mot · H8023302 · 2020-10-06 00:00:00 — Därför vill vi att socialsekreterare, fältassistenter och andra kommunala tjänstemän som arbetar brottsförebyggande och med trygghetsskapande åtgärder oftare ska finnas tillgängliga efter vanlig kontorstid. Det skapar bättre förutsättningar att fånga upp ungdomar som är på väg in i missbruk. Polisen och måste också informera om och samarbeta kring de unga som är i riskzon. Även om frivillighet är utgångspunkten när det gäller missbruksvård så finns det situationer då tvångsvård genom LVU eller LVM är den enda möjliga vägen för att påbörja vägen ur ett narkotikamissbruk. Det gäller inte minst unga, men myndiga, personer. kan det vara nästintill omöjligt för förtvivlade anhöriga att förmå den som missbrukar att frivilligt söka vård, men precis lika svårt att få myndigheterna att fatta ett beslut om tvångsvård. Vi vill att möjligheten till tvångsvård ska användas oftare för denna grupp. Vi vill se mer specialiserade narkotikapoliser för att narkotikarelaterad brottslighet ska kunna bekämpas på ett effektivare sätt. Varje polisområde, där narkotikahandeln är ett problem, ska ha särskilda enheter med uppgift att utreda narkotikabrottslighet. Använd distansutmätning i fler fall får utmätning av lös egendom som smycken, kontanter eller bilar endast göras av Kronofogden eller med godkännande av dem genom så kallad distansutmätning. Men distansutmätningar kan inte alltid göras. Konsekvenserna blir att polisen som stoppar en känd kriminell och skuldsatt person med en värdefull bil inte kan hålla kvar bilen. Både Polisen och har uppmärksammat behovet av ändrad lagstiftning och påpekat att en ändring av lagen hade kunnat leda till att betydligt mer egendom hade kunnat utmätas. Det är viktigt att samhället skickar en signal till medlemmarna i de kriminella gängen att deras livsstil inte lönar sig i längden. Därför vill att lagstiftningen ändras så att distansutmätning av ska kunna ske i betydlig fler fall än vad som går . Det skulle bland annat ge nya verktyg mot de skuldsatta kriminella aktörer som saknar tillgångar på pappret men har tillgångar i praktiken. Utmätning av kriminellas skadestånd Justitiekanslern betalar ut stora summor till personer som har skulder till brottsoffer. Men pengarna är i princip inte utmätningsbara. Det handlar om den ersättning personer kan få när de varit häktade och sedan friats. Kronofogden kan nämligen enligt lag inte ta pengarna om personen som fått dem håller dem separerade från övriga pengar. Utmätning får inte ske förrän dagen efter att beloppet har betalats ut. Om beloppet hålls avskilt, får utmätning inte ske om skadeståndet ska tillgodose ett kvarvarande försörjningsbehov eller om det har gått mindre än skadeståndet betalades ut. betalade Justitiekanslern ut . Det är både problematiskt och stötande att tillgångar som kriminella individer har fått i skadestånd är svåra att utmäta. Bakgrunden till utmätningsförbudet är att man har ansett att ett skadestånd för frihetsberövande är så personligt att borgenärerna inte borde få komma åt det. Det skickar helt fel signaler till såväl gärningsmän som brottsoffer. I förlängningen innebär det att staten betalar ut ersättning till gärningsmän men att den inte kommer brottsoffren till del trots gärningsmannens skuld till brottsoffret. Vi anser därför att möjligheterna att utmäta även tillgångar som kriminella har fått i skadestånd bör ändras. Bland annat bör större vikt fästas vid brottsoffrens rätt till upprättelse. Möjligheten att beslagta statussymboler såsom dyra klockor, bilar etc. är en viktig del i arbetet mot gängkriminaliteten. Utökade möjligheter att beslagta dessa statussymboler försvårar för de aktiva gängmedlemmarna genom att deras brottsvinster förverkas; något som gör det mindre attraktivt att vara kriminell och som i sin tur därmed kan minska nyrekryteringen till gängen. vill se över bestämmelserna kring beslag i syfte att utöka möjligheterna att beslagta brottsvinster från gängkriminella. Inför registreringsskyldighet av personuppgifter vid köp av kontantkort har två utredningar föreslagit att personuppgifter borde registreras vid köp av kontantkort. presenterades ytterligare en utredning med ett sådant förslag. I brottsliga sammanhang används ofta mobiltelefoner med oregistrerade och anonyma kontantkort vilket gör att polisen riskerar att gå miste om information som i sin tur kan leda till att brott upp. Det har även framkommit uppgifter om att telefonnummer kopplade till svenska oregistrerade kontantkort används av terrorkopplade utländska aktörer utomlands. Argumenten mot att införa en sådan skyldighet har framför allt bestått i effektiviteten av förslaget. Dels har vissa av våra grannländer inte någon motsvarande lagstiftning, dels kan registreringen ske av någon annan än den verkliga användaren av kontantkortet. Den senaste utredningen menar dock att en registreringsskyldighet ändock kommer ge polisen bättre förutsättningar än att utreda brott. delar denna uppfattning och anser att regeringen skyndsamt måste ta fram en proposition med förslaget. Inför ett nationellt exitprogram för gängmedlemmar finns det ett antal olika avhopparverksamheter runt om i landet. Vissa bedrivs i offentlig regi och andra återfinns inom ramen för olika frivilligorganisationer. De olika avhopparverksamheterna skiljer sig dock åt. Resurserna som läggs ner på verksamheterna är inte likvärdiga och möjligheterna att nå ut till gängmedlemmarna är i många fall begränsad. Givet den ökade gängproblematiken har behovet av ett effektivt nationellt exitprogram ökat. vill införa ett nationellt exitprogram för gängmedlemmar som väljer att lämna det kriminella livet. Ett sådant program ska erbjuda de som väljer att hoppa av ett kriminellt gäng skydd och en möjlighet att påbörja ett laglydigt liv. Ett nationellt program innebär bland annat att förutsättningarna blir bättre för att ha rutiner på plats för att hotade personer ska kunna få hjälp med nya identiteter och att vid behov byta bostadsort. Genom en ökad myndighetssamverkan mot den organiserade brottsligheten vill vi vidare påverka flera kriminella aktörer i gängen att söka sig till det nationella exitprogrammet. Vi vill att de rättsvårdande myndigheterna ska få fler verktyg för att komma åt gängmedlemmarna och därmed störa ut deras verksamhet. Målet är att den enskilde gängmedlemmens liv blir så pass kringskuret att det näst intill omöjliggör en fortsatt kriminell livsstil. Det kan exempelvis handla om att Polisen samverkar med hyresvärdar för att lättare säga upp gängmedlemmars hyreskontrakt, att de kommunala förvaltningarna granskar gängens näringsverksamheter och att myndigheter som ges ytterligare verktyg att dra in de ersättningar som gängmedlemmen eventuellt uppbär. Målet ska vara att gängmedlemmar inte ska kunna dra nytta av välfärdssystemen i syfte att finansiera sin kriminella livsstil. När alla de här verktygen finns på plats kan de brottsbekämpande myndigheterna, tillsammans med representanter för exitprogrammet, konfrontera den enskilde gängmedlemmen och i princip ställa denne inför ett ultimatum att ingå i det nationella exitprogrammet som ger goda möjligheter till drogfrihet, utbildning/arbete och ny bostad på en annan ort eller fortsätta sin kriminella livsstil, men kommer då att förlora bostaden, sina inkomster och eventuella bidrag. Medverkan i det nationella exitprogrammet bör vara obligatoriskt för dömda gängbrottslingar och yrkeskriminella. För det fall dömda gängkriminella inte deltar i exitprogrammet bör möjligheten till villkorlig frigivning tas bort. Därtill bör rätten till permission dras in för det fall den dömde inte deltar i exitprogrammet. Vid en pågående gängkonflikt bör den dömde gängmedlemmen inte få permission. Enklare sekretessregler för samverkan mellan kommun och stat De kommunala förvaltningarna bör delta mer i det brottsbekämpande arbetet. Rent praktiskt kan det handla om att polisen och företrädare för den kommunala förvaltningen axel mot axel slår till mot exempelvis ett café eller en restaurang som drivs av personer med kopplingar till kriminellt gäng. Ofta kan polisen hitta narkotika eller vapen som förvaltningen hittar brister i exempelvis livsmedelshanteringen. Därmed kan näringsverksamheten stängas ner direkt som polisen utreder brottet. använder detta arbetssätt med framgång. Det är ett gott exempel som visar att kommuner kan göra reell nytta i arbetet mot grov organiserad brottslighet. Arbetet kräver dock politisk prioritering av det lokala politiska styret. försvåras vidare arbetet av bland annat sekretesslagstiftning. Enligt dagens regler får myndigheter som utgångspunkt inte dela information med Polisen, men det finns flera undantag. Dessa regler fungerar dåligt, eftersom det råder stor osäkerhet hos myndigheterna om när och hur undantagen kan tillämpas. menar att ribban för när information delas mellan myndigheter i brotts-bekämpande syfte måste sänkas. Därför bör det införas en ny huvudregel i offentlighets- och sekretesslagen som innebär att myndigheter får dela uppgifter i sin verksamhet med Polisen och andra brottsbekämpande myndigheter om det behövs för att förhindra eller utreda brott som kan leda till fängelse. vill dessutom införa ett tydligt krav för samtliga relevanta myndigheter att aktivt vidta åtgärder för att bekämpa brott och motverka missbruk inom respektive myndighets verksamhetsområde. Det bör ske genom tillägg i regleringsbreven så att det blir tydligt att respektive myndighet ska arbeta med att förebygga och avslöja brott samt aktivt bistå Polisen och andra brottsbekämpande myndigheter i deras brottsutredningar. Till exempel bör samtliga myndigheter som betalar ut olika former av bistånd och ersättningar ges ett tydligt uppdrag att motverka bidragsbrott och annat missbruk. Ytterst är det staten som avgör vad myndigheterna ska arbeta med och som också fördelar medel. I grunden är det vår uppfattning att arbetet mot brottsligheten måste prioriteras från samtliga relevanta håll, givet den utveckling som pågått . För att öka tryggheten och se till att fler brott upp bör möjligheterna till kamerabevakning förstärkas. Förslagen i propositionen om att slopa tillståndsplikten för kamerabevakning i och i anslutning till kollektivtrafik samt på apotek är steg i rätt riktning men inte tillräckligt. menar att regeringen bör överväga att även stärka möjligheten för kommuner och regioner att bedriva kamerabevakning på allmän plats och andra platser dit allmänheten har tillträde i brottsförebyggande eller trygghetsskapande syfte. Att tillståndsplikten för kommuners och regioners kamerabevakning tas bort innebär inte att bevakningen blir oreglerad. De allmänna reglerna om behandling av person-uppgifter innebär att kommuner och regioner behöver göra noggranna analyser innan kamerabevakning påbörjas och, på motsvarande sätt som för de brottsbekämpande myndigheterna, göra en intresseavvägning mellan integritetsintresset och bevaknings-intresset. Datainspektionen bör dessutom ha till uppgift att utöva tillsyn och ha möjlighet att ingripa mot kamerabevakning som inte lever upp till dataskyddsregleringen. har antalet unga som misstänks för grov brottslighet ökat. Det handlar om brott så som mord, mordförsök, brott mot vapen- och narkotikalagstiftningen och våldtäkt. Brotten blir grövre och kryper ner i åldrarna. Om och när grovt gängkriminella unga döms till sluten ungdomsvård hamnar de på en Sis-institution. Det finns sex Sis-institutioner i som har platser för sluten ungdomsvård. Till skillnad från fängelseanstalter har dessa sex institutioner inte olika säkerhetsklassning och enligt generaldirektören för finns det ingen säkerhetsorganisation överhuvudtaget. För att möta den grövre ungdomskriminaliteten föreslår därför att det införs ungdomsfängelser där säkerheten är avsevärt mycket högre än på nuvarande Sis-hem. På Sis-hem befinner sig både personer som är omhändertagna med stöd av LVU och personer som är dömda till sluten ungdomsvård. Det finns skäl att utreda huruvida detta är lämpligt, i synnerhet när det kommer till självdestruktiva tjejer placerade på Sis-hem med stöd av LVU och grovt kriminella unga killar som avtjänar sitt straff på samma Sis-hem. Genom införandet av ungdomsfängelser skulle en sådan problematik i högre grad motverkas och en del av en sådan reform bör också innebära att Sis-hemmen graderas både i förhållande till säkerhet men också i förhållande till målgrupp. Detta är även lämpligt ur ett personal- och vårdperspektiv. Beroende på problematik bör troligtvis dagarna och därmed till viss del vårdinnehållet se olika ut och personal ha olika kompetens för att möta detta. Med mer enhetliga grupper intagna kan en specialisering av både vård och personal på högre nivå uppnås. Enligt ungdomsåklagare så är gängmördarna lika ofta personer , som . Detta är en förfärlig utveckling och samhället måste göra allt för att stoppa detta. En person som begår ett grovt brott döms oftast till sluten ungdomsvård som avtjänas på en institution som bedrivs av . Det har visat sig att säkerheten är mycket eftersatt på dessa ställen, något som generaldirektören själv medgett. rymde två män från Råbyhemmet. Båda hade hunnit bli myndiga och den ene är dömd för mord och den andre för mordförsök. Det är orimligt att dömda, myndiga, mördare har så lätt att rymma från straffet och komma ut i frihet och fortsätta begå grova brott. På Sis-hemmen får de intagna ha sina mobiler samt datorer. Genom dessa kan de obehindrat ta kontakt med omvärlden och fortsätta sin brottslighet på olika sätt. Rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster får begränsas med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid ungdomshemmet, eller om det kan motverka den dömdes anpassning i samhället eller annars vara till skada för honom eller henne eller till skada för någon annan. Ett beslut om inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster eller ta emot besök får gälla i . När det inte längre finns förutsättningar för beslutet ska det upphävas. Det är en administrativ börda att behöva ompröva beslutet om rätten till elektroniska kommunikationstjänster. Det är önskvärt att ett sådant beslut kan sträcka sig betydligt längre. Detta bör även gälla för de som är placerade enligt LVU eller LVM på Sis-hem. LSU, LVU och LVM bör således ändras i enlighet med ovanstående. Sluten ungdomsvård får bestämmas till högst . Mot bakgrund av den brottslighet som kan utgöra skäl för sluten ungdomsvård är det rimligt att se över om tiden för den slutna ungdomsvården bör kunna bestämmas till än så. Gängmord kan med dagens mordbestämmelse vara skäl för fängelse på livstid för vuxna och att då som ungdom få ett straff som innebär sluten ungdomsvård speglar inte brottets allvar. Dessutom är det möjligt att vården skulle få möjligheter att åstadkomma ett bättre resultat med fler än på sig att återanpassa en ungdom till en icke-kriminell livsstil. vill därför se över om maxtiden för den slutna ungdomsvården bör höjas. Sluten ungdomsvård får endast dömas ut om det finns synnerliga skäl. Det är framför allt brottets straffvärde, art och tidigare brottslighet som kan utgöra skäl för sluten ungdomsvård. Straffvärdet måste vara mycket högt för att sluten ungdomsvård ska bli aktuellt och i praktiken har det rört sig om brott så som rån, grov misshandel och mord som når upp till sådana straffvärden. I tidigare lagstiftningsarbete har det uttalats en restriktivitet när det kommer till art och upprepad brottslighet som skäl för sluten ungdomsvård och detta bekräftas även av praxis. förändrades lagstiftningen kring ungdomspåföljder och en uttalad ambition var att minska antalet frihetsberövanden av unga lagöverträdare, dvs. minska antalet unga som döms till sluten ungdomsvård. Med tanke på de senaste årens utveckling var detta fel väg att gå. välkomnar införandet av en ny ungdomspåföljd , ungdomsövervakning, som ska vara mer ingripande än ungdomsvård men mindre ingripande än sluten ungdomsvård. Vid sidan av detta menar vi dock att det finns skäl för att den slutna ungdomsvården bör kunna utdömas i fler fall än . Det gäller både för vilka brott och straffvärden som sluten ungdomsvård kan bli aktuellt men också när det kommer till upprepad och återfall i brottslighet. Likaså bör tiden som den slutna ungdomsvården bestäms till öka från dagens nivåer. Det ger bättre förutsättningar för en lyckad vård. För det fall en ungdom har dömts till sluten ungdomsvård bör det dessutom utredas om detta bör vara skäl för att döma personen till fängelse. Den vanligaste ungdomspåföljden är ungdomsvård. Ungdomsvården kan se olika ut beroende på vilken kommuns socialtjänst som är ansvarig. Kommuner med goda resurser ger i allmänhet mer omfattande och ingripande vård medan kommuner med sämre ekonomi ger mindre resurskrävande insatser. Konsekvensen blir att likvärdigheten i påföljden äventyras. vill därför att innehållet i ungdomsvården ses över och utvärderas i syfte att uppnå både bästa möjliga resultat men också en mer likvärdig ungdomsvård oavsett var i landet man bor. Vad gäller den slutna ungdomsvården så finns det inga regler med innebörden att det måste ha gått av verkställigheten innan den dömde kan få permissioner. vill att det införs en sådan begränsning. Därtill bör det gälla särskilda regler för de som dömts för gängrelaterad brottslighet. Permission bör för dessa individer enbart komma ifråga i de fall de deltar i avhopparprogram. vill som framkommit ovan införa ett nationellt avhopparprogram. Detta bör även anpassas för ungdomar. måste utslussningen av de som dömts till sluten ungdomsvård ske inom den tid som är föreskrivet för straffet. Det försämrar möjligheterna för en fullgod utslussning och dessutom lämnas ungdomarna vind för våg. I synnerhet i de fall då de kommer ut ålder då är inblandade i fortsatta åtgärder kring den unge. För att undvika detta vill att eftervården förbättras och att det införs en möjlighet till övervakning efter avtjänat straff.