urf · H8A5URF2 · 2020-12-16 00:00:00 — Bestämmelsen tillämpningsföreskrift togs in utan ändring tillämpningsföreskrift. I motiven sägs att bestämmelsen motsvarar den ti- digare punkten 7 tillämpningsföreskrift (motiv-pm s. 4). 17.2.7 Ersättares möjlighet att använda medel för resor Beloppet som riksdagsstyrelsen fastställer för enskilda utrikes tjänsteresor gäl- ler per mandat och inte per person. En ersättare har således inte några ”egna” medel. Ersättaren får dock utnyttja den ordinarie ledamotens medel, dock bara under förutsättning att ersättaren tjänstgjort i sammanlagt eller kommer att tjänstgöra i (3 kap. 7 § tillämpningsföreskriften). I 3 kap. 8 § tillämpningsföreskriften föreskrivs att en ersättare ska samråda med den ordinarie ledamoten inför en enskild utrikes tjänsteresa. Samrådskra- vet gäller dock inte en ersättare för talmannen, ett statsråd eller en statssekre- terare. Ansökan om tillstånd till resan ska innehålla en uppgift om att samråd ägt rum. Liknande regler har funnits även tidigare. I 7 § talmanskonferensens regler för bidrag för enskilda studieresor av sägs att ersättare för riksdagsledamöter kan beviljas bidrag endast om denne under en och samma valperiod tjänstgjort eller beräknas tjänstgöra som sammanlagt motsvarar ett . Samma regel fanns i 6 § talmanskonferensens regler för bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor av och i punkt 6 tillämpningsföreskrift. I punkt 8 i den föreskrif- ten föreskrevs vidare att ersättare skulle samråda med den ordinarie ledamoten inför en enskild utrikes tjänsteresa. Punkterna 6 och 8 motsvarar nuvarande 3 kap. 7 och första stycket 8 § tillämpningsföreskrift. Bestämmelsen i 3 kap. 8 § andra stycket om att samrådsskyldigheten inte gäller ersättare för ledamot som tjänstgör i stället för talmannen, statsråd och statssekreterare in- fördes när den nuvarande tillämpningsföreskriften kom till (se motiv-pm s. 4). 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR 17.2.8 Användningen av bonuspoäng vid resor En enskild utrikes tjänsteresa är en tjänsteresa enligt 4 kap. 1 § ersättningsla- gen. Enligt 3 kap. 44 § tillämpningsföreskriften får bonuspoäng användas för finansiering och uppgradering av tjänsteresor. Användningen av bonuspoäng vid enskilda studieresor (enligt den tidigare ordningen med EU-resor och stu- dieresor som gällde t.o.m. ) övervägdes av reseutred- ning. Utredningen anförde bl.a. följande. Vid enskilda utrikes studieresor bör det finnas en möjlighet att utnyttja bonuspoäng. Det principiella ställningstagandet gäller här huruvida an- vändningen av bonuspoängen ska räknas av från stipendiet eller inte. Bak- grunden är att alla ledamöter inte har samma möjlighet att intjäna bonuspo- äng. De som flyger mycket, vilket ungefär hälften av ledamöterna gör, gynnas framför t.ex. dem som reser med tåg och dem som bor i Storstock- holmsområdet. Frågan om när man får använda sig av bonuspoäng har dock aktualiserats bl.a. med anledning av att många ledamöter har ett stort antal bonuspoäng som är svåra att utnyttja vid andra typer av tjänsteresor. Den sammantagna bedömningen torde tala för att användandet av bonuspoäng inte bör påverka den totala bidragsramen eller begränsa möjligheten till ytterligare resor om den totala bidragsramen är förbrukad. När en ledamot ansöker om bidrag för en enskild studieresa och vill utnyttja sin bonuspoäng, ska den del av resekostnaden som finansieras av bonuspoängen inte räknas med i un- derlaget för den beräknade resekostnaden. Med anledning av utredningens bedömning togs det in en bestämmelse i 10 § riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2001:3) om bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor om att en riksdagsledamot kunde ges rätt att för en enskild studieresa utnyttja bonuspoäng som intjänats under tjänsteresor för och att en ansökan om att få utnyttja bonuspoäng prövas på samma sätt som ansökan om bidrag. Föreskriften är upphävd och det saknas motsvarande reglering tillämpningsföreskrift. Det krävs alltså inte särskilt tillstånd för att få använda bonuspoäng vid utrikes enskilda tjänsteresor. Det finns inga bestämmelser i ersättningslagen eller tillämpningsföreskriften om under vilka förutsättningar en ansökan ska eller får avslås. I praxis har dock ansökningar avslagits om resan inte ansetts vara av värde för att fullgöra uppdraget som riksdagsledamot, om ansökan gjorts senare än före avresan och om föreskrivet samråd inte skett. Enbart det förhållandet att UD avrått från att resa till resmålet har inte ansetts kunna föranleda ett avslag, även om gruppledaren avstyrkt resan. Om en vice talman avslår en ansökan om tillstånd att genomföra en enskild utrikes tjänsteresa kan ledamoten eller ersättaren begära att riksdagsstyrelsen ska pröva frågan. En sådan begäran ska göras skriftligen och ha kommit in till inom en månad från det att beslutet meddelades (3 kap. 20 § tillämpningsföreskriften). 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR I riksdagsstyrelsens protokoll förekommer uttryck som att styrelsen ”läm- nar överklagandet utan bifall” och liknande. Rätten att få ett avslag prövat kan dock inte ses som ett överklagande i förvaltningslagens mening. fråga om en förnyad prövning av frågan inom myndigheten Motsvarande gällde om en ledamot nekades bidrag för att genomföra en EU-tjänsteresa eller en studieresa enligt den ordning som gällde . 17.2.10 Redovisning och uppföljning En ledamot ska enligt 3 kap. 21 § första stycket tillämpningsföreskriften lämna en kortfattad skriftlig redovisning för en enskild utrikes tjänsteresa som han eller hon själv har beslutat om till . Redovisningen ska lämnas efter det att resan avslutades och innehålla uppgifter om resmål, tidpunkt för resan, resans kostnad, om huruvida bonuspoäng har utnyttjats för resan och de möten och besök som ledamoten har genomfört un- der resan. Av paragrafens andra stycke framgår att om det finns särskilda skäl får ledamoten låta bli att lämna namn och andra uppgifter om vem som har deltagit i möten och besök. Det finns ingen skyldighet – utöver att lämna in en sedvanlig reseräkning – att lämna en redovisning för en tjänsteresa som en vice talman beslutat om. En gång per valperiod ska enligt 3 kap. 22 § tillämp- ningsföreskriften följa upp de enskilda utrikes tjänsteresor som en ledamot själv har fattat beslut om. Uppföljningen tar inte sikte på de enskilda resorna. Syftet är i stället att ge ett underlag för att kunna be- döma hur väl ordningen med att ledamöterna själva får besluta om sina en- skilda utrikes tjänsteresor fungerar, något som kan vara av intresse när förvalt- ningen ska bedöma hur stora medel som ska avsättas för ledamöternas enskilda utrikes tjänsteresor (2013/14:URF1 s. 205). En vice talman ska regelbundet lämna en redogörelse för sina beslut i ären- den om tillstånd till enskilda utrikes tjänsteresor till . Det sker regelmässigt vid riksdagsstyrelsens sammanträden. Övriga bestämmelser i ersättningslagen och tillämpningsföreskriften som re- glerar en ledamots resor, exempelvis om val av färdväg och färdmedel, an- vändning av bonuspoäng och inlämnande av reseräkning är tillämpliga även på enskilda utrikes tjänsteresor. 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR 17.3.1 Syftet bör framgå av ersättningslagen Förslag: Det tas in en bestämmelse i ersättningslagen om att en enskild utrikes tjänsteresa ska vara av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget. Möjligheten att genomföra enskilda utrikes tjänsteresor är en viktig förutsätt- ning för att ledamöterna ska kunna inhämta kunskap om och följa utvecklingen i andra länder, skapa och vidmakthålla kontakter med olika aktörer utomlands och därmed kunna fullgöra sitt riksdagsuppdrag på ett fullgott sätt. Inte minst gäller detta samarbetet inom EU. De skäl som åberopats i tidigare samman- hang då EU-tjänsteresorna och gällande ordning med enskilda utrikes tjäns- teresor infördes gör sig således i hög grad alltjämt gällande. Den grundläg- gande regleringen av enskilda utrikes tjänsteresor är mot den bakgrunden av sådan vikt att den även fortsättningsvis bör finnas i ersättningslagen. Rätten till ersättning är inte ovillkorlig utan begränsas av att det belopp som får an- vändas per valperiod högst får uppgå till det belopp som Riksdagsförvalt- ningen bestämmer. Beloppet kommer således att som tidigare framgå av riks- dagsstyrelsens föreskrift till lagen. Resan ska vara av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget. Så har varit fallet och som framhölls lagstiftningsärende ligger detta i begreppet tjänsteresa. För att ändå tydliggöra vad som gäller, och för att underlätta de vice talmännens handläggning, bör tidigare uttryckliga regle- ring av syftet med en enskild utrikes tjänsteresa återinföras. Det bör lämpligen ske i den grundläggande bestämmelsen i ersättningslagen om enskilda utrikes tjänsteresor (se förslaget till 4 kap. 4 § första stycket ersättningslagen). Att närmare precisera innebörden av att en resa ska vara av värde för riks- dagsuppdraget låter sig knappast göras. Som framhållits i tidigare lagstift- ningsärenden ska dock resan syfta till att ledamoten ges möjlighet att skaffa sig kunskaper om utvecklingen utomlands och att främja och vidmakthålla in- ternationella kontakter. En ledamot ska även kunna följa och påverka utveckl- ingen inom EU. Detta kan exempelvis ske genom studiebesök och möten med företrädare för andra parlament, enskilda, organisationer och myndigheter. Re- sor som endast innebär personlig förkovran för ledamoten, exempelvis delta- gande i kurser och utbildningar som inte har en direkt och specifik koppling till riksdagsuppdraget, kan dock inte anses vara av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget. Innehållet i och upplägget av en enskild utrikes tjänsteresa kan variera be- roende på faktorer som resmål, resenär, resans längd, behov av återhämtning under resan och ändamålet med resan. Det är mot den bakgrunden inte lämp- ligt att närmare reglera hur många timmar per dag som ska ägnas åt arbete för att det ska vara fråga om en enskild utrikes tjänsteresa. Den huvudregel om arbete under minst som normalt gäller för arbetstagare vid konferenser och studieresor bör dock kunna tjäna som riktmärke även vid 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR bedömningen av innehållet i en enskild utrikes tjänsteresa (se avsnitt 13.1.8). Avsteg från detta riktmärke bör kunna motiveras särskilt. I den nuvarande lagtexten anges att medel som inte använts under valperi- oden ska gå tillbaka till . Så är fallet även utan en sådan Den bestämmelsen är således onödig och kan tas bort. 17.3.2 Avslag om UD avrått från resor till resmålet Förslag: Om avråder från alla resor till ett land eller område ska ansökan om att få genomföra en enskild utrikes tjänsteresa av- slås, om det inte finns särskilda skäl som motiverar att resan likväl genom- förs. Om UD avråder från att resa till ett land eller område ska ledamoten inte bara samråda med gruppledaren inför resan utan även med säkerhetschefen vid eller den han eller hon utser. Möjligheten att kunna resa utomlands för att skaffa sig kunskaper och ha in- ternationella kontakter är som nämnts en viktig del av ledamotsuppdraget. syftar till att påverka resebeteendet hos genom- snittliga svenskar och innefattar länder och områden som ledamöter måste kunna besöka inom ramen för sitt uppdrag. Reserekommendat- ionerna är nämligen utformade för en annan typ av resor än sådana resor som kan bli aktuella för ledamöter, exempelvis turistresor. Införandet av en ordning som innebär att enbart det förhållandet att UD har avrått från att resa till det aktuella landet eller området – oavsett avrådandegrad eller land/område – vore mot den bakgrunden ett trubbigt instrument. Det skulle dessutom innebära en påtaglig inskränkning av ledamöternas möjligheter att resa utomlands som inte framstår som motiverad. Som vi påpekat tidigare innebär en vice talmans prövning endast frågan huruvida ledamoten ska få genomföra resan på bekostnad. Ett av- slagsbeslut innebär givetvis inte att ledamoten inte får resa till det aktuella landet eller området. Enligt vår uppfattning kan det rimliga i att ska bekosta resor till ett land eller område om UD avråder från alla resor till ifrå- gasättas. Detta gäller särskilt om avrådan tillsammans med annan utredning ger en tydlig bild av att det på grund av krigstillstånd, politisk oro, epidemier eller liknande föreligger en påtaglig och konkret risk för ledamoten om resan genomförs. Det kan dessutom diskuteras om en sådan resa kan anses vara av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget. Vi anser mot den bakgrunden att det bör införas en ordning som innebär att en ansökan ska av- slås om UD avråder från alla resor till ett land eller område, om det inte finns särskilda skäl som motiverar att resan likväl genomförs (se förslaget till 4 kap. 5 a § ersättningslagen). Det är angeläget att det säkerställs att ledamoten fullt ut inser riskerna med en sådan resa och förstår att och svenska myndigheters möjligheter att bistå en ledamot som råkar illa ut under en resa kan vara 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR Den informationsblankett som infördes är ett steg i denna riktning. För att ytterligare inskärpa vikten av detta bör nuvarande ordning kompletteras med en uttrycklig skyldighet att samråda inte bara med gruppledaren i partigruppen utan även med säkerhetschefen vid valtningen eller den han eller hon utser om UD avråder från resor till det ak- tuella resmålet (se förslaget till 3 kap. 10 § andra stycket föreskriften till er- sättningslagen). Samrådsskyldigheten, som således avser all avrådan från UD, innebär inte ett krav på godkännande. Det handlar i stället om att säkerställa att ledamoten är införstådd med riskerna och att såväl gruppledaren som sä- kerhetschefen får information om ansökan och resan, om den genomförs. 17.3.3 Övriga grunder för avslag Förslag: Det tas in en särskild bestämmelse i ersättningslagen om att en ansökan om att få genomföra en enskild utrikes tjänsteresa ska avslås om resan inte är av värde för utförandet av riksdagsuppdraget eller om före- skrivet samråd inte skett. Det saknas bestämmelser i ersättningslagen och tillämpningsföreskriften om under vilka förutsättningar en ansökan om att få genomföra en enskild utrikes tjänsteresa ska avslås. Vi har i det föregående föreslagit att en ansökan om att få genomföra en enskild utrikes tjänsteresa ska avslås om UD avråder från alla resor till ett land eller område, om det inte finns särskilda skäl som motiverar att resan likväl genomförs. Att en ansökan ska avslås om resan bedöms sakna värde för att fullgöra riksdagsuppdraget är självklart. Detsamma bör gälla om ledamoten inte samrått med ordinarie ledamot, gruppledare eller – enligt vad vi nu före- slår – med säkerhetschefen vid . Vi ifrågasätter däremot det ändamålsenliga med den nuvarande ordningen att en ansökan kan avslås på den grunden att ansökan lämnats in till Riksdags- förvaltningen senare än före den planerade avresan. 14-dagarsfristen bör snarare uppfattas som en ordningsregel än en materiell förutsättning som ska vara uppfylld för att en ansökan ska kunna bifallas. För att tydliggöra vad som gäller bör det i ersättningslagen tas in en bestäm- melse där det anges under vilka förutsättningar en ansökan om att få genom- föra en enskild utrikes tjänsteresa ska avslås (se förslaget till 4 kap. 5 a § er- sättningslagen). 2020/21:URF2 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR 17.3.4 Resor under valår Förslag: Den nuvarande regeln om att det krävs särskilda skäl för att ge- nomföra en enskild utrikes tjänsteresa efter ett valår avskaffas. Enligt 3 kap. 6 § tillämpningsföreskriften krävs särskilda skäl för att genom- föra en enskild utrikes tjänsteresa efter ett valår. Liknande be- gränsningar har funnits även i tidigare föreskrifter. Vi kan konstatera att bestämmelsen inte är tillämplig på resor som ledamo- ten själv beslutar om och som således inte föregås av ett ansökningsförfarande. En betydande del av de enskilda utrikes tjänsteresorna, dvs. resor till länder inom EES-området och till EU:s kandidatländer och potentiella kandidatlän- der, omfattas således inte av bestämmelsen. Datumet är valt mot bakgrund av sista dag för kandidatanmälan till . Enligt 2 kap. 13 § vallagen (2005:837) ska en sådan an- mälan ske den dag bestämmer. Vid valet var sista dag för kandidatanmälan . Datumen varierar alltså mellan valen. Det kan noteras att det exempel på vad som enligt motiven till bestämmelsen kan utgöra särskilda skäl – att ett ärende ska behandlas i sent – snarare utgör ett skäl i sig för att resan är av värde för riksdags- uppdraget. Kravet på att det också ska föreligga särskilda skäl framstår då som en onödig komplikation i regelverket. Vi anser mot denna bakgrund att regeln om resor efter i dess nuvarande utformning inte är ändamålsenlig och att den antingen bör ändras eller upphävas. Enklast vore att inte alls medge eller ersätta enskilda utrikes tjänsteresor efter ett visst datum, exempelvis , under ett valår. En sådan regel framstår dock som alltför restriktiv och skulle kunna hindra resor som är be- fogade, även om de sker . Ett annat alternativ vore att införa en ordning som innebär att det krävs tillstånd av en vice talman även för resor till länder inom EES-området och till EU:s kandidatländer och po- tentiella kandidatländer efter ett visst datum under ett valår eller krav på sam- råd med gruppledaren i en sådan situation. Också det skulle komplicera leda- möternas resande i onödan och inte ligga i linje med de tankar som låg bakom införandet av möjligheten för ledamöterna att själva besluta om resor inom EES-området. Vi har därför stannat för att föreslå att regeln om resor efter upphävs. Det förhållandet att exempelvis en ledamot inte kandiderar vid ett kommande val eller att det är kvar på valperioden får beaktas bland övriga omständigheter vid prövningen av en ansökan om tillstånd att genomföra en enskild utrikes tjänsteresa. De uppgifter ledamoten lämnar i an- sökan om på vilket sätt resan är av värde för hans eller hennes fullgörande av uppdraget kommer då att vara ett särskilt viktigt underlag för vice talmans prövning. Det ligger i sakens natur, att ju närmare valdagen en resa är tänkt att genomföras, desto svårare kommer det i regel vara att finna att resan är av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget under den resterande delen av val- perioden. 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR Om nuvarande begränsning trots allt skulle bibehålls bör den utformas på ett annat sätt och knytas till den dag som enligt beslut utgör sista dag för nominering av kandidater i stället för ett bestämt datum. Då fun- gerar regeln även vid extra val. I de fall då det inte krävs tillstånd av en vice talman är det ofrånkomligt att ledamoten – i likhet med vad som gäller – ytterst själv får svara för sitt beslut att genomföra resan. Ledamoten måste alltså i efterhand vara beredd att redovisa på vilket sätt resan varit av värde för fullgörandet av riksdagsuppdra- get. 17.3.5 Ersättares användning av medel för resor Förslag: Det tas in en särskild bestämmelse i ersättningslagen som gäller ersättares möjligheter att genomföra enskilda utrikes tjänsteresor. En ersät- tare som har tjänstgjort eller ska tjänstgöra under sam- manlagt har rätt att använda de medel som den ordinarie ledamoten disponerar för enskilda utrikes tjänsteresor Vissa ersättare har rätt att använda de medel som är avsedda för den ordinarie ledamotens enskilda utrikes tjänsteresor. Det krävs att ersättaren har tjänstgjort sammanlagt eller ska tjänstgöra sammanlagt och att er- sättaren samråder med den ordinarie ledamoten inför resan. Den ordningen bör bestå. Ersättarnas rätt till ersättning för enskilda utrikes tjänsteresor avviker dock från vad som gäller ordinarie ledamöter. Mot bakgrund av den bestäm- melse som vi har föreslagit i 1 kap. 5 § om att vad som sägs i lagen om leda- möter även gäller ersättare om det inte anges annat i lagen, krävs att det tas in en särskild bestämmelse i ersättningslagen om vad som gäller för ersättare (se förslaget till 4 kap. 4 § tredje stycket ersättningslagen). Det förekommer att en och samma person återkommer till och tjänstgör som ersättare för flera ordinarie ledamöter under samma valperiod. Det innebär att en sådan ersättare åtminstone teoretiskt sett kan ha möjlighet att utnyttja mer än på enskilda utrikes tjäns- teresor. Det är givetvis inte avsikten och i praxis tillämpas bestämmelsen på så sätt att en person endast kan använda till enskilda utrikes tjänsteresor, även om han eller hon är ersättare för flera leda- möter eller blir utsedd till ledamot efter att ha tjänstgjort som ersättare under samma valperiod. Att så är fallet följer enligt vår mening även av den grund- läggande bestämmelsen om rätt till ersättning i 4 kap. 4 § ersättningslagen (i vårt förslag paragrafens andra stycke), där det föreskrivs att riksdagsstyrelsen bestämmer det belopp som får användas för enskilda tjänsteresor per ledamot . Detta kräver därför ingen ytterligare reglering. 2020/21:URF2 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR Förslag: Det tas in en bestämmelse i ersättningslagen som innebär att le- damotens rätt att besluta själv om enskilda utrikes tjänsteresor kan utvidgas till länder och områden i enlighet med vad bestäm- mer. En sådan utvidgning föreslås beträffande resor till . Enligt ersättningslagen beslutar en ledamot själv om enskilda utrikes tjänste- resor till länder inom EES-området och till EU:s kandidatländer och potenti- ella kandidatländer. Det kan uppkomma skäl för att låta ledamöterna besluta själva om resor även till andra specifika länder och områden. Det kräver i så fall lagändring. För att öka flexibiliteten i regelverket bör det införas en möj- lighet för riksdagsstyrelsen att utvidga ledamöternas beslutanderätt. Det kan göras genom ett tillägg i ersättningslagen om att beslutanderätten även gäller länder och områden i enlighet med vad bestämmer (se förslaget till 4 kap. 5 § andra stycket 3 ersättningslagen). En sådan utvidgning kommer sedan till uttryck i riksdagsstyrelsens föreskrift till lagen. Enligt vår uppfattning bör det trots detta alltjämt vara möjligt för en ledamot att genomföra enskilda ut- rikes tjänsteresor dit utan att det krävs ansökan hos en vice talman (se vårt förslag till 3 kap. 2 § tredje stycket föreskriften till ersättningslagen). Förslag: En ansökan om att få genomföra en enskild utrikes tjänsteresa ska göras på en särskild blankett som fastställs av . Le- damoten ska i ansökan kortfattat ange på vilket sätt resan är av värde för fullgörandet av uppdraget i . Uppgifterna i ansökan ska lämnas på heder och samvete. En ansökan om tillstånd att genomföra en resa till ett land utanför EES- området görs genom att ledamoten fyller i en reseorder i Riksdagsförvaltning- ens elektroniska reseräkningssystem, skriver ut och undertecknar handlingen och lämnar in den till förvaltningen. Blanketten är inte anpassad för det ända- målet vilket komplicerar ansökningsförfarandet. Den bör därför ersättas av en särskild ansökningsblankett som fastställs av . För att underlätta de vice talmännens prövning av ansökan bör det vidare tas in ett krav på att ledamoten i ansökan kortfattat ska ange på vilket sätt resan är av värde för honom eller henne i fullgörandet av uppdraget. Därutöver bör ansö- kan – som tidigare – innehålla uppgifter om resmål, tidpunkt för resan, beräk- nade kostnader och om stöd sökts enligt partistödslagen. Uppgifterna i ansö- kan bör lämnas på heder och samvete. Ett förslag med denna innebörd finns i 3 kap. 11 § förslaget till föreskrift till lagen. Det nuvarande kravet på att uppge om bonuspoäng ska användas för att bekosta resan saknar numera betydelse och bör tas bort. 18.1 Uppdraget i denna del Det förekommer inte sällan att ledamöter vid tjänsteresor har medresenärer som inte har rätt till ersättning enligt ersättningslagen, exempelvis familjemed- lemmar eller anställda vid ett partikansli. I våra direktiv sägs att det finns situ- ationer med medresenärer som inte är reglerade, vilket lett till tillämpnings- problem.