mot · H8023447 · 2020-10-06 00:00:00 — förmåga att stå emot hybridhot ställer sig bakom det som anförs i motionen om en sammanhållen krislagstiftning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att möjliggöra mer omfattande signalspaning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skydda hamnar, flygplatser och annan viktig egendom och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att begränsa möjligheten att sprida bilder på skyddsobjekt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att kunna klassa fler aktiviteter som hybridhot och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skärpt strafflagstiftning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av ett nationellt säkerhetsråd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en bättre samverkan på och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en bred myndighetssamverkan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ett särskilt uppdrag att motverka valpåverkan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att Försvarsmakten ska kunna stödja polisen vid extraordinära händelser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att återupprätta den särskilda beredskapspolisen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ett cybersäkerhetscentrum med en egen budget och ett starkt mandat och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skarp övningsverksamhet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om åtgärder för att skydda näringslivet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av att skydda svenska universitet och högskolor och tillkännager detta för regeringen. Ett hybridhot avser i allmänhet en blandning av militära och icke-militära medel, ofta i en gråzon mellan fred och krig. Det kan inkludera påverkanskampanjer eller politiska, ekonomiska och diplomatiska påtryckningsmedel. Tillsammans kan dessa åtgärder användas i syfte att utnyttja motståndarens svagheter för att uppnå specifika mål. Försvarsberedningen skriver att en angripare kan medvetet skapa denna problematik genom att agera så nära gränsen för upptäckt som möjligt för att därmed överraska och vilseleda försvararen och undvika beredskapshöjning och andra motåtgärder. Initialt är det inte alltid uppenbart att händelser utgör medvetna handlingar vilket försvårar och försenar nödvändigt beslutsfattande eller andra motåtgärder. Hybridhoten är breda till sin karaktär. Det betyder att måste kunna mobilisera samhällets samtliga säkerhetsskapande resurser för att kunna möta dem. Centrala aktörer är Försvarsmakten och FRA samt polisen och . Det är dock viktigt att kunna involvera andra relevanta myndigheter som till exempel , , och för att kunna kartlägga och möta hoten fullt ut. Det är väldokumenterat att främst , men även till del , bedriver systematiska aktiviteter som vi förknippar med hybridhot. EU:s utrikestjänst har till exempel pekat som en förövare när det kommer till desinformationsoperationer riktade mot flera länder inom unionen. Problemen har vuxit under och i kölvattnet av coronapandemin. Till exempel har cyberattackerna mot olika delar av hälsosektorn ökat inom EU. Cyberspionage mot aktörer som bedriver forskning kring vaccin är ett växande problem och det sprids även en mängd felaktig och vilseledande hälsoinformation om coronaviruset, enligt . Ett belysande exempel på de pågående hybridhoten är det som skedde i Åbo skärgård 2018. Ryska, till synes privata, intressen hade köpt upp flera fastigheter i den finska skärgården längs strategiskt viktiga farleder. Dessa fastigheter utrustades med helikopterplattor, kajer med möjlighet att kunna ta emot större fartyg samt radarutrustning. Trots att det företag som köpt fastigheterna uppgavs arbeta med turism stod fastigheterna tomma. Dessutom sattes övervakningskameror upp och folk förbjöds att närma sig dem. Det fanns även uppgifter om att det ryska företaget ägnade sig åt skattebedrägerier och penningtvätt. Med andra ord fanns goda anledningar att anta att det bedrevs verksamhet som syftade till att undergräva finsk säkerhet. 2018 ingrep de finska myndigheterna på bred front. Hundratals personer, flera tungt beväpnade, från en lång rad finska myndigheter som polisen, Försvarsmakten, Gränsbevakningen och slog till mot de ryskägda fastigheterna för att säkra bevis för olaglig och säkerhetshotande verksamhet. Detta sände en tydlig signal till både vänner och motståndare att inte tolererade det som skedde och att man var beredd att slå till med kraftfulla åtgärder. måste bli bättre på att identifiera verksamhet som syftar till att undergräva vår säkerhet och förvissa oss om att det finns verktyg för att möta dem. Dessa verktyg förutsätter att det finns en god kunskap om hoten och en relevant lagstiftning som möjliggör för polis, försvarsmakt och andra myndigheter att vidta åtgärder. lägger i nedanstående avsnitt fram ett antal olika förslag som både på bredden och på djupet ska stärka förmåga att kunna stå emot hybridhot. Lagstiftning som är anpassad för vår tid Inför en sammanhållen krislagstiftning De senaste årens erfarenheter har visat att de lagar som styr regeringens möjligheter att agera vid kris inte är fullt ut ändamålsenliga. Regeringen får endast besluta om skärpt eller högsta beredskap i händelse av krig eller krigsfara, men inte vid en allvarlig kris. Detsamma gäller en rad av fullmaktslagarna, till exempel förfogandelagen. Även smittskyddslagen ger regeringen begränsade möjligheter att agera, till exempel vad gäller beslut om att införa karantän i ett visst område. Lagstiftningens begränsningar blev särskilt uppenbara i samband med coronapandemin, då tillfällig smittskyddslagstiftning snabbt lotsades genom för att ge regeringen utvidgade möjligheter att agera i syfte att stoppa smittan. Svensk lagstiftning måste förändras så att den är ändamålsenlig även vid större kriser. Sådan lagstiftning finns i många andra EU-länder. Men att förändra lagstiftningen är en komplicerad process och bör utarbetas efter en bred och samlad översyn. Ny lagstiftning kan komma på plats antingen genom att förändringar i befintlig lagstiftning rörande höjd beredskap eller genom att helt ny lagstiftning antas. Avvägningen mellan lämpligheten i dessa båda alternativ måste genomlysas noggrant. Målet ska vara att det inte finns något tidsmässigt eller resursmässigt glapp avseende mandat och befogenheter mellan grundläggande krisberedskapsförmåga relativt det som finns vid höjd beredskap. vill se en översyn av den lagstiftning som ligger till grund för den svenska krisberedskapen och det svenska totalförsvaret i syfte att stärka möjligheterna att agera snabbt och effektivt i händelse av kris och krig. Möjliggör mer omfattande signalspaning Signalspaning är ett av de viktigaste verktygen för att kunna upptäcka yttre hot mot . I takt med att den säkerhetspolitiska utvecklingen i vårt närområde har försämrats har efterfrågan på signalspaning från FRA ökat markant. har därför drivit frågan om ökade anslag till FRA för att myndigheten ska kunna hantera det ökade trycket. Ökade resurser är dock inte tillräckligt för en ändamålsenlig signalspaning. De lagar och regler som styr signalspaningen måste vara relevanta, funktionella och beakta det nya säkerhetspolitiska läget. Lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet (signalspaningslagen) är nu mer än . Även om lagstiftningen har genomgått vissa förändringar finns nu skäl att göra en bred översyn. Den ökade digitaliseringen har medfört större risker och sårbarheter inom cyberarenan, och det förekommer omfattande informationsoperationer av främmande makt mot en rad olika länder i syfte att påverka utgången av fria och allmänna val. vill därför se en helhetsöversyn av signalspaningslagen i syfte att identifiera framtida behov. En sådan översyn bör bland annat inkludera frågorna om i vilken omfattning signalspaning ska kunna bedrivas och vilka aktörer som bör ha rätt att inrikta signalspaningen. Det kommer vara av särskild vikt att beakta integritetsaspekterna i den framtida utvecklingen av lagen. Vad gäller frågan om vilka aktörer som bör ha rätt att inrikta signalspaning bör till exempel övervägas om den nya myndigheten för psykologiskt försvar och/eller () i sin nya roll som kontaktpunkt i EU-samarbetet kring utländska direktinvesteringar ska få denna möjlighet. Även övriga relevanta aktörers behov av signalspaning bör kartläggas och analyseras. Vad gäller frågan om signalspaningens omfattning finns det skäl att se över 2 a § i signalspaningslagen som slår fast att signalspaning är helt förbjuden mellan avsändare och mottagare som båda befinner sig i . Denna regel innebär exempelvis att pågående signalspaning mot aktörer som kan misstänkas förbereda ett terrorangrepp i eller som ägnar sig åt främmande underrättelseverksamhet (spioneri) mot svenska intressen måste avbrytas om de aktuella aktörerna reser in i . Även om det i vissa sådana situationer är möjligt att använda hemliga tvångsmedel finns en stor risk för att viktig information som skulle kunna förhindra allvarlig och systemhotande brottslighet går förlorad. Signalspaningen omgärdas av ett gediget granskningssystem. För varje uppdrag FRA får måste myndigheten begära tillstånd från Försvarsunderrättelsedomstolen för att få inhämta information. Verksamheten på FRA granskas löpande av Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten (Siun). Kontroller görs regelbundet av olika aspekter av verksamheten och att den följer regelverket. vill se en helhetsöversyn av signalspaningslagen. En sådan översyn bör bland annat inkludera frågorna om i vilken omfattning signalspaning ska kunna bedrivas och vilka aktörer som bör ha rätt att kunna inrikta signalspaningen. vill se över möjligheten att kunna signalspana även om både avsändare och mottagare befinner sig i för att kunna identifiera allvarlig och systemhotande brottslighet. Skydda hamnar, flygplatser och annan viktig egendom Lagstiftning som möjliggör en granskning av överlåtelser av säkerhetskänslig egendom bör införas. I SOU 2019:34 föreslås att ett statligt kontrollsystem ska införas med möjlighet för staten att granska och ytterst villkora eller förbjuda överlåtelser och upplåtelser av utpekad egendom som är av väsentligt intresse för totalförsvaret. Det gäller i första hand hamnar och flygplatser, men också fastigheter i områden med geografiska förhållanden av väsentlig betydelse för det militära försvaret. Det kan till exempel handla om möjligheten att granska markköp i närheten av säkerhetskänslig verksamhet. vill se att utredningens förslag nu leder till skarp lagstiftning. Dessutom bör en ny utredning tillsättas som ser över möjligheten att införa en liknande granskningsmöjlighet kopplad till områden omkring viktiga anläggningar för civilt försvar. Det kan exempelvis röra sig om mark- och vattenanläggningar och viktig laboratorieverksamhet. pågår ett arbete som leds av MSB för att identifiera riksintressen när det gäller civilt försvar. vill införa lagstiftning som möjliggör en granskning av överlåtelser av säkerhetskänslig egendom. Begränsa möjligheten att sprida bilder på skyddsobjekt Lagstiftningen bör ses över för att begränsa möjligheten att sprida bilder på skyddsobjekt eller annan känslig verksamhet. Enligt skyddslagen (2010:305) är det straffbart att exempelvis fotografera skyddsobjekt. Det saknas dock regler som innebär att det är straffbart att sprida sådana fotografier, exempelvis genom att publicera dessa på internet. Även om ett sådant agerande i vissa fall kan träffas av andra straffstadganden finns skäl att överväga om ett förbud också bör införas direkt i skyddslagen för den som sprider avbildningar av skyddsobjekt. Det finns också skäl att ta ett bredare grepp kring frågor som rör offentliggörande och spridning av information som kan användas av för att utöva otillbörlig påverkan på svensk säkerhet. vill att lagstiftningen ses över för att begränsa möjligheten att sprida bilder på skyddsobjekt och annan känslig verksamhet. Fler aktiviteter ska kunna klassas som hybridhot Strafflagstiftningen vad gäller de aktiviteter som betecknas som hybridhot bör skärpas avsevärt. Dagens lagstiftning innebär att det är svårt att lagföra personer trots att de agerat med konspirativa metoder mot svenska säkerhetsintressen. Exempelvis har den svenska strafflagstiftningen som handlar om att beivra olika former av påverkanskampanjer som syftar till att gå främmande makt tillhanda inte ändrats . Lagstiftningen används sällan och är dåligt anpassad till de former av desinformations- och påverkanskampanjer som vi ser . Det finns anledning att ta intryck av andra länders lagstiftning i fråga om att ringa in vilka slags gärningar som ska vara straffbara som hot mot rikets säkerhet. Det finns flera exempel från andra länder där det kriminaliserade området är bredare än motsvarande område i . Det påverkar bland annat de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att ingripa mot ett pågående angrepp. Enligt norsk rätt kan exempelvis insamling av information från öppna källor, men där uppgifter sammanställs och bearbetas till personkänslig information, omfattas av deras straffstadgande mot olovlig underrättelseverksamhet. I några andra länder – exempelvis , och – finns straffbestämmelser som omfattar olika former av medverkan i en främmande underrättelsetjänsts verksamhet. I vissa fall kan enbart att erbjuda sig att arbeta för en sådan tjänst leda till straff. vill att fler aktiviteter ska kunna klassas som hybridhot och vara straffbara. Vidare är straffsatserna för brott mot rikets säkerhet låga. Exempelvis är straffskalan för olovlig underrättelseverksamhet mot – ett brott som täcker olika former av underrättelseverksamhet som sker med hemliga eller konspirativa metoder – fängelse i mellan och . För brottet obehörig befattning med hemlig uppgift döms inte sällan endast till böter. Det behövs en total översyn av straffsatserna för brott mot rikets säkerhet så att straffen på ett tydligare sätt speglar det säkerhetshot som brottsligheten innebär. vill att strafflagstiftningen vad gäller de aktiviteter som betecknas som hybridhot skärps avsevärt. Fungerande strukturer hos regering och myndigheter Ett nationellt säkerhetsråd som har ansvar för säkerhetsstrategin Vid i princip alla större kriser har den centrala krisledningsförmågan varit ett problem. Utifrån den rådande ansvarsprincipen ska den myndighet som har ansvar för en verksamhet även ansvara för verksamheten i händelse av kris. Vid större kriser som omfattar flera sektorer och/eller geografiska områden har denna princip visat sig vara otillräcklig. Detta har resulterat i en oklar ansvarsfördelning och oförmåga att fatta nödvändiga beslut tidigt i en kris för att begränsa skadeverkningarna. Det gäller till exempel säkerhetshaveriet kring Transportstyrelsen 2017, skogsbränderna 2014 och 2018 och även under den nuvarande coronapandemin. Det kriskansli som finns i har inte ett tillräckligt mandat eller en tillräcklig organisation för att kunna ta ett större ansvar för den centrala krisledningen. Nuvarande regering valde dessutom att flytta kansliet från Statsrådsberedningen under statsministern till . inrättades också ett nytt särskilt säkerhetspolitiskt råd, med flera för den inre och yttre säkerheten relevanta statsråd. Detta råd verkar dock mest ha fungerat som ett diskussionsforum. 2017 fick en nationell säkerhetsstrategi. Säkerhetsstrategin har potential att utgöra ett centralt och gemensamt policydokument för att identifiera de största hoten och riskerna mot nationella säkerhet och hur vi ska arbeta för att möta dem. Dock har säkerhetsstrategin inte fullt ut fyllt den funktionen. Det är uppenbart att det behövs ett omtag på frågan om central krisledning. vill se starkare krisledning i form av ett nationellt säkerhetsråd som också är knutet direkt till statsministern på Statsrådsberedningen och som därför har en ställning överordnad fackdepartementen. Kopplingen till Statsrådsberedningen medger också möjligheten att kunna flytta anslag mellan olika utgiftsområden. skulle lämpligtvis kunna organiseras i olika viktiga underavdelningar som till exempel underrättelse, cyber, och . Det nationella säkerhetsrådet i , vilket möts en gång , har ett permanent kansli där även relevanta myndighetschefer vid behov ingår samt ansvarar för den nationella säkerhetsstrategin, bör kunna tjäna som inspiration. För att stärka kopplingen mellan och det inrättade cybersäkerhetscentrumet bör det återinföras en cyberkoordinator. Koordinatorn ska ha ett tydligt mandat att utgöra kontaktyta mellan och det nya cybersäkerhetscentrumet samt ingå i det nationella säkerhetsrådet. Koordinatorn med tillhörande kansli bör kunna utgöra en egen underavdelning på det nationella säkerhetsrådet. Ansvaret för cyberfrågorna är fragmenterat och uppdelat på minst fyra departement och åtta myndigheter. Behovet av att inrätta en cyberkoordinator är tydligt. vill se ett riktigt nationellt säkerhetsråd direkt under statsministern på Statsrådsberedningen som kan utgöra den centrala krisledningsorganisationen. Det nya nationella säkerhetsrådet ska vara knutpunkt i frågor som rör rikets säkerhet i bred bemärkelse. vill att det nationella säkerhetsrådet ha en tillräcklig permanent stab knuten till sig för att rådet ska kunna bereda och besluta i relevanta ärenden samt ha ett huvudansvar för den nationella säkerhetsstrategin. vill att det återinföras en cyberkoordinator på för ett mer samlat ansvar och för att skapa en tydlig kontaktyta mot cybersäkerhetscentrumet. De hybridhot som står inför är horisontella till sin karaktär; de griper över flera sektorer samt påverkar både yttre och inre säkerhet . struktur, med relativt svaga departement som saknar en tillräcklig tradition av samverkan och informationsdelning, är inte anpassad till att kunna möta denna komplexa hotbild. En gemensam och fullständig lägesbild är en förutsättning för förmåga att fatta relevanta beslut om hur säkerhetshot mot ska kunna mötas på både kort och lång sikt. Utifrån den nya hotbilden och förslag att inrätta ett nationellt säkerhetsråd på behövs en översyn av struktur och arbetssätt, samt förslag på hur dessa bättre kan anpassas till den nya verkligheten. Det faktum att uppgifter preciseras i regeringsformen kommer dock vara gränssättande för i vilken utsträckning det går att göra genomgripande strukturförändringar. vill se över struktur och organisation på för att skapa bättre samverkan mellan de olika departementen samt även de myndigheter som departementen har ansvar för. är ansvaret för det militära och civila försvaret uppdelat på två departement: Försvarsdepartementet och . Denna konstruktion som den nuvarande regeringen införde när den tillträdde 2014 har tyvärr inte fungerat som det har varit tänkt. Ett fungerande totalförsvar måste utgöras av två delar som går i takt med varandra. har arbetet med det civila försvaret inte prioriterats tillräckligt, vilket i förlängningen inverkar negativt på totalförsvaret och dess möjligheter att möta hela skalan av hybridhot – från militära till civila. Försvarsberedningen har föreslagit att den avdelning som finns på och som har ansvar för civilt försvar bör föras över till Försvarsdepartementet och där bilda en egen avdelning som har samlat ansvar för totalförsvarsplanering. Det finns ingen anledning att vänta med att genomföra denna reform. Utvecklingen har visat att totalförsvaret måste vara organiserat på ett samlat sätt under ett departement. Det skulle öka förutsättningarna för ett tydligt ansvarsutkrävande som minskar splittringar och eventuella nedprioriteringar. I sammanhanget är det dock viktigt att tydliggöra hur ansvarsfördelningen mellan Försvarsdepartementets och Justitiedepartements myndigheter ska se ut. De förmågor som myndigheter som och besitter måste taktas med Försvarsmaktens förmågor. vill att Försvarsberedningens förslag att inrätta ett totalförsvarsdepartement med ansvar för både det militära och det civila försvaret genomförs omgående. Försvarsdepartementet bör få det ansvaret. De svenska underrättelsemyndigheterna – , Must och FRA – har ett särskilt ansvar för att identifiera hot mot säkerhet. Det centralt att informationsutbytet dem emellan fungerar, så att alla relevanta pusselbitar kan analyseras. Lika viktigt är att relevant information som fångas upp av andra myndigheter också kommer underrättelsemyndigheterna till del. Det kan handla om transaktioner som används för att finansiera verksamhet som undergräver säkerhet eller om utländska medborgare som kommer till i syfte att till exempel spionera eller sabotera. För att identifiera sådana risker har myndigheter som , , och viktiga roller att fylla. Medvetenheten om säkerhetshot och förmågan att upptäcka dem måste höjas hos svenska myndigheter. Det behövs en samlad strategi för att genomföra detta. Andra myndigheter än de med direkt ansvar för underrättelse och polisiär verksamhet har också en viktig funktion att fylla när det gäller att agera mot hoten. Det samtidiga finska tillslaget av ett flertal myndigheter mot fientliga ryska intressen i Åbo skärgård skickade en tydlig signal att hade identifierat ett hot och var berett att ta till kraftfulla åtgärder för att neutralisera detta. anser att det bör tas ett helhetsgrepp på organisationen hos de svenska underrättelsemyndigheterna samt deras samarbete med andra myndigheter för att förbättra möjligheten att fånga upp hot mot säkerhet. anser att det behövs en samordnande funktion för att vid behov kunna aktivera breda och myndighetsgemensamma aktioner mot säkerhetshot i . Ett nationellt säkerhetsråd bör ha den samlande funktionen och möjligheten. Särskilt uppdrag att motverka valpåverkan Fientligt sinnade staters försök att påverka utgången av demokratiska val är en problematik som vi sett allt mer av. Det finns uppgifter om att det har skett påverkansförsök vid i princip alla val i större demokratier . Digitaliseringen har ökat sårbarheten och det finns ett antal olika sätt att påverka valprocessen. Det kan till exempel handla om att sprida felaktig information, desinformation, eller att sprida känslig information som tillskansats genom dataintrång. Allt i syfte att diskreditera en viss aktör och ytterst skada förtroendet för den demokratiska processen. Åtgärder för att möta valpåverkan är en prioriterad uppgift där flera aktörer har en viktig roll att spela. De aktörer som har ansvar för cybersäkerheten som till exempel FRA, MSB och det nya cybersäkerhetscentrumet ska garantera att de digitala system som används är säkra och att det går att identifiera attacker mot dessa. Den nya myndigheten för psykologiskt försvar har en viktig uppgift i att identifiera desinformation och påverkanskampanjer som hotar dem svenska demokratiska processen och kunna ha förmågan att enskilt och tillsammans med andra myndigheter, media och andra aktörer kunna bemöta detta. var det parti som först lyfte förslaget att inrätta myndigheten för psykologiskt försvar. Det är bra att myndigheten nu är på väg att bli verklighet. Den kommer rätt använd att bli en central spelare för förmåga att hantera desinformation generellt och valpåverkan i synnerhet. behövs det konkreta åtgärder för att stärka förmågan att identifiera påverkanskampanjer, genomföra större informationskampanjer till allmänheten samt utveckla samverkan och öva tillsammans med viktigare aktörer inom media. Det senare gäller inte minst de aktörer som är ansvariga för de större sociala medier-plattformarna.