mot · H8023141 · 2020-10-06 00:00:00 — Som ett led i detta behöver bland annat sjukvårdsrådgivningen som ges via 1177 Vårdguiden på webben eller telefon kvalitetssäkras, förstärkas och integreras bättre i primärvården. Patienter med allvarliga och livshotande tillstånd samt patienter som av olika skäl saknar förmåga att kontakta vårdguiden via telefon eller digitala kanaler ska naturligtvis alltid beredas vård och bedömning så snabbt som möjligt. Sådana ärenden triageras därför via 112. Förstärkt hälsofrämjande arbete genom primärvården vill förstärka primärvårdens förebyggande hälsoarbete. Det handlar om att ge stöd till bättre egenvård, förebygga beroendeproblematik av skilda slag och stödja ett friskare liv genom att peka på friskfaktorer i samband med primärvårdens reguljära möte med patienten. Det handlar också om att tidigt upptäcka besvär som kan leda till sjukdomar men kan förbyggas genom tidig behandling. Ett sådant exempel är förmaksflimmer där primärvården och hela den nära vården kan bidra till tidiga insatser. Andra exempel är diabetesvård och KOL där tidig insatser och preventiva åtgärder har god effekt. Vi anser även att apoteken och dess kompetenta personal kan bidra i det förebyggande arbetet för hälsan genom att förstärka dess roll i vårdkedjan. Egenvård har en stor potential för att få en helhet i hälso- och sjukvården. Men det kommer inte av sig själv utan kräver planerade och strukturerade insatser från samhället i stort och ifrån hälso- och sjukvården. Ohälsosamma matvanor tillsammans med otillräcklig fysisk aktivitet är två av de största riskfaktorerna för ohälsa och för tidig död i och de relaterade folksjukdomarna är vanligare i grupper med lägre utbildning och inkomst. Vi menar att det dels behövs förändring i samhället som främjar rörelse och motion på ett hållbart sätt för alla. Dels behövs en möjlighet till personliga hälsosamtal där vi får individuell rådgivande som utgår från våra förutsättningar. Hälsosamtal och andra hälsofrämjande insatser inom primärvården behöver utvecklas för hela befolkningen. Hälsofrämjande insatser ska bygga på forskning och ha evidens. Det kan möjliggöras genom ökade resurser och därmed fler medarbetare inom primärvården. Men också tillsammans med det civila samhället som är viktiga aktörer också i detta sammanhang Coronapandemin har fått fler att inse betydelsen av en fungerande rehabilitering. Det är välkommet om än sent. Effekterna av en sjukdom eller skada kan begränsas om rehabilitering påbörjas snabbt och intensivt. Rehabilitering behövs också vid så kallade sena effekter som är mer vanliga än vad som varit uppmärksammat. Sammantaget måste rehabiliterande insatser vara mer tillgängliga och vid fler tillfällen än just det akuta skedet. Tyvärr ser vi brister i detta för flera patientgrupper. Alltifrån patienten med cancersjukdom som sällan får rehabiliteringsinsatser till patienten med exempelvis en fraktur i handleden eller efter en hjärnskakning. Teambaserade rehabiliteringsinsatser som sker strukturerat kan påtagligt medverka till välbefinnande för många patienter. Rehabiliterande insatser kan också verka hälsofrämjande och verka förebyggande. Samhällsekonomiskt torde rehabiliterande insatser vara mycket lönsamma. Även om kostnaderna för exempelvis sjukskrivning finns under annat konto i statsbudgeten, måste det offentliga klara en helhetssyn för den enskilde och bistå med rehabilitering på ett bättre sätt . En sådan helhetssyn ger en positiv samhällsekonomisk effekt. Såväl regioner som kommuner behöver förbättra rehabiliteringsinsatserna. Förutom hemtagningsteamens viktiga roll för att rehabiliteringsinsatser ska komma igång efter en sjukhusvistelse vill vi att det säkerställs att det finns medicinskt ansvariga rehabiliterare, () i alla kommuner. Genom bör varje kommun ta fram en handlingsplan för vad som ska göras, vem som ansvarar för vad och hur det följs upp. Varje kommun ska ha en , detta utvecklas närmare i motionen ”En äldrepolitik att lita på”. En reformerad och utökad kömiljard Patienter ska inte behöva vänta på den vård de behöver mer än absolut nödvändigt. Dels för att minska lidandet för den enskilde, dels för att förhindra att tillståndet förvärras och i värsta fall leder till döden. Därför är frågan om att korta vårdköer och att förstärka vårdgarantin en anständighetsfråga och en nödvändighet för att upprätthålla en hälso- och sjukvård i världsklass. var under alliansregeringen drivande i genomförandet av en rad viktiga satsningar som minskade köer inom hälso- och sjukvården. Genom reformer som kömiljarden och lagen om valfrihetssystem minskade köerna och vårdgarantin stärktes. Kömiljarden var en prestationsbaserad ersättning till de regioner som kortade vårdköerna ännu mer än vårdgarantin krävde. Den bidrog till ökat fokus på tillgänglighet ute i regionerna. 2015 avvecklade den socialdemokratiskt ledda regeringen kömiljarden och köerna ökat samt uppfyllelsen av vårdgarantin försämrades därmed. Kömiljarden återinfördes dock 2019 tack vare KD/M-budgeten. Förslaget från KD och M var dock att kömiljarden från början skulle uppdateras för att minska risken för undanträngning. Inte bara första besöket ska premieras utan även en längre vårdkedja. Dessvärre har S/MP-regeringens arbete med att uppdatera kömiljarden inte påbörjats, utöver en mindre ändring 2019. Vi ser mycket allvarligt på att regeringen varit för saktfärdig i arbetet med att reformera kömiljarden. har många av haft närmast konstanta överbeläggningar vilket innebär att patienter vårdas på en vårdplats som inte uppfyller kraven på fysisk utformning, utrustning och bemanning. Det kan handla om att patienter vårdas i korridorer eller i värsta fall utlokalisering på en avdelning som saknar rätt medicinsk kompetens. Överbeläggningar och utlokaliseringar påverkar patientsäkerheten, men sätter även vårdpersonalen inför svåra etiska problem när de ska välja ut vilka patienter som ska placeras var. Den situation runt överbeläggningar som tidigare ansågs vara en sommarkris har blivit ett slags normaltillstånd vilket gjorde att utgångsläget var tufft när pandemin slog till med kraft. I likhet med vårdköerna är det stora skillnader i överbeläggningar mellan olika regioner, men också mellan olika sjukhus inom en region. Målet måste vara att alla patienter får plats på en vårdavdelning med rätt medicinsk kompetens. För att det ska vara möjligt att uppnå behövs fungerande vårdkedjor och på många platser även en ökning av antalet tillgängliga vårdplatser. Det måste finnas tillräckligt med flexibilitet i systemet för att klara belastningstoppar. Borgholmsmodellen visar att när primärvården fungerar väl i samarbete med hemsjukvården kan många sjukhusvistelser avvärjas, framför allt för sköra äldre. Effekterna av pandemin visar att personalen snabbt kan ställa om och skapa de vårdplatser som är nödvändiga. Den kraften bör användas även tiden efter pandemin. föreslår därför att regionerna får en prestationsbaserad ersättning när de klarar målet om maximalt 90 procents beläggning i genomsnitt . Genom en prestationsbaserad ersättning kan varje region på ett ändamålsenligt sätt göra de förändringar som är nödvändiga och ersättningen betalas ut när målen nås. är det fler sjuksköterskor som behövs för att kunna öppna fler vårdplatser. Det innebär att ersättningen för tillräckligt antal vårdplatser behöver i stor utsträckning användas för att minska kompetensbristen och bli en attraktiv arbetsgivare. En modell som vi anser bör prövas på några sjukhus i landet genom en försöksverksamhet. Regionala cancercentrum (RCC) och den nationella cancerstrategin Arbetet för att förbättra cancervården måste intensifieras ytterligare. Väntetiderna är fortfarande långa och varierar kraftigt beroende på bostadsort. etablerade under alliansregeringen den nationella cancerstrategin och regional cancercentrum (RCC). Inom RCC i samverkan pågår ett gott arbete med sammanhållna och personcentrerade vårdförlopp, SVF. Dessa beskriver vilka utredningar och första behandlingar som ska göras inom en viss cancerdiagnos, samt vilka tidsgränser som gäller, dels för de olika utredningsstegen, dels för hela förloppet. Det är den evidensbaserat mest framgångsrika behandlingen för patienten som formas i de sammanhållna vårdförloppen, inte det som kostar minst. Arbetet med SVF utvecklas ständigt och nya kunskaper tillkommer som gör att vad SVF innehåller är en rörlig materia och ska så vara. Kunskap och erfarenhet är det som ska vägleda för att få den bästa cancervården. Det som gällde vid införandet av den nationella cancerstrategin gäller fortfarande: den ska vara nationell och det ska vara en strategi just för cancervården. Den behöver också ständigt uppdateras. Inte minst behöver de nya terapierna beaktas liksom bristen på rehabilitering. I budgetpropositionen finns en förstärkning om 2021–2023 till arbetet, vilket vi välkomnar. har tidigare krävt att den nationella strategin ska uppdateras kontinuerligt, något som också föreslås. Vi anser även att barncancervården behöver fortsätta utvecklas och rehabiliterande insatser förbättras även för s.k. sena effekter. Tidiga och förebyggande insatser mot cancer En utbyggnad av primärvården är nödvändig av många skäl, inte minst för att tidigt upptäcka cancer. Det arbete som bland annat bedrivs i Region med cancercertifierade vårdcentraler är mycket lovvärt och ett sätt att stärka primärvårdens möjligheter till tidig upptäckt. Det finns möjlighet att utrota cancer. Det är livmoderhalscancer som kan utrotas till följd av den forskning och det kliniska arbete som bedrivits . upptäcktes att humant papillomvirus (hpv) förorsakar cancerformer som drabbar både kvinnor och män. Cancer i livmoderhalsen utvecklas oftast långsamt . Vid regelbundna cellprovskontroller kan cellförändringar som kan leda till cancer upptäckas och tas bort . Hpv-baserad screening innebär tidiga upptäckter av cellförändringar. Trots ett väl utbyggt och omfattande screeningsprogram drabbas ungefär 500 kvinnor i av livmoderhalscancer . Om fler kvinnor skulle delta i screening och om fler skulle vaccineras skulle det leda till färre fall av livmoderhalscancer. Det är av kvinnorna som inte deltar regelbundet i screening och bland den gruppen återfinns av de som insjuknar i livmoderhalscancer. Livmoderhalscancer är den första cancersjukdomen för vilken WHO har satt målet om global utrotning. Flera länder har därför startat ambitiösa utrotningsprogram. Tyvärr tillhör inte den skaran. Det screeningprogram vi har i beslutade om 2015. 2019 är det 13 av 21 regioner som inte genomfört programmet. Sedan programmet togs fram har mycket ny kunskap framkommit och programmet behöver redan revideras ordentligt – innan det ens införts. Med den tröga process som finns så är det inget som kvinnor kan vänta på. För del skulle ett program för att ”utrota” denna cancer innebära en engångsinsats med två delar. Den ena är så kallad catch-up-screening. kvinnor har deltagit i cellprovtagning inom ramen för screeningprogrammet. Risken för att få cancer är störst för kvinnor som passerat programmets övre åldersgräns, och antingen haft obehandlade cellförändringar och/eller inte deltagit i screening på länge, samt kvinnor som haft cellförändringar i körtelepitel (körtelcellatypier). Dessa kvinnor har hög risk för invasiv cancer, men har inte behandlats tillräckligt. Det andra är catch-up-vaccination. I samband med sin första screening vid 23 eller kan kvinnor erbjudas hpv-vaccination och hpv-screening (erbjuds denna åldersgrupp bara en analys med cytologi). För att få stopp på spridningen av hpv-viruset behöver kvinnor som riskerar att få livmoderhalscancer få vaccinationen. Kvinnor som får hpv-vaccin skyddas mot livmoderhalscancer till , vilket är ett gott skydd mot framtida livmoderhalscancer. Vaccinationen skulle innebära att hpv-viruset skulle utrotas i . Det faktum att alla pojkar äntligen erbjuds hpv-vaccin bidrar också till minska riskerna. Med dessa insatser räddar vi liv och onödigt lidande för de mer än 500 kvinnor som drabbas och de 150 som dör. Så vad behöver göras? Alla regioner ska ingå i det . Staten behöver ta ett större ekonomiskt ansvar för kvalitetsregister. Det krävs och vilja och handlingskraft från regeringen. Hela kampanjen () beräknas inte kosta mer än , varav av utgiften är inköp av 300 000 doser av hpv-vaccin. uppskattade 2014 att livmoderhalscancer kostar samhället . Detta är alltså en hälsoekonomisk vinst för samhället och individen. Vi har med andra ord kunskap och förmåga att faktiskt kunna utplåna en cancersjukdom inom snar framtid. Regeringen bör därför skyndsamt ta fram en genomförandeplan för utrotning av livmoderhalscancer. anser att också kvinnor ska screenas med cellprov och hpv-test för att tidigare upptäcka livmoderhalscancer. I sammanhanget bör nämnas att vi också anser att kvinnor ska screenas med mammografi för att tidigare upptäcka bröstcancer Personcentrerade och sammanhållna vårdförlopp Hälso- och sjukvårdens styrning har och till stor del fokuserats kring ekonomisk styrning. Det gör att patientperspektivet och professionernas utrymme kringskärs. Den kunskapsintensiva hälso- och sjukvården måste ha en styrning som möjliggör personcentrering och låter professionerna använda bästa kunskap och erfarenhet. Det som har kallats standardiserade vårdförlopp, SVF, bygger på bästa kända kunskap som arbetas fram av professionerna. Den bygger också på personcentrering. Den utveckling som vi sett sedan arbetet med SVF påbörjades är god inte minst inom cancervården där RCC redovisar förbättrade resultat som kopplas till sammanhållna vårdförlopp. Genom KD/M-budgeten har möjligheten till sammanhållna och personcentrerade vårdförlopp vidgats och ett stort antal medicinska områden arbetar nu med detta. Det är därför anmärkningsvärt att regeringen föreslår en neddragning med . avvisar denna neddragning inom utgiftsområde 9, anslag 1:6. De finns många sjukdomar som kallas för sällsynta därför att färre än fem av 10 000 människor drabbats av dem. finns ca 300 sällsynta sjukdomar och tillstånd i statistikdatabas och är nationellt för sällsynta diagnoser. Det är angeläget att kunskapen om sällsynta hälsotillstånd når hela hälso- och sjukvården så att varje patient får den bästa vården. brister det vilket innebär att patienter inte får de av den bästa vården. Regeringen bör på lämpligt sätt se till att kunskap om sällsynta hälsotillstånd finns tillgängligt i hela landet. Tryggare förlossningsvård och eftervård Det behövs ett nationellt ledarskap som pekar ut riktningen för förlossningsvården och eftervården. Det föds över hundrafemton tusen barn i och svensk mödra- och förlossningsvård är på många sätt helt fantastisk. finns det mycket som behöver göras för att gravida kvinnor ska kunna känna trygghet i väntans tider. Skillnaderna i vård och vårdresultat skiljer sig åt i olika delar av landet, bland annat i antalet förlossningsskador. Tiden från förlossning till hemgång är på många håll kort som bara ett av tre sjukhus alltid erbjuder en uppföljning efter förlossningen. Bristningar, komplikationer, psykisk ohälsa eller amningsproblem riskerar att inte upptäckas . Vårdanalys utvärdering visar att det fortfarande finns många allvarliga brister i förlossningsvården. Enligt och Kvinnolobby är den ökade förlossningsrädslan bland omföderskor ett tecken på att förlossningsvården inte håller tillräckligt hög kvalitet. Bristen på barnmorskor är stor i 18 av landets 21 regioner. Antalet pensionsavgångar bland barnmorskor är stort och det är svårt att rekrytera samt att behålla barnmorskor. Regeringen slöt en överenskommelse med SKR 2015 om förlossningsvården. Bara drygt hälften av pengarna har använts till bemanning som var syftet med överenskommelsen. vill rikta om 2021–2022 till tydliga satsningar och prioriteringar inom förlossnings- och eftervården. upphör dessutom regeringens satsningar på förlossningsvården helt. avsätter därför till förlossnings- och eftervården. De stora bristerna i förlossnings- och eftervården drabbar framförallt kvinnor. Att ändra systemet i grunden är därför inte bara angeläget ur ett patientperspektiv utan också ur ett jämställdhetsperspektiv. Varje kvinna ska kunna känna trygghet under sin graviditet samt inför, under och efter förlossningen. föreslår därför följande förändringar för att stärka förlossnings- och eftervården: Nationellt ansvarstagande för förlossningsvården – mål och För att få en mer jämlik vård behöver sjukvården, inklusive förlossningsvården, bli statlig. I avvaktan på denna organisationsförändring behöver mer göras. saknas det nationella mål som slår fast vad kvinnor kan förvänta sig av förlossningsvården. Vi vill därför införa nationella mål för förlossningsvården. Vi vill också inrätta ett runt förlossningsvården och eftervården. De frågor som kompetenscentrumet bör arbeta med är förebyggande av förlossningsskador, psykisk ohälsa och amning. Vi avsätter för detta ändamål. Nationella riktlinjer för att förebygga förlossningsskador Enligt en ligger relativt högt gällande allvarliga bristningar vid förlossning[2]. I drabbas mellan 4–av de 100 000 kvinnor som föder barn , av den svåraste graden av vaginala förlossningsskador. och ligger långt före i arbetet med att undvika förlossningsskador. Regeringen föreslår nationella riktlinjer inom förlossningsvården vilket vi välkomnar. anser dock att det behöver tas fram särskilda riktlinjer för att förebygga förlossningsskador. I samband med detta bör även en kompetensutveckling ske för personal inom förlossningsvården om hur förlossningsskador kan förebyggas. Vi avsätter 28 miljoner för detta ändamål. Det finns stora brister i eftervårdens kvalitet beroende på var man bor. En stor del av sjukhusen följer inte upp förlossningen alls, medan en del erbjuder samtal eller återbesök, ett fåtal hembesök av en barnmorska[3]. Det kan ta innan förlossningsskador och andra komplikationer efter en förlossning upptäcks[4]. Vi vill att mödravården får ett särskilt ansvar att följa upp kvinnans hälsa inom en efter förlossning. Varje kvinna ska också erbjudas hembesök av en barnmorska som kan ge stöd efter förlossningen. Det kan exempelvis vara amningsstöd eller samtal för att upptäcka förlossningsdepression. Vi avsätter för detta ändamål. En graviditet och förlossning är en stor påfrestning för kvinnan. I vissa fall behövs vårdinsatser för att åtgärda till exempel förlossningsskador. I andra fall behövs fysisk rehabilitering. Vi vill att alla nyblivna mammor ska erbjudas en ”mamma-rehab-check” som kan användas hos fysioterapeuter med särskilt fokus på graviditet och förlossning. Vi avsätter för detta ändamål. Ökad bemanning inom förlossningsvården Regeringen har slutit överenskommelser med SKR om förlossningsvården. Bara drygt hälften av pengarna har använts till bemanning som var det ursprungliga syftet med överenskommelsen. En uppföljning av regionernas insatser visar att kompetensförsörjning är ett problem[5]. Bristen på barnmorskor är stor i 18 av landets 21 regioner[6]. Enligt myndigheten för Vårdanalys gör avsaknaden av tydliga mål och riktlinjer för hur pengarna ska användas i överenskommelsen att uppdraget har varit otydligt. Vi vill rikta om dessa pengar till tydliga satsningar på att både behålla personal inom förlossningsvården och öka antalet anställda. För att uppnå detta mål behöver bland annat åtgärder vidtas för att förbättra arbetsmiljön. Vi avsätter på att öka bemanningen inom förlossnings- och neonatalvården. Vi avsätter också för att ge sjuksköterskor möjlighet att vidareutbilda sig till barnmorskor med bibehållen lön. Vi ökar även antalet utbildningsplatser för barnmorskor inom utgiftsområde 16. Fast barnmorska – ett barnmorsketeam genom hela vårdkedjan Det behövs bättre kontinuitet i vårdkedjan före, under och efter förlossning. möter kvinnor ofta olika personer för varje del i vårdkedjan. Vi vill att kvinnor ska mötas av ett barnmorsketeam genom hela graviditeten, förlossning och eftervården – en form av fast barnmorska. Det ger också barnmorskor större möjlighet att variera sitt arbete mellan förlossningsvård, som är ett tungt fysiskt arbete, mödravård och eftervård. Hur ett system med fast barnmorska ska utformas bör utredas i samråd med och patientorganisationer. Vi avsätter för detta ändamål. Vi vill också verka för att öka möjligheten till barnmorskeledda enheter med ansvar för hela vårdkedjan – graviditet, förlossning och eftervård – i anslutning till akutsjukhusen. Vi avsätter för detta ändamål. Patienthotell inför stundande förlossning I de delar av landet där det är långa avstånd mellan hemmet och förlossningskliniken finns det en stor oro över att inte hinna fram . Det förekommer också att kvinnor som har möjlighet tillfälligt byter bostadsort inför förlossningen för att vara nära sjukhuset. Tryggheten inför den stundande förlossningen måste öka för kvinnorna som bor i dessa delar av landet. Vi anser därför att de som istället för att bege sig till sjukhuset med bil när förlossningen har satt igång, bör få möjlighet att bo på ett patienthotell i nära anslutning till sjukhuset tillsammans med sin man eller partner inför stundande förlossning. Vi avsätter 30 miljoner för att kunna upphandla hotellrum i anslutning till sjukhus som har förlossningsavdelningar. Det föds i snitt fyra döda barn per 1 000 födda i (2018). En siffra som inte har minskat . Internationellt sett är det lågt, men det finns nu möjlighet att minska antalet. har identifierat ett antal riskfaktorer men den största enskilda komplikationen är tillväxthämning hos fostret. De flesta barnen dör sent i graviditet och dör efter graviditetsvecka 37+0[7]. Enligt erbjuder väldigt få av landets 45 förlossningsavdelningar kontakt med psykolog efter förlossning. Drygt hälften av mammorna och av papporna blev sjukskrivna 0–6 månader efter att familjen fått ett dödfött barn. undersökning visar att mammor med en tidigare psykisk ohälsa hade i snitt högst antal sjukskrivningsdagar. Vi anser att alla förlossningsavdelningar bör erbjuda samtalsstöd med psykolog till föräldrar som fått ett dödfött barn. Vi avsätter för detta ändamål. Nationell process för nya investeringar Det finns stora investeringsbehov i såväl renovering, utbyggnad, ombyggnad och nybyggnad av sjukhus och vårdinrättningar i . Redan beslutade investeringar i sjukhus har uppskattats uppgå till omkring 100 miljarder[8]. De stora investeringsbehoven förklaras dels av att många sjukhusbyggnader uppfördes och har nått sin tekniska livslängd, dels av att sjukvårdens behov förändras. De förändrade behoven i sjukvården beror i sin tur på rad olika faktorer. Flera av dessa kan härledas till nationellt drivna förändringsprocesser. Ett exempel på detta är arbetet med att stärka primärvården inom ramen för överenskommelsen om God och nära vård[9]. Ett annat exempel rör förändringar i vårdens nivåstrukturering, framförallt vad avser ökad koncentration av den högspecialiserade vården. finns en nationell process för den högspecialiserade vården där ansvarar både för att definiera vilken vård som ska betraktas som högspecialiserad, samt vart i landet sådan vård ska bedrivas. Ytterligare en faktor som påverkar behoven av investeringar är demografiska förändringar till följd av åldrande befolkning och urbanisering. Beslut om att bygga ett nytt sjukhus innebär mycket stora ekonomiska investeringar och kräver lång planeringshorisont. Ett sjukhus ska normalt drivas . Den moderna sjukvården ställer också höga krav på att sjukhusbyggnaden är anpassas för ändamålet – alltså den typ av sjukvård som ska bedrivas. Att bedriva modern avancerad sjukvård är en mycket komplex uppgift som i allt högre grad kräver samverkan mellan olika aktörer, både inom- och mellan regionerna. Merparten av regioner har enligt uppfattning alltför få invånare för att på egen hand kunna bedriva vården rationellt – ett problem som växer i takt med att sjukvården blir än mer avancerad och specialiserad.