mot · H8023480 · 2020-10-06 00:00:00 — anser att det är av största vikt att skapa goda villkor och förutsättningar för familje- och jourhem samt att säkra att kvaliteten är så god som den någonsin kan vara. De ekonomiska förstärkningar av familjehemmen som föreslås i budgetpropositionen är angelägna och svarar delvis mot de krav tidigare ställt. Familjehemmen utgör en mycket viktig resurs för att kunna ge barn och unga en möjlighet att hitta rätt i sitt liv. Familjehem är en vanlig familj (kan se olika ut, finns inget krav på att det ska vara en kärnfamilj) som erbjuder sig att under åta sig att ge kärlek och trygghet till ett barn eller en ung människa. I en akut situation där ett barn/en ungdom far illa handlar det om att snabbt, oftast mycket snabbt, hitta ett alternativt boende. Det är då jourhem blir helt avgörande. Fler familjehem av god kvalitet behöver rekryteras. Men då måste villkoren och förutsättningarna för denna viktiga samhällsinsats förbättras. Det finns ett flertal frågor som behöver utredas i detta sammanhang, bland annat vad gäller rätt till tjänstledighet och villkoren för ersättning från socialförsäkringarna. Möjliggör förlängd familjehemsplacering vid gymnasiestudier När barn som är familjehemsplacerade fyller förlorar de ofta sitt familjehem eftersom de då blir myndiga. För vissa av dessa unga vuxna fungerar övergången bra, men många hamnar i en stor kris. Det är ofta unga som har en mycket tuff barndom bakom sig, med trauman, separationer och övergrepp, och de har ofta inget skyddsnät att falla tillbaka på. De måste på egen hand söka bostad, kunna försörja sig och ta hand om sig själva – som de ska klara sina studier på gymnasiet. Flera av dessa ungdomar blir aktualiserade hos psykiatrin i och med denna kris. har vårdnadshavare i en ”vanlig” familj försörjningsplikt till dess att barnet fyller , och om ungdomen studerar på gymnasienivå eller motsvarande kvarstår försörjningsplikten upp till 21-årsdagen. Vi föreslår att unga som före 18-årsdagen har varit familjehemsplacerade ska få vara kvar i familjen efter myndighetsdagen om de själva önskar det, till dess att de har slutfört sin gymnasieutbildning. Undvik omplacering av barn Inga barn ska behöva omplaceras på grund av att vuxna inte kan hålla sams. Anknytning bör väga tyngre i ärenden som gäller placerade barn, särskilt i frågan om var ett barn ska bo. Domstolarna måste bli bättre på att beakta barnets perspektiv. En översyn bör göras kring familjehemmens uppdrag och hur sammanbrott som resulterar i omplacering av barn kan undvikas. Överväg vårdnadsöverflyttning oftare och tidigare Det offentligas ansvar är särskilt stort för barn som har placerats utanför sin egen familj. Det är angeläget att stabilitet och långsiktighet kan säkerställas för placerade barn. Vårdnadsöverflyttning och möjligheten till adoption ska därför övervägas när placeringen pågått . Det är uppenbart att barn som placerats anknyter mer till sin nya familj ju som gått. När passerat och barnet känner sig som en i familjen måste detta beaktas tydligt när frågan om överflyttning ska avgöras. För mycket små barn kan detta handla . Vårdnadsöverflyttning bör därför övervägas och barnet ska ha tillgång till ett offentligt biträde. Vikten av barns anknytning och barnets ålder samt möjlighet att uttala sin önskan behöver vara vägledande vid bedömningen av vårdnadsöverflyttning. Även om man slentrianmässigt säger att blod är tjockare än vatten så gäller detta . Barn ska exempelvis inte behöva växa upp med en aktivt missbrukande förälder eller utsättas för vanvård. Vid alla sociala insatser som berör barn ska barnet ha rätt att framföra sin åsikt och det ska vara en del av beslutsunderlaget. Stärkt kompetens och säkerhet vid (Sis) (Sis) har boenden för barn och ungdomar som är dömda för brottslighet samt unga som av olika skäl inte bedömts kunna fungera i ett familjehem eller på ett HVB-hem. Syftet med vistelsen är att det ska vara en temporär lösning vilket ofrånkomligen leder till ett uppbrott. De barn som är placerade på boenden som drivs av Sis har en komplex situation och de är i behov av omfattande stöd. De ofta tuffa förhållanden som råder på Sis-boenden kan vara direkt olämpliga för många barn och ungdomar. Det är därför viktigt att bara de unga som behöver den typ av stöd som kan erbjudas på Sis-hem blir placerade där. Goda förutsättningar för och tillräckligt med platser vid familjehem och HVB-hem blir därmed viktigt för att undvika onödiga placeringar hos Sis. Unga som placeras kan ha ett utåtagerande beteende eller ha ett våldskapital som gör att det krävs särskilda förutsättningar för att vården ska fungera. För att kunna hantera de svåra situationer som då kan uppstå är det av största vikt att personaltätheten är god och att personalen har den specifika kompetens som behövs. Vidare krävs att boenden har de säkerhetsmässiga förutsättningar som behövs. Det är uppenbart utifrån de uppföljningar som görs av att så inte alltid är fallet. Den sociala barn- och ungdomsvården har haft svårigheter , vilket olika myndigheter och aktörer bekräftar. Enligt Ivos senaste rapport har myndigheten funnit brister i av de tillsynsärenden som gjorts , 549 ärenden av totalt 819. De vanligaste bristerna innefattar att personal saknar nödvändig kunskap, att det finns brister vid inskrivning, genomförande och uppföljning av stöd, vård och behandling samt brister i funktionsnedsatta barns och ungas rätt till delaktighet. Utöver detta förekommer det våld, kränkningar och övergrepp, av både medboende och personal. Andelen brister är högst vid HVB och stödboenden, och lägst vid de särskilda ungdomshemmen. Det har dessutom uppdagats att det förekommer oegentligheter som inte noterats i myndighetens inspektioner. Bland annat har det rapporterats om avskiljningar som gjorts i stor omfattning och i strid med de rutiner och kriterier som ska uppnås för att överensstämma med lagen. Det är uppfattning att avskiljningar enbart ska göras när det är nödvändigt för att skydda det enskilda barnet eller andra personer. Formen för avskiljningen ska vara så lite begränsande som möjligt och det ska aldrig accepteras att ett barn med tvång fråntas möjlighet till mänsklig kontakt. Total isolering är därmed helt oacceptabelt. I en följdmotion i [7] krävde vi att det ska tydliggöras i lagstiftningen att legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal ska ansvara för fortlöpande uppsikt under avskiljning och närvara vid bältesläggning. Det är något vi fortsatt driver. Det har även uppmärksammats att fel typ av nedläggning använts som riskerat att allvarligt skada barnet/ungdomen. Vi inser att det ibland behövs fysisk nedläggning för att i speciella situationer skydda såväl barnet/ungdomen som personalen, men nedläggningen ska då utföras enligt metoder som inte riskerar att medföra allvarliga skador. Vidare anser vi att fastspänning med bälte av patienter ska tas bort och att det ska vara obligatoriska uppföljningssamtal efter varje avslutad tvångsåtgärd. Regeringen bör återkomma till med en handlingsplan för att långsiktigt säkerställa tillräcklig och ändamålsenlig kompetens hos personal inom Sis verksamhet. Det är inte minst viktigt att säkerställa att det finns kompetens för att behandla psykisk sjukdom och missbruksproblematik/beroendesjukdom utifrån evidensbaserade metoder. För de barn och unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn för att vården ska kunna genomföras är en skyndsam placering på (Sis) i många fall det enda alternativet. Efterfrågan på platser har ökat och för är det prioriterat att öka antalet platser samt att öka kvaliteten och personalens kompetens. Vidare måste Sis förstärka skalskyddet genom fungerande säkerhetsanordningar. Lagändringar bör också övervägas. Vi kan se att Sis får ta emot alltfler unga som kommer från olika kriminella gängmiljöer. Detta är en företeelse som är relativt ny men ökande, och för att möta detta måste Sis utveckla nya arbetsmetoder för att relevant kunna möta den unge och ha den säkerhets som krävs. Detta är ett arbete som måste bedrivas långsiktigt och som kommer att kosta pengar. Regeringen behöver föreslå lagändringar som gör att visitationer kan göras i betydligt fler fall . Men även för att tillgång till mobiler eller andra digitala tjänster ska kunna begränsas avsevärt och inte behöva omprövas . Det borde kunna ske åtminstone om situationen är sådan att det är mer lämpligt. Den unge som dömts till sluten ungdomsvård och fyller kommer att lämna samhällsvården efter att vanligtvis genomförts utan krav på eftervård eller uppföljning. Vi menar att eftervård i olika former bör finnas som en möjlighet i syfte att säkerställa att de motivationsprogram och behandlingsprogram som genomförs under den slutna ungdomsvården kan fullföljas även då LSU-vården upphör. Ansvarsfrågor och samarbetet mellan Sis och Kriminalvården behöver utredas mot bakgrund av att allt fler unga med stort våldskapital döms till längre straff med sluten ungdomsvård. Unga med stort våldskapital placeras också med stöd av LVU och även där behöver situationen övervägas. Oavsett huvudman måste säkerhet, kompetens och möjlighet till skarpa åtgärder förstärkas för att klara den aktuella situationen. Hur en framtida gränsdragning ska se ut behöver analyseras så att den svarar mot dagens situation och de kommande lagändringar som aviserats avseende borttagen ungdomsrabatt och längre straff. ”Hälso- och sjukvård ingår i SiS uppdrag när det gäller elevhälsan, men myndigheten bedriver utöver det även viss annan hälso- och sjukvård enligt gällande lagar och föreskrifter”, enligt utdrag från Sis hemsida. Det vi vet är att ett mycket stort antal barn/unga som vårdas enligt LVU förutom sociala vårdbehov också har psykiatriska vårdbehov som behöver tillgodoses . Enligt kan andelen med både sociala och psykiatriska vårdbehov vara så stor som . Sis har dock inte något egentligt uppdrag att bedriva psykiatrisk vård. Den sjukvårdspersonal som finns anställd av Sis är sjuksköterskor. För att kunna möta varje barns/ungdoms behov, vilket är Sis uppdrag, är det förvånansvärt att Sis inte har ett klart uttalat vårduppdrag och att de inte har rätt att anställa läkare. Eftersom av placerade barn/unga har psykiatriska vårdbehov måste både lagstiftning och regleringsbrev ändras så att Sis får förstärka sin organisation med lämplig och ändamålsenlig läkarresurs och annan medicinsk kompetens. Sis tillförs 50 miljoner för att stärka kompetensen och säkerheten 2021–2023. Boende för barn och ungdomar med samsjuklighet Det är angeläget att skyndsamt inrätta en ny boende- och vårdform för barn och ungdomar med samsjuklighet mellan svår psykisk sjukdom och missbruksproblematik/ beroendesjukdom. Dessa unga hamnar ofta mellan stolarna och bollas runt mellan Sis-hem, psykiatrin och/eller beroendevården. har förväntningar på att den pågående , som tillsattes av regeringen efter ett tillkännagivande från en enig riksdag 2019, kommer lämna förslag inom detta område. Direktivet till utredningen är att skapa bättre förutsättningar för att barn och vuxna med allvarliga beroendeproblem och samtidig psykisk ohälsa ska kunna få en samordnad, behovsanpassad och patientcentrerad vård och omsorg som är av hög kvalitet och som kan erbjudas på lika villkor i hela landet. kommer följa frågan noga. Familjehem – lämpligast boende för ensamkommande anser att fler ensamkommande barn och ungdomar i första hand ska placeras i familjehem. För de barn och unga som ändå inte kan beredas plats i ett familjehem är det viktigt att kommunen kan erbjuda annat lämpligt boende. Den nya typen av boende, stödboende för unga mellan , som infördes är mycket välkommen. Det nya stödboendet är i första hand tänkt för unga personer men kan, om särskilda skäl finns, även omfatta barn och ungdomar i åldern 16–. Kommunernas socialnämnder ska ha ett övergripande ansvar, och en noggrann bedömning ska göras utifrån det enskilda barnets eller den unges behov. När den unge fyller bör den ha möjlighet att bo kvar i den kommun där de har etablerat sig. Barn som har utsatts för brott I de flesta fall är föräldrarna barnets bästa skydd. Tyvärr gäller det inte alla barn. Därför arbetar brett för att stärka det rättsliga skyddet för barn som utsätts för brott, men även för barn som bevittnar brott, exempelvis vid våld i nära relationer. Fler och bättre barnahus Barn som själv utsatts för eller bevittnat våld eller sexuella övergrepp är i ett oerhört underläge, särskilt om brottet begåtts av någon närstående. Samhället måste bli bättre på att lyssna på signaler från barn som far illa och vara berett att agera. Samarbetet mellan rättsväsendet, sjukvården och måste fungera så att inte det utsatta barnet hamnar mellan stolarna. Barnahus är ett samarbete mellan myndigheter kring barn som utsatts för brott. Polis, socialtjänst, psykolog, åklagare och läkare är samlokaliserade. Barnet får vara i en barnvänlig miljö vid förhör eller undersökningar. Polisförhören brukar hållas av en särskilt utbildad person, och åklagare, socialtjänst med flera följer förhöret så att barnet inte behöver berätta sin historia fler gånger än nödvändigt. Därför är barnahus något som ska finnas tillgängligt över hela landet. Vi kristdemokrater är glada för att vårt förslag bifölls i (2019/20:JuU29) just gällande att tillgängliggöra barnahus över hela landet. Barnahus finns på många platser i landet, men de fungerar olika bra, inte minst när det gäller tolkningen av respektive myndighets sekretesslagstiftning. Vissa barnahus verkar ha löst sekretessfrågan på ett funktionellt sätt medan andra barnahus tolkar sekretessreglerna på ett mer bokstavsbundet sätt, vilket riskerar att samarbetet mellan de olika parterna inte kan fungera på avsett sätt. För att komma tillrätta med detta måste regeringen inleda en översyn av sekretesslagstiftningen som säkerställer att de olika parterna i barnahusen kan samarbeta fullt ut för den unges skull. En förändring av sekretesslagstiftningen skulle också vara välkommet på fler områden där olika myndigheter samverkar kring barn som exempelvis riskerar att hamna i kriminalitet. Barnets rättigheter i rättsprocessen måste stärkas Vi vill att en särskild företrädare införs för barn som utsatts för brott av en vårdnadshavare för att barnet ska kunna förhöras av polis och eventuellt läkarundersökas utan vårdnadshavarens vetskap, detta för att undvika påverkan på barnet. Företrädaren kan exempelvis vara åklagaren i målet. Barn som utsatts för brott med fängelse i straffskalan ska också få rätt till målsägandebiträde. Rättsprocessen ska göras så lindrig som möjligt. Därför måste även alla yrkesgrupper inom rättsväsendet som möter barn utbildas. Domare och åklagare som handhar mål som rör övergrepp på barn ska ha specialkompetens för det. Även då barnet inte har varit det primära offret för brottet så kan barnet i allra högsta grad vara ett offer. Särskilt när det gäller våld i hemmet. Barn som bevittnat våld i hemmet måste därför synliggöras i rättsprocessen på ett bättre sätt. Uppgifter om barnets namn, personnummer och var det befunnit sig under misshandeln redogörs inte alltid , vilket gör det svårt att hjälpa barnet. Barnet betraktas därmed inte som en egen person med egna rättigheter i målet. Förebygg övergrepp mot barn Det förebyggande arbetet för att förhindra övergrepp mot barn behöver förstärkas. Inte sällan är det någon närstående som är utövaren. Möjligheten att tidigt upptäcka övergrepp mot barn beror i stor utsträckning på om barnet eller andra i barnets närhet vågar berätta. Ett led i att stärka barnens egen rätt till sin kropp är att förskolor arbetar medvetet med frågorna, att man på ett tydligt sätt som är anpassat för barnen informerar dem om gränser och hur viktigt det är att säga till när något är fel. Därför anslår 2021–2023 (under utgiftsområde 16) som förskolor kan ansöka om för att personalen ska få genomgå utbildning och införa arbetssätt som stärker barns integritet och motverkar sexuella övergrepp. Säker skolgång för barn i skyddat boende Barn vars föräldrar har skyddat boende har givetvis skolplikt och rätt till fortsatt skolgång. Men det ställer särskilda krav på den skola där barnet går. Såväl hemkommun som vistelsekommun har ett särskilt ansvar att beakta dessa barns situationer. Det handlar om många olika situationer som måste hanteras utifrån barnets behov av skydd. Uppföljning och kunskapsspridning om goda metoder behöver utvecklas. Inte minst barn som anhöriga behöver uppmärksammas mer än vad som görs . Barn omfattas av den paragraf i socialtjänstlagen som lyder: ”ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stödjer en närstående som har funktionshinder” (5 kap. 10 § socialtjänstlagen). gäller också att hälso- och sjukvården har ansvar för att särskilt beakta barns behov av information, råd och stöd om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med har en psykisk störning eller psykisk funktionsnedsättning, har en allvarlig fysisk sjukdom eller skada eller har ett missbruk av alkohol, annat beroendeframkallande medel eller spel om pengar eller oväntat avlider. Även om det har blivit bättre så är det inte alltid barn erbjuds det stöd de kan behöva utifrån sin ålder. Att inkorporerades i svensk lagstiftning är ett viktigt led i att stärka konventionens rättsliga ställning. Men det kommer inte att räcka. Det behövs ett perspektivskifte i vård och omsorg i hur barns rättigheter tas tillvara. Inte minst är det viktigt när barnets intressen och rättigheter står emot de vuxnas. Kommuner och regioner brottas med ett växande utanförskap, integrationsutmaningar och ett alltmer utmanande tryck på välfärden. finns det externa aktörer som vill vara med och bidra med kapital till sociala investeringar och effektiva lösningar på samhällsproblem. En variant av detta är sociala utfallskontrakt, en lösning som prövats framgångsrikt i främst och . [8] I sociala utfallskontrakt investerar en extern finansiär pengar i ett offentligt socialt projekt för att uppnå definierade mål som motsvarar mänskliga och ekonomiska vinster för den offentliga parten. Denna modell för att genomföra sociala investeringar är utvecklad utifrån internationellt testade modeller för utfallsbaserad finansiering. Ett socialt utfallskontrakt börjar med att en offentlig part (kommun och region) identifierar ett problem i samhället som de vill lösa genom att investera i det identifierade området. Förhoppningen är att detta ska leda till framtida kostnadsbesparingar för den offentliga parten. Steg två är att hitta extern finansiering för projektet, vilket görs genom att locka kapital från privata aktörer. Således står inte skattebetalarna för investeringen. Steg tre är sedan att formulera målen och vilka utfall som förväntas för att projektet ska anses som lyckat. Utifrån forskning och beprövad metodik tas ett åtgärdsprogram fram för att möta det identifierade problemet. I det sista steget sker en utvärdering för att klargöra om projektet skapat sociala förbättringar och, i så fall, ekonomiska besparingar för den offentliga parten. Om utvärderingen kan påvisa att kostnaderna för området minskat, återbetalas delar eller hela beloppet till finansiären. Uppstår långsiktiga vinster kommer också finansiären att få avkastning i likhet med de besparingar projektet inbringat till den offentliga parten. utfallskontrakt har exempelvis syftat till att minska risken för att barn och ungdomar ska hamna hos eller i fängelse. Även folkhälsoförbättrande projekt för att minska problem med astma har genomförts. Forskningen pekar på vikten av preventiva insatser i tidiga skeenden, eftersom det finns tydliga orsakssamband mellan problem i tidig ålder och problem senare i livet. i utanförskap kostar stora summor för de, ofta många, myndigheter som är involverade i varje människa i utanförskap. Behovet och de positiva offentligfinansiella effekterna är därför potentiellt enorma om utfallskontrakten används . Många kommuner använder sig av sociala investeringsfonder för att använda riktade pengar till projekt av socialt förbättrande karaktär. Lågt räknat har var femte kommun och fyra regioner infört sociala investeringsfonder som främst är avsedda för projekt inom skola, socialtjänst och arbetsmarknad – några kommuner fokuserar även på folkhälsa och kultur/fritid. Inom ramen för denna vilja kan en lösning med sociala utfallskontrakt både komplettera och förbättra kommunens finansiering av dessa projekt. Men framväxten av sociala utfallskontrakt har varit svag. I var först med att lansera ett socialt utfallskontrakt med en extern finansiär. [11] Därefter har två projekt startats i och i med externa leverantörer, i , och i . Utmaningarna och orsaken till den dåliga framväxten av sociala utfallskontrakt ligger dels i bristen på kunskap i användningen av sociala investeringsfonder hos de offentliga aktörerna. I en undersökning av Kommuner och Regioner (SKR) framgår att många kommuner efterfrågar stöd och vägledning för utformningen av denna typ av projekt. Det kommuner och regioner främst efterfrågar är kunskap kring metodik för uppföljning och utvärdering, samt metodik för vinst–förlust-kalkyler och sammanställningar av evidensbaserade program. Problemet ligger också i att relationen mellan risk och avkastning för den externa finansiären ofta är blygsam i den här typen av sociala investeringar. Exempelvis beräknas avkastningen i exemplet med bli mellan för den externa finansiären, förutsatt att effekterna blir likt beräknat. är förlusten ofta mellan –60 och –. För att öka förekomsten av sociala utfallskontrakt behövs därför satsningar för att lösa både kunskapsbrist och den bristfälliga viljan att investera. anser därför att det bör tas fram en nationell strategi för att möta behoven och underlätta framväxten av sociala utfallskontrakt samt införas en nationell fond för att höja attraktionen i att investera. Vi anslår medel för detta i utgiftsområde 16 . För att bekämpa gängkriminaliteten krävs stora satsningar på hela rättsväsendet, ökade befogenheter för polisen och insatser som gör att fler vittnar. Men för att knäcka gängkriminaliteten behövs satsningar på det förebyggande arbetet. Därför satsar på sociala åtgärder. Människor som senare i livet begår brott visar ofta upp tidiga varningstecken. De har ofta kontakt med i tidig ålder. De måste fångas upp innan det gått för långt och de gått in på brottets bana. Därför behöver stärkas. finns dock uppenbara brister. Hög personalomsättning, brist på socialsekreterare och ökad arbetsbelastning är några av områdena som har problem med. Medarbetarna inom behöver bättre stöd och resurser för att kunna utföra sitt arbete på bästa sätt. Det krävs också en samlad riktning på arbetet, med stöd från nationell nivå, såsom enhetliga modeller och metoder för det sociala arbetet med barn och unga, dels för att säkerställa att evidensbaserade arbetssätt används, dels för att öka jämlikheten i landet. Ett stort fokus bör läggas på att utveckla kompetensen om barn med neuropsykiatrisk funktionsnedsättning, för att säkerställa rätten till god och likvärdig vård mellan barn vars svårigheter beror på sociala grunder och barn vars svårigheter beror på neuropsykiatriska funktionshinder. behöver stärka arbetet med att identifiera barn som är i riskzonen och deras familjer så att åtgärder kan sättas in i ett tidigt skede. För att kunna bedriva ett effektivt arbete i dessa avseenden behöver finnas tillgänglig dygnet runt. har det yttersta ansvaret för att den enskilde får det stöd och den hjälp som den behöver. Det ligger i varje kommuns ansvar att verka för att barn och unga växer upp i trygga förhållanden. För att kunna utföra sitt arbete ska även samverka med bland annat hälso- och sjukvården, skolan och polisen. Både när det gäller att arbeta mot psykisk ohälsa och kriminalitet bland unga ligger ett stort ansvar på medarbetare.