urf · H8A5URF2 · 2020-12-16 00:00:00 — Vi ska därför se över regelverket kring medföljande resenärer och delade resor och överväga om det finns skäl att förtydliga och komplettera regelverket. Om så är fallet ska vi lägga fram nödvändiga författningsförslag. 18.2.1 Medresenärer vid boende på hotell m.m. I 4 kap. 5 § tillämpningsföreskriften till ersättningslagen finns bestämmelser om fördelningen av kostnaden mellan ledamoten och medresenären vid bo- ende på hotell. Det föreskrivs att om en ledamot under en tjänsteresa delar hotellrum med någon som inte har rätt till ersättning för logikostnader från , ska ledamotens andel av kostnaden anses uppgå till av priset för ett dubbelrum. Ledamoten har alltså rätt till ersättning av av priset för hotellrummet i en sådan situation. Den återstående delen av priset för boendet får ledamoten eller me- dresenären själv stå för. Bakgrunden till detta är att om skulle betala medresenärens kostnad kan det uppstå en skattepliktig förmån. Dessutom används av anvisade medel till icke avsedda ändamål. I 4 kap. 6 § finns bestämmelser om hyra av annan bostad än hotell under tjänsteresa. Om en ledamot som är på tjänsteresa utanför den vanliga verksam- hetsorten hyr en annan bostad i stället för att bo på hotell, får ersättning bevil- jas för styrkta kostnader, dock högst med ett belopp som motsvarar vad ett hotellrum för en person normalt skulle kosta på orten . Det saknas dock reglering om fördelning av kostnaderna om ledamoten bor tillsammans med någon som inte har rätt till ersättning för logikostnader från . I 3 kap. 50 § tillämpningsföreskriften finns en bestämmelse om s.k. delade resor. Enligt paragrafen gäller följande. Om en politisk sekreterare eller någon annan som inte har rätt till ersättning från anslag följer med på en ledamots tjänsteresa, ska den medföljande personen ersätta Riks- dagsförvaltningen för merkostnader som uppstår på grund av honom eller henne. Bestämmelsen är placerad i det kapitel i tillämpningsföreskriften som avser resekostnader och inte bland bestämmelserna om nattraktamente. på när bestämmelsen är tillämplig är om ledamoten bokar en taxi som är större än vad som behövs på grund av att familjemedlemmar följer med under tjäns- Merkostnaden som då uppstår ska ledamotens familj stå för. ningsskyldigheten avser bara merkostnader. Det finns inte heller här någon reglering om vad som gäller i fråga om fördelning av kostnader mellan leda- mot och medresenär liknande den som gäller vid boende på hotell för det fall medresenären inte orsakar en merkostnad, t.ex. vid färd i taxi av normal stor- 18.2.3 Villkorsavtalen för statliga anställda I 10 kap. 7 § villkorsavtalet för Saco-S föreskrivs följande i fråga om medföl- jande resenärer: Om en resenär delar hotellrum med någon person som inte har rätt till er- sättning för logikostnader, ska kostnaden för resenären anses utgöra av priset för ett dubbelrum. Motsvarande gäller enligt de två övriga villkorsavtalen. Resa och logi under en tjänsteresa är inte en skattepliktig förmån för den an- ställde. Enligt uppfattning utgör logi under en pågående tjänste- resa, där övernattningen är motiverad av tjänsteutövningen, inte någon skatte- pliktig förmån för den anställde, oberoende av om övernattningen sker inom eller utom hans eller hennes vanliga verksamhetsort. En sådan övernattning, som således sker på annan plats än den anställdes bostad, kan inte sägas inne- bära någon inbesparad levnadskostnad för den anställde. En skattepliktig bo- stadsförmån kan dock uppkomma om arbetsgivaren tillhandahåller en lägen- het eller annan stadigvarande bostad för den anställde, exempelvis för att ut- nyttjas i samband med tjänsteresor (rättsliga ställningstagande ). Om den anställde delar logi med en medföljande make eller maka under resan anses förmånsvärdet för den anhörige enligt uppfattning uppgå till av kostnaden för hotellrummet. Man kan inte undgå förmånsbeskattning genom att byta en dyr färdbiljett mot två billiga biljetter för samma pris. Den anställde ska förmånsbeskattas för kostnaden för makens eller makans färdbiljett. Skatteplikten påverkas inte av att det inte uppstår en merkostnad för arbetsgivaren på grund av den med- följande resenären. Avdrag för logi ska inte medges för den merkostnad som uppkommer till följd av att familjen följer med under tjänsteresan. Om familjen följer med och det är uppenbart att bostaden är väsentligen större än vad som rimligen kan krävas för personens eget behov, bör det göras en reduktion av avdraget för anser att en skälighetsbedömning får göras utifrån de för- hållanden som föreligger. Om enbart make, maka eller sambo följer med bör avdraget reduceras till . Om även ett eller flera barn följer med bör en reduktion av avdraget ligga i intervallet 50–av logikostnaden (förtydligande av rättsliga ställningsta- gande såvitt gäller av beräkning av avdrag för tjänsteresa i ). lämnar följande exempel: En anställd tar med sig sin make på en tjänsteresa. Resan pågår i och paret övernattar på hotell. Maken jobbar inte för arbetsgiva- ren och får inga andra förmåner. Om makarnas hotellrum kostar /natt uppgår förmånen till /natt (x ). Den an- ställda beskattas då för som indirekt förmån (x ). En anställd tar med sig familjen, make och barn, på en tjänsteresa. Ho- tellrum för en person kostar per natt men arbetsgivaren har be- kostat ett familjerum för per natt. Förmånen för den anställda är då per natt. Det är alltid merkostnaden för logi som anses som privat del, dock av logikostnaden. Förslag: En ledamot som har en eller flera medföljande resenärer som inte har rätt till ersättning enligt ersättningslagen är skyldig att anmäla detta till . Hyr ledamoten en annan bostad än ett hotellrum anses kostnaden för le- damoten – på samma sätt som boende på hotell – uppgå till högst av hyreskostnaden sedan eventuell merkostnad med anledning av medrese- nären avräknats. Uppstår merkostnader för transport med anledning av medresenärer är ledamoten skyldig att ersätta merkostnaden. Enligt ersättningslagen har endast talmannen, ledamöter och ersättare rätt till ersättning vid en tjänsteresa. Det förekommer dock inte sällan att anhöriga och andra som inte har rätt till ersättning enligt ersättningslagen följer med leda- möter under tjänsteresor. Det finns då en risk för att även medresenärens rese- kostnader helt eller delvis ersätts av . Medel som har anvisats av för ledamöternas räkning används då för ett icke avsett ändamål. Dessutom finns det en risk för att lämnar en skattepliktig förmån. Ett återkommande tema under den mediegranskning av ledamöternas ersättningar som förekom /2019 inom ramen för re- portageserien Maktens kvitton (se avsnitt 33.8) var också frågetecken kring anhöriga som följde med ledamöter under tjänsteresor. Som redovisats innebär nuvarande reglering att om en ledamot delar hotell- rum med en person som inte har rätt till ersättning enligt ersättningslagen ska ledamotens andel av kostnaden uppgå till (4 kap. 5 § tillämpnings- föreskriften). Regleringen motsvarar vad som gäller enligt villkorsavtalen på det statliga området och ställningstaganden från sida. ingen anledning att ändra på den regeln. Resonemanget bygger dock på anta- gandet att ledamoten delar boendet med en enda medföljande person. För det fall ledamoten skulle dela boendet med flera personer som inte har rätt till ersättning från är det inte rimligt att ledamoten ska få ersättning av kostnaden. Detta framgår genom att högst av boendekostnaden kan ersättas för ledamotens del (se förslaget till 3 kap. 38 § föreskriften till ersättningslagen). Om ledamoten väljer annat boende än hotell ersätts endast kostnaden mot- svarande vad ett hotellrum för en person normalt skulle kosta (4 kap. 6 § till- lämpningsföreskriften). I praxis förekommer dock, exempelvis under Alme- dalsveckan, att man i en sådan situation får godta en högre kostnad än kostna- den för ett hotellrum. Bakgrunden till detta är den brist på boende som före- ligger på . Vi gör bedömningen att ledamotens kostnad även i ett sådant fall bör uppgå till högst av boendekostnaden. Eventuella merkostnader som för- anleds av medresenären, t.ex. att man på grund av honom eller henne valt ett större boende än vad som annars skulle behövas, ska dock räknas av innan kostnaden fördelas mellan ledamoten och övriga resenärer. Ett förtydligande om det bör tas in i föreskriften till lagen (se förslaget till 3 kap. 40 § föreskrif- ten till ersättningslagen). Därutöver bör den nuvarande bestämmelsen i 3 kap. 50 § tillämpningsföre- skriften om att en medresenär ska ersätta eventuella merkostnader till följd av att han eller hon följer med ledamoten ändras så att kostnadsansvaret faller på ledamoten och inte på medresenären, som normalt sett är okänd för Riksdags- förvaltningen (se förslaget till 3 kap. 36 § föreskriften till ersättningslagen). Det är ledamotens ansvar att informera om att han eller hon haft en medresenär under en tjänsteresa som inte har rätt till ersätt- ning enligt ersättningslagen så att ersättningsfrågan kan utredas och regleras på ett korrekt sätt. För att tydliggöra ledamotens ansvar bör det tas in en ut- trycklig bestämmelse om detta i föreskriften till lagen (se förslaget till 3 kap. 41§ föreskriften till ersättningslagen). Som framhålls i våra direktiv finns det en rad situationer med medföljande resenärer som inte är uttryckligt reglerade i ersättningslagen och tillämpnings- föreskriften. Inför Almedalsveckan 2019 togs det därför inom Riksdagsför- valtningen fram en vägledning med ett tiotal exempel på hur man kan bedöma ersättningsfrågan i olika situationer. Att närmare – utöver vad vi här föreslår – reglera dessa typer av situation framstår varken som möjligt eller ändamålsen- ligt. Det är ofrånkomligt att ett stort antal frågeställningar kan uppkomma med anledning av att ledamöterna tar med sig medresenärer vid en tjänsteresa. Dessa situationer får bedömas utifrån de grundläggande regler och principer som följer av ersättningslagen, nämligen att endast ledamotens kostnader er- sätts och att inte får lämna skattepliktiga förmåner. Den omnämnda vägledningen har, såvitt vi erfarit, tagits emot väl och synes väl ägnad att ligga till grund för bedömningen av ersättningsanspråk i en mängd olika situationer. 19 Bonuspoäng och andra trohetsförmåner Förslag: Bonuspoäng och liknande trohetsförmåner som intjänas vid tjäns- teresor får endast användas för att betala transport och övernattning vid en ledamots egna tjänsteresor, resor vid extraordinära händelser eller av någon annan icke förutsedd orsak och för uppgradering till högre reseklass vid sådana resor. Det ska inte längre vara möjligt att bekosta en medresenärs resor med bonuspoäng. Många företag använder sig av olika slags lojalitetsprogram i sin marknadsfö- ring. Syftet är att stärka kundlojaliteten och kundrelationen genom belöningar för de som ofta utnyttjar en tjänst, exempelvis genom en rabatt eller någon annan förmån. Bonuspoäng och andra trohetsförmåner förekommer inte bara vid resetjänster utan inom många andra branscher. Avtalet om ett lojalitetsprogram ingås mellan ledamoten och tjänsteleverantö- ren och är inte part i det avtalet. tillgodogörs således inte de trohetsförmåner som tjänas in vid tjänsteresor, trots att det är förvaltningen som betalar för resorna. Förvaltningen har inte heller rätt att få information om vilka förmåner som tjänats in vid tjänsteresor och har i praktiken inga möjligheter att kontrollera användningen av trohets- förmånerna. Det finns inga särskilda regler om bonuspoäng och liknande trohetsför- måner i ersättningslagen. Det fanns inte heller i tidigare lagstiftning på områ- det. Sådana bestämmelser finns däremot i 3 kap. 44 och 45 §§ tillämpningsfö- reskriften. Där föreskrivs följande: 44 § En ledamot får inte använda bonuspoäng, fribiljetter eller liknande trohetsförmåner som har tjänats in i tjänsten från flygbolag, taxibolag, ho- tell eller liknande annat än vid a)tjänsteresor, eller b)resor vid en extraordinär händelse eller av någon annan orsak som inte har kunnat förutses. En ledamot får dock använda trohetsförmånerna för uppgradering till högre klass vid sådana resor som anges i första stycket. 45 § Om en ledamot gör en tjänsteresa med bonuspoäng och ett reseföre- tags bonusregler medger det, får ledamoten med sina övriga bonuspoäng bekosta även en medresande ledamots tjänsteresa eller en tjänsteresa för någon som är arbetstagare hos eller hos ett parti- kansli i . 19 BONUSPOÄNG OCH ANDRA TROHETSFÖRMÅNER Kontanta ersättningar eller motsvarande värdebevis ska en ledamot om- gående redovisa och lämna in till . Motsvarande gällde enligt tillämpningsföreskriften till ersättningslag. Bestämmelsen om att en ledamot skulle kunna finansiera en medresenärs resa byggde på förslag av . Användningen av bonuspoäng och andra trohetsförmåner har aktualiserats i flera tidigare sammanhang. skickade talmännen i , och ett brev till SAS och efterfrågade införandet av en möjlighet för respektive parlament att använda de bonuspoäng som genom EuroBonus-systemet föll ut för de re- sor som parlamenten betalade för. Avsikten med förslaget var att bonuspoäng som tillföll resenärerna i stället skulle tillfalla förvaltningarna. SAS svarade att den föreslagna ordningen var otänkbar, men framhöll sitt bonusprogram för företagare – SAS Credit – som en lösning på problemet. I samband med att förhandlade med SJ om villkoren för köp av årskort framfördes från förvaltningens sida ett öns- kemål om att de bonuspoäng och värdebevis som tillföll den enskilde resenä- ren i stället skulle tillfalla förvaltningen. SJ svarade att återbetalning av res- tidsgarantin i fortsättningen skulle tillfalla förvaltningen. Bonuspoängen be- rördes dock inte i svaret. Från SJ:s sida framhölls att det inte fanns något sy- stem för att företag skulle kunna ta del av bonuspoäng. SJ pekade på att man tidigare haft ett sådant system, men att detta inte varit framgångsrikt. fick i uppdrag av riksdagsdirektören att göra en kartläggning av vilka åtgärder som vidtagits för att utreda hur ledamöternas bonuspoäng vid resor och hotellvistelser nyttjas och vilka kontakter med enskilda bonusgivare som tagits. I uppdraget ingick att ge för- slag på hur arbetet kunde fortsätta och vilka frågeställningar som borde utredas vidare. Uppdraget redovisades i en promemoria 2013 (dnr 871-2012/13). I promorian framhölls att det inte var möjligt att överföra intjänade bonuspoäng till förvaltningen och att i den mån poängen inte utnyttjades förblev de out- nyttjade. Vidare nämndes att det var oklart i vilken utsträckning ledamöterna fick bonuspoäng, men att det sannolikt förekom i stor omfattning. I promemorian föreslogs sammanfattningsvis att borde –träffa representanter för olika reseföretag för att få information om de bonusprogram som finns för företag –föra ytterligare diskussioner med SJ om möjligheten att överföra bonuspo- äng till förvaltningen –kontakta de större hotellkedjorna och höra efter om det finns möjligheter att överföra bonuspoäng till förvaltningen. 19 BONUSPOÄNG OCH ANDRA TROHETSFÖRMÅNER Förslagen har inte lett till några förändringar. Bonuspoängen och lik- nande förmåner tillfaller alltså ledamöterna och förvaltningen har ingen kän- nedom om i vilken utsträckning poängen utnyttjas. 19.4 Kammarkollegiets upphandling av ramavtal Användningen av bonuspoäng har aktualiserats av Kammarkollegiet vid upp- handling av ramavtal för statens räkning. I flera ramavtal om inrikes flyg finns således skrivningar om att bonuspoäng som intjänats vid resor på ramavtals- priser inte får användas privat. Det har däremot inte ansetts rättsligt möjligt att i ramavtal ta in en reglering som påverkar det interna avtalsförhållandet mellan resenär och reseföretag. Frågan har berörts i en förstudierapport om ett nytt ramavtal för inrikes flyg (förstudierapport av ). Enligt rapporten upp- levs bonusprogram som ett problem av de myndigheter som deltagit i förstu- dien och att dessa myndigheter har försökt lösa problemet genom att i sina resereglementen ta in bestämmelser om att bonuspoäng som intjänats i tjänsten inte får användas privat och att poängen bör användas vid andra tjänsteresor. 19.5Regleringen i och hos andra myndigheter Enligt de riktlinjer för möten och resor i som gäller får flygbonus och andra förmåner från flygbolag, hotell och andra leverantörer bara användas vid förrättningar och resor i tjänsten och för uppgradering till högre serviceklass. Bonus som intjänas vid tjänsteresor kan användas för tillträde till lounger och för uppgradering till högre service- klass. Däremot får inte sådan bonus användas för förtäring eller andra privata levnadskostnader (punkt 5.6). Vi har gjort en översiktlig genomgång av regleringen av bonuspoäng och andra trohetsförmåner hos statliga myndigheter och kommuner. Genom- gången ger vid handen att regleringen i huvudsak motsvarar vad som gäller enligt tillämpningsföreskriften till ersättningslagen. Återkommande är att bonuspoäng och liknande trohetsförmåner bara får användas för att bekosta andra tjänsteresor och att privat användning inte är tillåten. Vi har dock inte, vare sig hos eller hos någon annan statlig myndighet, kunnat hitta någon reglering som motsvarar bestämmelsen i 45 §, dvs. att andra rese- närers tjänsteresor kan finansieras med bonuspoäng. –1997 var bonus och lojalitetsrabatter vid utrikesresor undan- tagna från beskattning. Bakgrunden till skattefriheten var att det ansågs att möjligheten för svenska skattemyndigheter att beskatta de rabatter som 19 BONUSPOÄNG OCH ANDRA TROHETSFÖRMÅNER lämnades av utländska bolag var i det närmaste obefintliga. Om en ledamot utnyttjar bonuspoäng och liknande förmåner som tjänats in vid en tjänsteresa för privata ändamål utgör det en skattepliktig förmån. gäller även ledamöter som lämnat uppdraget och användning för tredje mans En sådan användning innebär också en skyldighet för Riksdagsför- valtningen att betala socialavgifter motsvarande värdet av förmånen. har i ett rättsligt ställningstagande av uttalat att inköp av förfriskningar och annan enklare förtäring som exempelvis kaffe, bulle, godis, frukt, smörgås under tjänsteresa som en anställd gör och där ar- betsgivaren står för kostnaden, direkt eller indirekt genom användning av bonusförmåner eller liknande, inte är att jämställa med en skattefri personal- vårdsförmån utan utgör en skattepliktig förmån. förtäring som obligatoriskt ingår i biljettpriset är dock skattefria, trots att ar- betsgivaren indirekt bekostat dessa. Hanteringen av bonuspoäng och andra trohetsförmåner är problematisk i och med att inte är part i avtalet om lojalitetsprogrammen, att privat användning innebär en skattepliktig förmån och att förvaltningens möjligheter att kontrollera användningen av förmåner som intjänats vid tjäns- teresor är små, för att inte säga obefintliga. Mot den bakgrunden är det ange- läget att regleringen av användningen av förmånerna är så klar och tydlig som möjligt. Nuvarande reglering innebär att användning av bonuspoäng och liknande förmåner för privata ändamål inte är tillåten. Detta bör vara fallet även fort- sättningsvis. Regleringen bör dock förtydligas så att det klart framgår att bonuspoäng och liknande trohetsförmåner endast får användas för att betala transport och övernattning vid tjänsteresor, resor vid extraordinära händelser eller av någon annan icke förutsedd orsak och för att uppgradera sådana resor (se förslaget till 3 kap. 46 § föreskriften till ersättningslagen). Till skillnad mot vad som gäller i och i andra statliga myndigheter medger dagens reglering att bonuspoäng och andra förmåner an- vänds för att betala medföljande resenärers tjänsteresor. Det krävs att lojali- tetsprogrammet medger en sådan användning och att medresenären antingen är en annan ledamot eller en anställd vid ett partikansli eller hos Riksdagsför- valtningen. Såvitt vi kunnat finna utnyttjas den möjligheten sparsamt. En så- dan resa redovisas inte i en reseräkning eller på något annat sätt. Riksdagsför- valtningen känner alltså inte till vem medresenären är, ändamålet med hans eller hennes resa och om resan uppfyller kraven enligt ersättningslagen för att betraktas som en tjänsteresa. Det finns alltså en risk att indirekt betalar för något som förvaltningen rätteligen inte ska stå för och som utgör en förmån som ska beskattas. 19 BONUSPOÄNG OCH ANDRA TROHETSFÖRMÅNER Mot den bakgrunden och för att förenkla regelverket bör möjligheten att betala för en medresenärs resa med bonuspoäng avskaffas. På så sätt kommer regelverket att motsvara vad som gäller i staten i övrigt. Privat användning av bonuspoäng efter det att uppdraget upphört är en för- mån som ska beskattas. Sådan användning är således inte tillåten. Det krävs inte någon ytterligare reglering för denna situation utan den täcks in av den föreslagna bestämmelsen. Förslag: Regeln om att dricks inte ersätts vid inrikes tjänsteresa utvidgas till att omfatta tjänsteresor inom . Vid tjänsteresor till utomnordiska länder ersätts dricks endast om den utgör en del av priset för tjänsten eller det annars finns särskilda skäl. Med dricks avses en ersättning som ges utöver det åsatta priset för en vara eller en tjänst, exempelvis vid ett restaurangbesök eller en taxiresa. Enligt 3 kap. 47 § tillämpningsföreskriften ersätts inte dricks vid inrikes tjänsteresa. Mot- svarande gällde enligt tillämpningsföreskriften till ersättningslag. Det saknas bestämmelser i tillämpningsföreskriften om i vilken utsträck- ning dricks ersätts vid en utrikes tjänsteresa. Enligt praxis gäller dock att dricks inte ersätts vid tjänsteresor till nordiska länder. Detsamma gäller vid tjänstere- sor till utomnordiska länder om det inte är fråga om service- eller serverings- avgifter som utgör en del av kostnaden för tjänsten men som inte är angiven på en prislista, meny eller liknande. I andra fall då en resenär lämnat dricks vid en utrikes tjänsteresa, exempelvis dricks till bärare eller städare på hotell, betalas ingen ersättning. Det har förekommit att dricks ersatts även vid utrikes tjänsteresa om det förelegat särskilda skäl. Detta har ansetts vara fallet då det förelegat behov av särskilda arrangemang eller en särskild hantering i samband med ett restau- rangbesök, vid representation eller en taxiresa. Enligt riktlinjer för representation, gåvor och vissa per- sonalvårdsförmåner i gäller följande i fråga om dricks vid extern och intern representation. bekostar som huvudregel inte dricks. I vissa länder ut- anför är ibland service- eller serveringsavgifter inte inkluderade i de priser som anges i prislistor, menyer eller liknande. I dessa fall kan dricks i praktiken vara en del av kostnaden. Det finns inga särskilda regler om dricks i riktlinjer för möten och resor. Vid en utrikes tjänsteresa som varar har en ledamot rätt till ut- landstraktamente med ett belopp som motsvarar det normalbelopp som Skat- teverket bestämmer. Det fastställda utlandstraktamentet ska täcka den merkostnad man har för måltider och småutgifter under en tjänsteresa. Vid beräkningen av utlandstraktamentet för olika länder tar hänsyn till de lokala priserna för frukost, lunch och middag samt måltidsdryck i form av mineralvatten, inklusive sedvanlig dricks och eventuella skatter. Nuvarande reglering innebär att dricks inte ersätts vid inrikes tjänsteresa. Detta bör alltjämt gälla. Tjänsteresor till andra länder berörs inte i regelverket. För tydlighets skull bör det tas in bestämmelser om i vilken utsträckning dricks ersätts vid utrikes tjänsteresor. Nuvarande praxis framstår som väl avvägd och bör ligga till grund för en sådan reglering. Regleringen hör som tidigare hemma i föreskriften till lagen (se förslaget till 3 kap. 45 § föreskriften till ersättningslagen). 21Aspekter som ska beaktas vid val av färdmedel Förslag: Vid val av färdmedel ska inte bara kostnads-, miljö- och tids- aspekter beaktas utan även säkerhetsaspekter. Enligt 4 kap. 8 § ersättningslagen ska färdmedel väljas med hänsyn till kost- nads-, tids- och miljöaspekter.