mot · H8021619 · 2020-10-02 00:00:00 — Givet att antalet transitcenter förblir få, exempelvis tre i hela , kan många onödiga kostnader undvikas och stordriftsfördelar komma till användning. Centren kan med fördel samlokaliseras med förvar, så att olika delar av ett transitcenter kan ha olika säkerhetsklassning och vara till för olika grupper, såsom unga män, familjer eller misstänkta brottslingar. föreslår sammantaget att transitcenter upprättas för att registrera, sortera och genomföra utredningar av asylärenden. Det ska åläggas varje person som avser att söka asyl i att utan fördröjning i samband med gränspassage uppsöka dessa center. Asylsökandes rätt att lämna dessa transitcenter bör också begränsas, eller rentav förbjudas, till dess frågan om deras vistelse i helt avgjorts. är det möjligt för asylsökande att själva ordna sitt boende i stället för att bosättas efter anvisning från . Det framgår av den så kallade EBO-lagen, i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. När denna möjlighet infördes motiverades detta med att det skulle underlätta etablering i det svenska samhället genom att asylsökande kunde söka sig till områden där det fanns bostäder och jobb. I verkligheten har det visat sig att en starkare drivkraft vid val av bostadsort är önskan att bo nära tidigare landsmän och eventuella släktingar. Detta har resulterat i att många områden har fått en hög koncentration av nyanlända, ofta betydligt högre än vad dessa orter mäktat med och förbundit sig till. Dessa områden har allt som oftast präglats av arbetslöshet, fattigdom, utanförskap och kriminalitet. I många fall har infödda svenskar flyttat ut och ett veritabelt getto skapats. Regeringen införde en ny ordning, enligt vilken asylsökande som bosatte sig i ett eget boende i ett område med socioekonomiska utmaningar förlorade rätten till ersättning från . När vissa kommuner som länge lidit av EBO-lagens skadliga effekter valde att anse hela kommunen som ett område med socioekonomiska utmaningar, valde regeringen istället att ytterligare begränsa det kommunala självstyret och tvinga kommunerna att foga sig. har alltid motsatt sig EBO-lagen, eftersom den bidrar till segregation och utanförskap, som den försvårar integration och återvändandearbetet. Det är orimligt att en utlänning vars status i vårt land är oklar ska kunna bosätta sig fritt var som helst. Vi var också skeptiska till regeringens förslag till reformer. I valet mellan att bo med landsmän och vänner eller att flytta till annan ort ansåg vi det troligt att många asylsökande skulle föredra att leva utan ersättningar. De skulle därmed vara tvungna att ty sig till alternativa försörjningssätt, vilket ytterligare hade ökat utanförskapet och förekomsten av ett parallellsamhälle, utan att kommunen skulle kunna göra något åt det. Dessutom innebar regeringens reform att det centralt skulle definieras, enligt ett antal givna parametrar, vilka områden i vilka kommuner som skulle befrias från EBO-oket. Det är och har alltid varit bestämda uppfattning att endast kommunerna själva kan avgöra sin förmåga att välkomna asylsökande i sitt samhälle. Såsom ovan nämnts föreslår införandet av transitcenter. Oavsett om sådana center införs, och i vilken omfattning så sker, föreslår vi att asylsökandes rätt att fritt bosätta sig i eget boende helt tas bort eller i vart fall begränsas så att kommunerna får full frihet att förbjuda bosättning av asylsökande. Frivilligt kommunalt mottagande av ensamkommande mål är att inga barn ska separeras från sina föräldrar för att skickas på långa farliga resor över kontinenter, och att mottagandet av ensamkommande barn ska upphöra helt. Vidare föreslår enligt ovan att särskilda transitcenter ska skapas, där samtliga asylsökande ska bo deras ansökan handläggs. Fram till dess bör dock lagstiftningen kring anvisning av ensamkommande asylsökande ändras så att det återigen blir helt frivilligt för kommuner att skriva avtal med om mottagande. Detta skulle underlätta för kommuner som väljer att teckna avtal att behålla personal och kompetens inom området, och därmed bidra till en fungerande verksamhet utifrån ett rimligt antal barn och unga. Det skulle innebära att kommuner som av olika anledningar inte klarar ett sådant mottagande slipper tvingas till detta. Ökat självbekostande av mottagande Personer som flyr för sitt liv ska kunna lita på det svenska samhällets bistånd. Precis som inom svenska transfereringssystem som försörjningsstöd och bostadsbidrag är det dock rimligt att det ekonomiska stödet behovsprövas. För är det självklart att försörjningsansvaret för asylsökande med ekonomiska tillgångar i första hand ska ligga hos individen, inte hos svenska skattebetalare. Svensk lagstiftning föreskriver att dagersättning endast ska utbetalas efter en behovsprövning. Därtill föreskrivs att en asylsökande med ekonomiska tillgångar ska betala för boende och kost vid boenden. var dock över 45 000 asylsökande inskrivna i mottagningssystem, som endast 445 av dessa betalade någon avgift. Andra europeiska länder, däribland och , har ett mer utvecklat system av kontinuerlig registrering av asylsökandes tillgångar och inkomster. Det finns exempelvis ett system där större tillgångar över motsvarande lämnas i pant, och mot vilket den asylsökande får kost och logi utan kostnad. Om den asylsökande väljer att återta sin ansökan inom innan beslut fattats, får asylsökanden dessa tillgångar tillbaka. Om utlänningen beviljas asyl, går tillgångarna till att bekosta delar av asylmottagandet. Då den nuvarande lagstiftningen visat sig otillräcklig är det mening att systemen bör utvecklas, med inspiration från ovan nämnda länder. En person som söker asyl i ska i samband med asylansökan redogöra för ekonomiska tillgångar, såsom kontanter, värdepapper, värdeföremål, eller olika tillgångar utomlands. Sådana ekonomiska tillgångar ska också regelbundet kontrolleras och kunna resultera i såväl indragen dagersättning som krav på erlagd avgift till . Utöver den kontinuerliga utvärderingen av tillgångar bör det även tas fram system för återbetalning i efterhand, i de fall den asylsökande inte kan betala direkt. En möjlig förlaga till ett sådant system är CSN-lånen som många studenter gör bruk av. De har möjliggjort för miljoner svenskar att få en högskoleutbildning, som de genom återbetalning till låg ränta dels verkat som ett incitament att komma i arbete, och därtill avlastat de offentliga finanserna jämfört med ett rent bidragssystem. Redan när en utlänning ansöker om asyl bör därför en skuldräkning upprättas, där utgifter för mottagandet och ärendehandläggningen kontinuerligt kan tillföras. Kostnaderna bör omfatta samtliga utgifter som samhället stått för i förhållande till utlänningen, inklusive kost, logi, sjukvård, skolgång, utredning, medicinsk åldersbedömning, eventuella transporter, utredningar, processer i migrationsdomstol och återvändande till hemlandet vid avslag. De bör naturligtvis utgå från de verkliga kostnaderna, även om det kan bli tal om schabloner i vissa fall. Med detta system kommer utlänningar alltid ha ett starkt incitament att samarbeta så mycket som möjligt, och därmed få ärendet avgjort så fort som möjligt. En utlänning som vet med sig att han eller hon saknar asylskäl kommer ha ett starkt incitament att avbryta processen och resa hem, i synnerhet om redan avslagit ansökan. En utlänning som däremot beviljats asyl kommer få möjlighet att betala tillbaka sin skuld till samhället helt och hållet och därigenom på allvar känna sig som en del av samhället. Oavsett hur ett dylikt system är organiserat är det viktigt att det dels bidrar till att minska samhällets enorma kostnader för asylmottagandet, dels skapar incitament att komma i arbete. Återbetalningsförfarandet bör därför inte innebära en inlåsningseffekt i arbetslöshet. Integrationsinsatser vid rätt tid Med en sverigedemokratisk asylpolitik ska asylprocessen snarare ta veckor än månader eller år. Innan ett formellt beslut fattats ska den sökandes rätt att vistas i landet och ta del av samhället vara begränsad, enligt de förslag som framställts ovan. Att redan i denna fas ägna resurser åt att genomföra olika integrationsåtgärder, undervisa i svenska eller bevilja undantag från kravet att ha arbetstillstånd, AT-UND, sänder i vår mening felaktiga signaler om att den berörda personen oavsett utfall ska stanna i landet. Historiskt har det också öppnat upp för nya kryphål för få att stanna på grund av arbete eller anknytning till landet, vilket alltså bidragit till att möjliggöra för individer att kringgå de regelverk som gäller för exempelvis arbetskraftsinvandring. Givetvis kan självstudiematerial finnas tillgängligt på transitcenter och asylboenden för den som på eget initiativ önskar lära sig svenska eller om det svenska samhället. Men i övrigt ska inte några särskilda integrationsinsatser göras för asylsökande vars status i inte är fastlagd. Ej heller ska asylsökande under några omständigheter ha rätt att arbeta i . Obligatoriska hälsoundersökningar för asylsökande Eftersom det finns stora globala skillnader avseende kvalitet på sjukvård och förekomst av sjukdomar bör omgående införa obligatoriska hälsoundersökningar av alla som söker asyl i landet, i de fall det inte är uppenbart obehövligt. Av folkhälsoskäl är det viktigt att smittsamma sjukdomar som utrotats – exempelvis tuberkulos – inte återinförs, som det är viktigt för den asylsökande att sjukdomar upptäcks och behandlas så skyndsamt som möjligt. Detta innebär dels ett minskat lidande för den enskilde, dels stora besparingar för det svenska samhället, eftersom eventuella hälsoproblem kan identifieras och behandlas i ett tidigt stadium. Stödboendeform som norm för ensamkommande ungdomar i åldern 16–17 år Om en svensk 16- eller 17-åring ska börja gymnasiet på annan ort än där föräldrarna bor så finns det några vanliga alternativ, såsom egen lägenhet, elevhem eller ett hyrt rum som inackorderad. Inspektionen för vård och omsorg () och accepterar förstås detta utan generella krav på boende- eller vårdsituation. Om svenska kommuner i stället hade reagerat med att tvångsplacera dessa studievilliga svenska problemfria ungdomar på ett HVB-boende med personal dygnet runt skulle det troligen anses mer uppseendeväckande. Trots att en stor andel av ensamkommande ungdomar är 16 eller , så anses de tvärtemot svenska ungdomar utifrån dagens tolkning av barnbegreppet vara i be-hov av omsorg, stöd och vård dygnet runt. Många av dessa ungdomar har redan ansetts vara vuxna i sina hemländer; många har varit på resande fot . De flesta är vana vid både autonomi och egenansvar. Att de ska tvingas in i en barnroll är inte bara en stor belastning på det allmänna utan ofta direkt kontraproduktivt. I stället bör vi utgå från att även utländska tonåringar med rätt stöd klarar sig relativt självständigt. Stödboende bör utifrån detta utgöra norm för äldre ensamkommande minderåriga asylsökande. På så sätt kan dyra och personalkrävande HVB-boenden med tillgång till vård dygnet runt reserveras för yngre personer samt för de som av olika anledningar individuellt bedöms behöva det. För det fall förslag om transitcenter genomförs kommer motsvarande ordning kunna gälla inom ramen för dessa. Säkerhet för minoriteter på asylboenden Ensamstående kvinnor är i minoritet bland asylsökande och riskerar ofta att hamna under hot och våld på boenden där främst ensamstående män från länder med starkt patriarkala system är i stor majoritet. Samma situation har visat sig gälla för både kristna och hbt-personer. Vi menar att särskild hänsyn bör tas till detta och att säkerheten för utsatta grupper på asylboenden måste stärkas. Den som inte respekterar andra boende ska förflyttas till särskilt boende och agerandet ska givetvis ingå i bedömningen av dennes vidare asylprocess. Det är av yttersta vikt att och kommunernas kostnader för boenden hålls nere. Det har dock framkommit att bostäder som tillhandahållits för asylsökande varit obrukbara när dessa lämnat bostäderna. I vissa fall har det handlat om nybyggda lägenheter och boenden, som redan efter ett eller behövt totalrenoveras. Detta är förstås inte acceptabelt. anser att asylsökande i högre utsträckning ska hållas ansvariga för de boenden de erbjudits, och vi vill därför utreda hur asylsökande kan hållas ersättningsskyldiga för skador som uppkommit på boenden. Uppsikt över asylsökande genom anmälningsplikt har ett ökande antal utlänningar i olika stadier av asylprocessen gått under jorden och blivit en del av ett växande skuggsamhälle. I många fall har detta skett snart efter ankomsten till , och även gällt barn. Svenska medborgare ska kunna lita på att människor de möter på gatan har laglig rätt att befinna sig i landet, och att asylsökande inte far illa för att de gömts undan. Under asylprocessen är det därför vår mening att asylsökande utan undantag ska hållas under uppsikt. Formen för uppsikten ska kunna variera beroende på praktiska förhållanden, samhällsekonomiska avvägningar samt behovet av en säker och effektiv asylprocess. Asylsökande som placerats i boenden bör kunna anmäla sig direkt i boendet eller hos kontor. För att underlätta för asylsökande som enligt nuvarande eller kommande EBO-lagstiftning väljer eget boende bör dessa erbjudas elektronisk fotboja/armband eller motsvarande automatiserat system som ett frivilligt alternativ. Boende i framtida transitcenter, som föreslagit ovan, skulle rimligtvis inte längre behöva anmäla sig. Konsekvensen av brott mot anmälningsplikt eller villkor för elektroniskt system ska vara böter, och i förekommande fall förvar. Till dess transitcenter införts enligt ovan, bör en mellanform av boenden införas utöver vanliga öppna anläggningsboenden och helt stängda förvarsplatser. En sådan mellanform skulle vara öppna förvar. Denna boendeform skulle främst vara avsedd för asylsökande som inte kan styrka sin identitet och därmed enligt utlänningslagen får tas i förvar men som inte bedöms utgöra ett säkerhetshot mot eller svenska medborgare. Sådana asylsökande skulle få sin rörelsefrihet begränsad till detta förvar, men utan större säkerhetsanordningar. Med relativt enkla krav på standard möjliggörs för att vid behov öppna ett större antal platser. Större möjlighet till förvarstagning Möjligheterna att taga en utlänning i förvar är mycket begränsade. Kraven är så högt satta att det endast är i de mest trängande fallen som förvarstagning blir aktuell. Detta ska ställas mot , som medgiver långt mer generösa bestämmelser för förvarstagning. Följden blir att utlänningar som kan vara en risk för andras säkerhet, eller som avser att gå under jorden och ansluta sig till skuggsamhället, får röra sig fritt på våra gator. motsätter sig detta och föreslår istället att minimikrav implementeras till fullo. Detta innebär inte bara att förvarstagning blir ett alternativ i fler fall utan även att den tillåtna tiden som en utlänning kan sitta i förvar förlängs. För att skapa förutsättningar för de större möjligheterna till förvarstagning bör regeringen ge i uppdrag, och tillföra resurser för, att skapa ett tillräckligt antal platser på förvar och slutna boenden. Vilket antal som ska anses behövas måste kontinuerligt utvärderas. Klart är att dagens antal förvarsplatser, ca 520, inte är tillräckligt, vilket blir tydligt genom vittnesmål från gränspolisen om att omhändertagna utlänningar släpps fria i brist på lediga förvarsplatser. Givet att sverigedemokratisk migrationspolitik implementeras till fullo, kommer behovet av förvarsplatser med tiden att minska drastiskt. Till dess måste dock antalet öka, så att svenskar kan lita på att människor de möter faktiskt har rätt att vistas fritt i vårt land. Allt detta bör tillkännagiva regeringen. Avskaffa obligatorisk domstolsprövning av förvar I enlighet med det lagförslag som antog gäller en ny prövningsgång när utlänningar tas i förvar. Enlig denna ska migrationsdomstolarna pröva huruvida en utlänning får fortsätta hållas i förvar när tiden i förvar överstiger . Därefter ska en ny prövning göras regelbundet, med intervall mellan och . motsatte sig detta förslag redan då det antogs, med motiveringen att det dels skulle öka belastningen för domstolarna, dels är en överflödig och onödig reform, i och med att förvarstagna har rätt till ett offentligt ombud och kan överklaga förvarstagandet vid behov. Dessutom går det emot generella förvaltningsrättsliga principer, eftersom tyngdpunkten i förvaltningsprocessen ska ligga så långt ner i instanskedjan som möjligt. Vi noterar också att förslaget kritiserades av flera remissinstanser av dessa skäl. Vi anser alltjämt att omprövning av förvarsbeslut endast bör ske i de fall omständigheterna förändras, och inte mot bakgrund av den tid en utlänning hållits i förvar. bör därför tillkännagiva regeringen detta. Återkallelse av uppehållstillstånd grundat i skydd Grunden i asylbegreppet är att människor i behov av skydd ska få det. Av detta följer också att förändrade förhållanden som gör att skyddsbehovet upphört ska leda till att man återvänder till hemlandet. Denna självklara princip har dock satts ur spel i under . Detta beror dels på att i regel beviljat permanenta uppehållstillstånd till alla skyddsbehövande, dels att det aldrig funnits något system för att regelmässigt följa upp, ompröva eller återkalla uppehållstillstånd grundade i skyddsbehov. Därutöver har lagstiftningen varit strikt när det gäller möjligheten att återkalla uppehållstillstånd, vilket ytterligare bidragit till att antalet sådana beslut är försvinnande litet. I många fall har detta inneburit absurda konsekvenser, som att utlänningar kunnat semestra i hemlandet, trots att de kommit till på grund av skyddsskäl mot just hemlandet. Detta är orimligt och tjänar till att underminera hela asylsystemet. Utlänningar som förklarats ha status som flykting eller alternativt skyddsbehövande, och som beviljats uppehållstillstånd på grund av skyddsskäl, bör per automatik få sin status upphävd och tillståndet återkallat, när deras tidsbegränsade uppehållstillstånd i löper ut och de inte beviljats förlängning. Vidare bör ärenden om upphävande av statusförklaring och återkallelse av uppehållstillstånd alltid inledas när förhållandena i hemlandet förändras på ett sätt som föranleder ett sådant ärende. Automatiserade system för beslutsskäl bör med fördel användas för detta ändamål. Även om huvudregeln ska vara att återkallelseförfarandet leder till att utlänningen lämnar , kan det tänkas vissa särskilda omständigheter för att utlänningen istället ska beviljas uppehållstillstånd på en annan grund. Det bör därför finnas en möjlighet för en utlänning i detta fall att ansöka om ett annat tillstånd utan att lämna landet. En självklar förutsättning för detta bör vara att utlänningen haft uppehållstillstånd en övervägande majoritet av tiden jämfört med när medborgarskap kan meddelas, vilket bör vara . Slutligen ska utlänningen ha integrerats väl, särskilt i försörjningshänsyn, och ha fört en hederlig vandel. Åtgärder för att underlätta frivillig återvandring Eftersom flykt är en form av ofrivillig migration bör utgångspunkten vara att asylsökande flyktingar ska kunna återvandra till hemlandet. Situationen kan ha förändrats i respektive hemland så att det finns teoretisk möjlighet för många att återvända hem. är övertygade om att långt fler personer än skulle vilja återvandra, men att de behöver viss hjälp. Det finns därför ett behov av att öka satsningarna för att de som inte vill vara en del av även i praktiken ska få goda förutsättningar för att återvandra till sitt hemland. Ett ökat fokus på återvandring hör även samman med förslag i andra motioner om att utlänningars rätt till välfärden i större utsträckning ska bero på kvalificering genom varaktig försörjning. I ett sådant system skulle utlänningar som inte etablerats ordentligt i förlora många av de incitament som fick dem att resa till från första början. Därmed skulle återvandring till hemlandet framstå som ett bättre alternativ. bör således få ett särskilt uppdrag att underlätta återvandring. Det handlar om att bygga upp särskilda enheter som arbetar med dessa frågor, etablera rutiner och kontaktytor i vissa utvalda länder. Ett samarbete med svenska utlandsmyndigheter bör också etableras. Möjligheten att återvandra bör annonseras i våra utanförskapsområden, i förekommande fall även genom särskilda återvandringskontor, där intresserade kan få information om processen. Till detta kommer återvandringsstöd och andra projekt för att hjälpa tidigare skyddsbehövande i att återvandra till hemlandet och skapa sig ett liv där. Hjälpen kan exempelvis bestå av lokal utbildning för barn eller vuxna, stöd för att hitta arbete eller starta företag i hemlandet, ordna bostad eller andra praktiska omständigheter. Mekanismen ska vara flexibel och anpassa stödet till den sökandes behov, men hålla sig inom aktuella regelverk för bistånd genom att endast finansiera kostnader i mottagarlandet. Regeringen bör i arbetet med framtida budgetförslag ge utrymme för sådana satsningar. Slutligen bör förslag om självbekostnad av asylmottagandet genom lån kopplas till återvandringen så att en före detta skyddsbehövande som inte blivit en del av samhället kan få delar av, eller hela skulden, avskriven. Den tillfälliga lagen och den parlamentariska kommittén Den tillfälliga lagen kommer löpa ut . lämnade i sitt slutbetänkande ett antal förslag för hur den tillfälliga lagen ska ersättas av en mer permanent ordning. Förhandlingarna mellan partierna i kommittén kollapsade, varför förslagen i flera fall har ett svagt stöd i , ofta med hoppande majoriteter. har redan fogat ett särskilt yttrande till slutbetänkande, i vilket viktiga förslag för en ny migrationsordning presenteras. Då det ännu är okänt hur regeringen kommer behandla förslagen i slutbetänkandet, och vad som i slutändan kommer ske med den tillfälliga lagen, är det mening att redan nu bör tillkännage ett antal grundläggande ståndpunkter för regeringen. har föreslagit att tidsbegränsade uppehållstillstånd ska bli huvudregel i asylärenden, med vissa undantag, exempelvis vidarebosatta och kvotflyktingar. Vid förlängning ska det finnas möjlighet att erhålla permanent uppehållstillstånd. delar kommitténs syn, med den skillnaden att det inte bör göras några undantag från denna huvudregel om tidsbegränsade uppehållstillstånd. Ingen utlänning ska i förlängningen kunna erhålla annat än tidsbegränsat uppehållstillstånd. Permanenta uppehållstillstånd bör alltså helt utmönstras ur utlänningsrätten. Synnerligen ömmande omständigheter avskaffas Synnerligen och särskilt ömmande omständigheter har visat sig utgöra en mycket godtycklig grund för uppehållstillstånd i . Den motsvaras heller inte av någon tydlig reglering i vare sig internationell eller europeisk rätt. I och med den tillfälliga lagen kan synnerligen eller särskilt ömmande omständigheter inte längre ensamt ligga till grund för uppehållstillstånd. I stället gäller den europeiska miniminivån. har föreslagit att denna begränsning i den tillfälliga lagen ska upphöra och att lagen också i övrigt ska få en mer generös utformning. motsätter sig alla försök att luckra upp lagen och röra sig bort från den europeiska miniminivån. Istället anser vi att denna tillfälliga tillämpning bör permanentas och att uppehållstillstånd på grund av synnerligen och särskilt ömmande omständigheter därmed ska avskaffas. Den nya möjligheten till uppehållstillstånd antog den förra ett tillägg i den tillfälliga lagen som innebar att personer som sökt asyl i som barn, men som bedömts vara , och fått avslag eftersom de saknar skyddsbehov, gav ännu en möjlighet till uppehållstillstånd. Detta tillägg möttes av hård kritik från många olika rättsinstanser, främst Lagrådet, som skrev att ”gränsen här har nåtts för vad som är acceptabelt i fråga om hur lagstiftning kan utformas”.