mot · H8023272 · 2020-10-06 00:00:00 — har gjort ett tillkännagivande om att den tidigare nedlagda utredningen om renodling av polisens arbetsuppgifter borde återupptas . Någon sådan utredning har dock inte tillsatts, vilket ledde till att 2019/20 med bifall till ett motionsyrkande från Liberalerna förnyade ett tillkännagivande om fortsatt renodling av polisens arbetsuppgifter. Liberalerna anser att det nu brådskar för regeringen att vidta nödvändiga åtgärder för att fortsätta renodlingen av polisens arbetsuppgifter. Andra samhällsinstitutioner kan avlasta polisen genom att förbättra sina egna insatser. Ett mycket viktigt exempel är psykiatrin. Att möta personer i svår psykisk kris, ofta i situationer där det föreligger hög risk för suicid, är en stor del av polisvardagen. Förbättrad tillgänglighet för psykiatrin är först och främst en vinst i form av minskat mänskligt lidande, men det är också något som påtagligt avlastar polisen arbetsuppgifter. Verksamheten med så kallade psykiatriambulanser som rycker ut till människor i akut psykisk kris är ett konkret exempel på saker som förbättrar hjälpen och underlättar i polisens arbetsvardag. En mycket arbetskrävande uppgift som fortfarande ligger hos polisen är att bistå med handräckning av personer som blir föremål för ingripande enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Polis eller ordningsvakt kan fatta beslut om att omhänderta en person som är så berusad eller påverkad att han eller hon inte kan ta hand om sig själv. Lagstiftarens avsikt har ursprungligen varit att dessa personer normalt ska föras till vårdinstans för tillnyktring, men i praktiken förs de flesta till polisens arrestlokaler där det långt ifrån alltid finns speciella tillnyktringsrum. Arbetet med att skjutsa personer som omhändertagits enligt LOB till sjukhus eller arrest slukar tusentals polisarbetstimmar . Om en berusad eller påverkad person är våldsam kan det naturligtvis vara nödvändigt för polis att gripa in, men i många fall är personen samarbetsvillig eller så påverkad att polisens enda uppgift blir att föra in personen i ett fordon och skjutsa honom eller henne till den avsedda adressen. Det kan andra göra. Vi vill därför göra en översyn av lagstiftningen för att se om ansvaret för att transportera personer som omhändertagits enligt LOB i högre utsträckning kan ligga på andra, till exempel sjukvården eller Kriminalvårdens transporttjänst. Detta ska i så fall gälla de fall då en person inte bedöms våldsam eller på annat sätt farlig för sig själv eller andra. Med bifall till ett motionsyrkande från Liberalerna gjorde ett tillkännagivande med denna innebörd under /20. Vi väljer därför att inte upprepa ett formellt yrkande, utan förväntar oss att regeringen nu fullföljer beställning. Ny roll för ordningsvakter Det tar tid att utbilda fler poliser och få totalt 10 000 fler polisanställda i tjänst. De kommunalt anställda ordningsvakterna – trygghetsvakterna – utgör därför ett värdefullt komplement till polisens verksamhet. I exempelvis liberalt styrda har kommunala trygghetsvakter haft god effekt och bidragit till ökad trygghet. Kommunala trygghetsvakter samverkar med polisen och bidrar till trygghet på gator och torg. Liberalerna vill se en väsentligt utökad roll för de kommunala trygghetsvakterna och anser därför att erfarenheterna från deras verksamhet ska spridas. Liberalerna har arbetat för att det offentliga i högre utsträckning ska använda sig av ordningsvakter som sekundär förstärkning av de trygghetsskapande insatserna, vid sidan av polisen som behåller det primära ansvaret. förordnar polisen i vissa fall ordningsvakter för att vara polisens förlängda arm och bidra till ordning och trygghet. För att öka tryggheten på utsatta platser, till exempel hotade byggnader eller orosfyllda platser, vill vi att fler ordningsvakter kan bistå under ledning av utbildade poliser. De ordningsvakter som hyrs in av polisen ska tjäna som en komplettering till polisens egna resurser samt de ordningsvakter som anlitas av kommuner eller privata aktörer. Ordningsvakterna kan delta i polisens utsättningar och få del av polisens aktuella information och planerade insatser. Fler ordningsvakter som hyrs in direkt av polisen kan till exempel öka tryggheten vid byggnader som är utsatta för hot (t.ex. flyktingboenden, synagogor eller moskéer) eller bidra till ordningen vid demonstrationer, derbyn och andra tillfällen när det finns risk för ordningsstörningar. Lagstiftningen om ordningsvakter är i stort behov av modernisering. Bland annat bör det finnas möjlighet att ge ordningsvakter ett förordnande som handlar om ett större geografiskt område än vad som är möjligt. I vissa fall kan det vara lämpligt att förordna ordningsvakter för en hel kommun. Detta handlar inte om att ordningsvakterna ska överta polisens roll i dessa områden, utan om att de ska bidra till ökad trygghet genom närvaro och patrullering på offentliga platser. Ordningsvakter, skyddsvakter och väktare har en viktig roll för att bidra till ordning och trygghet. Lagstiftningen är dock omodern och i stort behov av reformering. Frågan vilka befogenheter t.ex. en ordningsvakt ska ha hänger nära ihop med lämplighetsprövningen och utbildningskraven för yrket. Vi utesluter inte att ordningsvakter kan ges ökade befogenheter, men en absolut förutsättning är i så fall att utbildningskraven skärps. Likaså behöver kontrollen av aktörerna i dessa branscher, både på individ- och företagsnivå, skärpas så att det finns starkt skydd mot oseriösa eller kriminella krafter. Det måste finnas starka sanktionsmöjligheter mot företag som inte sköter sig. Likaså behöver det uppmärksammas att så kallade entrévärdar bland oseriösa aktörer inom krog- och klubbnäringen används som ett sätt att kringgå det faktum att personer med kriminella kopplingar nekas förordnande som ordningsvakt. Samma personer kan då i stället anställas i det oreglerade yrket entrévärd och i praktiken fungera som informell ordningsvakt. Vi konstaterar att det arbetar en utredning för att göra en översyn av regelverket för ordningsvakter och se över vissa frågor kring lämplighetsprövningen av personal hos auktoriserade bevakningsföretag (dir. 2019:89). Uppdraget ska redovisas . Liberalerna anser att det är viktigt att ny lagstiftning därefter kommer på plats . Beredskapspolisen en del av framtidens polis Det behövs en ny och modern beredskapspolis. Beredskapspolisen var ursprungligen en del av civilförsvaret men flyttades 1986 till en särskild organisation. Efter det slut bantades beredskapspolisen till 1 500 personer, som genomgick en kortare grundutbildning och därefter repetitionsutbildning . Beredskapspolisen kunde hjälpa till med bevakningsuppgifter, transporter, räddningstjänst, tillträdesskydd och bistånd med att upprätthålla ordning vid olyckor, översvämningar, störningar i infrastruktursystemet med mera. Däremot fick beredskapspolisen efter 2009 inte delta i polisverksamhet där det fanns en påtaglig risk att de kunde komma att använda våld mot enskilda. Även om beredskapspolisen sällan kom till användning bedömdes organisationen fungera mycket väl. Det var ett felslut. I vissa mycket ansträngda lägen, där hela samhällsorganisationen prov, måste man kunna kalla in förstärkningar. Även Försvarsberedningen har pekat på behovet av att återskapa en polisreserv att använda vid samhällskriser. Vid t.ex. det mest ansträngda skedet av flyktingkrisen eller de stora skogsbränderna 2018 hade beredskapspolisen kunnat bidra, men vi vill också att beredskapspolisen fungerar som en flexibel förstärkning även i vardagen. Det kan exempelvis handla om att beredskapspoliser ska kunna hjälpa till att patrullera i bostadsområden eller områden på landsbygd som drabbats av stöld- och inbrottsturnéer. Liberalerna vill skapa en modern beredskapspolis, som ska kunna kallas in i fler situationer än förut. Tjänstgöringen ska bygga på frivillighet och tidsbegränsade kontrakt för personer som har detta som ett åtagande vid sidan av sitt ordinarie arbete. Beredskapspolis ska stå under befäl av polis. Gör polisutbildningen mer attraktiv Polisyrket har en av de mest komplexa yrkesroller som finns. Det handlar om teoretiska kunskaper i juridik, psykologi eller sociologi. Men det handlar också om polisyrkets praktiska sidor: stresstålighet, fysisk och psykisk kondition, initiativförmåga, intresse för människor, inlevelseförmåga och värme. I takt med att samhället förändras har också polisrollen blivit annorlunda jämfört med , och det är självklart att polisutbildningen behöver förändras i takt med detta. Men får polisyrkets unika kombination av akademisk teori och praktiskt vardagskunnande inte gå förlorad. bedrivs polisutbildningen som uppdragsutbildning vid fem av landets lärosäten, något som säkerställer att den bedrivs med nära anknytning till en forskningsmiljö. Det är positivt att de studerande vid flera utbildningsplatser kan tillgodoräkna sig akademiska poäng för de teoretiska utbildningsmomenten och därmed ta ut högskoleexamen. Detta är något som borde kunna ske vid alla utbildningsplatser. Att däremot ytterligare akademisera polisyrket genom att göra om utbildningen till en ren högskoleutbildning skulle riskera att driva på en utveckling där alltför många poliser hamnar bakom skrivbord i stället för att synas ute i människors vardag. Liberalerna anser att både det inre och det yttre polisarbetet behöver värdesättas. Båda är absolut nödvändiga för att polisen ska kunna fullgöra sin vitala samhällsuppgift: att förebygga och ingripa mot brott och bidra till medborgarnas trygghet. poliser förtjänar en polisutbildning som har god akademisk anknytning men även ger större möjligheter än att träna sig för det praktiska arbetet. Liberalerna är positiva till att det utvecklats en så kallad funktionsinriktad polisutbildning, som fungerar som ett snabbspår för den som har en akademisk examen i botten och vill vidareutbilda sig till polis. En viktig målgrupp för denna utbildning är civilanställda inom myndigheten. Ytterligare åtgärder behövs för att denna funktionsinriktade utbildning får större genomslag. Det finns även behov av en bredare palett av kompletteringsutbildningar för personer som återkommer till polisyrket i andra verksamheter och som behöver uppdatera sina kunskaper. Ytterligare varianter i polisutbildningen kan övervägas, till exempel utbildningsgrenar med särskild inriktning mot yrkets praktiska respektive teoretiska aspekter. För att fler ska söka sig till polisyrket behövs också en bättre övergång från utbildningsperioden till yrket som polis, till exempel genom tidigare besked om tjänstgöringsort. Det behövs åtgärder som kan underlätta för polisaspiranter att placeras nära familj och bekanta om det går. Även frågan om lokal/regional rekrytering måste underlättas för att inte tappa kompetens på mindre orter. Polisutbildningarna är en högskoleanknuten uppdragsverksamhet. Det behövs en löpande extern tillsyn och utvärdering av polisutbildningarnas kvalitet, vid sidan av de uppföljningar som gör i rollen som beställare. Poliser behöver också bättre förutsättningar att vidareutbilda sig och växa i sin yrkesroll. Då kommer fler att vilja stanna i yrket. I en Novusundersökning genomförd för räkning svarade av de tillfrågade poliserna att de inte fått någon vidareutbildning alls . vill utvecklas i sin yrkesroll. säger att arbetsgivaren inte tar tillvara deras kompetens på bästa sätt. Liberalerna anser att poliser ska ges bättre möjligheter till kompetensutveckling och kvalificerad vidareutbildning. Det brottsförebyggande arbetet behöver långsiktighet och förankring i den lokala miljön där arbetet bedrivs. Därför har kommunerna och andra lokala aktörer en nyckelroll i det brottsförebyggande arbetet. Polisens samarbete med andra aktörer på lokalplanet behöver utvecklas, och både polis och kommuner behöver öka sitt samarbete med civilsamhället. Brottsförebyggande arbete och stöd till brottsoffer är områden där frivilligkrafter gör ovärderliga insatser. Alla kommuner ska ha samarbete med en lokal brottsofferjour, vare sig den finns inom kommunen eller i närområdet. Polisen ska bygga upp mer samarbete med volontärkrafter, både föreningar och enskilda. Kommunen ska samarbeta med föreningslivet, församlingar och samfälligheter i det brottsförebyggande arbetet, oavsett om detta sker inom ramen för ett lokalt brottsförebyggande råd eller på annat sätt. Förtydliga kommunernas brottsförebyggande ansvar Lagen behöver förtydligas så att kommunerna får en uttalad uppgift att arbeta brottsförebyggande inom sina ansvarsområden. finns det bestämmelser i socialtjänstlagen som belyser ansvaret för stöd till brottsoffer, och kommunen har också ett särskilt ansvar för unga. Däremot finns det skilda uppfattningar inom kommunsektorn om hur långt kommunernas ansvar sträcker sig för de brottsförebyggande insatserna i stort. För att skapa och upprätthålla tryggheten lokalt måste det finnas en samverkan där både kommun och polis deltar. arbete med lokala samverkansavtal och medborgarlöften m.m. bör kompletteras med att kommunernas roll i det brottsförebyggande arbetet får en tydligare reglering i lag. Liberalerna har därför arbetat för att kommunernas ansvar för att bidra i det brottsförebyggande arbetet, inom ramen för sina ansvarsområden, förtydligas i lagen. Frågan har blivit föremål för en statlig utredning (dir. 2019:94), som getts i uppdrag att ta fram förslag om hur kommunerna kan få ett lagstadgat ansvar för brottsförebyggande arbete. Uppdraget ska redovisas . Liberalerna ser positivt på detta och anser det vara mycket angeläget att regeringen sedan inte lägger frågan i långbänk, utan att ny lagstiftning kommer på plats . Kamerabevakning där det behövs Rätt utformad kan kamerabevakning på särskilda platser vara en viktig trygghetsskapande åtgärd. Detta är särskilt viktigt för att öka tryggheten i svårt brottsutsatta bostadsområden och andra miljöer där människor rör sig, till exempel stationsområden. Liberalernas hållning är att kamerabevakning i sig inte löser alla problem, men där brottsligheten är särskilt allvarlig fyller den en viktig funktion. Detta är särskilt viktigt för att öka tryggheten i svårt brottsutsatta bostadsområden och andra miljöer där människor rör sig. Därför behöver lagen ändras för att underlätta kamerabevakning på brottsutsatta platser. Det behövs också en väl fungerande tillsyn och skarpa konsekvenser för den som missbrukar kamerabevakningsmaterial till fel ändamål. har lagstiftningen om kamerabevakning moderniserats i flera steg. slopades tillståndskravet för , polisen, Säkerhetspolisen och . För att upprätthålla integritetsskyddet ska myndigheterna även fortsättningsvis bara få kamerabevaka om intresset väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. gäller inte längre något tillståndskrav för kamerabevakning i kollektivtrafiken, på flygplatser och vid bevakning av vissa spårområden, om syftet med kameraövervakningen är att bekämpa brott, förhindra olyckor eller upprätthålla ordningen, samt på apotek om syftet är att bekämpa brott. Dessa förändringar har gått i rätt riktning, men fortfarande svarar inte regelverket mot de behov som finns. En stor del av trygghetsproblemen i offentliga miljöer finns till exempel i direkt anslutning till skolor, där kriminella gäng kan uppehålla sig eller droghandel kan förekomma, eller vid akutmottagningar och andra sjukvårdsinrättningar där personal utsätts för hot. Vi anser att det generella tillståndskravet för kameror för området direkt utanför skolor och sjukvårdsinrättningar bör tas bort. I samband med att kommunernas brottsförebyggande ansvar lagstadgas bör det också övervägas att kommuner och regioner ges samma generella befogenhet som polis att sätta upp kameror på allmän plats utan tillstånd, om trygghetsproblem på platsen gör detta befogat. En integritetsavvägning ska göras på samma sätt som och tillsyn ske av verksamheten, som ska upphöra när otrygghetsproblemen på platsen. behöver ha tillgång till effektiva verktyg i gränsnära områden för att kontrollera misstänkta fordon och bekämpa brott. Bland annat behöver polisen få ökade möjligheter att använda sig av automatisk kamerabevakning för att identifiera fordon i gränsnära områden. Detta är ett viktigt instrument för att motverka stöldligor och andra former av gränsöverskridande organiserad brottslighet, något som vi också uppmärksammade i de rättspolitiska samtalen . Regeringen har därefter tillsatt en särskild utredare för att se över lagstiftningen (dir. 2020:23). Uppdraget ska redovisas . Liberalerna anser att regeringen därefter utan onödigt dröjsmål ska återkomma till med förslag till moderniserad lagstiftning. Öppen stadsmiljö är trygg stadsmiljö Vi vill ge trygghetsfrågorna en starkare ställning i stadsplaneringen. Därför behöver ändras så att det uttryckligen framgår att den fysiska planeringen ska ha ett brottsförebyggande perspektiv. Det konkreta genomförandet beror givetvis på de lokala förhållandena och avgörs i kommunernas eget planarbete. I städer och större samhällen bör blandade bebyggelsemiljöer eftersträvas med fler butiker i bottenvåningar av hus eller i närheten av bostadsbebyggelse. Kvällsstängda butikscentrum eller andra folktomma miljöer ska undvikas. God belysning, röjning av buskage och genomtänkt förläggning av gångvägar är andra åtgärder som förebygger brott och ökar tryggheten. Särskilt i brottsutsatta bostadsområden är det av största vikt att öka samarbetet mellan fastighetsägare och ge det tydligare ramar. I vår integrationsmotion lägger vi fram förslaget om en svensk lagstiftning för så kallade BID (Business Improvement Districts). Bildas ett BID i ett visst område innebär det att en gemensam plan tas fram för att lyfta området långsiktigt och att det blir obligatoriskt för fastighetsägarna att medverka i detta. Vårt formella yrkande om detta återfinns i integrationsmotionen och upprepas därför inte här. Trygghetsfrågorna i lokalsamhället handlar inte bara om trygghet på gator och torg eller i kollektivtrafik. Brott och ordningsstörningar i affärer är ett stort problem för många butiksinnehavare, som denna typ av brottslighet är lågt prioriterad hos polisen. Att gång på gång upptäcka samma butikstjuv utan att kunna hindra personen från att komma tillbaka till butiken måste upplevas som mycket frustrerande. Även på bibliotek och i simhallar är ordningsstörningar ett stort problem. har i en rapport (2020:10) kartlagt förekomsten och konstaterar att brott och ordningsstörningar förekommer i någon form på i stort sett alla simhallar som myndigheten kontaktat. På strax under hälften av simhallarna har det förekommit våld mot antingen personal eller besökare. av företrädarna för simhallarna bedömde att det helt eller delvis är samma personer, i huvudsak män eller pojkar, som återkommande står för de brott och ordningsstörningar som äger rum på simhallen. Förövarna bedöms i huvudsak vara straffmyndiga. Alla bibliotek som Brå kontaktat har varit utsatta för brott och ordningsstörningar . Någon form av bråk har förekommit på nästan alla bibliotek. Även hot och trakasserier är vanligt förekommande. Cirka en tredjedel av biblioteken uppger att det förekommit våld och sexuella trakasserier . Även bibliotekens företrädare uppskattar att det i första hand är straffmyndiga personer som ligger bakom händelserna samt att det i huvudsak handlar om män eller pojkar. Detta är en orimlig situation. Politiken behöver ge bättre förutsättningar till trygga miljöer i affärer och andra småföretag liksom på offentliga mötesplatser som bibliotek och simhallar. Vi vill därför att åklagare ska ha möjlighet att fatta beslut om att förbjuda en person att gå in i en viss affär. Det beslutet ska tas om det finns risk för att personen kommer att begå fortsatta brott mot butiksinnehavaren. Förbudet ska gälla och ska kunna överklagas till domstol. Likaså behöver det finnas möjlighet att besluta om tillträdesförbud till bibliotek och simhallar. har redan tidigare gjort ett tillkännagivande om detta med bifall till ett motionsyrkande från Liberalerna. Frågan har därefter studerats i en departementspromemoria (Ds 2019:1), vars lagförslag har remissbehandlats. Att problemet kvarstår visas med all kraft av Brås aktuella rapport. Den lagrådsremiss som regeringen presenterade gör det möjligt att besluta om tillträdesförbud till butiker. Liberalerna stöder förslaget. Nästa steg bör vara att regeringen återkommer till med lagförslag som möjliggör beslut om tillträdesförbud även till bibliotek och simhallar. Den grova brottsligheten agerar på olika samhällsarenor och inriktar sig mot den typ av kriminalitet där möjligheterna till ekonomisk , men också makt, ter sig bäst. För att pressa tillbaka brottsligheten måste berörda myndigheter samverka så att alla möjligheter utnyttjas att komma åt de kriminella. Upprinnelsen till den nuvarande myndighetssamverkan mot organiserad brottslighet finns i det initiativ mot den grova organiserade brottsligheten som alliansregeringen tog 2007. Det första uppdraget till myndigheter beslutades och samverkan har därefter successivt breddats och fler myndigheter har inkluderats. Det finns stora möjligheter att ytterligare vidareutveckla arbetet. Som konstaterar i rapporten arbete mot organiserad brottslighet – brister i styrning och uppföljning (RiR 2019:11) har regeringens styrning varit otydlig och utan samordning. Brister i uppföljningen gör dessutom att insatsernas effekter inte går att utvärdera. har därför gett regeringen till känna att regeringen dels på ett tydligare sätt bör säkerställa att styrningen av det myndighetsgemensamma arbetet samordnas regelbundet, dels regelbundet bör följa upp den myndighetsgemensamma verksamheten (bet. 2019/20:JuU12). Eftersom detta tillkännagivande har beslutats så pass väljer vi att inte här göra något formellt yrkande, men vi förväntar oss att regeringen agerar i enlighet med uppmaning. har ett pilotprojekt startat inom ramen för myndighetssamverkan för att komma åt felaktig folkbokföring kopplad till organiserad brottslighet. ska bedrivas i sådana bostadsområden där myndigheterna bedömer att sådan brottslighet är eller kan antas vara särskilt förekommande. ska redovisas till regeringen . Liberalerna konstaterar att detta bara ska ses som första steget och att mycket mer måste göras för att komma åt den brottslighet som är kopplad till felaktig folkbokföring. Vi har i andra motioner pekat på vikten av att också gå vidare med en ny nationell folkräkning. Dagens myndighetssamverkan har kommit en bit på vägen, men den behöver ges mycket bättre förutsättningar. Två systemreformer är då strategiska. För det första behöver sekretessreglerna ses över så att myndigheter inte hindras att ge nödvändiga uppgifter till varandra. Lagen (2016:774) om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet ger myndigheter en generell befogenhet att trots sekretess lämna över uppgifter till annan myndighet om det behövs för den mottagande myndighetens deltagande i särskilt beslutad samverkan för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Sådan uppgiftsöverlåtelse får bara ske om brottsligheten är av allvarlig eller omfattande karaktär, och om den bedrivs i organiserad form eller systematiskt av en grupp individer. Det finns anledning att analysera om denna generalklausul behöver förstärkas ytterligare. För att komma åt organiserad brottslighet eller systematisk brottslighet som begås av en grupp individer kan det t.ex. vara angeläget att myndigheter ges möjlighet att utbyta uppgifter om all slags brottslighet som begås av grupperingen eller nätverket i fråga. Vi är också öppna för att utbytet av uppgifter ska kunna ske mellan fler myndigheter än , något som regeringen äger makt att avgöra. För det andra behöver de offentliga utbetalningssystemen göras mycket robustare för att motverka att kriminella individer exploaterar olika trygghetssystem.