mot · H8022953 · 2020-10-06 00:00:00 — Vi vill därför att regeringen skyndsamt återkommer med förslag på de nödvändiga författningsändringar som beskrivs i utredningen. Tilläggstjänster i den offentliga vården Den medicintekniska utvecklingen bidrar till att vården har möjlighet att sambehandla vissa åkommor vid en och samma operation. Att få en astigmatismbehandling i samband med gråstarrsoperationer kostar mer och anses även ligga utanför den offentliga sjukvårdens åtaganden. Detta har medfört att vissa regioner erbjuder patienten möjlighet att medfinansiera ett ingrepp som till viss del kan anses ligga utanför det offentliga åtaganden när det går att genomföra vid en och samma operation. För patienter med astigmatism har det inneburit att patienten får möjlighet att betala den extra kostnaden för de mer avancerade och synkorrigerande linserna själv. Att få möjlighet att medfinansiera vård som inte innefattas i det offentliga åtagandet kan i vissa fall vara frågan om en direkt nödvändighet. Vid exempelvis gråstarroperationer avråds patienterna nämligen starkt från en reoperation. Det är därför uteslutet att man som patient korrigerar astigmatismen . Den medicintekniska utvecklingen kommer innebära att fler kombinerade ingrepp som ligger utanför det offentliga åtagandet blir möjliga. anser därför att bör få i uppdrag att ta fram riktlinjer för vilka tilläggstjänster som patienter har rätt att medfinansiera i den offentliga vården. Lagreglerade ramverk för privata sjukförsäkringar Privata sjukförsäkringar blir ett allt vanligare inslag i den svenska sjukvården. I takt med växande vårdköer i den offentligfinansierade vården har allt fler privatpersoner valt att teckna en privat sjukvårdsförsäkring. har drygt 650 000 personer kompletterande privata försäkringar, som ofta tecknas via fack eller arbetsgivare, men också direkt av privatpersoner. finansierade privata sjukförsäkringar drygt 245 000 specialistbesök och 18 000 operationer, vilket både kortat vårdköerna och ökat vårdens totala resurser. Privata sjukförsäkringar är i grunden bra. Det har medfört att outnyttjad kapacitet bland vårdgivare som varken är upphandlade eller har avtal med regionerna kan nyttjas. Detta möjliggörs till stor del av den höga betalningsviljan för vården bland befolkningen. En rapport från Vårdanalys konstaterar att köerna i den helt privata vården, som enbart ges till försäkringspatienter, är kortare än i den offentligfinansierade vården. Av denna anledning får vissa privata sjukförsäkringskunder snabbare planerad vård och rehabilitering än andra patienter. Det är viktigt att poängtera att denna skillnad inte hade förekommit om inte den offentligfinansierade vården byggt upp långa köer. Mycket pekar även på att privata försäkringskunder avlastar den offentligfinansierade vården genom att nyttja vårdkapacitet hos vårdgivare som varken är upphandlade eller har avtal med regionerna. På så sätt möjliggör de privata sjukförsäkringarna ett mer effektivt nyttjande av den fulla kapacitet som finns på vårdmarknaden. På en icke-transparent marknad finns det en risk för att patienter betalar , för att sedan upptäcka att försäkringen inte täcker de ingrepp som önskas den dagen vården behövs. En marknad utan ramverk eller juridiskt skydd öppnar även för oseriösa aktörer. anser därför att en utredning bör se över hur den privata sjukförsäkringsmarknaden kan få ett nationellt reglerat ramverk som garanterar transparens och ett starkt konsumentskydd. Tydligare gränsdragning mellan sjukvård och tandvård Det finns en gråzon mellan tandvården och sjukvården som innebär att ansvarsområdena är otydliga och regionernas tolkning av gällande förordningar varierar. Detta har gett upphov till en ojämlik vård för de människor som har störst tandvårdsbehov. Vissa får behandling via sjukvårdstaxan medan andra, med likvärdiga behov i en annan region, får stå för kostnaden själv. Dessa skillnader uppstår när regioner, verksamheter och i sista hand enskilda läkare tolkar regelverket på olika sätt. Resultatet blir att människor hamnar i en snårig gråzon mellan hälso- och sjukvården, den landstingsfinansierade tandvården och den egenfinansierade vuxentandvården och behandlas olika baserat på region och bostadsort. anser därför att en nationell översyn av gränsdragningsproblematiken för sjukdom i munhålan behöver genomföras i syfte att skapa en mer jämlik tillgång till det grundläggande hälso- och sjukvårdsutbudet i hela landet. Lika förutsättningar för vård och stöd i hela landet finns stora skillnader mellan regionerna och kommunerna vad gäller till exempel försörjningsstöd, patientavgifter eller avgifter för hjälpmedel och läkemedel. Ett hjälpmedel som är gratis i en region, kostar flera hundralappar i en annan. Ytterst blir konsekvensen en ojämlik vård och en ojämlik grundtrygghet. Det påverkar särskilt kroniskt sjuka eller personer med funktionsnedsättning som är beroende av att få daglig tillgång till sitt hjälpmedel. För är det lokala självstyret viktigt. Regioner och kommuner måste själva bestämma hur de ska utforma budgeten utifrån regionala förutsättningar. Men ur ett patientperspektiv framstår det som orimligt att betala för något som är kostnadsfritt i andra delar av landet. Det krävs en mer likvärdig tillgång till stöd, vård och hjälpmedel, som styrs av behov och inte av geografi. vill därför, för att minska skillnaderna i olika stöd och avgifter mellan regionerna, se en översyn av nivåer som ingår i försörjningsstödet samt av skillnaderna i tillgång och kostnad på hjälpmedel och vårdavgifter, i syfte att kunna ta fram gemensamma riktlinjer för en mer jämlik vård var man än bor i . Reglering av vård av patienter med bristande beslutsförmåga Hälso- och sjukvårdspersonal behöver ta ställning till vårdinsatser för vuxna patienter med bristande beslutsförmåga, till exempel medvetslösa patienter, patienter med demenssjukdom, strokepatienter eller patienter med allvarlig psykisk sjukdom. I saknas, med några undantag, lagstiftning som anger under vilka förutsättningar vård kan ges till en patient som själv saknar förmåga att samtycka, och vem som ska besluta i dennes ställe. I de flesta europeiska länder finns en reglering av hur vårdbeslut avseende vuxna patienter med bristande beslutsförmåga ska fattas. Förutom har samtliga nordiska länder infört sådan lagstiftning. Avsaknaden av en reglering medför att inte har kunnat ratificera konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin (Oviedokonventionen) och dess protokoll. är det enda nordiska landet som inte har ratificerat konventionen. Det är en allvarlig brist att regelverket på så sätt inte säkerställer målet att ge alla människor tillgång till vård på lika villkor. Det är även otillfredsställande att flera lagar som rör forskning har bestämmelser av provisorisk karaktär, i väntan på en sammanhållen reglering om legala ställföreträdare. Detta gäller bland annat biobanker och framtidsfullmakter. Vi ser det som mycket angeläget att en reglering skyndsamt kommer på plats för att ge vårdpersonal rättsligt stöd för sina dagliga insatser till beslutsoförmögna patienter. En utredning, Stöd och hjälp till vuxna vid ställningstaganden till vård, omsorg och forskning (SOU 2015:80), lämnade förslag till en enkel och ändamålsenlig reglering avseende vuxna som, på grund av att de helt eller delvis inte kan fatta egna beslut, saknar möjlighet att fullt ut vara delaktiga eller på annat sätt utöva sitt självbestämmande i situationer då detta förutsätts inom hälso- och sjukvård, tandvård eller forskning. anser mot denna bakgrund att regeringen skyndsamt bör ta fram förslag på reglering och se över behovet för ytterligare utredning. Stärkt stöd till anhöriga Inte sällan är det en stor utmaning för kommunerna att säkerställa att anhöriga får adekvata stödinsatser. En bristande kommunikation mellan kommunerna och invånarna gör att många som är anhöriga till personer som får sjukvård, äldreomsorg eller insatser från inte får det stöd man har rätt till. Det är viktigt att kommunerna tillhandahåller en mångfacetterad verktygslåda som kan möta varje enskilt fall. Anhöriga fyller en allt viktigare roll i och omkring både personer som får stöd inom äldreomsorgen och personer med kronisk sjukdom, och är ofta en nyckelfaktor för att den äldre eller patienten känner sig trygg i vårdsituationen. vill därför att regeringen i samband med arbetet med en nationell anhörigstrategi även ser över kommunernas anhörigstöd. En bättre ambulanssjukvård i hela landet Det viktigaste vid akuta sjukdomsfall är att minska tiden det tar till dess patienten får sjukvård. Om fler patienter skulle kunna transporteras snabbt med helikopter skulle dödligheten kunna minska med så mycket som en tredjedel. har regionerna nio ambulanshelikoptrar, från i norr till i söder. Men det skulle behövas åtminstone sex helikoptrar till för att täcka behovet i hela landet. Staten äger ett antal som skulle täcka upp för behovet. Det finns många skäl till att samla offentligt ägda helikoptrar i en gemensam beställningsorganisation. Högspecialiserad vård kräver tillräckligt stort patientunderlag för att kunna fungera och måste därför koncentreras på vissa platser i landet. För mycket avancerad vård är alltså centralisering nödvändig för att kunna upprätthålla kvaliteten. Det aktualiserar behovet av bättre helikoptertransporter för patienter som bor långt bort. Med en mer decentraliserad förlossningsvård ökar också behovet av att snabbt kunna transportera födande i de fall oväntade komplikationer uppstår. Det är också på detta sätt som den norska modellen med decentraliserad förlossningsvård fungerar. För att skapa en likvärdig ambulanshelikopterorganisation för hela landet, behöver regioner i större grad gemensamt utnyttja de resurser som finns. Dels med befintliga helikoptrar i regionerna, dels genom att använda sig av helikoptrar som staten förfogar över genom exempelvis . anser att det av denna anledning finns ett behov av att skapa en samlad beställningsorganisation som kan samordna resurser och insatser. Förstärkta åtgärder för mer organdonation Organdonation räddar liv. Trots att svenskarna generellt är positivt inställda till organdonationer sker betydligt färre donationer än vad som borde vara möjligt, vilket är ett stort problem. I uppger av befolkningen att de inte vill bli organdonatorer medan som är positiva till organdonation. Övriga uppger att de ännu inte bestämt sig (SOU 2015:84). har av befolkningen gjort sin vilja känd via donationsregistret. har ställt sig positiva till ett förslag om att se över möjligheten att införa en lag där alla som inte aktivt nekar till det i ett register blir en organdonator efter sin död, ett så kallat opt-out-system. Den statliga utredning om donations- och transplantationsfrågor som presenterades 2015 påpekade dock att ett sådant förslag kan stå i strid med grundlagen. Till dess att ett förslag som är förenligt med grundlagen presenterats anser att det är viktigt att fortsätta arbeta för att förstärka informationen och möjligheterna att vidta medicinska insatser för att öka organdonationen. För att kunna bli organdonator i krävs en rad specifika förutsättningar. Organdonatorn behöver exempelvis avlida på en intensivvårdsavdelning, uppkopplad på respirator och med en plötslig skallskada som dödsorsak. Detta är det största anledningen till att har relativt få relativt få organdonatorer i jämförelse med andra länder. har två separata statliga utredningar (SOU 2015:84 och SOU 2019:26) haft i uppdrag att se över vad som behövs för att öka antalet i . Ett antal konkreta och praktiska förslag har presenterats. Bland annat föreslår utredningarna att vården behöver öka insatserna för organbevarande behandling. Utredningen 2019:26 föreslår därför att transplantationslagen måste preciseras för att ange under vilka förutsättningar sjukvården får ge medicinska insatser på en levande person i livets slutskede för att möjliggöra organdonation. har även antalet levande minskat med . Utredningen 2015:84 föreslår därför att en ny utredning ska se över möjligheten att ta bort onödiga administrativa hinder för att möjliggöra för fler levande av främst njurar. Utredningarna pekar även på att man bör se över möjligheten att utöka kriterierna för organdonation så att vården även kan respektera donationsviljan hos personer som avlider genom cirkulationsstillestånd. Sex sjukhus i har genomfört ett projekt där man tagit fram ett nationellt protokoll för införandet av ett arbetssätt som möjliggör organdonation vid cirkulationstillstånd. anser att regeringen, i samband med en förändring av kriterierna, bör vidta åtgärder för att möjliggöra arbetssättets implementering i hela landet. Organdonation är i vården, jämfört med andra moment, en relativt sällsynt händelse. Vården behöver därför en tydlig struktur och organisation för att möjliggöra organdonation vid fler tillfällen där donationsviljan finns. I Region /har man lyckats dubblera antalet donationer genom en tydlig vårdstruktur och uppföljning för dessa fall. Regionen har bildat ett regionalt donationscentrum för att fortsätta denna utveckling. anser att åtgärder behöver vidtas för att samma struktur ska implementeras i alla regioner. Förmåga att dubblera vårdkapaciteten vid kris eller krig Kapaciteten inom den svenska sjukvården för att kunna ställa om verksamheten i syfte att ta hand om ett stort antal skadade måste förstärkas avsevärt. För att på nationell nivå kartlägga regionernas förmåga behöver det finnas gemensamma kriterier för den kapacitet som ska redovisas. anser att regeringen i samarbete med regionerna , utifrån gemensamma kriterier för vårdplatser i höjd beredskap och då ytterst krig, bör kartlägga och på nationell nivå sammanställa uppgifter om vilken vårdkapacitet som finns i landet. En rimlig ambitionsnivå bör vara att regionerna inom den kommande försvarsbeslutsperioden ska kunna dubblera antalet fysiska vårdplatser jämfört med ett normalläge i fredstid, med en bemanning, tillgång till sjukvårdsmateriel och läkemedel som finns att tillgå under sådana förhållanden. Detta motsvarar ambitionsnivån i betänkandet Hälso- och sjukvård i det civila försvaret – underlag till försvarspolitisk inriktning. Medarbetare i vården ska finnas närmare medborgarna Sjukvården vilar på medarbetare som går till jobbet för att hjälpa andra människor. Utan undersköterskor, sjuksköterskor, läkare och medicinska specialister är en vårdinrättning inte mycket mer än ett tomt skal. Att politiker ger sjukvården förutsättningar att erbjuda medarbetare karriärmöjligheter och en utvecklande arbetsmiljö är en nyckel för att vården ska upprätthålla en hög kvalitet och patientsäkerhet. Behovet av kunnig, engagerad och driven personal har inte minst påvisats under det pandemiska utbrottet av covid-19. kommer behovet av ny personal till hälso- och sjukvården samt omsorgen öka lavinartat. Inte minst till följd av de stora pensionsavgångar som väntas . En viktig del för att lyckas locka nya medarbetare till vården är att ge alla yrkesgrupper inom sjukvården ett verkligt inflytande över sin egen arbetsplats. Det handlar både om att skapa en arbetsmiljö som innebär att vårdpersonal inte tvingas springa oavbrutet mellan patienter, men också om att ge medarbetare möjlighet att använda sin kompetens fullt ut. Medarbetare och patienter är generellt sett mer nöjda i den privata vården, något som ofta beror på kortare beslutsvägar, större inflytande och mindre byråkrati. För att få fler medarbetare, inte minst läkare, att vilja söka sig till primärvården har länge drivit på för en primärvårdsreform. I en sådan reform är det viktigt att möjliggöra för fler läkare och sjuksköterskor att leda egna mindre mottagningar, så att alla kan få en fast läkarkontakt. Även övriga delar av sjukvården måste skapa möjligheter för medarbetare att leda, lära och utveckla sin egen arbetsplats. En ny specialistnivå för sjuksköterskor På ett par håll i landet erbjuds utbildning till avancerad klinisk specialistsjuksköterska. Utbildningen erbjuds på mastersnivå och innefattar ett utökat medicinskt ansvar. Men det saknas ännu en tydlig definition av vad en avancerad klinisk specialistsjuksköterska är och vilka behörigheter en sådan har. Den statliga utredningen specialistsjuksköterska – ny roll, nya möjligheter (SOU 2018:77) har föreslagit att avancerad klinisk specialistsjuksköterska formellt bör inrättas som en ny specialistnivå och därmed tydligt definieras. anser, i enlighet med utredningens slutsatser, att detta är ett viktigt led i att möjliggöra fler karriärvägar för sjuksköterskor och därmed även möjligheter till task-shifting mellan olika yrkesgrupper i vården. Vi vill därför att en ny yrkestitel med benämningen avancerad klinisk specialistsjuksköterska inrättas. Utökad förskrivningsrätt för sjuksköterskor väntas behovet av nya medarbetare i vården uppgå till nästan en kvarts miljon människor, drivet av pensionsavgångar, en förändrad åldersstruktur i befolkningen och en ökad efterfrågan på vård. Behovet av specialistutbildade sjuksköterskor och undersköterskor är särskilt stort. För att klara behovet av medarbetare i vården måste människor få större möjligheter att arbeta på toppen av sin kompetens. Ett lyckat sätt att skapa en sådan miljö är att undersköterskor tar över delar av sjuksköterskornas uppgifter som i sin tur tar över delar av läkarnas uppgifter. Detta är ett arbetssätt som redan används på flera håll i landet. Det kallas för task-shifting och handlar om att varje yrkesgrupp ska få möjlighet att arbeta på toppen av sin kompetens, vilket ytterst är en fråga om att ta vara på kunskap och yrkesengagemang. Det gäller inte minst sjuksköterskor, som har små möjligheter att avancera i karriären. vill därför att specialistsjuksköterskor ges möjlighet att ta över mer av läkarprofessionens uppgifter, som exempelvis att gå ronder, skriva ut patienter eller upprätta sjukintyg. vill även att en utredning tar vidare frågan om att ge vissa specialistsjuksköterskor rätt att förskriva läkemedel. Det kan till exempel handla om att avancerade kliniska specialistsjuksköterskor som är verksamma inom ett specifikt specialistområde ges en särskild rätt att förskriva läkemedel inom det området. Röntgensjuksköterskors rätt att utföra estetiska injektionsbehandlingar De skärpta kraven på skönhetsbranschen har inneburit att enbart legitimerad personal får utföra skönhetsingrepp. Röntgensjuksköterskor är inte legitimerade sjuksköterskor men har motsvarande kompetens kring kärl- och muskelanatomi som gör att de borde anses kunna utföra dessa ingrepp på ett patientsäkert sätt. önskar därför se över möjligheten att utvidga rätten för röntgensjuksköterskor att likt legitimerade sjuksköterskor få rätt att utföra estetiska injektionsbehandlingar som inte görs för att medicinskt förebygga, utreda eller behandla sjukdomar och skador. Standardiserad utbildning för undersköterskor största yrkesgrupp är ryggraden i vården och omsorgen. Med en allt äldre befolkning kommer behovet av undersköterskor att öka . Tunga arbetsuppgifter, få kollegor och i vissa fall, låga löner gör dock att många undersköterskor känner sig omotiverade i sina arbeten. För att skapa en tydligare rollfördelning inom vården behövs en gemensam och tydlig definition av vad undersköterskerollen innebär. Detta som ett led i att tydliggöra vad en nyutbildad undersköterska kan och är lämpad att arbeta med. vill att en standardiserad utbildning för undersköterskor, i likhet med de vård- och omsorgscollege som finns på en del håll i landet, utreds. Snabbare validering av läkare utbildade utanför EU Människors arbete och egenförsörjning möjliggör en stark välfärd. Många personer som kommer till har någon form av vårdutbildning. förväntas behovet av personal öka kraftigt . En snabb valideringsprocess för personer från tredje land kan göra det enklare för regioner, kommuner och företag att möta arbetskraftsbristen. En rad åtgärder har vidtagits för att möjliggöra en snabb validering av vårdutbildad personal från länder utanför EU/EES. Bland annat har utlandsutbildade läkare möjlighet att arbeta som läkarassistenter de väntar på svensk legitimation. Utlandsutbildade läkare har också möjlighet att få klinisk kompetens bedömd av kollegor under provtjänstgöringen. Det finns dock fortfarande behov av att se över ytterligare åtgärder för att främja en snabb och smidig validering av utlandsutbildad personal, inte minst i välfärden där arbetskraftsbristen väntas bli allt större. vill därför se över ytterligare åtgärder och regelförenklingar för att få vårdutbildad personal etablerad på svensk arbetsmarknad. Stärkt psykosocialt stöd till medarbetarna i vården Vi vill se ett stärkt psykosocialt stöd till medarbetare inom vård och omsorg. ser stödet olika ut, beroende på var i landet man arbetar. Vi vill investera i ett starkare och bättre stöd i hela . Ett stöd som utformas i tre delar. För det första måste vi bygga ut krisstödet för alla de som just nu jobbar under extremt hög press, inom sjukvården och omsorgen. Så att det finns någon att prata med och få hjälp av när behovet uppstår. Oavsett var du jobbar eller vilken tid det är. Därför behöver det finnas ett väl utbyggt krisstöd i varje region, som kan ge stöd dygnet runt och där den medarbetare som söker hjälp möts av människor med kompetens kring kris och krishantering. För det andra måste vi bygga ut möjligheten till samtalsstöd. Vi vet att kontinuerligt samtalsstöd var efterfrågat inom vården och omsorgen, redan före pandemin. Det behovet har inte minskat under coronakrisen. Alla som behöver samtalsstöd måste kunna få det. Få sitta ner, fysiskt eller digitalt, och få hjälp att sortera tankar, dela med sig av sina upplevelser och känna en trygghet i att få den hjälp man behöver för att bli sig själv igen. För det tredje vill vi ge mer pengar till traumabehandling. Vi vet, tyvärr, att den hårda arbetsbelastningen, upplevelser med svårt sjuka, patienter som avlider och egen utmattning är något som ger men, framkallar ångest och kan ge posttraumatisk stress. De medarbetare som visar symptom på detta måste ges den bästa tänkbara traumabehandlingen, för att kunna bearbeta det man varit med om och få stöd för att komma tillbaka till arbetet. Välfungerande och kvalitativt krisstöd, traumabearbetning och samtalsstöd finns , på många platser i . Men det skiljer fortfarande för mycket mellan olika regioner, kommuner och arbetsplatser. vill därför att regeringen ser över hur en jämlik tillgång till stöd kan säkerställas i både offentliga och privata vårdverksamheter, i hela landet. Jämställd vård, omsorg och anhörigstöd i hela landet Jämställdheten mellan män och kvinnor ökar stegvis, men när det kommer till kvinnors hälsa släpar utvecklingen fortfarande efter. Kvinnosjukdomar kopplade till exempelvis mens, förlossning eller klimakteriet blir ofta avfärdade och förminskade. Det finns även stora kunskapsluckor i vården när det gäller sjukdomar som enbart drabbar kvinnor. Många kvinnor lider i tysthet av alltifrån förlossningsskador, svår PMS eller klimakteriebesvär. Trots att det finns hjälp att få har inte kunskapen nått ut i hela vården. En generell attityd i samhället bidrar även till att kvinnor upplever att olika smärttillstånd, inkontinens eller nedstämdhet ska anses vara en ofrånkomlig del av att vara kvinna. Sprida kunskap och forskning om kvinnors hälsa Något som särskilt uppmärksammats är bristen på stöd och hjälp för kvinnor i klimakteriet. Den medicinska forskningen kring kvinnors hälsa och sjukdomar når inte ut i verksamheterna tillräckligt snabbt och gör att många kvinnor blir lidande i onödan. Eftersom den medicinska forskningen är internationell handlar det ytterst om att på ett bättre sätt ta tillvara ny forskning och få ut den i vårdens verksamheter. vill därför att får i uppdrag att sammanställa kunskap och forskning som rör kvinnors hälsa samt säkerställa spridning och implementering av kunskapssammanställningen över hela landet. En jämställd vård- och omsorgssektor