urf · H8A5URF2 · 2020-12-16 00:00:00 — Förutom tjänstgöringstiden kan nivån på inkomstgarantin på- verkas av om ledamotsarvodet justerats sedan ledamoten återinträtt i riksda- gen. En fråga som inte har aktualiserats i rättstillämpningen är om le- damotens ålder ska beaktas i en omprövningssituation. Här handlar det alltså om den situationen att en ledamot fått en tidsbegränsad garanti och vid den nya avgången hunnit passera någon av de ålderströsklar som finns i systemet. Sådana trösklar finns vid 40 och . Enligt vår uppfattning bör åldern i omprövningssituationen beaktas på samma sätt som det förhållandet att leda- moten tjänstgjort . I annat fall kan den tidigare ledamoten hamna i ett sämre läge än den som har tjänstgjort och som är lika gammal vid avgången. Också detta bör förtydligas i lagtexten. Författningsförslag med anledning av vad nu behandlats finns i förslaget till 12 kap. 7 § och 13 kap. 9 § ersättningslagen). I föreskriften till lagen bör det slutligen göras ett förtydligande om att det krävs en förnyad ansökan om utbetalning och ingivande av en preliminär in- komstuppgift för att utbetalningen ska återupptas efter det att en ledamot på nytt lämnat . Författningsförslag med anledning av det anförda finns i 13 kap. 4 § och 14 kap. 4 § föreskriften till lagen. 26.5Ekonomiskt omställningsstöd till en tidigare talman m.m. Förslag: Det ekonomiska omställningsstödet till en talman uppgår till ett be- lopp som motsvarar av talmansarvodet. Det är talmans- och leda- motsarvodet vid avgångstillfället som ska ligga till grund för beräkningen. 26.5.1 Uppdraget i denna del I våra direktiv konstateras att det, till skillnad från vad som gäller för inkomst- garanti, saknas uttrycklig reglering av vad som ska utgöra underlag vid beräk- ningen av ekonomiskt omställningsstöd för en talman som lämnar . Enligt vad som sägs i direktiven finns det visserligen inget i lagförarbetena som talar för att något annat än talmansarvodet vid avgången ska ligga till grund för beräkningen av omställningsstödet. Frågan bör dock regleras ut- tryckligen i ersättningslagen. Vårt uppdrag i denna del är att ta fram ett förslag till en sådan reglering. I 12 kap. 11 § första stycket ersättningslagen regleras vad som ska utgöra un- derlag för beräkningen av inkomstgarantin. Enligt paragrafens första stycke ska inkomstgaranti beräknas på grundval av följande arvoden vid avgångstill- fället: 1.Ledamotsarvode enligt 3 kap. 1 § ersättningslagen. 2.Tilläggsarvode enligt 3 kap. 2–4 §§ ersättningslagen till en vice talman samt till ordförande och vice ordförande i utskott och . 3.Månatliga arvoden enligt 1 § 2 och 4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ, dvs. för uppdrag som ledamot i riksdagsstyrelsen och i svenska delegation. Av paragrafens andra stycke följer att underlaget fr.o.m. det sjätte garantiåret endast utgörs av ledamotsarvodet. I paragrafens tredje stycke föreskrivs att talmannens arvode utgör underlag för beräkningen av hans eller hennes in- komstgaranti. Enligt 13 kap. 5 § andra stycket ersättningslagen uppgår det ekonomiska omställningsstödet till av det arvode som avses i 3 kap. 1 § ersätt- ningslagen, dvs. Det saknas uttrycklig reglering av underla- get för och beräkningen av ekonomiskt omställningsstöd till en talman som lämnat . Avsaknaden av reglering berörs inte i förarbetena. I förarbetena till bestämmelserna om ekonomiskt omställningsstöd anges att en rimlig nivå på stödet är av grundarvodet vid avgången från (2012/13:URF1 s. 111 f., framst. 2012/13:RS7 s. 48). Att det är av- gångstillfället framgår dock inte av lagtexten. I stället sägs det i lagtexten att stödet ska betalas fr.o.m. den dag då rätten till arvode upphör (13 kap. 5 § andra stycket andra meningen). har i ett beslut (ärende 36/2017) mot den bakgrunden funnit att det är ar- vodet då rätten till arvode upphörde, dvs. vid den sista arvo- desutbetalningen, som ska ligga till grund för beräkningen. Den sista arvo- desutbetalningen sker normalt efter det att uppdraget upphörde. Ärendet gällde en ledamot som enligt kammarens beslut lämnade uppdraget . Då var ledamotsarvodet . Da- gen därpå höjdes arvodet till . Sista arvodesutbetal- ningen gjordes och nämnden utgick från det belop- pet vid beräkningen av omställningsstödet, inte det belopp som gällde vid av- gången. Som framhålls i våra direktiv finns det inget som talar för att avsikten varit att underlaget vid beräkningen av det ekonomiska omställningsstödet till en av- gående talman ska vara något annat än underlaget vid beräkningen av inkomst- garantin i en motsvarande situation, dvs. Det har inte heller framkommit något skäl för att beloppet ska bestämmas enligt någon annan procentsats än den som gäller vid beräkningen av ekonomiskt omställnings- stöd för en ledamot, dvs. Lagtexten bör kompletteras i enlighet med det (se förslaget till 13 kap. 5 § ersättningslagen). Vi har under vårt arbete även uppmärksammat frågan om det är talmans- och ledamotsarvodet vid avgångstillfället eller då rätten till arvode upphör som ska ligga till grund för beräkningen av det ekonomiska omställningsstödet. I förarbetena talas om avgångstillfället, medan lagtexten också kan uppfattas som att man ska utgå från beloppet då rätten till arvode upphörde. I de allra flesta fall saknar frågan praktisk betydelse i och med att arvodet är detsamma vid båda tidpunkterna. Höjs arvodet efter det att uppdra- get upphörde blir dock omställningsstödet något högre om det beräknas på det nya arvodet. Enligt vår uppfattning bör lagtexten förtydligas så att det klart framgår att det, i enlighet med vad som uttalas i förarbetena och i likhet med vad som gäller vid beräkningen av inkomstgarantin, är arvodet vid avgångs- tillfället som ska vara utgångspunkt för beräkningen (se förslaget till 13 kap. 5 § andra stycket ersättningslagen). Förslag: Regleringen av förlängd inkomstgaranti och förlängt ekonomiskt omställningsstöd görs mer likformig. Det klargörs att uppräkningen av skäl som kan motivera en sådan förlängning inte är uttömmande. Enligt 12 kap. 9 § ersättningslagen får inkomstgaranti förlängas med högst om det finns särskilda skäl för det. I ett sådant beslut kan garantibeloppet bestämmas till ett lägre belopp än enligt det ursprungliga beslutet. Motsva- rande bestämmelser fanns i 1988 och ersättningslagar. Möjligheten att förlänga inkomstgarantin och vad som kan anses vara särskilda skäl berörs inte i förarbetena till de lagarna. Bestämmelsen hade ursprungligen följande lydelse: 22 § Om särskilda skäl föreligger får för- länga den tid under vilken garantin utgår enligt andra och tredje stycket med högst eller medge att även tjänstgöringstid som inte är samman- hängande får tillgodoräknas. Vid ett sådant beslut kan garantin bestämmas till ett lägre belopp. Genom en lagändring 2006 ändrades bestämmelsen så att den fick följande lydelse: 13 kap. 7 § Om det finns särskilda skäl får riksdagsförvaltningen förlänga den tid under vilken garantin gäller enligt 5 § första stycket och 5 § andra stycket 1 och 2 med högst . I ett sådant beslut kan garantin bestämmas till ett lägre belopp. I och med lagändringen togs alltså möjligheten att beakta tjänstgöringstid som inte var sammanhängande bort. Det hade att göra med att förutsättningen för att kunna få inkomstgaranti i det lagstiftningsärendet ändrades från en sam- manhängande tid till en sammanlagd tid . I förarbetena uttalades i den delen följande: får vid särskilda skäl förlänga garantitiden. Para- grafen motsvarar nuvarande 13 kap. 5 §. Med särskilda skäl kan avses att en ledamot efter garantitidens utgång har kommit i försörjningssvårigheter som har samband med frånvaron på arbetsmarknaden. Ett annat skäl kan vara sjukdom. Enligt tillämpningsföreskriften till nuvarande bestämmelse ska vid bedömningen hänsyn tas till garantitagarens förvärvs- och kapi- talinkomster samt förmögenhetsförhållanden (förs. 1987/88:13 KU42, rskr. I tillämpningsföreskriften till bestämmelsen föreskrevs efter lagändringen föl- jande: 1.Vid bedömningen av om särskilda skäl föreligger för förlängd inkomst- garanti skall hänsyn tas till garantitagarens förvärvs- och kapitalinkomster samt förmögenhetsförhållanden. 2.Ansökan om förlängd inkomstgaranti skall lämnas in innan inkomstga- rantin upphör. Vid reform av avgångsförmånerna ändrades paragrafen språkligt utan att någon ändring i sak var avsedd. Bestämmelsens innebörd berördes inte i förarbetena till lag på annat sätt än genom en hänvisning till tidigare uttalanden (framst. 2015/16:RS7 s. 156). I tillämpningsföreskriften föreskrivs i 9 kap. 6 § att vid bedömningen av om det finns särskilda skäl för förlängd inkomstgaranti ska hänsyn tas till ga- rantitagarens förvärvs- och kapitalinkomster samt förmögenhetsförhållanden. I 9 kap. 7 § föreskrivs att en ansökan om förlängd inkomstgaranti ska ges in innan inkomstgarantin upphör. I 13 kap. 6 § ersättningslagen finns regler som innebär att ekonomiskt omställ- ningsstöd kan förlängas. Bestämmelsen har följande lydelse: 6 § När ett stöd enligt 5 § har upphört får ytterligare ekonomiskt omställ- ningsstöd beviljas för högst i taget om 1.ledamoten under avgångsåret hade fyllt minst , 2.ledamoten vid avgången hade tillhört om , och 3.det finns särskilda skäl. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl ska avseende fästas vid 1.om och hur ledamoten har nyttjat de stödåtgärder som avses i 3 § eller 2.vilka åtgärder han eller hon annars har vidtagit för att söka övergå till förvärvsarbete, och 3.ledamotens personliga och ekonomiska förhållanden. Stöd enligt första stycket får beviljas om det finns särskilda skäl, även om förutsättningarna i 1 och 2 inte är uppfyllda. I sådana fall får stödet beviljas i högst . Stöd som avses i första och tredje styckena får uppgå till högst 45 pro- cent av det arvode som avses i 3 kap. 1 §. Stödet ska jämställas med in- komstgrundad ålderspension enligt socialförsäkringsbalken. Bestämmelsen infördes vid reform och kommenteras ingående i för- arbetena (2012/13:RS7 s. 49 f. och 81 f.). I författningskommentaren sägs bl.a. att uppräkningen i andra stycket inte är uttömmande och att även andra fak- torer kan beaktas vid bedömningen av om det föreligger särskilda skäl. Bestämmelsen i 13 kap. 6 § togs in utan ändring lag (2015/16:RS7 s. 171). Vi har noterat att regleringen av förlängd inkomstgaranti respektive förlängt ekonomiskt omställningsstöd är olika utformad. Sålunda preciseras innebör- den av vad som är att anse som särskilda skäl för förlängd inkomstgaranti i tillämpningsföreskriften medan lagstiftaren valt att göra motsvarande precise- ring i lagtexten när det gäller ekonomiskt omställningsstöd. Enligt vår uppfattning bör regleringen vara likformigt utformad och att de omständigheter som enligt tillämpningsföreskriften kan föra med sig att det föreligger särskilda skäl för förlängning av inkomstgaranti – i likhet med vad som gäller ekonomiskt omställningsstöd – framgår av ersättningslagen. stämmelsen i 12 kap. 9 § ersättningslagen bör således kompletteras i enlighet med detta och tas in i ett andra stycke. I tillämpningsföreskriften saknas, till skillnad från vad som gäller förlängd inkomstgaranti, bestämmelser om ansökan om förlängt ekonomiskt omställ- Sådana bestämmelser bör tas in i föreskriften (se förslaget till 14 kap. 1 § föreskrift till ersättningslagen). 26.7 Avgångsförmån till ledamot som varit statsråd Förslag: Regleringen i tillämpningsföreskriften av i vilken mån tid som stats- råd får tillgodoräknas vid prövningen av rätten till avgångsförmån tas in i er- sättningslagen och förtydligas. Vid prövningen om en ledamot har rätt till inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd är ledamotens sammanhängande och sammanlagda tjänstgö- ringstid i av avgörande betydelse. I 12 kap. 6 § ersättningslagen föreskrivs att ledighet som har beviljats av eller kammaren eller sjukfrånvaro inte begränsar rätten till inkomst- garanti. Motsvarande gäller enligt 13 kap. 7 § andra stycket ersättningslagen i fråga om ekonomiskt omställningsstöd. Tid då en ledamot har beviljats le- dighet eller är sjukskriven ska alltså beaktas vid beräkningen av den samman- lagda och sammanhängande tiden i . En ledamot som blir statsråd är inte ledig från riksdagsuppdraget i och med att det redan av 4 kap. 13 § regeringsformen följer att under tid då en riksdags- ledamot tillhör regeringen utövas hans uppdrag av ersättare. Bestämmelserna i 12 kap. 6 § och 13 kap. 7 § ersättningslagen är således inte tillämpliga på den situationen att en ledamot som ska lämna tjänstgjort som statsråd under en del av tiden han eller hon varit riksdagsledamot. I 9 kap. 5 § tillämp- ningsföreskriften föreskrivs dock i fråga om inkomstgaranti att en ledamot som har varit statsråd får tillgodoräkna sig den tjänstgöringstiden om han eller hon har avgått från statsrådsbefattningen innan rätt till statsrådspension ”enligt tillämpliga bestämmelser om tjänstepensionsrätt för statsråd har inträtt”. Detta ska, enligt paragrafen, ske genom att ledamoten tillförsäkras den inkomstga- ranti som skulle ha betalats ut om han eller hon i stället hade utövat sitt upp- drag som riksdagsledamot. En likalydande bestämmelse finns i fråga om eko- nomiskt omställningsstöd i 10 kap. 5 § tillämpningsföreskriften. Liknande bestämmelser har förekommit i tidigare tillämpningsföreskrifter till reglerna om inkomstgaranti. I tillämpningsföreskriften till 22 § 1988 års lag och i tillämpningsföreskriften till 13 kap. 2 § lag hänvisades sålunda till förordningen om tjänstepensionsrätt för statsråd (1987:6 B 4). Genom en föreskriftsändring 2006 ändrades hänvisningen till ”innan rätt till statsrådspension enligt tillämpliga bestämmelser om tjänstepensionsrätt för statsråd inträtt”. Uttrycket fördes ordagrant över till den nuvarande tillämp- ningsföreskriften till lag. I förordningen (2016:411) om tjänstepension, inkomstgaranti och avgångs- vederlag för myndighetschefer finns bestämmelser om avgångsförmåner för arbetstagare som har en tidsbegränsad anställning som chef för en myndighet under regeringen. Enligt 2 § ska bestämmelserna i pensionsavtalet för arbets- tagare inom det statliga avtalsområdet PA 16 med anslutande bestämmelser tillämpas. I 3–20 §§ finns närmare bestämmelser om rätt till inkomstgaranti. I 4 § förskrivs att rätt till inkomstgaranti kräver att arbetstagaren vid anställ- ningstidens utgång har uppnått , haft en eller flera chefsanställ- ningar oavbrutet och inte erbjudits fortsatt anställning i samma befattning. Enligt 2 § förordningen (2016:1022) om inkomstgaranti, tjänstepension och vissa försäkringsförmåner för statsråd ska vid bestämning av inkomstgaranti och tjänstepension för statsråd förordningen (2016:411) om tjänstepension, in- komstgaranti och avgångsvederlag för myndighetschefer tillämpas, med de tillägg och undantag som anges i förordningen. Av 3 § följer att ett statsråd har rätt till inkomstgaranti om han eller hon varit statsråd under sammanlagt eller varit statsråd och haft en eller flera sådana anställningar som omfattas av förordningen eller har varit anställd som statssekreterare oavbrutet . Ett statsråd har enligt 5 § inte rätt till inkomstgaranti för tid då statsrådsarvode eller avgångsersättning på grund av statsråd betalas ut. Det- samma gäller motsvarande förmåner enligt äldre författningar. Förordningen om inkomstgaranti, tjänstepension och vissa försäkringsför- måner för statsråd trädde i kraft och ersatte förordningen (AgVFS 2003:1 B 1) om inkomstgaranti och tjänstepension för statsråd. Den förordningen ersatte förordningen (AgVFS 1996:1 B 1) om tjänstepensionsrätt för statsråd som i sin tur ersatte förordningen (SAVFS 1987:6 B 4.) om tjäns- tepensionsrätt för statsråd. 26.7.2 Exempel från praxis Tillämpningen kan åskådliggöras med beslut . Ledamoten hade varit riksdagsledamot –. –5 ok- tober 2006 tjänstgjorde ledamoten som statsråd. Tjänstgöringen berättigade till statsrådspension. Den perioden ingick därför inte vid beräkningen av avgångs- förmånen från . Beräkningen gav vid handen att den sammanlagda tiden, förutom tiden som statsråd, uppgick till , varav var sam- manhängande. Det innebar att ledamoten hade rätt till inkomstgaranti . Ett annat exempel är arvodesnämnds beslut Den tidigare riksdagsledamoten hade varit ledamot den Under den tiden var ledamoten statsråd under konstaterade att tiden som statsråd fick tillgo- doräknas vid bedömningen av rätten till avgångsförmån från . sammanlagda tiden i uppgick således till . Bestämmelserna om en ledamot får tillgodoräkna sig tid då han eller hon tjänstgjort som statsråd under riksdagsuppdraget i tillämpnings- föreskrifterna är av samma karaktär som reglerna om rätten att tillgodoräkna tid under vilken en ledamot är ledig och kompletterar dessa bestämmelser. De är av grundläggande betydelse för bedömningen av rätten till inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd och bör därför flyttas från tillämpningsföre- skriften till ersättningslagen och tas in i lagen (se förslaget till 12 kap. 6 a § och 13 kap. 7 a §). Uttrycket statsrådspension har ersatts av uttrycket inkomstgaranti i förord- ningen om inkomstgaranti, tjänstepension och vissa försäkringsförmåner för statsråd. Även hänvisningen till ”bestämmelser om tjänstepensionsrätt för statsråd” framstår som obsolet. Regleringen bör därför uppdateras och förtyd- ligas så att det framgår, att om ledamoten har varit statsråd som ledamot under så pass att han eller hon har rätt till inkomstgaranti enligt förordningen eller statsrådspension enligt äldre föreskrifter, ska den ti- den inte beaktas vid beräkningen av den sammanlagda respektive samman- hängande tjänstgöringstiden i . 26.8 Rätten till omställningsåtgärder m.m. Förslag: Bestämmelsen i ersättningslagen om att ska erbjuda en ledamot som lämnar stödåtgärder ersätts med en bestäm- melse som innebär att en tidigare ledamot har rätt till sådana åtgärder i enlighet med vad bestämmer. Nuvarande beloppsbegränsning och preciseringen av vilken typ av åtgärder som kan komma ifråga, något som bara framgår av lagförarbeten, tas in i riksdagsstyrelsens föreskrift till lagen. Den nuvarande skyldigheten för att under vissa förutsättningar lämna ett förnyat erbjudande till en tidigare ledamot om att ta del av stödåtgärder avskaffas. Även kravet på att det ska upprättas en slutrap- port efter det att en tidigare ledamot har avropat stödåtgärder slopas. När en ledamot som inte har fyllt lämnar ska Riksdagsförvalt- ningen erbjuda honom eller henne ett stöd för att kunna övergå till förvärvsar- bete. Detta framgår av 12 kap. 3 § och 13 kap. 3 § ersättningslagen. 4 § och 13 kap. 4 § samma lag gäller att den som har utnyttjat ett erbjudande om stödåtgärder på begäran av ska redovisa vilka åt- gärder som han eller hon har vidtagit för att återgå till förvärvsverksamhet. Enligt 12 kap. 30 § och 13 kap. 26 § ersättningslagen ska den som ansöker om eller tar emot inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd på begä- ran lämna sådana uppgifter som nämnden behöver för sin prövning av ett ärende enligt 12 kap. och 13 kap. ersättningslagen. I första hand motiveras uppgiftsskyldigheten gentemot arvodesnämnden av att nämnden prövar ärenden om jämkning. Rätten till stödåtgärder infördes i samband med reform av syste- met med avgångsförmåner. hade det förekommit en försöks- verksamhet på området som dock inte innefattade kompetensutveckling. uttalade bl.a. följande om stödåtgärdernas innehåll: Kommittén gör bedömningen att det finns ett klart behov av att de som lämnar ges ett stöd för att så snabbt som möjligt kunna övergå till förvärvsarbete. Stödet bör, i likhet med det stöd som erbjuds på den övriga arbetsmarknaden, kunna bestå av rådgivningsinsatser och komplet- terande utbildning. För den som uppnått pensionsålder finns det dock inget behov av ett sådant stöd. Alla som lämnar och som vid avgången inte har fyllt bör alltså erbjudas ett stöd för övergång till arbetslivet. –– – Det bör vara en uppgift för att administrera stödverksamheten. Uppgiften bör framgå av förvaltningens instruktion. bör dock inte svara för de egentliga stödinsatserna. Den uppgiften bör i stället skötas av de befintliga trygghetsstiftelserna eller av företag som tillhandahåller sådana tjänster och som Riksdagsförvalt- ningen har ingått avtal med. Riksdagsstyrelsen hade ingen annan uppfattning, inte heller konstitutionsut- skottet. Det är inte obligatoriskt att använda sig av stödet. Det förhållandet att en tidigare ledamot inte gjort det beaktas dock särskilt i ärenden om jämkning och förlängning av inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd. Enligt 9 kap. 2 § tillämpningsföreskriften ska den som har utnyttjat ett er- bjudande om stödåtgärder lämna en skriftlig redovisning till Riksdagsförvalt- ningen med uppgifter om de kontakter som ägt rum med de organ som svarar för stödet, stödformer som använts, kurser som genomgåtts, arbeten som sökts och initiativ som tagits med tänkbara arbetsgivare i syfte att skaffa sig anställ- ning eller uppdrag. Redovisningen ska lämnas senast efter det att den före detta ledamoten har börjat använda sig av stödåtgärderna. I praktiken sker detta genom att den tidigare ledamoten får besvara en skriftlig enkät. Om det framgår av redovisade uppgifter att inga eller endast mycket be- gränsade åtgärder för att övergå i förvärvsarbete har redovisats, ska Riksdags- förvaltningen enligt 9 kap. 3 § tillämpningsföreskriften lämna ett nytt erbju- dande om stödåtgärder. När ett nytt erbjudande har lämnats ska redovisningen ske senast efter det att det nya erbjudandet har utnyttjats. Därefter ska inte några ytterligare erbjudanden om stöd lämnas. Motsvarande bestäm- melser finns i 10 kap. tillämpningsföreskriften i fråga om omställningsstöd. I riksdagsstyrelsens framställning som låg till grund lagänd- ringar uttalades att det som ett led i arbetet att följa upp och utvärdera insat- serna för en övergång till yrkesverksamhet borde det tas fram en slutrapport med en redovisning av vad insatserna resulterat i för varje enskild person. ligt styrelsen borde ansvaret för det ligga på (framst. 2012/13:RS7 s. 42). Slutrapporten som omnämns i förarbetena är inte reglerad i tillämpningsfö- reskriften eller i instruktion. Den reglering som finns är ett inriktningsbeslut som fattats av chefen för ledamotsadministrationen inom förvaltningen (beslut ). I ersättningslagen anges att ska lämna ett erbjudande om stödåtgärder till en ledamot som lämnar . Innebörden av lagtex- ten är att ledamoten har rätt till sådana stödåtgärder. Enligt vår uppfattning bör bestämmelsen, i likhet med hur lagen i huvudsak övrigt är utformad, formule- ras som en uttrycklig rättighet för ledamoten (se avsnitt 15.2). Regleringen bör således utformas så att en ledamot som lämnar har rätt till omställ- ningsåtgärder i enlighet med vad bestämmer (se försla- get till 12 kap. 3 § och 13 kap. 3 § ersättningslagen). Nuvarande beloppsbegränsning och preciseringen av vilken typ av åtgärder som kan komma ifråga, något som bara framgår av lagförarbeten, bör tas in i riksdagsstyrelsens föreskrift till lagen (se förslaget till 12 kap. 1–2 §§ fö- reskrift till ersättningslagen). Enligt tillämpningsföreskriften ska lämna ett för- nyat erbjudande om stödåtgärder efter det att det första erbjudandet lämnats. Ordningen med förnyade erbjudanden har inte motiverats närmare i lagförarbetena och vi har svårt att se att det finns några bärkraftiga skäl för en sådan ordning. I praktiken har det också visat sig vara vanskligt för Riksdags- förvaltningen att bedöma om och när ett förnyat erbjudande ska lämnas. Enligt vår mening bör kravet på förnyat erbjudande slopas. Det måste ytterst vara den tidigare ledamotens ansvar fullt ut att ta ställning till och det ska inte behövas en påminnelse om möjligheten till omställningsåtgärder . Vi har också uppmärksammat kravet på att upprätta slutrapporter och har gått igenom de rapporter som upprättats. Såvitt vi vet har slutrappor- terna inte använts, varken av , media, allmänhet eller någon annan.