mot · H802170 · 2020-09-17 00:00:00 — är en bra arena för att driva SRHR-frågor. Särskilt då kommer att ha ordförandeskapet . I parlamentariska församling finns både länder som kommit en bit på vägen och länder som ligger långt efter. Eftersom resolutioner i parlamentariska församling tas med majoritet så kan inget land enskilt obstruera när det gäller frågor som de inte vill arbeta med. kommer arbeta för att skrivningar om SRHR finns med i de årliga resolutioner som antas i den parlamentariska församlingen. bör verka för att OSSE-samarbetet även ska omfatta SRHR-frågor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Under ordförandeskapet i 2021 ska även driva frågan om vikten av SRHR som en grund för säkerhetsfrämjande arbete och kvinnors demokratiska deltagande. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet, den s.k. Istanbulkonventionen, öppnades för undertecknande 2011. Den är unik i det att det är det första bindande regionala instrumentet mot våld mot kvinnor i . Den innehåller bl.a. bestämmelser om förebyggande åtgärder, politiskt ansvar och lagstiftning. Konventionen har signerats av 45 stater och EU. Trots det är det flera EU-länder som ännu inte ratificerat den, däribland , och . Dessutom har meddelat att man har för avsikt att lämna konventionen, och en liknande debatt pågår i . Att länder backar från åtaganden om att skydda kvinnor från t.ex. våldtäkt, könsstympning och tvångsäktenskap är allvarligt och oroväckande. ska driva på för att SRHR-frågorna ska få ett större utrymme inom och för att samtliga länder som undertecknat Istanbulkonventionen också ratificerar den. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har integrerat feminismen i alla politikområden, så när regeringen gick ut med att de skulle bedriva en feministisk utrikespolitik såg vi med glädje fram emot detta. Vi kan också konstatera att många bra och viktiga saker har gjorts. Dock finns det mer kvar att göra. Det gäller inte minst de målkonflikter regeringen själva belyser i skrivelsen feministiska utrikespolitik (2019/20:17). Där går att läsa följande: I PGU är rättighetsperspektivet och jämställdhet centralt. PGU är ett viktigt verktyg i genomförande av Agenda 2030 och de globala målen för hållbar utveckling. Det blir allt tydligare att utrikes- och inrikespolitiska dimensioner berör varandra och hänger ihop. En stark svensk röst i världen förutsätter att följer sina internationella åtaganden, vilket i sin tur förutsätter en sammanhållen och aktiv nationell politik. Detta rimmar illa med regeringens faktiska politik. I skrivelsen lyfter man nedrustning och icke-spridning samt exportkontroll som en del av den feministiska utrikespolitiken. fortsätter man – i direkt motsättning till Agenda 2030 – att exportera vapen till diktaturer och krigförande länder. När regeringen besöker land efter land som begår kraftiga brott mot de mänskliga rättigheterna och är rena diktaturer i syfte att få dem att köpa svenska vapen agerar den rakt emot de principer som utvecklingspolitiken bygger på. Det nya regelverket tycks inte nämnvärt ha påverkat vare sig vilja eller möjlighet att exportera vapen till länder där allvarliga missförhållanden för kvinnor och barn råder. Bristerna i den svenska samstämmighetspolitiken blir som tydligast i dagens . humanitära bistånd till har uppgått till . har under kriget mot exporterat vapen till sex av de nio stater som deltar i den Saudiledda koalition som bombar landet, begår krigsbrott och dödar civila. har i ett flertal riksdagsmotioner klargjort sin position om den svenska vapenexporten och behovet av att regeringen lägger förslag på en lagstiftning som förbjuder export av vapen till länder som kränker de mänskliga rättigheterna, krigförande stater eller diktaturer. Läs mer i motion med anledning av prop. 2017/18:23 Skärpt exportkontroll av krigsmateriel (2017/18:3920). Frågan om SRHR hänger tätt samman med fattigdom, krig och konflikter. I en utsatt situation är det oftast kvinnorna som får betala det högsta priset, inte sällan med sina kroppar. En absolut förutsättning för att trygga SRHR är att se till att krig och konflikt inte uppstår. De traditionella instrumenten för att skapa säkerhet – militär maktbalans och avskräckning – är alltför trubbiga för att hantera de många utmaningarna. För att möta dagens säkerhetsproblem krävs därför en bredare syn på vad säkerhet är och vem den är till för. En stark tonvikt måste läggas på att förebygga att motsättningar eskalerar till väpnad konflikt. Att inte ska bidra till krig och konflikter i världen – exempelvis genom vapenexport till diktaturer – bör vara en självklarhet. Arbetet med att förebygga väpnade konflikter får inte det utrymme det bör ha enligt fastslagna prioriteringar i utrikes- och säkerhetspolitiken. måste i högre grad prioritera förebyggande arbete för fredsbyggande och undanröjande av risker för väpnad konflikt. De åtgärder som vidtar för att förebygga väpnade konflikter måste också tydligare vara kopplade till konkreta risksituationer. Indirekta insatser som kan handla om utvecklingssamarbete och nedrustningsarbete måste gå hand i hand med mer konkreta insatser som t.ex. diplomati, kunskapsinhämtning, valobservation m.m. bör i högre utsträckning prioritera arbetet med att förebygga väpnade konflikter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I syfte att konkretisera arbetet med att förebygga väpnade internationella konflikter bör regeringen upprätta en heltäckande handlingsplan för ändamålet samt återkomma med ett förslag på hur arbetet ska organiseras på ett mer effektivt sätt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. När regeringen slog fast att den skulle föra en feministisk utrikespolitik var vi många som förutsatte att denna prioritering skulle innebära ett ökat fokus på hbtq-frågorna. Förtryck p.g.a. kön, sexuell läggning, könsidentitet, könsuttryck eller könskarakteristika hänger samman. Bland världens kvinnor är ofta homo- och bisexuella kvinnor samt transpersoner bland de mest utsatta för diskriminering och våld. Hbtq-personer osynliggörs ofta och exkluderas från sexualundervisning och skyddande lagstiftning. arbete med SRHR måste i högre grad inkludera och uppmärksamma situationen för homo- och bisexuella flickor och kvinnor samt icke-binära och trans- och intersexpersoner. I det arbetet är det viktigt att hitta vägar för att stödja organisationer och nätverk som nekas registrering eller som tvingats gå under jorden av rädsla för repressalier. vill att inom ramen för den feministiska utrikespolitiken tydligt bejakar att det finns fler än två könskategorier och att människor ska ha en grundläggande rätt till självidentifiering. Det är också viktigt att bejaka att transpersoner i många samhällen utgör en av de mest utsatta grupperna och att deras kön och könsuttryck inte alltid respekteras i det samhälle de lever i. Det kan göra det särskilt svårt i arbetet för SRHR. Inom ramen för den feministiska utrikespolitiken bör därför uppmärksamma situationen för hbtq-personer. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För vidare läsning om politik gällande internationella hbtq-frågor, se vår motion Hbtq-frågor i världen (2019/20:3356). Stigma och missuppfattningar leder alltför ofta till att människor med funktionsnedsättningar nekas full tillgång till SRHR, vilket i sin tur riskerar att leda till bl.a. en undermålig hälsovård, bristande delaktighet i samhället och att man inte fullt ut får del av de mänskliga rättigheterna. Ofta antas t.ex. att personer med funktionsnedsättning inte är sexuellt aktiva och därför inte har något behov av vare sig information, preventivmedel eller hjälpmedel. Detta leder också till bristande vård vad gäller sexuellt överförbara sjukdomar. Det innebär en särskilt stor risk för kvinnor och flickor i områden där hiv och aids är utbrett. Enligt WHO är både ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning mer benägna att uteslutas från sexualundervisningsprogram. Genom historien har tvångssteriliseringar och påtvingade aborter varit ett sätt att kontrollera människor man inte tyckt passat in. Tvångssteriliseringar är förbjudna, bl.a. enligt FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, men är trots det fortfarande utbrett världen över. I UNFPA:s rapport ”persons with disabilities: global study on ending gender-based violence, and realising sexual and reproductive health and rights” skriver man bl.a. om hur unga människor med funktionsnedsättning är mer utsatta för våld och sexuellt våld än andra jämnåriga och man har också svårare att få upprättelse. Det gäller i synnerhet unga kvinnor och flickor. I har t.ex. kvinnor med funktionsnedsättning större risk att utsättas för övergrepp än andra kvinnor. Att ha en funktionsnedsättning ökar också risken för att utsättas för både trafficking och tvångsarbete. bör därför i högre utsträckning säkerställa att rättigheter för personer med funktionsnedsättningar synliggörs inom SRHR-frågorna. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En feministisk utrikespolitik måste inkludera män såväl som kvinnor. Dels handlar det om att bygga rättvisa villkor på arbetsmarknaden och för omsorgsarbetet, dels handlar det om lagstiftning och om att förändra attityder och machoideal. Förändring av djupt rotade sociala normer och maktförhållanden kan vara svårt och ta . I arbetet mot destruktiva värderingar är det viktigt att arbeta brett och att inkludera t.ex. religiösa och traditionella ledare som ofta har stor inverkan över rådande normer. Det finns emellertid goda exempel på hur man inom utvecklingspolitiken kan arbeta för mer inkluderande, demokratiska och jämställda samhällen. I har t.ex. samarbete mellan svenska och ryska organisationer lett till ett lagligt erkännande för s.k. pappaskolor och ett samarbete mellan flera ryska samfund mot könsrelaterat våld. Ett annat exempel är hur man arbetat för att förändra attityderna till könsstympning i bl.a. , där man nu infört förbud mot detta. Det är dock viktigt att bistånd till pojkar och män inte sker på bekostnad av det bistånd som är riktat till flickor och kvinnor. Sexualundervisning och SRHR i skolan är viktiga verktyg, som tyvärr möter starkt motstånd i många konservativa länder. ska självklart arbeta för att alla barn och unga ska få kunskap om sin egen kropp och sina rättigheter. 4.1 ska aktivt driva SRHR-frågor inom FN och EU enades världens länder om Agenda 2030. I både mål 3 och mål 5 lyfts SRHR-frågorna. Till 2030 ska bl.a. mödradödligheten minska och universell tillgång till preventivmedel och sexualupplysning garanteras. Arbetet för SRHR kräver ett brett engagemang. Riktade biståndsinsatser är avgörande. är SRHR-frågorna bland de mest kontroversiella inom FN. Alltför ofta går konservativa stater som , , och , men även , ihop för att begränsa och förhindra i synnerhet sexuella och reproduktiva rättigheter. Vi ser att alltför många mer progressiva FN-medlemmar saknar viljan eller modet att engagera sig i frågor som rör SRHR. På konferensen on ICPD25 i deltog ledande politiker, myndigheter och civila organisationer från 163 länder i syfte att få världens länder att arbeta hårdare för SRHR. Som motreaktion försökte samla stöd för ett motsatt budskap. En betydande majoritet valde dock att ignorera försök att underminera det utökade arbetet med SRHR. Tvärtom skapades över 1 000 lokala, regionala och globala initiativ vilket visar att det än så länge är fler länder som är för SRHR och mänskliga rättigheter. har en lång tradition av arbete med SRHR och av att stå upp för kvinnors och flickors rättigheter i internationella sammanhang. erfarenhet, kunskap och engagemang har gett vårt land en trovärdighet inom dessa områden, men det har också skapat förväntningar. Det vilar ett tungt ansvar på att vara en tydligt allierad part till alla modiga kvinnor och män, flickor och pojkar och transpersoner som runt om i världen slåss för rätten att bestämma över sin egen kropp och uttrycka sin egen sexualitet eller könsidentitet. Om röst tystnar på dessa områden är risken överhängande att inget annat land kommer att lyfta dessa frågor i stället. Det är därför centralt att aktivt driver SRHR-frågorna inom såväl FN-systemet som EU och bygger allianser med andra stater som delar vår syn. Ett dilemma för har varit att EU ofta förväntas tala med en röst vid större FN-möten. Det innebär att tvingas kompromissa med konservativa EU-medlemmar redan innan frågor kommer upp i FN och det finns exempel på hur röst tystnat i FN-sammanhang eftersom vårt land begränsats av gemensamma överenskommelser inom EU. För är det självklart att det är viktigare att är en tydlig röst inom FN-systemet än att EU talar med en enad röst. När EU inte lyckas enas runt en tydlig hållning för alla människors rätt till sin kropp och sexualitet bör förbehålla sig rätten att agera på egen hand. I det här sammanhanget är det även viktigt att se vilka direkta och indirekta konsekvenser agerande får i utrikes- och utvecklingspolitiken. Till exempel i där SRHR-frågorna alltjämt är kontroversiella avvecklades stora delar av stöd till kvinnorörelse i samband med att det svenska utvecklingssamarbetet fasades ut. Detta skedde i ett läge då landet precis infört ett totalt abortförbud. Det är särskilt viktigt att de progressiva och modiga krafter som finns för förändring får stöd. anser att stödet till kvinnorörelse måste öka. ska som enskilt land, såväl som medlem i EU och FN, lyfta SRHR-frågorna i dialogen med stater. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett annat område med växande utmaningar är arbetet med SRHR-frågor i humanitära kriser. Vi ser ett tydligt samband mellan väpnade konflikter och andra allvarliga humanitära situationer och ökad mödradödlighet, barnäktenskap och sexualiserat våld. Det pågår flera utdragna konflikter runt om i världen och fler människor än befinner sig på flykt. Vi ser också att människor lever på flykt under allt . Behoven är enorma i konfliktområden och i flyktingläger. Det handlar om att motarbeta barnäktenskap och sexualiserat våld och att säkra tillgången till preventivmedel, säkra aborter och mödravård. Flera organisationer, exempelvis UNFPA och IPPF () har börjat ställa om sin verksamhet för att förstärka sitt arbete med SRHR i humanitära kriser. FN är den givna aktören för att samordna detta arbete. bör verka för ett ökat stöd till SRHR inom FN:s humanitära insatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. antog enhälligt resolution om kvinnor, fred och säkerhet. Ett antal uppföljande resolutioner har därefter antagits och tillsammans utgör de den internationella agendan för kvinnor, fred och säkerhet. De är ett viktigt verktyg för att uppvärdera kvinnors säkerhet. Problem uppstår dock när orden inte omsätts i konkret handling av världens stater. värnar resolutionerna och ser ett stort behov av att stärka och intensifiera arbetet. Läs mer i motion En feministisk säkerhetspolitik (2017/18:532). EU har antagit en policy för samstämmighet i utvecklingspolitiken, Policy Coherence for Development, som motsvarar PGU i svensk utvecklingspolitik. finns dock grundläggande brister i samstämmigheten mellan EU:s olika verksamheter. En av de stora utmaningarna i EU:s utvecklingspolitik är att ett mindre antal medlemsstater med , och i spetsen har kunnat blockera mycket av arbetet med SRHR i unionens bistånd. Kvinnors grundläggande rättigheter är en förutsättning för demokrati. Att det finns länder inom EU som arbetar i motsatt riktning och förnekar kvinnor rätten att själva bestämma över sitt eget liv och sin egen kropp är allvarligt. EU bör markera starkt mot en sådan utveckling. ska arbeta för att EU ska hålla inne medel till länder som inte skyddar demokrati och kvinnors rättigheter, s.k. konditionalitet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.2 Svenskt bistånd och stöd till kvinnor i andra länder En feministisk utrikespolitik förpliktigar. Behovet är stort av givarländer som är beredda att stötta organisationer som arbetar för SRHR i fattiga länder. Alltför många givare saknar viljan eller modet att engagera sig i frågor som är kontroversiella. Trots att det råder bred enighet om att jämställdhetsfrågor är centrala både för utveckling i stort och i svenskt utvecklingssamarbete så saknas det tydliga siffror på hur stor andel av det svenska biståndet som går till flickor och kvinnor respektive pojkar och män. menar att , i en värld där kvinnor systematiskt diskrimineras och åsidosätts, bör ha som målsättning att avsätta hälften av biståndet eller mer till flickor och kvinnor. bör ha som mål att av biståndet ska gå till flickor och kvinnor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det är på samma sätt viktigt att det skapas tydliga sätt att följa hur stor andel av biståndet som går till flickor och kvinnor respektive pojkar och män i internationella organisationer. bör verka för att EU, relevanta FN-organ, och de regionala utvecklingsbankerna förstärker sitt jämställdhetsarbete med målet att av allt utvecklingssamarbete ska gå till flickor och kvinnor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen har i andra sammanhang konstaterat vikten av att förändra normer och att se till att flickor och kvinnor äger rätten att bestämma över sin egen kropp. Då är det anmärkningsvärt att man konsekvent motsätter sig att öka andelen bistånd som går till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR). har andelen bistånd som går till SRHR legat på runt 6–. kränks och inskränks kvinnors och flickors rättigheter i många länder som bedriver utvecklingssamarbete med. Bristande tillgång till grundläggande hygien, preventivmedel och sexualupplysning, bristande mödravård, starka begränsningar i aborträtten samt användandet av sexuellt våld mot kvinnor och flickor i konflikt är centrala hinder för utveckling och fattigdomsbekämpning. När kvinnors demokratiska utrymme begränsas, när systematiskt användande av sexuellt våld i konflikt är ett omfattande problem och när allt fler befinner sig på flykt borde den feministiska analysen leda till mer än bara prat. Vi i har länge haft kravet om att andelen av biståndet som går till SRHR ska öka till , både i utvecklingsbiståndet och i det humanitära biståndet, och hade gärna sett att regeringen hörsammat detta för att visa att den feministiska utrikespolitiken är prioriterad även inom biståndet. Regeringen bör öka andelen bistånd som avsätts för arbete med SRHR till av den totala biståndsbudgeten samt verka inom EU och FN för att övriga biståndsgivare följer exempel. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen bör även öka stödet till SRHR i det humanitära biståndet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Svenskt stöd till SRHR behöver dock omfatta en större strategi än enbart bistånd. Att lyfta mänskliga rättigheter i diplomatiska kontakter och att lyfta SRHR inom multilaterala sammanhang är också viktigt. När biståndet villkoras med inskränkningar inom SRHR, såsom tidigare nämnda Policy, motverkas hela syftet med utvecklingspolitiken. välkomnar att den tydligt har markerat mot Trumps beslut och politiska inriktning, både i retorik och i faktiskt handlande, exempelvis genom initiativet She Decides. Vi förutsätter att regeringen fortsätter agera i linje med detta. var den svenska abortlagstiftningen mycket restriktiv och många kvinnor åkte till för att göra abort. är tvärtom ett av de länder som har strängast abortlagstiftning i . har kvinnor från andra länder rätt att göra abort i utan särskilt tillstånd. Kostnaden ska dock kvinnan själv (eller hennes hemland) stå för. Det finns ingen statistik om hur många utländska kvinnor som nyttjar möjligheten att göra abort i . menar dock att möjligheten till stöd och medicinsk hjälp inte ska vara förbehållen rika kvinnor. bör utreda hur subventionerade aborter för utländska kvinnor ska kunna erbjudas inom ramen för utländska kvinnors aborträtt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. bör också aktivt informera om möjligheten för utländska kvinnor att göra abort i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. När goda förutsättningar för SRHR finns skapas också möjlighet till ett mer jämställt och demokratiskt samhälle. När skolan tillhandahåller fungerande toaletter som gör att både flickor och pojkar kan delta i undervisningen läggs en bättre grund för att kvinnor och män ska kunna delta i arbetslivet på lika villkor. När det finns offentliga resurser för att bekämpa mäns våld mot kvinnor blir det möjligt för fler kvinnor att leva sina liv på sina egna villkor. Runt om i världen kämpar gräsrotsorganisationer och aktivister för grundläggande mänskliga rättigheter för flickor och kvinnor. med risk för social utfrysning, fängelse eller till och med sina egna liv. gör redan mycket bra för att stödja det arbetet, men vi har förutsättningar att göra betydligt mer. För är sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter centralt, på hemmaplan såväl som i utvecklingspolitiken.