mot · H802306 · 2020-09-23 00:00:00 — 1.1 Ett misslyckande från samhället 2 Politik för att motverka papperslöshet 2.1 Rättssäker och effektiv asylprocess 2.3.1 LMA under coronakrisen 3.1 Rätt till utbildning 3.2 Rätt till sjukvård 3.2.1 Utsatta för tortyr 3.4 Arbetsvillkor och fackliga rättigheter 3.5 Våld mot papperslösa ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska tillsätta en utredning av rättssäkerheten inom asylprocessen enligt inriktningen som beskrivs i motionen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag som gör att de förordningsstyrda tidsgränserna i utlänningsförordningen följs och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med en strategi för återvändandepolitiken som bygger på erfarenheter av vad som fungerar och där migrationspolitikens mål samverkar, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ändringarna i LMA-lagen ska rivas upp och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska utvärdera LMA-lagen och dess konsekvenser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag som minskar risken för papperslöshet till följd av coronapandemin och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag utifrån SOU 2017:84 Uppehållstillstånd på grund av praktiska verkställighetshinder och preskription och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ensamkommande barn och unga som varit i ska beviljas permanenta uppehållstillstånd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag som förtydligar rätten till uppehållstillstånd av humanitära skäl och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska utvärdera i vilken mån reformen lett till att rätten till utbildning värnas och återkomma med förslag för att stärka rätten om så behövs och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen i utvärderingen av lagändring även ska utreda behovet av att ge papperslösa rätt att gå i förskola och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förtydligande av begreppet vård som inte kan anstå och tydligare riktlinjer till regionerna, för att säkerställa likabehandling, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag om förtydligande av ansvar i syfte att stärka rättigheterna för papperslösa och öka likvärdigheten mellan landets kommuner och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med en utvärdering av ändringarna i utlänningslagen från och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag till ytterligare åtgärder gentemot de arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag om att avkriminalisera arbete utan arbets- eller uppehållstillstånd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med ett lagförslag om att papperslösa som försörjer sig genom att arbeta ska kunna kräva ersättning för utebliven lön och skadestånd för kränkande behandling, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag om att säkerställa efterlevnad så att papperslösa barn inte riskerar utvisning när de utövar sina rättigheter, och detta tillkännager för regeringen. Papperslös är den som befinner sig i utan tillstånd från staten att vistas här, alltså utan ”papper”. I begreppet inkluderas människor som har fått avslag på sin asylansökan, människor som har blivit kvar i landet när visum eller annat tillstånd har gått ut eller andra som på icke konventionella vägar kommit in i , t.ex. offer för människohandel. Barn som fötts i av papperslösa föräldrar inkluderas också. Oavsett skäl till papperslösheten är utsattheten densamma. Papperslös är inte detsamma som att sakna giltigt pass eller id-handlingar. Eftersom papperslösa människor per definition inte förekommer i några register saknas tillförlitlig statistik över hur många papperslösa som vistas i . I Social Rapport 2010 konstaterade att det i viss forskning och mindre undersökningar finns uppskattningar att det kan röra sig om mellan 10 000 och 50 000 personer. Av dem är, enligt osäkra beräkningar, ca 2 000–3 000 barn. Då beräkningarna är kan man anta att antalet personer har ökat. som presterades 2017 uppskattade gruppen tillståndslösa till 20 000–50 000 personer och att gruppen ökade i antal. Även om situationen för papperslösa på många sätt liknar den som de utsatta EU-medborgare som ber om hjälp på våra gator och torg, skiljer vi på dem i denna motion. Den främsta orsaken bakom det är att de påverkas av vår lagstiftning på olika sätt. politik avseende utsatta EU-medborgare beskrivs närmare i motion Utsatta EU-medborgare (2019/20:2578). 1.1 Ett misslyckande från samhället Förekomsten av papperslösa är ett misslyckande för vårt samhälle. Den som saknar rätt att vistas i ett land saknar i praktiken samma rättigheter som den övriga befolkningen. De rättigheter man har enligt lag blir i många fall svåra att förverkliga p.g.a. rädslan för att bli upptäckt. Människor som lever stora delar av sina liv som papperslösa, och i vissa fall även växer upp som papperslösa, lever under stor utsatthet och löper risk att rekryteras till brottslig verksamhet eller utnyttjas på andra sätt. Att leva som papperslös innebär att leva i ständig rädsla för att upptäckas och utvisas. Därmed blir varje kontakt med myndigheter, att söka hjälp, ta del av vad det offentliga har att erbjuda eller anmäla ett brott, förknippad med en risk. Det senare gör att människor i denna typ av utsatthet lätt faller offer för utnyttjande och brottslighet som inte kommer till myndigheternas kännedom och som därför är svår att bekämpa. Detta är i första hand ett enormt problem för den som lever som papperslös, men den otrygghet det skapar är också dålig för hela samhället. Papperslöshet är ett tillstånd vi som land skapar och som vi kan avhjälpa. Rätten att vistas i ett land behöver regleras, det är en del av den reglerade invandringen som samt-liga riksdagspartier står bakom. Den regleringen kan dock se ut på många olika sätt. är mycket kritiskt mot hur den nuvarande regleringen ser ut, både avse-ende arbetskraftsinvandring och asyllagstiftningen, som är huvudorsaken bakom att människor lever som papperslösa i . En del av den kritiken redogör vi för i följande kapitel. 2 Politik för att motverka papperslöshet anser att beslut om av- och utvisning ska följas. Det är en viktig del av rättsordningen. Likaså att beslut fattas rättssäkert och på korrekta grunder. Till följd av att många människor sökte asyl i intensifierade regeringen arbetet för att få dem med avslag på asylansökan att lämna landet. I stället för att bygga det arbetet på kunskap om vad som fungerar har regeringen valt att driva en politik som syftar till att få människor att lämna genom att göra livet här mer outhärdligt än livet där. ska därmed bli ett sämre land att leva i än världens farligaste land, , krigsdrabbade eller förtryckarregimens . Det är en ogenomtänkt signalpolitik som inte kommer att få fler att återvända, utan bara leda till en ökad utsatthet och fler som lever i det skuggsamhälle som regeringen sagt sig vilja bekämpa. En betydande del av de som lever som papperslösa i kan av olika skäl inte återvända. Att göra livet svårare för dem genom indragna ersättningar, försämrade rättigheter och en intensifierad jakt på dem kommer bara att öka utsattheten och desperationen. För att motverka papperslöshet krävs i stället flera ändringar i utlänningslagen. 2.1 Rättssäker och effektiv asylprocess har visat att rättssäkerheten i asylprocessen är allt annat än god. Hastigt och undermåligt förberedda lagändringar har lett till en svåröverskådlig och svårtillämpad lagstiftning. En del strukturella problem finns också som exempelvis bristande kvinno-, barn- och hbtq-perspektiv, bristande anpassningar för personer med funktionsnedsättningar, tolkproblem och inkonsekventa och felaktiga förvarsbeslut. Det finns omfattande kritik mot hur asylprocessen fungerar , inte minst från asylrättsjurister, människorättsorganisationer och civilsamhällesorganisationer. Detta gäller t.ex. kvalitet och metoder för trovärdighetsbedömningar, medicinska åldersbedömningar och landinformation. Bristande rättssäkerhet hotar förtroendet för asylprocessen, vilket är en förutsättning för acceptans av de beslut som fattas och därmed en garanti för en effektiv och rättssäker process. anser därför att en utredning bör granska asylprocessens alla delar. En sådan utredning behöver ta särskild hänsyn till det som skiljer asylärenden från andra förvaltningsrättsliga processer och beslut. Utredningen bör särskilt studera hur förutsättningarna för extra utsatta och marginaliserade grupper kan förbättras och likställas med övriga grupper och den bör inte utgöras av parlamentariker. Regeringen ska tillsätta en utredning av rättssäkerheten inom asylprocessen enligt inriktningen som beskrivs ovan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utdragna asylprocesser p.g.a. långa handläggningstider skapar långa perioder av svår och oviss väntan för människor som sökt skydd i och som redan genomgått mycket svåra upplevelser. Levnadsvillkoren för asylsökande är mycket dåliga. Ersättningen är låg, boendena ofta undermåliga. Trots det kan den utdragna väntan leda till att man finner sig till rätta i , man skaffar vänner och börjar komma in i samhället. Därmed blir ett återvändande svårare att acceptera. Att korta ned handläggningstiderna är därmed avgörande för en effektiv asylprocess, en större acceptans för asylbesluten och ett ökat återvändande. Det rekordhöga antalet asylsökande 2015 innebar givetvis längre handläggningstider. Efter att först ha ökat anslagen till och migrationsdomstolarna för att möta de ökade behoven har regeringen sedan alltför snabbt minskat anslagen igen. Därför är handläggningstiderna fortfarande långa både hos och migrationsdomstolarna. I utlänningsförordningen (SFS 2006:97) finns angivet hur det får ta för att handlägga olika typer av ärenden. Bland annat slår den fast att asylärenden ”ska avgöras senast från det att ansökan lämnades in. Om det finns särskilda skäl får tiden förlängas med högst . Den sökande ska i sådana fall upplysas om förlängningen och om skälen till den.” Sex, eller i värsta fall är en lång väntan i ovisshet. Under normala omständigheter kan hantera ärendena betydligt snabbare. Trots det har väsentligt längre handläggningstider varit vanligt förekommande . Samma problem gäller även anhöriginvandring och andra typer av tillstånd. menar att tidsgränserna i utlänningsförordningen bör ses som absoluta bortre tidsgränser. För att säkerställa en sådan ordning bör tidsgränserna få större betydelse, exempelvis genom att regeringen åtar sig att budgetera för att tidsgränserna hålls. Regeringen bör återkomma med förslag som gör att de förordningsstyrda tidsgränserna i utlänningsförordningen följs. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. är mycket kritiskt till de prioriteringar regeringen gjort i arbetet för att öka återvändandet av de som fått avslag på asylansökningar. Vi menar att fokus bör ligga på ett effektivt återvändande med bibehållen rättssäkerhet och mänsklig värdighet och inte på repressiva åtgärder. I mångåriga arbete med dessa frågor har det tydligt framkommit att det är positiva incitament som ökar viljan till frivilligt återvändande. Det handlar om att utöka återetableringsstödet så att det omfattar fler nationaliteter, att ge behovsanpassad rådgivning efter avslag på asylansökan och inför återvändandet, samt riktade stödinsatser till särskilt utsatta grupper såsom våldsutsatta kvinnor och personer med funktionsnedsättning. Att förbereda för ett återvändande så att både de materiella och psykosociala förutsättningarna är så goda som möjligt underlättar återvändandet. Dessa insikter bör vara vägledande i samarbeten och avtal med andra länder i stället för hot om indraget utvecklingsbistånd. De främsta utmaningarna i återvändandearbetet är antalet som ska ut- och avvisas, att en betydande del av de som ska av- och utvisas är svåra att hitta och att en del inte går att av- eller utvisa eftersom deras hemländer inte tar emot dem. Det framgår bl.a. av Delmis (delegationen för migrationsstudier) rapport som inte får stanna: Att implementera återvändandepolitik (2020:1) och av granskning Återvändandeverksamheten – resultat, kostnader och effektivitet (RiR 2020:7). Rapporterna, som granskar återvändandepolitiken från ganska snäva perspektiv, lyfter behoven av ökad samordning mellan myndigheter och tydligare styrning. Delmis rapport som inte får stanna: Att implementera återvändandepolitik (2020:1) säger bl.a. ”En första rekommendation är att identifiera och hantera målkonflikter inom återvändarområdet. Utifrån den empiri som studien samlade kan man se en lång rad motstridiga mål där man behöver göra nya avvägningar. Kraven på rättssäkerhet i processen gör att erbjuder flera olika möjligheter till omprövning och överklaganden i asylprocessen, verkställighetshindren och för spårbyten. Detta förlänger processen, försvårar återvändandearbetet och gör att både frontbyråkrater och sökanden svävar i stor osäkerhet. De befintliga möjligheterna att överklaga behöver effektiviseras, men hänsyn behöver tas till rättssäkerheten för den enskilde.” Rapporten lyfter målkonflikter och att de måste adresseras, den säger inte att återvändandet ska gå före andra mål, vilket ibland hävdas i debatten. En svaghet i rapporten är att den ställer dessa mål i konflikt med varandra i stället för att lyfta fram hur de alla kan uppnås och samspela genom en annan politik än den som förs. En politik som karaktäriseras av effektiva och rättssäkra asylprocesser med korta handläggningstider skulle leda till beslut som accepteras i högre grad och minskar risken för en stark anknytning till , vilket därmed underlättar återvändandearbetet. På så vis kan målen som i Delmis rapport ställs emot varandra i stället samverka för en bättre fungerande process. menar att återvändandepolitiken bör vägledas av ambitionen att dessa mål ska samverka med varandra för att åstadkomma en process som är så bra som möjligt för alla inblandade. Regeringen bör återkomma med en strategi för återvändandepolitiken som bygger på erfarenheter av vad som fungerar och där migrationspolitikens mål samverkar, enligt beskrivningen ovan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. lämnade regeringen förslag om förändringar i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande (LMA) genom Extra ändringsbudget – Ändring av rätten till bistånd för vissa utlänningar (prop. 2015/16:146). Förslagen byggde på migrationsöverenskommelsen mellan regeringen och , , och och innebär att den som får avslag på sin asylansökan, undantaget barn och barnfamiljer, mister rätten till bistånd och boende. Denna förändring har fått förödande effekter. I stället för att öka antalet som återvänder efter beslut om av- eller utvisning har den lett till att fler lever som papperslösa i och under ännu större utsatthet. var ensamt parti att rösta emot lagändringen, vi ifrågasatte att den skulle få de effekter som regeringen eftersträvade. Valet mellan att följa ett av- eller utvisningsbeslut är valet mellan att återvända till den plats man flytt ifrån eller stanna kvar på den plats man flytt till. Även i de fall det saknas asylskäl flyr människor från hemska och osäkra förhållanden. Att tro att ett indraget bistånd skulle vara nog för att få dessa människor att vilja återvända är naivt. Det finns en hel del dokumenterad erfarenhet om vilken typ av återvändandearbete som fungerar, inte minst från verksamhet. Dessa erfarenheter har regeringen konsekvent ignorerat. Vår bedömning var, när förslaget lades fram, att förändringen i lagen skulle resultera i att allt fler skulle leva som papperslösa i och att situationen för människor som redan var väldigt utsatta skulle bli ännu svårare. Vissa kostnader minskar till följd av lagändringen, i och med att rätten till bistånd och boende försvinner för den aktuella gruppen, men andra kostnader ökar eller uppstår till följd av deras utsatta levnadssituation. Kostnader som belastar kommuner, ideella organisationer och lokalsamhället. Vi kan nu konstatera att vi hade rätt i vår bedömning. Svenska Röda Korset gjorde en nulägesanalys av konsekvenserna av ändringen i LMA och uppmärksammade då en ökad oro och utsatthet bland de personer som berörs av lagändringen och konstaterade att allt fler asylsökande med avslag har kontaktat dem för att få stöd och hjälp. av de berörda som Röda Korset har haft kontakt med har efterfrågat mat. har uppgivit gravt försämrad hälsa. Det handlar framför allt om personer som inte längre har tillgång till för dem nödvändiga mediciner för att behandla t.ex. cancer, diabetes eller tarmsjukdomar. av de som Röda Korset mött beskriver att de mår psykiskt dåligt till följd av den situation de befinner sig i. Rådgivningsbyrån (numera Asylrättscentrum) har lyft flera fall där personer avhysts från sitt boende trots att de gjort allt de kunnat för att medverka vid avvisning eller utvisning. Röda Korsets erfarenheter stärker den bilden. av de personer Röda Korset mött uppger att de inte förstår varför rätten till bistånd har upphört och att något skriftligt beslut om att biståndet upphört inte överlämnats. De har inte heller fått information om möjligheten att överklaga. I Röda Korsets rapport går också att läsa om gravida kvinnor som kastas ut på gatan till följd av lagändringen. Röda Korset beskriver också en ökning av antalet personer som lever utanför samhällets skyddsnät till följd av lagändringen och en ökad risk för att denna grupp exploateras genom utnyttjande på arbetsmarknaden, prostitution och droghandel. Det innebär en ökad utsatthet för individen och även stora konsekvenser för samhället i stort. Erfarenheter från visar på samma problem som Röda Korset beskrivit i sina rapporter och när infört liknande begränsningar fälldes staten av för den sociala stadgan. Utredningen om uppehållstillstånd p.g.a. praktiskt verkställighetshinder gjorde en internationell utblick och studie av tidigare forskning bl.a. avseende inskränkningar av rättigheter för personer med lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut. Utredningen fann inga belägg för att fler personer självmant lämnar ett land efter avvisnings- eller utvisningsbeslut när inskränkningar i rättigheter har genomförts. Från att lagändringen trädde i kraft till hade, enligt uppgifter från , 30 471 personer fått besked om att deras rätt till bistånd enligt LMA hade upphört. Av dem hade 9 174 lämnat landet. Över 7 000 hade gått under jorden. Regeringens ambition att öka återvändandet har därmed knappast uppfyllts. anser att ändringarna av LMA-lagen bör rivas upp. Förändringarna av LMA-lagen ska rivas upp. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vid lagändringen anförde flera remissinstanser att förslaget riskerade leda till att fler människor går under jorden. Regeringen angav också i propositionen att trots att ett av syftena med förslaget var att skapa ett incitament för frivilligt återvändande kunde det inte uteslutas att en del av de personer som förlorar rätten till bistånd i stället för att lämna landet lever kvar i och blir svårare för myndigheterna att nå för en verkställighet. Ändringarna i LMA-lagen utreddes aldrig innan de genomfördes. Lagändringen och dess effekter har inte utvärderats från offentligt håll, trots många alarmrapporter från civilsamhället. I det fall inte vill riva upp lagändringarna direkt, bör den åtminstone kräva en utvärdering av lagen och dess konsekvenser när den nu varit i kraft . Regeringen ska utvärdera LMA-lagen och dess konsekvenser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 2.3.1 LMA under coronakrisen Coronapandemin har försvårat situationen för papperslösa ytterligare, ökat risken för att människor hamnar i papperslöshet och genom den nuvarande LMA-lagen ökar utsattheten för vissa. De som efter att ha fått beslut om av- eller utvisning och p.g.a. stängda gränser under pandemin inte kan återvända till sina hemländer förlorar enligt LMA-lagen därmed rätten till bistånd och boende. Gruppen har väsentligt sämre förutsättningar att kunna följa råd och rekommendationer. Andra grupper riskerar hamna i en liknande situation. Bland annat de som släppts ut ur förvar, omkring 500 personer, dels för att minska smittspridningen i förvaren, dels för att det inte går att verkställa beslut om utvisning p.g.a. stängda gränser. Men också människor som har eller har haft uppehållstillstånd som arbetstagare och p.g.a. den snabbt inbromsande ekonomin blir av med sina arbeten och därmed sina uppehållstillstånd. Personer som vill förlänga sina uppehållstillstånd hindras av stängda gränser och stängda ambassader. har möjlighet att avbryta verkställighet av utvisningsbesluten genom att bevilja tidsbegränsade uppehållstillstånd med hänvisning till att det finns praktiska verkställighetshinder. Ett sådant agerande från skulle ge migranterna tillgång till grundläggande sociala och ekonomiska rättigheter såsom tak över huvudet och mat för dagen. hänvisar i stället till kommunernas möjlighet att bevilja nödbistånd. Men kommunerna anser inte att man har rätt till nödbistånd enligt socialtjänstlagen utan menar att personerna är ansvar då de saknar uppehållstillstånd i . En problematisk inställning som vi adresserar längre fram i denna motion. vill att ändringarna som genomfördes i LMA-lagen 2016 rivs upp, men i väntan på att så sker krävs snabbare förändringar. Ett sådant beslut skulle inte heller lösa hela den problematik som beskrivs ovan. krävs därför tillfälliga ändringar för att hantera konsekvenserna av pandemin och att undvika att människor hamnar i papperslöshet samt mildra den utsatta situation som följer av det. Vi vet inte hur länge de restriktioner som orsakar dessa problem kommer gälla och hur hårt de kommer att drabba människor, men det finns stora risker för långtgående konsekvenser för många människor. föreslår därför att alla personer som har lagakraftvunna utvisningsbeslut och som inte kan återvända till följd av coronapandemin beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd. Samma sak bör gälla för personer som inte kan förlänga sina uppehållstillstånd. Uppehållstillstånden bör gälla så länge som pandemin omöjliggör återvändande. För personer som inte kan styrka sin identitet med giltigt pass till följd av stängda gränser och stängda ambassader bör tillfälligt undantag göras från passkravet i utlänningslagen. Regeringen ska återkomma med förslag som minskar risken för papperslöshet till följd av coronapandemin, enligt ovan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En del av de personer som fått avslag på sin ansökan om asyl kan inte återvända. I stället för att hantera detta faktum genom att föreslå möjligheter till uppehållstillstånd för dessa människor, har både och EU kommit med flera förslag på hur återvändandet ska öka genom hårdare tag och svårare levnadsvillkor för gruppen. Den uppenbara konsekvensen blir en större grupp papperslösa som lever i mycket utsatta situationer.