urf · H8A5URF2 · 2020-12-16 00:00:00 — Vad härefter beträffar sättet för differentieringen av arvodena finner ut- skottet i likhet med departementschefen det skäligt, att icke blott de i riks- dagsorten bosatta riksdagsmännen utan även de riksdagsmän, som bo i dennas närhet, komma i åtnjutande av allenast det lägre arvodet. Utskottet kan däremot icke tillstyrka den i propositionen föreslagna metoden att av- gränsa tillämplighetsområdet för det lägre arvodet. Denna metod förutsät- ter nämligen individuella avgöranden, som i många fall torde bliva ytterst vanskliga. Det bleve också nödvändigt att reglera av beslut i dylik fråga berörd riksdagsmans rätt att anföra besvär över beslutet. Enligt utskottets mening är det därför uteslutet att utforma differentieringen annorledes än med en mekaniskt verkande regel. För det ur praktisk synpunkt domine- rande fallet, att sammanträder i , föreslår utskottet en regel av den innebörden, att det lägre arvodet skall utgå till riksdagsmän bosatta inom en schematiskt bestämd räjong räknad från cent- rum. Under beaktande av kommunikationsnätets beskaffenhet i stock- holmstrakten har utskottet stannat för att förslå, att området för det lägre arvodet bestämmes att omfatta dels hela och dels det om- råde utanför staden, som begränsas av en cirkel dragen på ett avstånd av från i . Utskottet har där- vid icke förbisett, vare sig att kommunikationerna till enstaka platser inom detta område kunna vara förhållandevis mindre goda eller att förbindel- serna till vissa platser utanför området äro så goda, att där bosatta riksdags- män kunde anses bliva skäligen tillgodosedda med det lägre arvodet. Huru än gränsen för det lägre arvodets tillämplighetsområdet drages, skulle dock alltid finnas utrymme för sådana påpekanden. Regeln belyses av en detta utlåtande bifogad kartskiss. För de ytterst sällsynta fall, då riksdag jämlikt §50 regeringsformen hålles å annan ort än , låter sig ej räjong- regel icke uppställa. Det högre arvodet hör då utgå till de riksdagsmän som 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING icke äro bosatta å tillfälliga sammanträdesort. Enligt den i pro- positionen föreslagna författningstexten skall den faktiska bosättningsor- tens och icke mantalsskrivningsortens belägenhet vara avgörande för om det högre eller det lägre arvodet skall utgå. Även i denna del synes emel- lertid propositionens förslag medföra risk för att svårlösta tolkningsfrågor skulle anmäla sig. Utskottet förordar därför, att mantalsskrivningen även framgent skall i berörda hänseende vara avgörande. Med hänsyn till att även denna regel dock i vissa fall obestridligen är mindre tillfredsställande, har utskottet övervägt att föreslå en särregel av innebörd, att för ämbets- och tjänstemän, vilkas huvudsakliga sysselsättning vore förlagd till , det lägre arvodet skulle utgå, oavsett var vederbörande vore man- talsskriven eller bosatt, inför svårigheten att utforma en regel härom, som tillgodosåg krav på såväl rättvisa som entydighet, har utskottet dock funnit sig böra avstå härifrån. Då det synes vara mindre tillfredsställande, att in- nebörden av stadgans bestämmelser om riksdagsmännens bosättningsort endast skall — såsom är fallet -— kunna fastställas tolk- ningsvis, föreslår utskottet, att i författningstexten intages ett stadgande om att en riksdagsman skall i nu ifrågavarande hänseenden anses bosatt där han är mantalsskriven. Genom ett utskottsinitiativ infördes en ordning med grundarvode och kostnadsersättning. Grundarvodet bestämdes till som be- talades till alla ledamöter. Kostnadsersättningen uppgick till till ledamöter som var bosatta i eller inom ett område som begränsades av en cirkel dragen från i . Kostnadsersättningen till övriga ledamöter uppgick till . Regleringen byggde på att ledamoten ansågs bosatt där han eller hon var mantalsskriven. avskaffades begreppet kostnadsersättning. I stället infördes be- greppet traktamente. Arvodet uppgick till till alla leda- möter. Traktamente betalades under tid då sammanträdde med till en ledamot som var bosatt på längre avstånd än fågelvägen från . Vad gäller ledamöter som var bosatta på längre avstånd än fågelvägen från kunde de få trakta- mente enligt beslut av kanslideputerade. Övriga ledamöter, dvs. de som var bosatta närmare än , hade inte rätt till traktamente (bet. 1959:KU18 s. 7). Utskottet uttalade följande: Vid sidan av arvode bör därför endast utgå traktamente som er- sättning för fördyrade levnadsomkostnader. Vad angår dess storlek anser utskottet, att det ungefärligen bör motsvara vad som tillkommer statstjäns- temän. Att utforma reglerna i direkt anknytning till vad som gäller för dessa bör dock, som tidigare framhållits om arvodet, med hänsyn till riks- dagsmannauppdragets speciella karaktär ej komma i fråga. Liksom beträf- fande arvodet bör kanslideputerade och talmännen ha möjlighet att anpassa traktamentsbeloppet i huvudsak efter den utveckling som förekommer för löntagare, därvid motsvarande förfaringssätt bör komma i fråga. De riks- dagsledamöter som bor utanför måste givetvis med hänsyn till sin boningsort vara borta från hemmet i skiftande omfattning. Det är emellertid av många skäl svårt att göra rättvisande gränsdragningar i fråga om traktamente till dessa ledamöter. Riksdagsmän från övre Norr- land, som bor nära flygplats med direktförbindelse till , har t.ex. ofta lättare att komma till än sådana, som bor i Mellan- eller 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING på orter med dåliga kommunikationer. Ett enhetligt trakta- mente för alla riksdagsmän utanför bör därför utgå. Detta bör sättas till ett belopp motsvarande för månad, då sess- ion pågår. För en riksdag, samlad , kommer sålunda trak- tamentet att uppgå till . Genom att bestämma traktamentet faktiskt är samlad, kommer särbestämmelser om traktamente icke att behövas för det fall inkallas till extra sess- ion. Av principen att traktamente skall motsvara blott levnadskostnadsför- dyringen å riksdagsorten följer, att de riksdagsledamöter som bor i eller dess omgivningar, icke skall erhålla traktamente. Vid bestäm- mandet av uppstår emellertid gränsdragningspro- blem. Å ena sidan är kommunikationerna nu så goda för vissa orter även relativt långt från att det endast i undantagsfall förekommer, att riksdagsmän därifrån behöver övernatta i staden. Att utgiva fullt trakta- mente till dessa kan framstå som en överkompensation för levnadskost- nadsfördyringen. Å andra sidan finnes fortfarande relativt när- belägna platser, som i kommunikationshänseende är dåligt tillgodosedda. Det är sålunda även här svårt att angiva ett visst avstånd från som normerande för traktamentet. Att göra en generell gränsdragning, grundad vederbörande måste antagas vara borta från hemmet, är svårt. Det mest rättvisande resultatet torde uppnås om man inom ett relativt vidsträckt område har möjlighet att med hänsyn till omständigheterna i varje fall bestämma huruvida och i vilken utsträckning traktamente skall utgå. Utskottet förordar därför en sådan ordning och föreslår, att detta om- råde avgränsas av en cirkel, dragen på ett avstånd av från i eller från den byggnad, där eljest sammanträder. Det torde böra uppdragas åt kanslideputerade att bestämma om och till vilket belopp traktamente skall utgå inom nämnda område. De deputerade bör därvid bestämma schablonbelopp efter skälighet med be- aktande av den utsträckning vederbörande riksdagsman antages vara borta från hemmet. Till riksdagsmän bosatta i själva eller inom ett område, som begränsas av nuvarande cirkel, dragen på 15 kilometers av- stånd från , bör traktamente dock icke kunna utgå. I undan- tagsfall kan det vara skäligt, att fullt traktamente utgår för dem som bor inom 70-kilometersområdet. Den ordning beträffande Stockholmsområ- det, som utskottet ovan förordat, förutsätter att traktamentsfrågan bedömes med hänsyn till belägenheten av den fastighet, där riksdagsmannen är bo- satt, och icke till den där han är mantalsskriven, även om dessa i regel kommer att sammanfalla. infördes en rätt till kostnadsersättning utöver rätten till traktamente. Kostnadsersättningen betalades och uppgick till en viss procentsats av basbeloppet. Syftet med kostnadsersättningen var att täcka kostnader som ledamoten hade vid utförandet av uppdraget som riksdagsledamot, men som inte avsåg boendet. Ersättningen användes bl.a. för sekreterarhjälp, teknisk ut- rustning som inte tillhandahöll, studieresor, porto, tidningar, tid- skrifter och facklitteratur som inte fanns i samt represen- tation. Kostnadsersättningen var skattepliktig och betalades ut utan preliminär- skatteavdrag om inte ledamoten särskilt begärde att det skulle göras skatteav- drag. Ledamöterna fick i stället yrka avdrag i deklarationen för kostnader som uppstod vid utförandet av uppdraget. 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING Arvodet enligt ersättningsstadgan (1971:1197) var inte differentierat beroende på ledamotens hemort. En ledamot som var bosatt utanför ett område som be- gränsades av en cirkel med radie och med som medel- punkt hade rätt till traktamente då det pågick enligt det allmänna reseavtal som gällde för statliga tjänstemän. Det lämnades inget trak- tamente vid uppehåll i samband med jul och nyår. Detsamma gällde vid sam- manträde eller annan förrättning för i under tid då inte pågick. En ledamot som var bosatt utanför ett område som begränsades av en cirkel med radie och med som medelpunkt fick traktamente enligt beslut av . Ledamöter som var bosatta när- mare än från hade inte rätt till traktamente. Avståndet mättes fågelvägen. Förvaltningsstyrelsens praxis innebar att det krävdes att en ledamot var bosatt från och hade kostnader för bostad även i för att få traktamente (se bet. KU 1975/76:11). togs uttrycket ”fågelvägen” bort ur lagtexten. Lagändringen var föranledd av en riksdagsmotion i vilken det begärdes att uttrycket ”fågelvä- gen” skulle ersättas med uttrycket ”närmaste resväg med allmänna kommuni- kationer”. Motionärerna anförde att beräkning av avstånd fågelvägen hade föga med verkligheten att göra och torde ha övergetts i de flesta fall. Motion- ärerna pekade på att en metod där avståndet bestämdes fågelvägen kunde leda till att personer med kortare restid kunde få högre ersättning än personer med längre restid. Motionen remitterades till förvaltningsstyrelse som föreslog en ändring som innebar att uttrycket ”fågelvägen” togs bort och er- sattes med ”bosatt utanför ett område som begränsas av en cirkel med 70 (15) km radie och med som mittpunkt”. Förvaltningsstyrelsen utta- lade i remissvaret över motionen att ett system som byggde på en individuell prövning med beräkning av resväg och restid i varje enskilt fall skulle innebära praktiska olägenheter som kunde undvikas genom den förordade zonindel- ningen. Utskottet, som avstyrkte motionen och tillstyrkte förvaltningsstyrelsens förslag, uttalade bl.a. följande: Frågan om ändring av bestämmelserna om traktamente och kostnadsersätt- ning till ledamöter har varit föremål för närmare överväganden inom förvaltningsstyrelsen. Därvid har bl.a. tagits upp frå- gan om ytterligare ersättning till de ledamöter bosatta inom Stockholms- regionen som inte får något traktamente. Några förslag i detta avseende har dock inte lagts fram. Förvaltningsstyrelsens nu med anledning av mot- ionen framlagda förslag till ändring av traktamentsbestämmelserna i er- sättningsstadgan för ledamöter innebär ingen ändring i sak utan avser endast en redaktionell anpassning till motsvarande bestämmelser i allmänna resereglementet. Styrelsen har i sitt remissyttrande över den ak- tuella motionen framhållit att med hittillsvarande praxis skulle motionärer- nas förslag – att ersätta ordet ”fågelvägen” med närmaste resväg med all- männa kommunikationer” – inte innebära några påtagliga ändringar i sak beträffande de f.n. utgående traktamentena. 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING förvaltningsstyrelsens mening ett system som helt bygger på en individuell prövning av faktiska resvägar och eventuella restider innebära praktiska olägenheter som kan undvikas genom en zonindelning av nuvarande slag. Utskottet har framhållit fördelarna med ett mekaniskt verkande system och ansett att det mest rättvisande systemet uppnås om man dessutom inom ett relativt vidsträckt område har möjlighet att med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet bestämma om i vilken utsträckning traktamente ska utgå. Uppgiften att göra dessa bedömningar har lagts på förvaltningsstyrelsen. Utskottet förutsätter att förvaltningssty- relsen vid sin prövning av uppkommande frågor om traktamentesersätt- ning också beaktar de synpunkter på bl.a. den faktiska resvägen som anförs i motionen och tar de individuella hänsyn som behövs. började tillhandahålla övernattningsbostäder i ett eget bostadsbestånd. Det saknades bestämmelser i ersättningsstadgan om un- der vilka förutsättningar en ledamot hade rätt till övernattningsbostad i riksda- gens bestånd. Ersättningsstadgan ersattes 1988 av lagen (1988:589) om ersättning m.m. till ledamöter. Regleringen av rätt till traktamente motsvarade vad som gällt tidigare. I förvaltningskontors föreskrift om tillämpningen av lagen fanns närmare bestämmelser som innebar bl.a. följande. Ansökan om traktamente skulle ges in till och innehålla upp- gift om bostadsadressen på hemorten. En ledamot som tillerkänts traktamente var skyldig att anmäla ändrade förhållanden som kunde innebära en ändring av traktamentet. En ledamot som var bosatt på ett avstånd från som översteg men inte var berättigad till ett reducerat trakta- mente av helt traktamente och av helt traktamente om avståndet översteg och uppgick från . Det fanns inga regler i lagen eller föreskriften om under vilka förutsätt- ningar en ledamot hade rätt till övernattningsboende i bostadsbestånd. Lagändringen syftade till att anpassa avståndet så att det stämde överens med avståndskravet enligt kommunalskattelagen för rätt till avdrag för ökade levnadskostnader. Enligt den ersättningslag som trädde i kraft , lagen (1994:1065) om eko- nomiska villkor för ledamöter, hade en ledamot som från sin bostad på hemorten hade längre färdväg än till rätt till trakta- mente med en etthundrafemtiondel av basbeloppet under tid då sam- manträdde, med undantag för uppehåll för jul och nyår. Detsamma gällde vid sammanträden eller annan förrättning för i eller under tid då inte pågår. Regleringen byggde på att ledamoten hade sin bo- stad som tjänsteställe och att resor till och från betraktades som 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING Det s.k. riksdagstraktamentet skulle täcka dels merkostnader för måltider och diverse småutgifter som var föranledda av arbetet på annan ort än den vanliga verksamhetsorten, dels kostnaderna för övernattning i . uppgick traktamentet till . Traktamentet betalades ut för samtliga dagar var samlad, dvs. om- kring per . Det innebar att traktamentet motsvarade ca per ledamot och . Riksdagstraktamentet var skatteplik- tigt i sin helhet. Om bostaden på hemorten var belägen mer än från och tjänsteresan förenad med övernattning medgavs avdrag för ökade levnadskostnader. gjorde ett schablonavdrag vid beräkningen av A-skatt och arbetsgivaravgifter på den del av traktamentet som översteg schablonbeloppen. Detta krävde att ledamoten redovi- sade antalet övernattningar i . Även kostnaderna för bostad i var avdragsgilla. För de ledamöter som hyrde rum eller lägenhet av riks- dagen gjorde avdrag för hyran i samband med den må- natliga utbetalningen av traktamentet. Traktamente betalades till alla ledamöter, oavsett vilka logikostnader leda- moten hade. Kostnaderna för boendet i varierade avsevärt mellan ledamöterna. I vissa fall täckte inte nattraktamentet kostnaderna, i andra fall återstod en stor del av traktamentet när hyran var betald. Om en ersättare som inte kunde beredas bostad i hus hade kost- nader för övernattning som översteg hälften av traktamentet, kunde förvalt- ningskontoret bevilja särskild ersättning för det. Det fanns inga regler i lagen om rätt till övernattningsboende inom Riks- dagsförvaltningens bostadsbestånd i den ursprungliga lydelsen av lagen. gjordes ändringar lag som innebar att i fortsätt- ningen skulle •svara för samtliga kostnader som uppkom vid en tjänsteresa, dvs. resekost- nader, kostnader för logi och för ökade levnadskostnader •ersätta alla tjänsteresor, även till under delar av då inte var samlad och till andra platser •ersätta ledamöter som var bosatta i för tjänsteresor till andra delar av landet •ersätta ökade levnadskostnader inte bara vid resor som innefattade över- nattning utan också vid endagsförrättningar som pågick mer än fyra tim- mar •svara för ledamöternas logikostnader i om ledamöterna var bo- satta mer än från , dock med ett högsta belopp som be- stämdes av . Rätten till övernattningsboende i bostadsbestånd re- glerades inte särskilt i lagen utan var kopplad till rätten till nattraktamente som 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING i sin tur byggde på att ledamoten hade rätt att göra avdrag för ökade levnads- kostnader enligt inkomstskattelagen. utfärdade riktlinjer för använd- ningen av bostäder i bostadsbestånd. Enligt riktlinjerna kunde en ledamot som var bosatt utanför med rätt till nattrakta- mente och med behov av övernattningsmöjlighet i erhålla ett s.k. kombirum (kombinerat arbets- och bostadsrum). För kombirummen debitera- des en avgift. En ledamot kunde även under samma förutsättningar få dispo- nera en övernattningslägenhet. Beståndet bestod av en- och tvårumslägenheter med en yta . Hyran bestämdes utifrån bruks- värdet. beslutade efter samråd med partigruppernas kanslier om fördelningen av arbets- och kombirummen. Respektive partigrupp beslutade inom sin kvot om placeringen av rumsinnehavarna medan förvalt- ningskontoret hanterade visning, nycklar, hyresdebitering, besiktning och lik- nande. I riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 1995:4) med tillämpningsföreskrifter till lag togs det in en bestämmelse i anslutning till 5 kap. 1 § av föl- jande lydelse: 2.Logikostnad för övernattningsbostad i ersätts med faktisk kostnad, dock med högst . 1januari enligt förändringen i konsumentprisindex per oktober månad året före med 1996 som basår. 3.Vid beräkningen av logikostnaden för egen bo-stadsrättslägenhet ska kapitalkostnaden för den egna kontantinsatsen inte inräknas. gjordes det en ändring i tillämpningsföreskriften som innebar att punkt 2 och 3 i anslutning till 5 kap. 1 § ersättningslagen fick följande lydelse: 2.En ledamot som på hemorten för sin privata disposition har annan bostad som är inrättad för permanent boende medges ersättning för övernattnings- bostad i med högst /månad. 1januari anpassas till förändringen i konsumentprisindex per oktober må- nad föregående år, med som basår. 3.Vid beräkning av kostnaden för en övernattningsbostad i , som utgörs av en egen bostadsrättslägenhet, skall kapitalkostnaden för kontantinsatsen inte inräknas. Genom den ändringen infördes i författningstext ett uttryck- ligt krav på att ledamoten skulle ha en permanentbostad på hemorten för att få rätt till logiersättning. Något motsvarande uttryckligt krav gällde inte enligt lagen för att få utnyttja övernattningsbostäderna i bo- stadsbestånd. Antagligen låg betänkande, som överlämnades , till grund för föreskriftsändringen. I utredningens betänkande föreslogs att 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING logiersättning skulle betalas under förutsättning att ledamoten hade en annan bostad på hemorten för sin privata disposition. tillsatte riksdagsstyrelsen en kommitté med uppgift att se ersättningslag, . Uppdraget redovisades 2005 i betänkandet Ekonomiska villkor för ledamöter (2004/05:URF2). Vad gäller rätten till ersättning för logi/nattraktamente redovisade kommit- tén gällande rätt på följande sätt (s. 105): En ledamot som är bosatt längre bort än från och på hemorten för sin privata disposition har en annan bostad inrättad för per- manent bruk har enligt 5 kap. 1 § ersättningslagen rätt till s.k. nattrakta- mente. Utgifter för logikostnader ersätts om ledamoten kan styrka dessa. För en övernattningsbostad i är ersättningen begränsad till ett högsta belopp som riksdagsförvaltningen bestämmer. I tillämpningsföre- skriften till bestämmelsen medges ersättning med högst i måna- den. föreslog att den maximala ersättningen för logikostnader skulle höjas till . I övrigt gjorde kommittén följande bedömning (s. 108): Det bästa vore om kunde erbjuda en bostad nära åt alla ledamöter som är bosatta längre bort än från . Med hänsyn till bostadssituationen i och till att antalet ledamöter i behov av bostad i varierar mellan och under man- datperioderna är det inte lätt för riksdagsförvaltningen att ha ett bostads- bestånd som exakt svarar mot en efterfrågan som växlar i tiden. Man skulle kunna tänka sig ett system där ersätter den fak- tiska boendekostnaden fullt ut. Mot detta kan invändas att det inte är för- svarbart att låta den enskilde ledamoten avgöra var och hur han eller hon ska bo och att sedan ska betala för detta. Enligt vår uppfattning är den nuvarande lösningen med ett nattrakta- mente, som är begränsat till ett högsta belopp, det som ändå framstår som det mest rättvisa och kostnadseffektiva systemet. tillkallade riksdagsstyrelsen en utredare med uppgift att se över riks- dagsledamöternas traktamentsregler. Uppdraget redovisades i pro- memorian Traktamente Bilersättning EU-resor. Utredaren föreslog bl.a. att det skulle införas en ny sorts traktamente, ett Stockholmstraktamente. Tanken med det förslaget var att skapa ett system som var enklare och mer lättadmini- strerat både för ledamöterna och . Vidare föreslog utre- daren att logiersättningen skulle avskaffas för de ledamöter som hade tillgång till övernattningsboende i de hus som disponerade. Det skulle med andra ord inte betalas någon hyra utan skulle svara för hela boendekostnaden. För de ledamöter som var berättigade till traktamente och hade egna bostäder i skulle det som tidigare betalas ut logier- sättning med ett visst högsta belopp. Förslagen behandlades av riksdagsstyrelsen i framställning 2005/06:RS4. När det gäller ersättning för logi föreslog riksdagsstyrelsen att Riksdags- 23 RÄTTEN TILL ÖVERNATTNINGSBOSTAD OCH LOGIERSÄTTNING förvaltningen i fortsättningen skulle svara för hela boendekostnaden för över- nattningsbostäderna i bostadsbestånd. Ledamoten skulle därmed inte debiteras någon hyra, men inte heller få ersättning för logi. Logiersättning skulle däremot kunna betalas ut för eget boende. Ersättningen skulle dock anpassas till hyresnivån och inte som tidigare till konsumentpris- index och höjas till . Riksdagsstyrelsen anförde bl.a. följande (s. 49 f.): Det stora flertalet av de ledamöter som är berättigade till nattraktamente övernattar i någon av övernattningsbostäder. Även om det är svårt för riksdagsförvaltningen att ha ett bostadsbestånd som exakt svarar mot en efterfrågan som varierar under och mellan mandatperioderna, är ambitionen att ledamöterna ska erbjudas att bo i lägenheter utanför de byggnader som ligger i anslutning till själva Riks- dagshuset. Detta har ansetts önskvärt även av säkerhetsskäl. Riksdagssty- relsen kan konstatera att den nuvarande ersättningen för en övernattnings- bostad i om ger full kompensation till mindre än hälften av de ledamöter som har sådana boendekostnader. Detta system med ett nattraktamente upp till ett fastställt högsta belopp innebär alltså att många ledamöter inte får hela logikostnaden ersatt av . De måste i stället begära avdrag för det överskjutande beloppet i inkomst- deklarationen. är det vanligt att en arbetsgivare/uppdragsgivare svarar för den logikostnad som den anställde/uppdragstagaren har haft un- der en tjänsteresa. I linje med detta och utredarens förslag, föreslår därför riksdagsstyrelsen att riksdagsförvaltningen fullt ut skall svara för kostna- derna för sådana övernattningsbostäder som ingår i bostadsbe- stånd.