mot · H802700 · 2020-09-30 00:00:00 — Vidare ska inflytandet över jakt och viltvård flyttas längre bort från och närmre de regioner som är direkt berörda, det vill säga där relevant kompetens finns. Det kan ske genom att överföra ansvar från till en renodlad myndighet för jakt- och viltfrågor med geografisk förankring i områden där jakt och viltvård är viktiga verksamheter. Regeringen ska tydligt verka för att återtar beslutsmakten gällande de frågor som ryms inom art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Minskade konflikter och problem mellan rovdjur och människor på landsbygden ska eftersträvas. Alla de stora rovdjuren måste förvaltas på ett ansvarsfullt sätt och det sammantagna rovdjurstrycket måste hållas på rimliga nivåer i hela landet. Svenskt fiske är och ska förbli hållbart och noga reglerat vilket innebär en trygghet för konsumenten. Fiskens ”svenska” ursprung är alltså en sorts certifiering i sig och därmed bör offentliga institutioner prioritera fisk som fångats i svenska vatten vid upphandling. Fiskekvoter tilldelas utifrån vetenskapliga underlag, vilket är en helt rimlig ordning. ser gärna att svenskt fiske ökar inom ramen för tilldelade kvoter, och berörda myndigheter bör sålunda ges i uppdrag att underlätta för branschens aktörer. Offentliga institutioner bör i högre grad premiera och inhandla svenskfångad fisk, snarare än produkter från den internationella marknaden. Åtgärder måste vidtas för att minska antalet sälar och skarvar, som utgör betydande problem för det kustnära fisket. Svensk fiskodling måste ges bättre förutsättningar och stöd för att utvecklas. Potentialen är stor, vilket man kan se inte minst i våra grannländer. En näring som är liten till omfånget men viktig för jord- och skogsbruk är torvnäringen. Av dessa utnyttjas enbart en mycket liten del, mindre än för energitorv och för odlingstorv. Arealen torvmark ökar dessutom med , som all torv växer på höjden med en knapp millimeter, vilket innebär att mossarna utgör en väsentlig och växande kolsänka. Även med ett betydligt utökat torvbruk skulle mossarnas roll som växande kolsänka kvarstå. För torvbrukets behov räcker de mossar som redan är dikade för ett hållbart torvbruk och orörda mossar behöver därför inte brukas. Torvbruket bör öka, vilket skulle gynna bland annat trädgårdsodling, djurhållning och skogsbruk, som arbetstillfällen skulle skapas. till plantering har en stor ökad efterfrågan i och även i . Alternativet för dessa länder är att importera från länder som inte har samma höga miljöhänsyn som och där torven inte tillväxer i högre takt än den skördas. Beslutsprocessen vid utvinning av torv har i teorin förenklats, men torvbrukarna vittnar om att det har blivit mycket svårt att få tillstånd. Vi vill därför att regeringen utreder förhållandena och skälen för svårigheterna. Utredningen bör även föreslå hur situationen ska kunna förbättras. Det är orimligt att torv i ska vara klassificerat som ett fossilt bränsle, eftersom vårt förråd av torv växer. Regeringen bör inom hantera torv som ett förnybart material samt internationellt verka för att detta accepteras. Principen att torvtäkter ska utföras med stor naturvårdshänsyn är bra, men detta bör kunna lösas mer med noggranna instruktioner och tillsyn och mindre genom en besvärlig beslutsprocess och med ett främjandeperspektiv från myndigheternas sida. Nyttjande av naturen på allemansrättens grund måste ske med respekt och hänsyn till den som äger och brukar marken. Allemansrätten är ingen regelrätt lag utan en sedvanerätt med anor sedan medeltiden och en del av vårt gemensamma kulturarv. Dess gränser sätts av flera bestämmelser, framför allt i men även . Den ger bland annat rätt till att plocka bär, svamp och torr död ved eller till att tälta utan att fråga markägaren om lov. Syftet med allemansrätten har varit att garantera vår gemensamma tillgång till naturen men för vårt eget bruk. Den innefattar inte rättigheter för näringsidkande. För att denna sedvanerätt skall kunna leva vidare måste såväl hävdvunna rättigheter som skyldigheter respekteras. Allmänheten bör alltid vara välkommen i markerna, men var och en måste uppträda med hänsyn till och respekt för såväl naturen som markägarens intressen. Detta ställer krav på samråd och anpassning. I regeringsformens kapitel om grundläggande fri- och rättigheter står att ”alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten”. Dock grundar sig lagligt sett reglerna till största delen på sedvanerätt och tolkning av vissa lagregler som anger vad som är förbjudet; motsatsvis tolkning innebär då att det som inte är förbjudet är tillåtet. Innehållet i allemansrätten utformas även genom prejudicerande domar, av vilka det finns förhållandevis få. Som en följd av detta grundar sig många konflikter mellan markägare och nyttjare i oklarhet om vad allemansrätten exakt omfattar och vad som faller utanför. Därför föreslås inrättandet av en allemansrättsbalk som tydligare klargör förhållandena. Hästnäringen är mycket stor i . Vi har sannolikt fler hästar i landet nu än innan bilarnas införande. Den är av speciell vikt för landsbygden av flera skäl. Hästarna bidrar till att hålla landskapet öppet och till att det fortsatt finns betande djur på markerna. Detta har stor betydelse för artbevarande, för livskvalitet för alla boende i trakten och dessutom för attraktionskraften gentemot turister. Studier har visat att hästintresset är en mycket viktig faktor när unga människor väljer att bosätta sig på landsbygden. Speciell hänsyn ska tas till hästnäringen, inte minst på landsbygden, och berörda myndigheter ska främja dess utveckling. Tillgång till naturen för boende och för turister Det förtjänar att understrykas att närvaron av en befintlig befolkning är det som skapar tillgång till naturen för besökande människor från när och fjärran. Utan ett befintligt jordbruk och ett befintligt skogsbruk skulle affärer inte finnas på plats och framförallt skulle inget vägnät finnas. En landsbygd utan åkrar, betesmarker och djur har dessutom mycket mindre dragningskraft. Som speciellt exempel på sådan dragningskraft kan nämnas fäbodbruket, som har stor betydelse såväl för artbevarande i de öppna landskapen som för turismen, men som ofta hamnar mellan stolarna i de byråkratiska systemen, som är mer inriktade på att hantera storskalig verksamhet. En levande och brukad landsbygd behövs för många av de arter som lever i , liksom för att utveckla turismen. Lönsamhet i de areella näringarna är därför helt centralt. ska därför kunna undantas från brukande bara efter mycket noggrann prövning. Beslut som innebär brukandebegränsningar ska självklart kunna överklagas från markägarens sida. är ett fantastiskt land att besöka som turist. Här finns skärgård, sjöar, fjäll, skog, gula rapsfält och pulserande städer. Skidåkning kan ske i norr ända fram medan stränderna i myllrar av folk. Landsbygden bjuder på bland annat forsränning, idrottstävlingar och älgsafari. Storstäderna bjuder på kultur, mat och shopping. På många håll i finns helt enkelt goda möjligheter att främja en växande turistnäring inte minst i landets landsbygder. Nya projekt och höjd omsättning leder snabbt till nya jobb. Turism och besöksnäring bör främjas, inte minst genom översyn och avskaffande av föråldrade regelverk. Tillgång till goda transportmöjligheter är också avgörande för näringen. Upplevelser som exempelvis hästturism, stuguthyrning, aktivitetspaket med naturupplevelser samt jakt och fiske lämpar sig särskilt väl för landsbygden. Enligt placerar attraktionskraft utomlands oss på plats 20 av 136 jämförda länder. Intresset för är relativt stort i omvärlden. Dock har ranking enligt ”2017” dalat från en femteplats till plats 2019. Vi vill därför understryka vikten av det arbete som utförs av Visit samt ge dem ett särskilt direktiv att verka för att minimera de ekonomiska konsekvenserna av den minskade utländska turismen som är en direkt följd av coronapandemin. Detta kan exempelvis ske genom att stärka marknadsföringen av covid-19-anpassade delar av besöksnäringen, likt naturturism, vilket särskilt skulle gynna landsbygden. Den svenska gruvnäringen har mycket långa anor. Exempelvis påbörjades brytning i det som är känt som , och stod den för två tredjedelar av samlade kopparproduktion. innebär högre efterfrågan från tillväxtländer tillsammans med en strävan inom EU att bli mer självförsörjande vad gäller olika och en långsiktig trend mot högre priser. Gruvnäringens tillväxt ska stimuleras på flera sätt. Ur ett landsbygdsperspektiv är detta positivt då gruvbrytning oftast, av förklarliga skäl, sker i landsbygd även om brytbara malmfyndigheter historiskt sett har resulterat i uppkomst och etablering av samhällen invid gruvorna. Gruvnäringens behov sammanfaller inte sällan med de behov som andra företag och de som bor och verkar i landsbygd har. En gruvetablering förutsätter väl fungerande transporter för personal, material, maskiner och inte minst den brutna malmen. Det krävs också en stabil tillgång till billig elektricitet oavsett väder. Det föreligger också ett stort behov av digital infrastruktur, och allt detta kan potentiellt gagna befolkningen i närområdet. Svensk gruvnäring befinner sig dessutom i en internationell kontext i den absoluta framkanten vad avser forskning och utveckling och en viss del av denna sker i den gruvnära miljön, om än inte i den utsträckning vi förespråkar. Flera lärosäten bedriver dessutom gruvrelaterade utbildningar. Gruvnäringen har därmed potential att locka högkvalificerad personal till arbete i glesbygd som den genererar många arbetstillfällen av mer traditionell art. En problematik som föreligger är de segdragna och hämmande tillståndsprocesser som påverkar gruvindustrin, direkt eller indirekt. Det är orimligt att hanteringen av exempelvis undersökningstillstånd kan ta i anspråk och att företagen upplever skillnad i hur länsstyrelserna hanterar samma typ av tillståndsansökningar. De segdragna processerna är inte av ondo bara för gruvindustrin utan i allra högsta grad ett problem för de markägare som inte kan planera för framtiden förrän ett slutgiltigt beslut meddelats. Tillståndsprocesserna måste bli snabbare och enklare utan att avkall görs på kraven på miljöhänsyn. Vi förordar införandet av ett förenklat tillståndsförfarande genom etablerandet av en så kallad one-stop shop som hanterar alla steg i tillståndsprocessen. som stora delar av världens befolkning tar sig ur fattigdom och efterfrågan av produkter som innehåller metaller och ökar som en konsekvens därav, har den industriella världens strävan mot en högre grad av elektrifiering för att komma ur beroendet av fossil teknik gjort att behovet av jungfruligt material kommer att öka drastiskt. Den snabba utvecklingen avseende elektrifieringen av våra samhällen och produktionsenheter medför att nya , så kallat innovationskritiska , som inte nyttjats industriellt nu efterfrågas. Detta leder till att prospektering och brytning kan komma att bli aktuell inom områden där det inte finns någon förekomst av gruvrelaterad näring . Att kartlägga dessa och där så är möjligt bryta dem kan utgöra skillnaden mellan att skapa för vår exportindustri nödvändiga värdekedjor eller att bli beroende av import från diktaturer och länder med oacceptabla arbetsvillkor och ringa miljöhänsyn. En konsekvens av detta är att det kan uppstå intressekonflikter mellan gruvnäringen och exempelvis renskötseln, jordbruket, turistnäringen och andra markägare varför det är av stor vikt att klargöra vilka intressen som väger tyngst och skall ges företräde. Den mineralstrategi som antogs och som reviderades måste revideras på nytt och gruvnäringens vikt för landsbygden och nationen som helhet måste då särskilt beaktas. En aspekt som särskilt ska belysas ur ett landsbygdsperspektiv är vår syn på mineralersättningen. Förekomsterna av är i grunden det svenska folkets tillgångar. Politiken ska spela en aktiv roll inom gruvnäringen. Utmaningen ligger inte i första hand i att fördela värdet av det som bryts utan i att tillsammans få det att växa. Mineralersättningen ska således spegla det ömsesidiga förhållande som finns mellan det offentliga och gruvnäringen. Ett sätt att uppnå detta är att höja mineralavgiften från dagens till då en sådan höjning skulle öppna för möjligheten att höja ersättningen till berörda markägare till en rimligare nivå som den skulle garantera att det offentliga får avkastning på gjorda investeringar i exempelvis infrastruktur. Industriverksamhet i allmänhet och gruvindustri i synnerhet medför ingrepp i naturen. Sådana ingrepp orsakade av mineralutvinning ska efterbehandlas till en god miljöstandard när gruvbrytningen har upphört, vilket bland annat kan medföra kostsamma marksaneringsinsatser. Med modern teknik finns goda möjligheter till efterbehandlingsmetoder som skapar ett mervärde för de som bor i närområdet. Det kan exempelvis handla om att man tillför näring i den jord som man återtäcker med för att skapa goda förutsättningar för jord- eller skogsbruk eller att man efter sanering anlägger konstgjorda sjöar. En variant som vi förordar är därför att bearbetningskoncessionen villkoras med att koncessionsinnehavaren löpande avsätter medel som ska kunna täcka de sanerings- och återställningskostnader som bedöms återstå då verksamheten är avslutad.