaren om ledighet för andra skäl än sjukdom eller föräld- raledighet. I övriga fall beslutar talmannen. Talmannen får också besluta ifall en ansökan om ledighet ges in då kammaren inte sammanträ- der och om är längre än en månad (5 kap. 4 § RO). En ansökan om ledighet ska vara skriftlig, innehålla de skäl som ansökan grundas på och avse en bestämd tid. Ansökan ska ges in till Riksdagsförvalt- ningen (tilläggsbestämmelse 5.4.1 RO). Ersättarsystemet började tillämpas . Den grundläggande motiveringen för ersättarinstitutionen var enligt att ett ersättarsystem utgjorde en garanti för att den vilja som medborgarna uttryckt vid val återspeglades i beslut, oberoende av om någon eller några av representanterna var förhindrade att delta i besluten (SOU 1963:17 s. 295). Grundlagberedningen pekade på att ett ersättarsystem bidrar till att bevara den partimässiga och regionala representativiteten. Det grundläggande motivet för att införa en ordning med ersättare var enligt Grundlagberedningen således följande (SOU 1970:17 s. 29): Väljarnas åsikter kanaliseras i det svenska folkstyret till genom de politiska partierna. Det till enkammarreformen knutna valsystemet in- nebär att i princip mandatfördelningen i mellan partierna skall stämma överens med röstfördelningen dem emellan inom hela riket. Det strider klart mot denna princip att proportionerna mellan partierna kan rubbas genom ledamöters frånvaro. Det principiella intresset av att parti- ernas relativa styrkeförhållanden i bibehålls, även om någon le- damot är förhindrad att delta i besluten, får en påtaglig realitet, när olika partier eller block röstmässigt balanserar varandra. Ett ersättarsystem är ägnat att trygga att åsiktsfördelningen mellan väljarna, sådan den har kom- mit till uttryck i val, stadigvarande återspeglas i . Grundlagberedningen påpekade också att sammansättning inte bara ska spegla partiernas röstandelar bland väljarna i hela landet utan också 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET väljarnas fördelning mellan olika regioner. Även för att tillgodose stabiliteten i valkretsrepresentationen i skulle en ersättarinstitution bli av värde (SOU 1970:17 s. 30). Det är ingen automatisk rättighet att få ledigt från riksdagsuppdraget. Det ska föreligga skäl och dessa ska anges i ansökan. an- förde att ansökan givetvis bör beviljas om det finns laga förfall, t.ex. sjukdom. För övriga fall borde en liberal praxis tillämpas. En ledamot bör kunna beviljas ledighet för enskilda angelägenheter, såsom familjeangelägenheter, skötande av egen tjänst eller eget företag m.m. Det ligger dock i sakens natur, påpekade , att ansökan om ledighet bör bedömas något mer restriktivt än andra ansökningar (SOU 1963:18 s. 50 f.). Grundlag- beredningen sa sig i huvudsak kunna instämma med vad Författningsutred- ningen anfört (SOU 1970:17 s. 50). Vidare anförde Grundlagberedningen (SOU 1970:17 s. 50 f.): I undantagsfall, såsom när ledamot av sjukdom eller vistelse på avlägsen ort är förhindrad att själv sätta sig i förbindelse med , bör det kunna godtas att annan, t.ex. anhörig eller partiledare, ansöker om ledighet för ledamoten. Denna utväg torde också kunna begagnas om det skulle inträffa att ledamot – kanske för att hindre att viss ersättare tar säte i – vägrar att själv begära ledighet. I de nu berörda fallen måste givetvis för att ledighet skall medges bevisning föreligga om att le- damoten verkligen har godtagbart skäl att ej inställa sig. En ledamot kan när som helst avbryta en beviljad ledighet och återta sin plats. Därmed upphör ersättarens uppdrag. Den ordinarie ledamoten kan däremot inte endast tillfälligt återta sin funktion som ledamot genom att t.ex. delta i överläggningar eller i utskottsarbete (prop. 1972:66 s. 36, KU 1975/76:26 s. 1). Partiell ledighet medges inte. Enligt beslut av talmannen avslogs (M) ansökan om att få vara ledig med ersättare från kammararbetet men kunna fullgöra uppdraget som ordförande i revisorer (, 1996, Riksdagspraxis, s. 9). 10.4.1 Praxis när det gäller ledighet I översynen av riksdagsordningen anfördes att praxis för att bevilja tjänstle- dighet för att fullgöra verksamhet utanför är mycket restriktiv. I princip tillåts endast tjänstledighet för uppdrag som statssekreterare, sjuk- och föräldraledighet samt internationella uppdrag (2012/13:URF3 s. 241). Det har förekommit att ledamöter som misstänks för brott har sökt och be- viljats ledighet för ”enskild angelägenhet”. En ledamot dömdes för grovt bedrägeri och skildes från uppdraget som riksdagsledamot. Det var första gången som en riksdagsledamot skiljdes från sitt uppdrag på grund av brott. Ledamoten hade sökt och beviljats ledighet fr.o.m att åtal väcktes, och efter den tidpunkten deltog han alltså inte i riksdagsarbetet. En annan ledamot dömdes för bl.a. övergrepp i rättssak och skiljdes från uppdra- get som riksdagsledamot. Även denna ledamot hade ansökt om och beviljats ledighet fr.o.m. tidpunkten för åtalet (, Grundlagarna [2019], 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET kommentaren till 4 kap. 11 § RF). En ledamot var ledig från – (en ersättare trädde alltså in för honom) och lämnade sedan riksda- gen när rättegången mot honom skulle inledas. Antalet beviljade ledigheter på minst en månad från systemets införande till 1983/ökade från ett tiotal ledigheter per till omkring 30 vid periodens slut (i Statsvetenskaplig 1983 s. 245– 252). De skäl som angetts för ledigheterna rörde författarskap, forskning, fack- ligt uppdrag, arbete i eget företag och deltagande i kyrkornas världsråds kon- . Riksdagsledamöter hade utan att utnämnas till statsråd tjänstgjort i de- partementen som s.k. politiskt sakkunniga. fördes en debatt om ledigheternas om- fattning. Debatten ledde inte till någon regeländring men väl till en förändrad tillämpning. Talmannen uppmanade till restriktivitet, och antalet ledigheter för enskilda angelägenheter minskade . Det övervägande antalet av de ledigheter från riksdagsuppdraget som be- viljats har varit sjuk- och föräldraledigheter. Uppdraget att ingå i regeringens FN-delegation var och grund för ledighet som regelmässigt beviljades. Detta uppdrag är dock numera förkortat , vilket innebär att det i de fallen inte längre kommer i fråga att kalla in en ersättare. Ett särskilt fall inträffade när en ansökan om föräldraledig- het från en riksdagsledamot behandlades. Föräldrapenningen skulle i det fallet dock bara kunna betalas ut eftersom barnet gick i skolan. Hu- vuddelen av ledigheten skulle således inte avse föräldraledighet med föräldra- penning. av ledigheten skulle i stället avse annat skäl. Ledamoten avsåg att vara i med familjen under ledigheten. Frågan blev då hur man skulle förhålla sig till en ledighet som till huvuddelen inte var föräldraledighet. Om ledigheten hade behandlats som annan ledighet eller enskild angelägenhet skulle ett bifall till ansökan ha fått konsekvenser för praxis för hantering av tjänstledigheter, vilka hanterats restriktivt och som avråtts från. Ledig- heten beviljades inte och ledamoten valde då att avsäga sig sitt riksdagsupp- drag, vilket biföll. föreslog talmannen att en ansökan om ledighet –skulle avslås. Som skäl anfördes att ledighet enligt praxis endast tillåts för uppdrag som statssekreterare, för sjuk- och föräldrale- dighet samt för internationella uppdrag. Den aktuella ansökan grundade sig på andra skäl. Ansökan avslogs av kommaren (kammarens protokoll 2019/20:58, ). I promemorian Talmannens beslut och överenskommelser med grupple- darna (daterad ) redovisas att på ett gruppledarmöte hade frågan väckts om huruvida partigrupperna bör träffa en överenskommelse med en re- kommendation om i vilka fall en ledamot som är misstänkt för brott bör söka ledighet från uppdraget. Gruppledarna diskuterade frågan och talmannen med- delade att han kommer att tillstyrka begäran om ledighet för enskild 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET angelägenhet i enlighet med tidigare praxis när det gäller ledamöter som är föremål för brottsutredning. Överenskommelsen utvidgades enligt promemorian vid ett gruppledarmöte till att gälla ledamöter som är föremål för brottsutredning eller annan utredning som bedrivs av en myndighet och som allvarligt kan på- verka förtroendet för ledamoten. I samband med detta gjordes följande förtyd- ligande tillägg till överenskommelsen: Det faktum att det finns en oenighet mellan en myndighet och en ledamot är i sig inte något som är ägnat att påverka förtroendet för ledamoten. För att ledighet på den grunden ska kunna beviljas måste det därför finnas sär- skilda omständigheter som i det enskilda fallet medför att det finns fog för ledamotens bedömning att han eller hon bör avstå från att delta i arbete. Det kan nämnas att begreppet time-out inte förekommer i grundlag, riksdags- ordningen eller någon annan författning. Begreppet används inte inom Riks- dagsförvaltningen. Det har använts av partier, ledamöter och i massmedierna. Kortare ledighet med avdrag på arvodet infördes en möjlighet till arvodesavdrag vid ledighet av personliga eller särskilda skäl. Bakgrunden var att man ansåg att en ledamot bör kunna begära avdrag på arvodet vid ledighet som talmannen beviljat under tid då ar- betsplenum pågår även om ledigheten är kortare än en månad. Riksdagsstyrel- sen anförde följande motiv till förslaget (framst. 2005/06:RS4 s. 82 f.): En riksdagsledamot kan inte ta ut semester och erhåller inte någon särskild semesterersättning eftersom han eller hon anses utöva sitt uppdrag på hel- tid och alltid. Enligt den praxis som utvecklats är man ytterst restriktiv med att bevilja tjänstledighet för att fullgöra verksamhet utanför . Detta förslag avser inte att ändra på den praxisen. När det gäller ledighet av andra skäl bör man även i fortsättningen vara mycket återhållsam. Det förekommer dock tillfällen när en ledamot bör kunna vara ledig från uppdraget och då det kan framstå som stötande om han eller hon trots det får sitt arvode. Skälet till ledigheten kan vara av olika personliga slag eller andra särskilda skäl. Förslaget innebär att ledamoten själv skall kunna begära att arvodesavdrag skall göras vid denna typ av ledighet som tal- mannen kan bevilja som är kortare än en månad. Förslaget innebär alltså ingen ändring av gällande praxis, dvs. att reglerna skall tillämpas ytterst restriktivt och endast då det finns särskilda skäl. ledamöter får sitt mandat av väljarna i samband med val. Det är ledamotens ansvar att leva upp till detta förtroende. I nästa val avgör väljarna om förtroendet skall förnyas. Det innebär att varje ledamot – i samarbete med sitt parti – själv avgör hur han eller hon skall sköta sitt uppdrag under löpande valperiod, vilka prioriteringar som skall göras och på vilket sätt arbetsinsatsen skall genomföras. Det finns inga formella krav på hur stor arbetsinsats en ledamot skall göra. Det skall inte göras något arvodesavdrag när man inte har beviljats någon formell ledighet och i stället tillämpar kvittningsförfarandet. 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET Sedan bestämmelsen infördes har det förekommit upp till ett tiotal fall där ledamöter begärt avdrag på arvodet under kortare ledighet. En arbetstagare har enligt föräldraledighetslagen (1995:584) rätt till partiell ledighet, exempelvis med 75, med motsvarande föräldra- penning. Det har aldrig funnits någon möjlighet för ledamöter att beviljas par- tiell ledighet. Det innebär att en ledamot bara kan vara föräldraledig, eller sjuk- ledig, på och få helt avdrag på arvodet från , dock med viss kompensation enligt reglerna i ersättningslagen. av riksdagsordningen diskuterade vissa ledighets- frågor och anförde att förtroendeuppdraget som riksdagsledamot är av en spe- ciell natur, och att den praxis som har utvecklats när det gäller skäl som ger rätt till ledighet från uppdraget inte bör ändras (2012/13:URF3 s. 246). När det gällde partiell ledighet anförde utredningen (2012/13:URF3 s. 246 f.): Ett skäl för att införa ett system med partiell ledighet skulle kunna vara att dagens system är otidsenligt och inte förenligt med hur samhället i övrigt har utvecklats. Detta gäller såväl i fråga om exempelvis föräldraledighet- ens uppdelning mellan föräldrarna som sjukskrivna personers återanpass- ning till arbete. Skäl mot att införa en möjlighet till partiell ledighet är bl.a. de som ti- digare har framförts av i samband med frågan om deltidssjukskrivning, att riksdagsarbetet och det uppdrag ledamöterna har fått från väljarna knappast låter sig förenas med partiell ledighet med mycket korta perioder av arbete i . Just frågor som rör omfattningen av uppdraget som ledamot, att det inte är begränsat till arbetstider, inte omfattas av semester och omväxlande ut- övas i respektive den egna valkretsen gör att det framstår som mycket svårt att se hur en lösning med exempelvis föräldraledighet på del- tid skulle kunna se ut. Detsamma gäller deltidssjukskrivning då variationen av möjliga begränsningar i arbetsförmågan hos en sjukskriven person är otaliga. Riksdagsledamöters uppdrag och ställning är mycket speciella, och den lämpligaste lösningen är att varje fråga som faller utanför den nuvarande regleringen får lösas efter förutsättningarna i det enskilda fallet. Det finns mot bakgrund av detta inte tillräckliga skäl att genomföra någon förändring av rådande regler och praxis. 10.4.2 Ersättning under ledighet Regler om ersättning under ledighet finns i 1 kap. 9 § ersättningslagen. Inne- börden är att en ledamot som har beviljats ledighet från sitt uppdrag under minst en månad i följd har rätt till ersättning endast om vissa skäl ligger till grund för ledigheten, nämligen offentligt uppdrag, militärtjänstgöring, sjuk- dom eller något annat förhållande som omfattas av bestämmelserna om rätt till ledighet för arbetstagare hos . Uttrycket ”bestämmel- serna om rätt till ledighet för arbetstagare hos ” tar sikte på rätt till ledighet såväl på grund av lag som enligt kollektivavtal, exempelvis 10 ÅTGÄRDER MOT LEDAMÖTER SOM INTE DELTAR I RIKSDAGSARBETET