urf · H8A5URF2 · 2020-12-16 00:00:00 — Bestämmelser om vad som gäller vid sjukfrånvaro och föräldraledighet finns i 3 kap. 7 och 8 §§ ersättningslagen. Om en ledamot är ledig från sitt uppdrag på grund av sjukdom ska det, enligt 3 kap. 7 § första stycket, göras ett avdrag på ledamotsarvode, tilläggsarvode och andra sådana fasta ar- voden som avses i 1 § 2 och 4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (arvodeslagen). Ledamoten har i stället enligt andra stycket rätt till ersättningar enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . Av tredje stycket framgår att avdrag och betalning av ersättningarna ska göras enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . Avdraget ska dock gö- ras som ett kalenderdagsavdrag och inte arbetsdagsavdrag. Om en ledamot är föräldraledig från sitt uppdrag ska det enligt 3 kap. 8 § ersättningslagen göras ett avdrag från arvodet och tilläggsarvo- det och arvoden som avses i 1 § 2 och 4 arvodeslagen. Ledighet för barns födelse, vård av adoptivbarn eller ledighet med tillfällig föräldrapenning ger enligt andra stycket rätt till ersättningar enligt de bestämmelser som gäller för 16 ARVODE M.M. Avdrag från arvoden och betalning av ersättningarna ska enligt tredje stycket göras enligt de bestämmelser som gäl- ler för arbetstagare hos . I 2 kap. 3 § tillämpningsföreskriften föreskrivs att en ledamot ska göra en sjukanmälan till av sin sjukledighet. Vi har i avsnitt 15.4 kommit fram till att nuvarande hänvisningar till vad som gäller för arbetstagare hos bör avskaffas när det gäller regleringen av vad som gäller vid föräldraledighet och sjukfrånvaro. Den nuvarande regleringen kan förenklas så att bestämmelserna om arvo- desavdrag tas in i en paragraf (se förslaget till 3 kap. 9 § ersättningslagen) och bestämmelserna om rätten till ersättning samlas i en annan paragraf (se försla- get till 3 kap. 10 § ersättningslagen). 16.2 Ersättning för förlorad semester Förslag: En ersättare har rätt till ersättning för förlorad semester för tid som understiger per tolvmånadersperiod. 16.2.1 Semesterlön och semesterersättning Enligt 4 § semesterlagen (1977:480) har arbetstagare rätt varje semesterår. Under semesterledigheten ska arbetstagaren ha semesterlön i den mån han eller hon har tjänat in sådan under intjänandeåret. Semesterlö- nen är den ersättning arbetstagaren får i samband med semesterledigheten. Se- mesterlönen ersätter alltså den ordinarie lönen. Från semesterlön ska skiljas semesterersättning som är en form av ersättning som betalas ut i stället för semesterlön till en arbetstagare som slutar utan att ha tagit ut den semester han eller hon tjänat in. Semester tjänas in (intjänandeåret) och tas ut året därpå (uttagsåret) men betalda semesterdagar kan också ges ut i förskott av arbetsgivaren, s.k. förskottssemester. 16.2.2 Ersättares rätt till ersättning för förlorad semester Under allmänna motionstiden väcktes en motion där motionärerna be- gärde ett tillkännagivande från sida om att villkoren för ersättare borde förbättras (mot. 2001/02:K364). I motionen anfördes följande: Att stå som första ersättare på en riksdagslista kan innebära att man nästan från ena dagen till den andra skall lämna sitt ordinarie jobb och påbörja tjänstgöring i för en . Det är inte helt ovan- ligt att en ordinarie ledamot är tjänstledig under den del av året som riks- dagen sammanträder, dvs. 16 ARVODE M.M. då stänger för sommaren skall ersättaren återgå till sitt ordinarie arbete och förhoppningsvis en välförtjänt semester. Problemet är då att er- sättaren varit borta från sitt ordinarie arbete och inte tjänat in någon se- mesterlön. Då återstår alternativen att jobba större delen av semestern eller vara ledig utan lön. Jobbar ersättaren som lärare är problemet om möjligt ännu större. Ingen semesterlön att tala om är intjänad, vilket innebär att man blir utan lön i princip . Det finns dessutom inget jobb att gå till även om man skulle vilja. Skolorna har ju sommarlov. Ersättaren kan heller inte få ersättning från till exempel a-kassan eftersom han eller hon har faktiskt har ett jobb. En lösning på detta problem vore att till ersättare som fått sluta sin tjänstgöring betalar ut den semesterersätt- ning som ersättaren skulle varit berättigad till om han eller hon haft sitt ordinarie jobb han eller hon tjänstgjort som ersättare. Se- mesterersättningen skall betalas ut . avstyrkte motionen och följde utskottet (bet. 2001/02:KU12). Motionen återkom året därpå och även då avslogs den av riks- dagen (bet. 2002/03:KU19). aktualiserades dock därefter av . På förslag av kommittén togs det in en be- stämmelse i 1 kap. 2 a § ersättningslag med följande lydelse: får kompensera en ersättare för förlorad semester för den del av tjänstgöringen i som understiger . I den framställning som låg till grund för lagändringen anförde riksdagsstyrel- sen följande (framst. 2005/06:RS4 s. 86): En ersättare som tjänstgör för en tjänstledig ledamot förlorar vanligtvis be- talda semesterdagar hos sin ordinarie arbetsgivare. betalar inte ut någon särskild kompensation för dessa semesterdagar. beta- lar inte heller någon semesterersättning för den tid som ersättaren tjänstgör i . Riksdagsstyrelsen anser att en ersättare bör kompenseras för de betalda semesterdagar som går förlorade till följd av tjänstgöringen i och som han eller hon inte kan tillgodogöra sig under sin uppdragstid. Ersätta- ren bör därför kunna ansöka hos riksdagsförvaltningen om sådan kompen- sation. Det bör enligt riksdagsstyrelsens uppfattning inte betalas ut någon ersättning när en ersättare tjänstgjort en hel tolvmånadersperiod eftersom han eller hon då fått ledamotsarvode . En ledamot anses nämligen fullgöra sitt uppdrag på heltid och har således inte formellt rätt till någon semester. Inte heller bör det betalas någon sådan kompensation till en er- sättare som tjänstgjort en hel mandatperiod. Kompensationen bör alltså betalas endast för den tid som inte uppgår till en hel tolvmånadersperiod. Det innebär att den som tjänstgör t.ex. ersätts för den förlorade semestern . Den som tjänstgör i t.ex. 18 månader ersätts endast som över- stiger 12 månader. Motsvarande gäller för dem som tjänstgör mer än 24 osv. Det naturliga sättet att beräkna kompensationen vore att arbetsgivaren intygar hur många betalda semesterdagar som har gått förlorade samt till vilken summa. När det gäller ersättare som är egna företagare skulle man kunna beräkna ersättningen på grundval av den sjukpenninggrundande inkomsten. Riksdagsstyrelsen föreslår att det i en tillämpningsföreskrift närmare anges hur kompensationen för de betalda semesterdagarna skall beräknas. 16 ARVODE M.M. hade inte något att invända (bet. 2005/06:KU33 s. 21) och följde utskottet. Bestämmelsen i 1 kap. 2 a § fördes över till ersättningslagen (3 kap. 10 §). Närmare bestämmelser om rätten till ersättning för förlorad semester finns i 2 kap. 4–6 §§ tillämpningsföreskriften till ersättningslagen. Av dessa bestäm- melser framgår att ersättningen för en ersättare som har anställning motsvarar den ersättning som hans eller hennes arbetsgivare skulle ha betalat för se- mesterdagarna. För en ersättare som driver egen näringsverksamhet motsvarar ersättningen ersättarens fastställa sjukpenninggrundande inkomst enligt 25– socialförsäkringsbalken delat med 365. Ansökan om ersättning lämnas in till . Bestämmelsen i 3 kap. 10 § ersättningslagen om att får kompensera en ersättare för förlorad semester är inte uttryckt som en rättighet för en ersättare. Detta förhållande kommenteras inte i förarbetena. Bestämmel- sens ordalydelse kan uppfattas som att frågan huruvida en ersättare har rätt till kompensation för förlorad semester ska prövas skönsmässigt av Riksdagsför- valtningen. Det finns inget som talar för att det varit avsikten. Snarare framgår det av de ursprungliga förarbetena att ersättaren har rätt till kompensation för förlorad semester om vissa förutsättningar är uppfyllda. Bestämmelsen bör ut- formas i enlighet med detta. För att uppnå enhetlighet bör också uttrycket kom- pensation bytas ut mot ersättning. Paragrafens nuvarande ordalydelse synes inte fullt ut motsvara vad lagstif- taren, enligt lagförarbetena, har avsett. I praxis har bestämmelsen också till- lämpats på så sätt att endast tjänstgöringstid i som understiger 12 månader ansetts berättiga till ersättning för förlorad semester. En ledamot som tjänstgjort har således fått ersättning för de månaderna. Där- emot har den som tjänstgjort inte fått någon ersättning alls. Enligt vad som framgår av lagförarbetena har avsikten varit att ersättningen i det sistnämnda fallet ska motsvara förlorad semester under en månad och att ersättningsfrågan ska bedömas för varje 12-månadersperiod för sig. Bestäm- melsen bör förtydligas i enlighet med detta (se förslaget till 3 kap. 12 § ersätt- ningslagen). 17 Enskilda utrikes tjänsteresor 17.1 Uppdraget i denna del En ledamot, och under vissa förutsättningar ersättare, har rätt att genomföra enskilda utrikes tjänsteresor för ett högsta belopp som riks- dagsstyrelsen bestämmer. Beloppet har uppgått till per valperiod. En sådan resa ska vara av värde för fullgörandet av uppdraget som riksdagsledamot, något som tidigare uttryckligen framgått av författningstext. Det krävs tillstånd av en vice talman för att genomföra en enskild utrikes tjäns- till ett land utanför EES-området. Resor till andra länder beslutar leda- moten om själv . Frågan om det borde införas en ordning som in- nebär att en vice talman kan avslå en ansökan på den grunden att Utrikesde- partementet har avrått från att resa till resmålet har aktualiserats . Vi ska enligt våra direktiv överväga om det är möjligt och lämpligt att in- föra en sådan ordning och i så fall ta fram ett författningsförslag. Vi ska även överväga om man bör återinföra en uttrycklig reglering av vad en enskild ut- rikes tjänsteresa ska syfta till. Enligt 4 kap. 4 § ersättningslagen fastställer riksdagsstyrelsen för varje valpe- riod ett belopp som en ledamot får använda för enskilda utrikes tjänsteresor. Motsvarande gällde enligt 4 kap. 3 a § lag. Beloppet har be- stämts till per mandat och valperiod. Den ordning för enskilda utrikes tjänsteresor som gäller nu infördes . kunde en ledamot få bidrag till enskilda utrikes studieresor och s.k. EU-tjänsteresor. Regler om enskilda utrikes studieresor fanns i tilläggsbe- stämmelse 9.7.1 riksdagsordning. Enligt den bestämmelsen kunde en ledamot få bidrag från till kostnaden för en enskild studieresa. Kompletterande regler om detta fanns i olika föreskrifter utfärdade av talmans- konferensen och . Av föreskrifterna framgick att studieresorna skulle vara av värde för fullgörandet av uppdraget som riksdags- ledamot. Beslut om bidrag till en studieresa fattades av en vice talman. Valpe- rioderna 2002–2006 och 2006–uppgick beloppet till per valperiod. EU-tjänsteresorna infördes och syftade till att ge ledamöterna bättre möjligheter att sätta sig in i och påverka frågor som bereddes inom EU. Det kunde ske genom kontakter med EU:s institutioner eller med partier och parlamentariker i andra länder. Det kunde också ske genom att ledamoten på andra sätt studerade förhållanden i andra länder. Stödet skulle avse resor till länder inom unionen och till ansökarländer samt till stater som omfattas av EES-samarbetet (framst. 2005/06:RS4 s. 60 f., bet. 2005/06:KU33). I första hand skulle resorna ske individuellt. Om det fanns särskilda skäl kunde bidrag 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR lämnas till flera resande. Beslut om EU-tjänsteresor fattades av tredje vice tal- man. Införandet av den nuvarande ordningen med enskilda utrikes tjänsteresor motiverades på följande sätt (framst. 2008/09:RS1 s. 25 f., bet. 2008/09:KU14): Riksdagsarbetet har fått en mer internationell karaktär, och internationella aspekter gör sig alltmer gällande inom olika politikområden. Detta innebär för riksdagsledamöterna bl.a. ett större behov av att kunna skaffa sig kun- skap om utvecklingen utomlands och att ha internationella kontakter för att fullgöra sitt riksdagsuppdrag på ett effektivt och professionellt sätt. Att resa utomlands är en del i detta arbete. Det är därför angeläget att resereg- lerna är utformade på ett sådant sätt att de motsvarar de behov ledamöterna har i detta hänseende. För att därför bättre tillmötesgå ledamöternas behov föreslås att dagens båda system med bidrag till enskilda studieresor och EU-tjänsteresor slopas och att i stället ett enhetligt och mer lättadministre- rat regelverk skapas för enskilda tjänsteresor till utlandet anpassat till det mer internationaliserade riksdagsarbetet. Förslaget innebär att bestämmel- serna om studieresor i riksdagsordningen upphävs (9 kap. 7 § 2 st. och 9.7.1RO) och att reglerna om EU-tjänsteresor i 4 kap. 3 § andra stycket ersättningslagen ändras till att avse enskilda utrikes tjänsteresor. Den när- mare utformningen av reglerna för de enskilda utrikes tjänsteresorna kom- mer sedan enligt 1 kap. 5 § ersättningslagen att ske i av riksdagsstyrelsen beslutade tillämpningsföreskrifter till lagen. Enligt riksdagsstyrelsens upp- fattning ska syftet med en enskild utrikes tjänsteresa vara – liksom för enskilda studieresor – att resan är av värde för fullgörande av uppdraget som riksdagsledamot. Sådana tjänsteresor bör få företas i grupp och bör inte vara geografiskt begränsade. En ersättare bör få använda medlen om ersättaren tjänstgjort i eller kommer att tjänstgöra . Ersättaren ska i det fallet först samråda med den ordinarie ledamoten. En vice talman bör besluta om resorna. Sådan är ordningen då förste vice talman beslutar om studi- eresor och tredje vice talman om EU-tjänsteresor. I övrigt är förfarandet tänkt att motsvara det som gäller för EU-tjänsteresor. An- sökan om resan ska ges in till talmansstaben dagar före avresan. Här ska anges ändamålet med resan, en översiktlig resplan och en uppgift om beräknade kostnader. Om förrättningen förlängs av andra skäl än att nedbringa resekostnaderna, får ledamoten stå för samtliga merkostnader som uppstår till följd av den förlängda vistelsen. Tjänstgöringstiden på or- ten ska dock stå i rimlig proportion till den förlängda vistelsen. som en reseräkning lämnas anmäler ledamoten att tjänsteresan gjorts. Den vice talman som beslutar om tjänsteresorna ska regelbundet för riksdags- styrelsen redogöra för resorna. 17.2.2Vad ska en enskild utrikes tjänsteresa syfta till? En enskild utrikes tjänsteresa ska syfta till att vara av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget. Detta framgick uttryckligen av riksdagsstyrelsens till- lämpningsföreskrift (RFS 2006:6) till lag (punkt 12 till 4 kap. 3 a §). Det framgick även av tidigare föreskrifter på området. I 1 § förvalt- ningskontors cirkulär med regler för bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor (1999/2000:2) och 1 § första stycket riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2001:3) om bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor före- skrevs således att bidrag kunde beviljas för utrikes studieresa som bedömdes 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR vara av värde för fullgörandet av uppdraget som riksdagsledamot. Vidare fö- reskrevs det i 1 § talmanskonferensens regler för bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor av att en riksdagsledamot kunde beviljas bidrag för enskild utrikes studieresa som bedömdes vara av värde för fullgörandet av uppdraget som riksdagsledamot. I den paragrafen angavs vidare att studieändamålet borde ha anknytning till uppgifterna i det riksdagsorgan sökanden tillhörde eller avse ämnen som sökanden i sin egen- skap av riksdagsledamot annars ägnat eller avsåg ägna särskilt intresse. I 9 § samma föreskrift föreskrevs också att studieändamålets anknytning till sökan- dens riksdagsuppdrag eller särskilda intresse skulle anges i ansökan. När tillämpningsföreskriften till ersättningslagen infördes avskaffades regeln om att resan ska vara av värde för fullgörandet av riksdagsuppdraget med hänvisning till att det låg i begreppet tjänsteresa att resan var av värde för att fullgöra uppdraget som riksdagsledamot (motivpm s. 4). En ansökan om tillstånd att genomföra en enskild utrikes tjänsteresa ska läm- nas in till dagar före det planerade avreseda- tumet. Ansökan ska innehålla uppgifter om ändamålet med resan, en översikt- lig plan för resan, beräknade kostnader, om resan avses bli finansierad helt eller delvis med bonuspoäng och om ledamoten även har ansökt om stöd till resan enligt lagen (2016:1109) om stöd till partigrupperna för riksdagsleda- möternas arbete i . Detta framgår av 3 kap. 18 § tillämpningsföre- skriften till ersättningslagen. Det finns ingen särskild ansökningsblankett utan ansökan sker genom att sökanden fyller i en reseorder i reseräkningssystemet, skriver ut och undertecknar handlingen, och lämnar in den till Riksdagsför- valtningen. eller den som förvaltningen bestämmer beslutar om en ledamots enskilda utrikes tjänsteresa till länder som inte ingår i EES-området, inte har ansökt om medlemskap i eller inte är att betrakta som ett potentiellt kandidatland. Det framgår av 4 kap. 5 § andra stycket ersättningslagen. Enligt 3 kap. 10 § tillämpningsföreskriften är det någon av de vice talmännen som beslutar om enskilda utrikes tjänsteresor i de fall det krävs tillstånd enligt er- sättningslagen. Före beslutade en vice talman om alla enskilda utrikes tjänsteresor, oavsett resmål. Som skäl för att införa möjligheten för en ledamot att själv besluta om resor till länder inom EES och till EU:s kandidatländer och potentiella kandidatländer anfördes att riksdagsuppdraget i stor utsträckning påverkas av arbetet inom EU och EES och att det därför var motiverat att 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR förenkla för ledamöterna att resa dit och att därför låta dem besluta själva om resorna (2013/14:URF1 s. 203, framst. 2015/16:RS7 s. 77 f.). Ett beslut att bifalla en ansökan om att få genomföra en enskild utrikes tjänsteresa innebär att ledamoten har rätt att använda de medel som anslagits för sådana resor. Inget hindrar självfallet att ledamoten vid ett avslag genomför resan ändå med annan finansiering. En resa som genomförs utan tillstånd er- sätts dock inte med medel som är anslagna för enskilda utrikes tjänsteresor. 17.2.5 Resor trots avrådan () avrådan från resa är en rekommendation till rese- närer att avstå från att resa till ett visst land eller område. Rekommendationen riktar sig till den genomsnittliga svenska resenären. En avrådan baseras på en bedömning av säkerhetsläget som gjorts av tjänstemän vid UD och utlands- myndigheterna. UD avråder från resor om säkerhetsläget anses vara mycket farligt, oberäkneligt eller snabbt föränderligt. Vid bedömningen av säkerhets- läget tas det inte någon hänsyn till politiska, ekonomiska, kommersiella eller andra intressen som den enskilde resenären kan påvisa i förhållande till annan part. Följande skäl kan ligga till grund för ett beslut om att utfärda en avrådan: • politiska och sociala oroligheter • våldshandlingar i större skala • krigsutbrott, terrordåd, kidnappningshot eller andra jämförbara händelser som lett till eller snabbt kan antas leda till ett försämrat säkerhetsläge • naturkatastrofer, avgränsade geografiskt och med stor påverkan på infra- struktur över tid • risk för allvarlig sjukdom eller smittspridning • kärnkraftsolyckor och kärnkraftstillbud. Det krävs att en avrådan kan avgränsas geografiskt. Allmänt hållna hot om exempelvis terrordåd eller svåra väderförhållanden kan således inte ligga till grund för en avrådan. använder ge en signal om hur departementet bedömer säkerhetsläget i olika situationer, länder och om- råden. Syftet är att påverka svenskars resebeteende. Beroende på bedömningen av säkerhetsläget kan UD:s avrådan från resa ha en av följande nivåer: • avrådan från icke nödvändiga resor till ett visst land eller område (turistre- sor samt vän- och familjebesök) • avrådan från alla resor till ett visst land eller område (turistresor, vän- och familjebesök samt tjänsteresor, officiella besöksresor och alla andra resor till landet) • avrådan från alla resor till ett visst land eller område med en uppmaning att lämna landet eller området. 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR Om en ledamot vill göra en enskild utrikes tjänsteresa till ett land eller område som UD har avrått från att resa till ska ledamoten enligt 3 kap. 17 § tillämp- ningsföreskriften först samråda med gruppledaren i den partigrupp han eller hon tillhör. Kravet på samråd infördes genom en ändring tillämp- ningsföreskrift 2013 (7 a §). Syftet med att införa ett krav på samråd var att gruppledarna skulle vara informerade om resor som UD avrått ifrån (se un- derlag till riksdagsstyrelsens sammanträde , dnr. 913- 2012/13). Det krävs alltså inte att gruppledaren samtycker till resan. Ansökan om tillstånd till resan ska innehålla en uppgift om att sådant samråd skett. tog fram en särskild blankett för de fall UD avrått från en resa, men ledamoten ändå väljer att genomföra resan. Blan- ketten, som ska undertecknas av ledamoten och lämnas in tillsammans med ansökan, innehåller bl.a. följande text. Jag är införstådd med att detta är ett land eller område som Utrikesdepar- tementet avråder från att resa till. Jag har samrått med min gruppledare om resan. Jag har förstått innebörden av det ansvar som vilar på mig själv, och jag är medveten om att möjligheten att få hjälp på plats av Riksdags- förvaltningen eller andra svenska myndigheter kan vara begränsad. Jag av- ser, trots de förhållanden som råder på resmålet, att genomföra min resa. 17.2.6 Resor under valår I 3 kap. 6 § tillämpningsföreskriften föreskrivs att en ledamot som ansöker om en enskild utrikes tjänsteresa efter ett valår får utnyttja medlen bara om det finns särskilda skäl för det. Liknande bestämmelser har funnits även i tidigare föreskrifter. I 1 § andra stycket talmanskonferensens regler för bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor av föreskrevs att en riksdagsledamot som vid slutet av en valperiod inte hade no- minerats för omval inte beviljades bidrag. En motsvarande bestämmelse fanns också i 1 § andra stycket talmanskonferensens regler för bidrag till riksdags- ledamöter för enskilda studieresor av och 1 § andra stycket riksdagsstyrelsens föreskrift (2001:3) om bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor. Den nuvarande bestämmelsen i 3 kap. 6 § tillämpningsföreskriften härrör års tillämpningsföreskrift och togs in i den föreskriften genom en föreskriftsändring 2013 (punkt 7 andra stycket i anslutning till 4 kap. 3 a § ersättningslag). Det ursprungliga författningsförslaget hade följande lydelse: En riksdagsledamot som vid slutet av valperioden inte har nominerats för omval beviljas bidrag endast om det finns särskilda skäl. Enligt riksdagsstyrelsens beslut fick bestämmelsen följande lydelse: En riksdagsledamot som ansöker om en enskild utrikes resa efter ett valår får utnyttja det belopp som anges i 4 kap. 3 § ersättningslagen endast om det finns särskilda skäl. 17 ENSKILDA UTRIKES TJÄNSTERESOR I underlaget till riksdagsstyrelsens beslut anfördes bl.a. följande: Det kan ibland vara svårt att bedöma om en resa som ska genomföras under slutet av valperioden är av värde för fullgörandet av uppdraget som leda- mot. Det bör därför införas en tydlig möjlighet som stöd för den som fattar beslut om resebidraget (f.n. vice talman) att inte godkänna en sådan resa. Bestämmelsen bör utformas så att bidrag beviljas för enskilda utrikes resor vid slutet av valperioden endast om det finns särskilda skäl. Det finns na- turligtvis flera situationer då en resa kan vara av värde för riksdagsuppdra- get trots att den företas under slutet av valperioden. Ett sådant särskilt skäl kan vara att ett ärende ska behandlas och resan har relevans för ledamotens ställningstagande. Hänvisningen till datumet motiverades med att det föreföll lämp- ligt att använda det datum som enligt ska vara den för nominering av kandidater vid ett ordinarie val.