urf · H8A5URF1 · 2020-09-24 00:00:00 — be- stod av talmannen, de vice talmännen, en företrädare för varje partigrupp i som motsvarade ett parti med av rösterna i hela riket vid senaste val till , utskottens ordförande samt vice ordföranden i förvaltningsstyrelse. anförde följande när den föreslog att ordförandekon- ferensen skulle inrättas (förs. 1999/2000:TK1 s. 24, fet stil tillagd): Den nuvarande talmanskonferensens huvuduppgift är att vara samrådsor- gan mellan talmännen, partigruppernas företrädare och utskottspresidi- erna i ärenden som gäller planeringen av riksdagsarbetet. Det detaljerade planeringsarbetet sköts visserligen på tjänstemannanivå vid överlägg- ningar med kammarkansliets tjänstemän och företrädare för utskottskansli- erna. Ändå har talmanskonferensen en roll att spela när det gäller att slut- giltigt fastställa ärendeplanerna och därmed markera att man gemensamt är beredd att verka för att de skall kunna följas. är också ett viktigt kontaktorgan för överläggningar med utskottspresidierna om arbetsvillkoren för utskotten och om utskottsarbetets utformning. Det kommer även i fortsättningen att finnas behov av ett forum för sam- råd i frågor av det här slaget. Vid sidan om styrelsen bör det därför inrättas ett organ för samråd mellan talmännen och utskottspresidierna. I ett så- dant organ skulle det också ges möjlighet till erfarenhetsutbyte mellan ut- skotten om exempelvis arbetet med EU-frågorna och med uppföljning och utvärdering. För att markera att dess uppgifter inte sammanfaller med den tidigare talmanskonferensens bör detta organ ges ett annat namn, för- slagsvis ordförandekonferens. En sådan konferens behöver sannolikt inte sammanträda lika ofta som den nuvarande talmanskonferensen. Å andra sidan borde det finnas goda möjligheter att förändra dess arbetsformer så att möjligheterna till verkligt meningsutbyte ökas. 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING I referatet av talmanskonferensens förslag skrev också ”talmännen”. Utskottet tillstyrkte förslaget utan närmare kommentar i sitt ställ- ningstagande (bet. 1999/2000:KU19 s. 6 f.). I lagtexten angavs dock att ordförandekonferensen skulle bestå av talman- nen som ordförande samt utskottens och ordförande. De vice talmännen nämns alltså inte i riksdagsordningen bland dem som ingår i ordfö- randekonferensen men de har, i varierande utsträckning , närvarat vid sammanträdena i ordförandekonferensen. Det kan nämnas att riksdagsstyrelsen beslutade att för- ordna en särskild utredare med uppdrag att utvärdera parlamenta- riska ledningsorganisation och förvaltningsorganisation. Till sär- skild utredare utsågs kammarrättspresidenten . överlämnade utredaren rapporten utvärdering av parlamenta- riska ledningsorganisation och förvaltningsorganisation (2012/13:URF2). I rapporten anfördes att ett sätt att renodla ordförandekonfe- rensens verksamhet och ansvarsområde till att omfatta endast utskotten och skulle kunna vara att ta bort frågorna om kammaren från konfe- rensens område. För att manifestera detta ytterligare och för att avlasta talman- nen från en arbetsuppgift utan direkt anknytning till kammarens arbete skulle ordförandeskapet kunna rotera bland utskottsordförandena eller anförtros den mest seniora utskottsordföranden eller liknande. Utredningens förslag har inte förts vidare. möts per termin. Ett centralt inslag är diskussioner om utskottens arbetsformer. Inför valet förankrades en pro- memoria om utskottens arbetsformer i ordförandekonferensen. Under inneva- rande valperiod har promemorior om information och överläggningar i utskot- ten och samråd i , om forsknings- och framtidsfrågor, om rutiner för informationsutbyte med andra nationella parlament vid motiverade yttran- den samt om utrikes resor diskuterats i ordförandekonferensen. Ambitionen är att systematiskt diskutera de olika slags frågor som utskotten arbetar med. Ut- över utskottens beredning av betänkanden diskuteras således också t.ex. forsk- nings- och framtidsfrågor samt uppföljning och utvärdering. Avsikten är också att behandla hanteringen av rapporter från . En sammanfattande översikt över olika ämnen som diskuterats i ordförandekonferensen ges i det följande: Aktuella kammarfrågor, t.ex. •kammarens sammanträdesplan och ärendeplan •planeringen av rambeslutet och debatterna per utgiftsområde, upplägget av budgetdebatterna och uppföljning av budgetdebatterna •utfallet av den allmänna motionstiden och uppföljning av propositionsför- teckningen 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING •debattordningen i kammaren mellan utskotten. Arbetet i utskotten och , t.ex. •utskottens olika arbetssätt och behovet av en större enhetlighet mellan ut- skotten, t.ex. när det gäller antalet beredningstillfällen •ordförandekonferensens förslag om innehållet i introduktionen i utskotten och efter valet av ledamöterna och presidierna •beredningskravet i riksdagsordningen i fråga om lagstiftning och budget falska majoriteter i utskotten •utskottens och utrikes resor •politiska sekreterares deltagande i utskottsaktiviteter •användningen av Twitter, pekplattor, telefoner och liknande tekniska hjälpmedel under utskottssammanträdena •säkerhets- och beredskapsfrågor i utskottsarbetet •information om KU:s uttalanden vid behandlingen av skrivelse 75 om re- geringens behandling av beslut •omflytten med anledning av renoveringen av . Arbetet med EU-frågor, t.ex. •information och överläggningar i utskotten och samråd i •utskottens utlåtanden i EU-ärenden •olika konsekvenser för utskottsarbetet •samarbetet mellan de olika parlamenten inom EU. Arbetet med uppföljning och utvärdering samt forsknings- och framtidsfrågor, t.ex. •hur utskotten arbetar med frågorna •hanteringen i av regeringens resultatredovisning i budgetpropo- sitionen. Det kan vidare nämnas att när det avstyrkt motionsyr- kanden om utskottens arbetsformer har hänvisat till att frågeställningarna i första hand bör behandlas i ordförandekonferensen och inte av utskottet. Mot- ionerna har rört suppleanters inträde i frånvarande ledamöters ställe och leda- möternas användning av bärbara datorer vid utskottssammanträden (t.ex. bet. 2001/02:KU12). Med regeringsform fick talmannen en stärkt ställning och nya viktiga funktioner (, Grundlagarna [2019], kommentaren till 4 kap. 3 § RF). Den stärkta ställningen markerades redan med enkammarsystemets 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING införande 1971, när talmannen ensam blev främsta företrädare; ti- digare hade det funnits två kamrar och två jämställda talmän. Enligt 4 kap. 2 § RO leder talmannen eller i hans eller hennes ställe någon av de vice talmännen riksdagsarbetet. Grundlagberedningen anförde att det yt- tersta ansvaret för riksdagsarbetets planläggning och bedrivande även i fort- sättningen borde ligga hos talmannen (SOU 1972:15 s. 251). I en kommentar till riksdagsordningen påpekas att riksdagsordningen skiljer mellan ledningen av arbete, som alltså anges i 4 kap. 2 § RO, och ledningen av kam- marens sammanträden, som regleras i 6 kap. 3 § RO (, Grund- lagarna [2019], kommentaren till 4 kap. 2 § RO). När det gäller talmannens uppgifter kan följande nämnas. Det är talmannen som vid regeringsskiften leder förhandlingarna och lägger fram förslag till ny statsminister, och det är talmannen som entledigar statsministern och i vissa fall övriga statsråd (6 kap. 4–9 §§ RF). Talmannen tjänstgör vidare som stats- chef (tillfällig riksföreståndare), när det inte finns någon annan behörig att tillgå (5 kap. 7 § andra stycket RF). Talmannen är ordförande i riksdagsstyrel- sen och ordförandekonferensen (tilläggsbestämmelserna 4.4.1 och 5.4.1 RO), ingår i (10 kap. 12 § första stycket RF) och leder i ett visst fall förhandlingarna med nämndens ledamöter (13 kap. 12 § RO). Talmannen är också ordförande i krigsdelegationen (13 kap. 11 § RO). Talmannen prövar ansökan om ledighet i vissa fall (5 kap. 4 § RO), inkallar ersättare till tjänst- (5 kap. 5 § RO), prövar förutsättningarna för att en ansökan om riksda- gens tillstånd till talan mot en ledamot ska läggas fram för kammaren (5 kap. 7 § RO) samt fattar vissa beslut vid tillsättande av ledamöter och suppleanter i utskott och andra riksdagsorgan (tilläggsbestämmelse 3.5.1 RO och 12 kap. 14 § RO). Talmannen beslutar efter samråd med riksdagsstyrelsen om plane- ringen av arbetet i kammaren och när kammaren ska sammanträda (6 kap. 2 § och tilläggsbestämmelse 6.2.1 RO). Om regeringen har beslutat om extra val får talmannen på begäran av regeringen besluta att kammaren inte ska sam- manträda under återstoden av valperioden (6 kap. 11 § RO). Talmannen kan också besluta att kalla kammaren till sammanträde när det inte pågår arbete i kammaren. Ett sådant beslut ska fattas om regeringen eller minst 115 ledamöter begär det (6 kap. 12 § första stycket RO). Talmannen kan be- stämma att inte hålls i (4 kap. 1 § och 15 kap. 1 § RF). Av vikt är även talmannens representativa uppgifter. Talmannen företräder såväl nationellt som internationellt. 20.5.2 Talmannen och de vice talmännen väljer inom sig för varje valperiod en talman samt en förste, en andre och en tredje vice talman (4 kap. 2 § RF). De vice talmännen utses på samma sätt som talmannen. De vice talmännen övertar, i den mån det är i varje särskilt fall föreskrivet, talmannens uppgifter, när talmannen har förfall eller har överlåtit uppgiften på en vice talman. Föreskrifter om detta finns när det gäller tillfällig 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING riksföreståndare i 5 kap. 7 § andra stycket RF, uppgifter vid regeringsbildning och entledigande av statsråd i 6 kap. 12 § RF, ledning av arbete i 4 kap. 2 § RO, ordförande vid riksdagsstyrelsens sammanträden i tilläggsbe- stämmelse 4.4.2 RO, ledning av kammarens sammanträden i 6 kap. 4 § RO samt medlemskap i och ledningen av dess förhandlingar i visst fall i 13 kap. 12 § RO. Grundlagberedningen påpekade att det är naturligt att de vice talmännen kommer i fråga för tjänstgöring i den turordning som deras talmansbeteckning anger (SOU 1972:15 s. 132). Det är, sägs det i en grundlagskommentar, natur- ligt att förste vice talmannen i första hand inträder i talmannens ställe, därnäst andre vice talmannen och sist tredje vice talmannen (, Grund- lagarna [2019], kommentaren till 4 kap. 2 § RF). (Inget hindrar dock att en vice talman är närvarande i kammaren och där deltar i överläggningar och be- slut, medan kammaren leds av en annan vice talman som kommer efter i rang- ordning, se KU 1970:48 s. 8, SOU 1972:15 s. 254, förs. 2002/03:RS1 s. 15 och 6 kap. 4 § RO). Om talmannen är förhindrad att närvara vid ett sammanträde i riksdagssty- relsen, inträder någon av de vice talmännen som ordförande. De vice talmän- nen får delta i styrelsens överläggningar. Däremot, påpekas det i en kommentar till regeringsformen (son, Grundlagarna [2019], kommentaren till 4 kap. 2 § RF), träder inte en vice talman automatiskt i talmannens ställe som ordförande i ordförandekonferen- sen eller i krigsdelegationen. 20.5.3 Talmannens beslut efter samråd med gruppledarna I följande fall föreskrivs det i riksdagsordningen att talmannen fattar beslut efter samråd med gruppledarna. •beslut om ordningsregler för kammaren (tilläggsbestämmelse 6.16.1) •beslut inför en viss överläggning om att ett statsråd eller en ledamot kan få ordet för replik innan han eller hon har hållit sitt anförande (6 kap. 22 §) •beslut om att det ska hållas en debatt utan samband med annan handlägg- ning och om tider för anföranden i en sådan debatt (6 kap. 23 § och til- läggsbestämmelse 6.23.1) •beslut om att svar på skriftliga frågor ska lämnas från det att frågan framställdes (tilläggsbestämmelse 8.7.1) •beslut om att dokument från Europeiska unionen, med undantag för förslag till rättsakter, och dokument inom ramen för det interparlamentariska sam- arbetet i unionen ska granskas av (9 kap. 20 §) •beslut om sammansättningen av delegationerna till Interparlamentariska unionen och parlamentariska församlingen för Unionen för (13 kap. 19 §). Enligt 6 kap. 20 § RO ska talmannen samråda med gruppledarna om upplägg- ningen av kammarens överläggningar. 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING regelbundet och har lett fram till överenskommelser om bl.a. uppläggningen av frågestunder, debatter med anledning av budgetpropositionens lämnande och sammanträden för muntlig information från regeringen. Talmannen och gruppledarna har träffat överenskommelser även i andra frågor än om upp- läggningen av kammarens överläggningar. Det gäller bl.a. begränsningar av antalet yrkanden och voteringar. Enligt tilläggsbestämmelse 4.3.1 RO ska beslut som har fattats efter samråd med gruppledarna göras tillgängliga för ledamöterna. Det ska ske enligt den ordning som talmannen bestämmer. Bestämmelsen infördes i och med riksdagsordning. Syftet med bestämmelsen är att beslut och överenskom- melser ska kunna sammanställas på ett bättre sätt . I förarbetena anförs att införandet av en ny ordning för bekräftelse av tidigare ingångna överenskommelser vid varje ny mandatperiod kan vara ändamålsenlig. Detta innebär dock inte i sig att innehållet i överenskommelserna ska göras an- norlunda eller mer omfattande, anförde av riksdags- ordningen (2012/13:URF3 s. 126 f., framst. 2013/14:RS3 s. 113 f. och bet. 2013/14:KU46 s. 18 f.). Ipromemorian Talmannens beslut och överenskommelser () re- dovisas följande: •Talmannen har bekräftat de beslut som har fattats efter samråd med gruppledarna •Talmannen och gruppledarna har bekräftat de överenskommelser som ti- digare har ingåtts •Talmannen har beslutat att besluten och överenskommelserna ska publice- ras på Intranätet. I promemorian redovisas besluten och överenskommelserna. Promemorian finns tillgänglig på Intranätet, under Kammare och utskott/Arbetet i kamma- ren. Där finns också uppdaterade överenskommelser; det kan nämnas att ord- ningen för särskilt anordnade debatter har ändrats . Utskotten har och bör ha en central roll i arbete. Utskottens arbete styrs framför allt av föreskrifter i regeringsformen och riksdagsordningen. Det har förekommit att , efter förslag som tagits fram av utredningar inom , har beslutat om riktlinjer för utskotten. Riktlinjerna har gällt t.ex. forsknings- och framtidsfrågor samt uppföljning och utvärdering. Det ska dock sägas att riktlinjebeslut av detta slag i huvudsak fattades och framåt. Det finns en mängd detaljer i utskottsarbetet som varken är reglerade i för- fattning eller har varit föremål för riktlinjebeslut från . Det kan gälla formerna för hur utskotten i normalfallet bereder ärenden, t.ex. antal 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING beredningstillfällen, hur överläggningar i EU-frågor genomförs eller principer för utskottens utrikes resor. Det finns flera skäl för att utskotten bör utbyta erfarenheter och eftersträva mer enhetliga arbetsformer. Det är inte ovanligt att ledamöter, genom supple- antplatser, deltar i flera utskotts arbete. Det kan gälla partier med både förhål- landevis få respektive många ledamöter. förekommer det också att ledamöter byter utskottstillhörighet. Självfallet kan det finnas skäl till olika arbetssätt i olika utskott, men det underlättar för ledamöterna om de möter i huvudsak liknande arbetsformer i olika utskott. För de ledamöter som deltar i mer än ett utskotts arbete innebär liknande arbets- former i utskotten således att de lättare fullt ut kan delta i utskottens arbete utan att behöva lära sig nya arbetsformer. De vet redan från början vad som förväntas av dem vid t.ex. olika stadier av ett ärendes beredning, vilket kan bidra till kvaliteten i utskottens arbete. Introduktionen för nya ledamöter un- derlättas om arbetsformerna är enhetliga. Också för medarbetare i utskotts- kanslierna kan det finnas ett värde i mer enhetliga arbetsformer, t.ex. för att underlätta tjänstgöring i olika utskottskanslier. När det gäller arbetet med EU-frågor ska det framhållas att enhetliga ar- betsformer kan bidra till att genomslaget för det som framförs vid överlägg- ningar i utskotten ökar och att samarbetet med externa parter som regeringen och underlättas. Det blir tydligare vad resultatet av en över- läggning är om det finns en gemensam uppfattning om formerna för överlägg- ningen. Enhetliga arbetsformer underlättar således för regeringen och att förhålla sig till utskottens verksamhet och t.ex. bidra med un- derlag i enlighet med utskottens önskemål. Det blir således bättre förutsätt- ningar för att kräva enhetlighet i regeringens underlag till utskotten. När det gäller frågor som uppföljning och utvärdering respektive forskning och framtid kan erfarenhetsutbyte och gemensamma arbetssätt underlätta ut- vecklingen av arbetet och vara ett stöd inte minst om ett utskott inte kan prio- ritera utvecklingen av dessa frågor. Om det görs gemensamma insatser kan de få ökat genomslag. Generellt sett kan det finnas riksdagsgemensamma perspektiv som bör be- aktas i utskotten; t.ex. kan allmänna utrikespolitiska prioriteringar som det kan finnas skäl att väga in när utskotten planerar sina utrikes resor uppmärksam- mas i gemensamma diskussioner. Sammanfattningsvis finns det ett värde av erfarenhetsutbyte och att utskot- ten finner mer enhetliga arbetsformer. Som påpekades i förarbetena när ordförandekonferensen inrättades ges i ordförandekonferensen möjlighet till erfarenhetsutbyte mellan utskotten. Ord- förandekonferensen överlägger i frågor av gemensamt intresse för verksam- heten i kammaren, utskotten och , och det är således naturligt att ordförandekonferensen har en viktig roll när det gäller erfarenhetsutbyte och strävandena efter mer enhetliga arbetsformer. har dock fungerat relativt olika under olika mandatperioder, och bestämmelsen om den i riksdagsordningen är tämligen kortfattad och allmänt hållen. 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING inte heller förts protokoll vid ordförandekonferensens sammanträden. Utredningen ser därför skäl att tydliggöra och stärka ordförandekonferensens roll. Som framgått ovan är ambitionen innevarande valperiod att i ordförande- konferensen systematiskt gå igenom de olika slags frågor som utskotten han- terar. Det gäller betänkanden, EU-ärenden, forsknings- och framtidsfrågor, uppföljnings- och utvärderingsfrågor, rapporter och utrikes resor. Arbetsformerna inom dessa olika områden diskuteras och erfarenhet ut- byts vid ordförandekonferensens sammanträden. Under innevarande mandat- period har dokument som rör EU-arbetet, utrikes resor och forsknings- och framtidsfrågor diskuterats i ordförandekonferensen och publicerats på Intranä- tet. Dokumenten har inte haft en enhetlig benämning. Avsikten är att i början av varje ny mandatperiod gå igenom dessa dokument med den nya ordföran- dekonferensen och göra de uppdateringar som den nya ordförandekonferensen kommer fram till är motiverade. riksdagsöversyn välkomnar den tydliga strukturen i ordförande- konferensens arbete. Som framgått finns det ett värde i erfarenhetsutbyte och mer enhetliga arbetsformer i utskotten, och ordförandekonferensen har en vik- tig roll i det arbetet. För att kunna följa verksamheten i ordförandekonferensen, både på kort och på lång sikt, vore det värdefullt att dess sammanträden doku- menteras genom enkla protokoll med uppgift om vilka frågor som har disku- terats. Det kan ske utan någon särskild reglering. De dokument som har blivit resultatet av diskussionerna i ordförandekon- ferensen innevarande mandatperiod är i kraft av sitt respektive innehåll värde- fulla som stöd för arbetet i utskotten. Det finns dock ingen reglering av vad överläggningarna kan mynna ut i. Dokumenten har förankrats i ordförande- konferensen, och syftet är att de ska fungera som vägledning för utskottens och arbete, men de saknar formell status. Det kan i vissa fall räcka med att utbyta erfarenheter i ordförandekonferensen och lyfta fram goda exempel men det finns också skäl att i vissa fall formalisera resultatet av dis- kussionerna, bl.a. för att skapa ökad tydlighet och struktur i ordförandekonfe- rensens arbete. Överläggningarna i ordförandekonferensen kan resultera i slutsatser som gäller arbetet i utskotten och . De dokument om EU-arbetet m.m. som nämns ovan kan ses som olika former av slutsatser. För att ge dessa slut- satser en formell status bör det anges i riksdagsordningen att ordförandekon- ferensen kan sammanfatta sina överläggningar i slutsatser. Ordförandekonfe- rensen bör naturligtvis sträva efter enighet när den tar fram dessa slutsatser. Därigenom kan slutsatserna få legitimitet och genomslag i utskotten. En ordning av detta slag skulle också tydliggöra och stärka ordförandekon- ferensens roll och förbättra förutsättningarna för att utvecklade arbetsformer i ordförandekonferensen ska vinna stabilitet . En utgångspunkt är att utfallet av diskussionerna i ordförandekonferensen bör göras känt för samtliga ledamöter och att ledamöterna även senare på ett enkelt sätt bör kunna ta del av slutsatserna. På motsvarande sätt som 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING talmannens beslut efter samråd med gruppledarna görs tillgängliga för leda- möterna bör slutsatserna av ordförandekonferensens överläggningar således göras tillgängliga för utskotten och . Slutsatserna kan självfallet inte gälla i stället för riksdagsordningen, och ytterst är det varje utskott som i en given situation inom ramen för lagar och andra bindande normer beslutar om sina arbetsformer. Det ska vidare framhållas att vissa typer av ärenden inte bör bli föremål för slutsatser av detta slag, t.ex. sådana ärendetyper som enbart behandlas i ett eller ett par utskott. Det kan gälla t.ex. granskning av regeringen och beslut om åtal mot statsråd m.fl. Ärenden som rör myndigheter, som hanteras av och finansutskottet, bör inte heller bli föremål för slutsatser av detta slag. När det gäller bör det påminnas om att ordförandekonferen- sen överlägger i frågor av gemensamt intresse för verksamheten i kammaren, utskotten och , och att ordförande ingår i ordfö- randekonferensen. har diskuterat frågor om informat- ion och överläggningar i utskotten om EU-frågor, liksom samrådet i . Det är således rimligt att slutsatserna kan omfatta också EU- nämndens arbete. Man kan hävda att en bestämmelse om slutsatser för utskottens arbete borde placeras i riksdagsordningens sjunde kapitel, om utskotten och . Arbetet i utskotten och berörs dock av bestämmelser i flera av kapitlen i riksdagsordningen, och det finns ett värde i att ha en sammanhållen reglering av ordförandekonferensens roll. Bestämmelsen bör därför placeras som ett nytt andra stycke i 5 kap. 4 § RO som reglerar ordförandekonferensens uppgift. I en tilläggsbestämmelse bör det anges att slutsatserna ska göras till- gängliga för utskotten och . Att döma av de uttalanden som gjordes när ordförandekonferensen inrättades var avsikten att de vice talmännen skulle ingå i ordförandekonferensen, liksom de hade gjort i talmanskonferensen. Bestämmelsen i riksdagsordningen kom dock inte att inbegripa de vice talmännen. överlägger i frågor av gemensamt intresse för verk- samheten i kammaren, utskotten och . De vice talmännen har en roll i ledningen av verksamheten i kammaren, och det är naturligt att de deltar i ordförandekonferensen, vilket både motivuttalanden och praxis talar för. Detta bör också regleras i riksdagsordningen. De vice talmännen ersätter talmannen i olika sammanhang, t.ex. i ledningen av arbete och av kammarens sammanträden samt som ordförande vid riksdagsstyrelsens sammanträden. De vice talmännen bör också ersätta tal- mannen som ordförande om talmannen är förhindrad att närvara vid ett sam- manträde i ordförandekonferensen. I likhet med praxis i övrigt är det naturligt 20 ORDFÖRANDEKONFERENSENS ROLL OCH SAMMANSÄTTNING att förste vice talmannen i första hand inträder i talmannens ställe, därnäst andre vice talmannen och sist tredje vice talmannen. En vice ordförande i ett utskott kan ersätta sin ordförande vid ett samman- träde i ordförandekonferensen om ordföranden har förhinder.