mot · H8023275 · 2020-10-06 00:00:00 — Samhällsvård av barn och unga beslutas antingen med stöd av socialtjänstlagen (frivillig vård) eller lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. fanns totalt 7 300 barn och unga som fick någon form av insats enligt LVU. Barn och unga i samhällsvård har ofta en bakgrund med omfattande social problematik, hos barnet självt eller hos dess föräldrar. För många är prognoserna dåliga, med påtagligt högre risk för missbruk och kriminalitet, psykisk och fysisk ohälsa, misslyckande i skolan, arbetslöshet och bidragsberoende än vad som gäller för befolkningen som helhet. Behovet av kvalitetsförbättringar gällande vård är väl dokumenterat, och har också uppmärksammats i flera utredningar, tydligast i Utredningen om tvångsvård för barn och unga (SOU 2015:71). Trots att behovet av och förslagen till kvalitetsförbättringar i samhällsvården är stora har ännu inga initiativ tagits av regeringen i dessa grundläggande delar. Det är (SOU 2015:71) föreslog en ny lag om tvångsvård för barn och unga. Utredningens förslag skulle innebära ett stärkt barnrättsperspektiv och en ökad rättssäkerhet för barn i samhällets vård och särskilt för dem som behöver tvångsvård. Det är angeläget att lagförslaget bereds skyndsamt. har FN:s konvention om barnets rättigheter upphöjts till svensk lag. var ett av de länder som allra först ratificerade konventionen. Att konventionen numera har status av lag skärper ytterligare kraven på regeringen att visa engagemang och initiativkraft för en av de mest eftersatta grupperna av barn och ungdomar i landet. Liberalerna föreslår därför ett antal åtgärder för att uppnå kvalitetsförbättringar och stärka barnens rätt. Det handlar om följande: 1) inför tydliga mål och krav för tvångsvården i LVU samt omarbeta lagen för ökad tydlighet och begriplighet, 2) ett större urval på möjliga insatser både utifrån SoL och LVU, 3) utveckla stödet till samhällsvårdade barn i skolsituationen samt stärk tillsynen, 4) utveckla stödet till samhällsvårdade barn i skolsituationen samt stärk tillsynen samt 5) utveckla system för utvärdering av samhällsvården. Tydliga mål och begriplig struktur för LVU Att omhänderta ett barn för vård enligt LVU är ett av de mest ingripande beslut som samhället kan fatta, i förhållande till både barnet och dess föräldrar. Det är bl.a. mot den bakgrunden anmärkningsvärt att lagen i dess nuvarande utformning inte innehåller några bestämmelser med tydliga mål och krav för vården. Det torde vara en grundläggande fråga om rättssäkerhet att såväl barnet som dess föräldrar kan utläsa av lagen vad man har rätt att kräva av vården och vad som ska känneteckna den. Tydliga mål för vården är rimligen också en förutsättning för en effektiv tillsyn och ett fungerande system för uppföljning och utvärdering. Därför bör LVU kompletteras med bestämmelser som särskilt anger att vården ska vara trygg och säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Vården ska ges med omtanke och bygga på respekt för barnets eller den unges människovärde och integritet samt med aktning för barnets eller den unges person och egenart. Vården ska ges utifrån en helhetssyn och bedrivas i samverkan med andra berörda samhällsorgan. Vården ska planeras/utformas utifrån barnets behov och inte utifrån ett föräldraperspektiv. Vi kan inte låta föräldrarätten väga tyngre än ett barns trygghet och stabilitet. Barn ska inte ses som föräldrars ägodelar. Med att vården ska vara trygg och säker ska förstås att ett barn inte ska utsättas för t.ex. övergrepp under vården. En ändamålsenlig vård innebär exempelvis att ett barn med en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning ska erhålla vård i en miljö där sådan kompetens finns. Krav på kontinuitet innebär att ett barn inte ska behöva riskera att omplaceras åtta–tio gånger till olika familjehem under sin uppväxt, vilket faktiskt sker . Varje avbrott i vården bör utredas och analyseras så att avbrott kan förebyggas. LVU i dess nuvarande utformning brister inte enbart i fråga om tydliga mål för vården utan också när det gäller begriplighet och överskådlighet. Även från dem som arbetar inom finns vittnesmål om svårighet att förstå och tillämpa lagen. Problemen för barn, unga och deras föräldrar att förstå lagen, alltså för dem som primärt berörs, torde vara uppenbara. Därför behöver LVU revideras för att bli mer pedagogisk och överskådlig, och därmed begriplig också för dem som primärt berörs av den. LVU ska vara en skyddslag för barn. Detta handlar om rättssäkerhet. Ett stärkt barnrättsperspektiv i lagstiftningen förutsätter således att lagen kompletteras med tydliga mål samt att den omarbetas för ökad tydlighet och begriplighet. Större urval av möjliga insatser behöver ha ett större urval av möjliga insatser inom ramen för både SoL och LVU. Vi vill stärka befogenheter att besluta om obligatoriska insatser på hemmaplan. är det möjligt att använda så kallat mellantvång för ungdomar på grund av de ungas eget beteende. De kan exempelvis åläggas att delta i behandling under öppna former för missbruk eller dylikt. Däremot ger dagens lagstiftning inte utrymme att använda så kallat mellantvång när riskerna för ett barns utveckling och utsatthet hänger samman med vårdnadshavarnas agerande. Av den sakpolitiska överenskommelsen mellan Socialdemokraterna, framgår att LVU ska skärpas i syfte att öka möjligheterna att utan föräldrars samtycke ge insatser till unga vid misstanke om hedersbrott. Vi välkomnar det och konstaterar att den möjligheten bör finnas även när det finns andra orsaker eller motiv till barns utsatthet. I den här typen av insatser är det också viktigt att de vid behov kan utföras utan föräldrars vetskap. Liberalerna anser att socialnämnden behöver ha möjlighet att besluta om sådana obligatoriska insatser även för föräldrar till ett barn . Under förutsättning att barnet inte utsätts för våld, så att mer långtgående åtgärder blir nödvändiga, är målet med en sådan tidig intervention från det allmännas sida att barn ska få tillgång till omsorg och en trygg barndom. Om detta inte är tillräckligt behöver ha beredskap att oftare gå in med omhändertagande enligt LVU i de fall då detta är nödvändigt för att skydda ett barn. Vi utvecklar våra förslag närmare i vår motion om insatser för unga lagöverträdare, men mellantvång gentemot vårdnadshavare kan komma i fråga även vid omsorgsbrister där barnet far illa. Ökat stöd i skolan till placerade barn En rad forskningsstudier samt rapporter från myndigheter har visat att skolresultaten för barn i samhällsvård är den parameter som har störst betydelse för hur livet ska utvecklas. Misslyckande i skolan är starkt kopplat till påtagligt högre risk för bl.a. missbruk och kriminalitet, ohälsa, självmord och annan förtida död. Flera studier visar att placerade barn, trots likartade kognitiva förutsättningar, i väsentligt lägre grad än jämnåriga klarar av att uppnå behörighet till gymnasiestudier. Misslyckandena i skolan kan bl.a. förklaras av instabil uppväxtmiljö, med återkommande omplaceringar och skolbyten, att frågan inte varit tillräckligt högt prioriterad samt oklar ansvarsfördelning mellan skola och socialtjänst. I öppna jämförelser från framkommer att av tjugoåriga kvinnor och av män som var placerade hela årskurs 9 hade avslutat treårigt gymnasium 2018. Detta kan jämföras med jämnåriga som inte var placerade, där andelen var respektive . Det är således dramatiska skillnader. Skollagen är relativt tydlig när det gäller skolans ansvar att lämna stöd till elever som riskerar att inte uppnå gällande kunskapskrav. Eleverna ska då skyndsamt ges stöd i form av extra anpassningar. Om elever trots stöd inte når upp till kunskapskraven ska detta anmälas till rektor, som därefter skyndsamt ska utreda och fatta beslut om att eleven ska ges särskilt stöd. Särskilt stöd i skolan till familjehemsplacerade barn kan se ut på olika sätt, men det är viktigt att de metoder som används är evidensbaserade och är grundade i vetenskap och beprövad erfarenhet. och andra ansvariga myndigheter kan bidra till att sprida kunskap om metoder, såsom Skolfam, som utvecklats för att ge särskilt stöd i skolan till familjehemsplacerade barn och som enligt utvärderingar visar goda resultat. Vilka metoder som används ska bedömas av professionerna utifrån den dokumenterade effekten. Det är enligt Liberalerna av största betydelse att det görs målmedvetna och systematiska insatser för att öka stödet till barn i samhällsvård. bl.a. fordras stärkt tillsyn av hur ovan nämnda bestämmelser i skollagen tillämpas i praktiken. Troligen behövs också olika former av ökad styrning från nationell nivå för att komma till rätta med problemet. När samhället tar över ”föräldraskapet” så kan det inte gå sämre för barn i skolan. Då sviker vi åter dessa barn. Stöd till barn och unga efter avslutad samhällsvård Som nämnts tidigare är prognoserna för hur livet ska utvecklas ofta betydligt sämre för barn och unga som befunnit sig i samhällsvård än vad som gäller för barn och unga generellt. Till stor del kan detta sannolikt tillskrivas de uppenbara brister som finns i fråga om uppföljning av och stöd till barn och unga efter avslutad vård. Här ligger , i förhållande till övriga nordiska länder, långt efter när det gäller att prioritera området och erbjuda stöd. Det behöver därför finnas bestämmelser om att det i genomförandeplanen ska anges hur barnet eller den unge ska förberedas för tiden efter det att vården har upphört. Likaså bör det i socialtjänstlagen införas bestämmelser som förtydligar och konkretiserar vilken inriktning stödet till barn och unga bör ha, efter avslutad vård. Här behövs ett systematiskt utvecklingsarbete med målet att ta fram praktisk kunskap om stöd och hjälp för övergång från placering till ett självständigt vuxenliv. Unga som har varit placerade och slutar sin placering pga. att de blivit myndiga eller fyllt måste erbjudas individanpassade riktade insatser vid behov. Systematisk uppföljning och utvärdering Utformningen och kvaliteten på samhällsvården har stor, ibland avgörande, betydelse för hur framtiden kommer att te sig för barn som omfattats av vården. uppgår samhällets kostnader för vården till mycket stora belopp. Trots detta saknas ett system för systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering av samhällsvården. Uppföljning och utvärdering utgör dessutom en närmast självklar del av allt utvecklingsarbete. Mot bl.a. denna bakgrund föreslog att regeringen skulle uppdra åt Myndigheten för vård- och omsorgsanalys att utarbeta ett system för en sådan systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering. Något sådant uppdrag lämnades aldrig av regeringen. Myndigheten beslutade då, efter det att betänkandet överlämnats, att på eget initiativ utarbeta ett förslag till ett sådant system. Förslaget överlämnades till regeringen för sedan, men dessvärre har ännu inte några initiativ från regeringens sida tagits. har även andra studier pekat på skillnader mellan olika grupper av barn i tillgången till insatser från . Till exempel beviljas pojkar med utländsk bakgrund i mindre grad insatser än pojkar födda i , trots likartade behov, enligt en rapport från Myndigheten för vård- och omsorgsanalys 2018. Samhällsvården för barn och unga fordrar på en rad områden ett systematiskt utvecklings- och förbättringsarbete. Mot den bakgrunden är det av största betydelse att regeringen vidtar åtgärder för att få till stånd ett system för systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering av samhällsvården för barn och unga. Stärkt samarbete kring placerade barn Samarbetet mellan skolan, skolhälsovården och kring barn som har placerats utanför hemmet bör stärkas. Många placerade barn har eftersatta hälsoproblem och har på grund av omsorgsbrist inte fått gå på rutinmässiga hälsokontroller. Forskning visar att familjehemsplacerade barn har mycket höga överrisker för framtida problem som missbruk, kriminalitet och psykisk ohälsa. Barn reagerar olika på allvarliga händelser. Vissa barn klarar sig på egen hand medan andra får symtom som håller i sig. Det kan vara svårare att känna igen posttraumatiskt stressyndrom (PTSD) hos barn än hos vuxna. Det är därför viktigt att alla ansvariga runt barn är medvetna och uppmärksamma på symtomen och pratar med de barn som de känner oro för. Barn som har PTSD kan visa olika symtom. PTSD hos barn kan visa sig genom att barn återupplever det som har hänt. Andra barn undviker saker som påminner om det som har hänt, och vissa barn är överdrivet vaksamma. PTSD hos barn kan också leda till att barn har svårt att minnas viktiga delar av det som har hänt. Barn kan även ta på sig skuld och känna skam. För många barn har hälsovården varit bristfällig före placeringen. finns också luckor i dokumentationen kring barnens hälsa. beslutade att alla placerade barn ska erbjudas en hälsokontroll (bet. 2016/17:SoU11). Det är viktigt att denna innebär en grundlig och systematisk uppföljning av barnens hälsa, och att det sker tillsyn över hur bestämmelsen om hälsokontroller efterlevs. Barn som far illa under placeringen Vi bär som samhälle det hela ansvaret för ett placerat barns trygghet, men har ett flertal domar fallit efter sexuella övergrepp på HVB-hem. Detta är oacceptabelt och går inte att försvara. Inspektionen för vård och omsorgs () uppdrag behöver förtydliga att placerade barn och unga i högre grad än ska skyddas och följas upp. Dessutom måste den som är ansvarig för ett HVB-hem ha kunskap och utbildning för att kunna förebygga och upptäcka när ett placerat barn utsätts för sexuella övergrepp och far illa. behöver få i uppdrag att ta fram kunskapsstöd för detta. HVB-hemmen utreder själva misstänkta övergrepp, söker orsaker och systemfel och vidtar därefter åtgärder. När en anställd anmäls av ett placerat barn bör sådana utredningar göras av en oberoende, extern part. Ansvariga för såväl privata som offentligdrivna HVB-hem bör även få en utökad anmälningsplikt direkt till eller till polisen vid missförhållanden. Våra allra mest utsatta barn och unga måste vara trygga. Förbättra uppföljning av barnärenden uppföljning av enskilda barnärenden behöver förbättras. Det är av stor vikt inte bara för de barn som direkt berörs, utan också för att bättre ska kunna utvärdera effektiviteten av olika insatser och förbättra sina arbetsmetoder på . Under en pågående insats behöver kontinuerlig uppföljning ske där barnets helhetssituation bedöms. När barnets situation kräver det kan socialnämnden behöva göra överväganden betydligt oftare än de sexmånadersintervall som är regel. En större flexibilitet behöver finnas för hur ofta överväganden sker. En utvärdering av ändringen gällande antal besök en socialsekreterare ska göra för ett barn som är placerad. var det enligt föreskrifter, men detta ändrades till att man ska anpassa efter barnets behov. Men här finns det en risk att det blir utifrån vad som blir bäst för socialsekreteraren och inte barnet. Särskilt viktigt är att en noggrann uppföljning görs då det blir aktuellt att överväga återplacering till barnets vårdnadshavare. Konsekvenserna av att barnet återplaceras med sin förälder ska då utvärderas utifrån barnets aktuella situation och förälderns förutsättningar, och vägas mot de konsekvenser som skulle finnas i att låta barnet stanna kvar i en familjehemsplacering eller annan boendeform i regi. Det behöver även finnas möjlighet till uppföljning av de fall då en utredning avslutats utan åtgärd. Även om det inte bedömts motiverat att sätta in en insats kan i många fall oro för barnets situation kvarstå. Det behöver då finnas ökade möjligheter för att på eget initiativ följa upp hur barnets situation utvecklats , även om ingen ny orosanmälan inkommit. I betänkandet från utredningen socialtjänst (SOU 2020:47) föreslås att tiden för uppföljning efter avslutad utredning ska förlängas från . Detta är ett steg i rätt riktning, men vi anser att tidsgränsen bör förlängas ytterligare. Likaså behöver uppföljningen förbättras av hur det gått för barnet efter att en placering har avslutats. Också här föreslår utredningen socialtjänst en tidsgräns . Detta är alldeles för kort med tanke på att många av de barn och unga som blivit placerade har en utsatt situation där i många fall riskfaktorer kvarstår. Det behöver finnas betydligt bättre möjligheter för att följa upp situationen för tidigare placerade unga även på . Utan några jämförelser i övrigt kan det dras en parallell till hälso- och sjukvården, där uppföljningen i vissa fall kan pågå efter avslutad behandling om detta bedöms viktigt för den enskilde. Vi är övertygade om att det på motsvarande sätt kan gå att åstadkomma en långtidsuppföljning med respekt för den enskildes integritet även inom . Bättre kvalitet hos Sis De allra flesta barn och unga som behöver placeras i samhällets vård utvecklas bäst i ett familjehem. Men en del som har problem med missbruk, kriminalitet eller psykisk ohälsa kan behöva ett mer kvalificerat stöd och ett boende som har befogenheter att använda visst tvång, exempelvis låsta dörrar. Det är Statens institutionsstyrelses uppgift att tillhandahålla den vården. Tyvärr finns det alltför många tecken på att verksamheten har stora problem. Det handlar om platsbrist och resursbrist, som efterfrågan på vård i Sis regi har ökat. Media, forskare och behandlingspersonalens fackliga organisationer larmar om missförhållanden, om för lite vård och för mycket tvång. Internationell forskning betonar vikten av att ha ett traumamedvetet fokus inom institutionsvård, vilket även Sis rapport visar. Det skulle behöva läggas ett uppdrag på Sis att utveckla ett systematiskt utvecklingsarbete kring detta. Det finns situationer då det kan vara nödvändigt med vissa befogenheter att använda tvång, till skydd för det enskilda barnet och andra, men det ska alltid vara en sista utväg. Tyvärr finns det alltför många exempel på att personalen vid särskilda ungdomshem använt sina befogenheter på ett felaktigt sätt. Avslöjanden i media kring 2010 och kring missförhållanden ledde till skärpta rutiner hos . Men 2017 avslöjades åter hur avskiljning använts i strid med regelverket. Det har använts som bestraffning mot unga som varit suicidbenägna och det har använts mot barn så unga som . har kritiserats både av mot tortyr och av för att isolering används mot minderåriga i arrest, häkte och särskilda ungdomshem. Det är inte förenligt med och inte heller med FN:s konvention mot tortyr. Som både (SOU 2015:71) och har påpekat finns det inga som helst terapeutiska effekter av att avskilja ett barn. Vi menar därför, i likhet med bland annat , , , , och , att avskiljning inte bör vara tillåtet, för att säkerställa att incitamenten att använda alternativa metoder blir tillräckligt starka. Personalen ska ha den kompetens som krävs för att förebygga kritiska situationer och lösa konflikter utan våld eller tvång. Det är också statens ansvar att de särskilda ungdomshemmen har tillräckliga resurser för att säkerställa detta. Ett annat sätt att förebygga kritiska situationer är att de särskilda ungdomshemmen får arbeta med just de ungdomar som de har kompetens för – de med allvarliga, huvudsakligen psykosociala problem som missbruk och kriminalitet. Många av de barn och unga som tillhör de särskilda ungdomshemmens målgrupp har en sammansatt problematik och därför behövs ett nära samarbete med barn- och ungdomspsykiatrin. Men enligt hade knappt en tredjedel av Sis ungdomshem samarbetsavtal om psykiatrisk vård. Det förekommer att hälso- och sjukvården vägrar att ta emot ungdomar som Sis har bedömt behöver psykiatrisk vård. Institutionschefer rapporterar om svårigheter att få akut hjälp från psykiatrin vid exempelvis suicidförsök, allvarligt självskadebeteende eller psykoser. Yngre barn bör endast i yttersta undantagsfall vårdas vid särskilda ungdomshem och då inte tillsammans med äldre. Enheterna för yngre barn bör vara små och familjehemsliknande, med personal med särskild kompetens att arbeta med yngre barn med allvarliga psykosociala problem. Genom budgetpropositionen möjliggörs stora satsningar på , något som lägger grunden för ett förbättringsarbete i verksamheten. Placerade barn som försvinner Det förekommer att barn avviker från boenden där de har placerats av samhället. Ofta beror försvinnanden på missförhållanden såsom våld, hot, övergrepp och kränkningar, på psykisk ohälsa eller på att barnen saknar familj och vänner. Ju fler placeringar ett barn har bakom sig, desto större är risken att barnet försvinner, enligt internationell forskning. Barn som är försvunna lever i en mycket utsatt situation. Det är ett mycket hårt liv, och många lever på gatan. Flickor och pojkar berättar om sexuellt utnyttjande, om hur de har utnyttjats för prostitution. möten med barn och unga visar att många far mycket illa som avvikna och kan ha stora behov av vård och behandling om de återfinns. I den senaste utvärderingsrapporten från uppmanas svenska myndigheter att öka sina ansträngningar för att motverka handel med barn, bland annat genom informationsspridning och genom att vidta åtgärder för att hindra försvinnanden av ensamkommande barn. Samhället måste inte minst förebygga att barn avviker genom att placerade barns trygghet säkerställs. bör få ett särskilt uppdrag att i samarbete med Myndigheten för vårdanalys arbeta för att förebygga försvinnanden, liksom för att säkerställa stöd, skydd och den vård som behövs när ett barn kommer tillbaka. Barn som återvänder måste få berätta och bearbeta det som de har varit med om, inklusive våld, övergrepp, drogberoende och kriminalitet. Barn som har migrerat till är en särskild riskgrupp för försvinnanden. Vissa barn som migrerar till försvinner redan innan de har sökt asyl eller på annat sätt gett sig till känna för myndigheterna. Andra gör det . En del försvinner när de har fått avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd, men det finns också de som försvinner sedan de har fått uppehållstillstånd. En del hittas, men långt ifrån alla. När barn utan skyddsnät kommer till ökar risken för att de ska utnyttjas inom exempelvis sexhandeln. har de även utsatts för övergrepp under flyktvägen till . Ärenden om barn i migration som försvinner får inte trilla mellan stolarna. Det är angeläget att tull, gränspolis och andra myndigheter samverkar och ges förutsättningar att utarbeta metoder för en utökad och bättre kontroll. finns inget samordnat system för att barn som försvinner ska uppmärksammas, och i vissa fall letar ingen. I finns organisationen () som stöd för polis och socialtjänst såväl när barn försvinner som när de utsätts för övergrepp. Även bör inrätta en motsvarande funktion, och den institution, socialtjänst eller person som tagit över vården av ett barn bör bli skyldig att rapportera om ett barn försvinner både till polis och till ett sådant nationellt centrum efter att barnet försvunnit. Vi vill lagstadga eftersök av alla barn som avviker. I Liberalernas motion om hedersrelaterat våld och förtryck tar vi upp våra förslag gällande barn som förs ut ur landet för att giftas bort eller könsstympas utomlands. Barns rätt till umgänge med andra än vårdnadshavare ändrades så att socialnämnden kan föra talan om umgängesrätt även för andra än vårdnadshavare om detta bedöms vara önskvärt ur barnets synpunkt. Det var en viktig markering av att ett barn inte bara behöver sina vårdnadshavare, utan det kan också finnas andra vuxna som är särskilt viktiga för barnet att ha kontakt med. Det kan handla om styvföräldrar/bonusföräldrar, far- eller morföräldrar eller andra. Det är viktigt att umgängesfrågorna hanteras ur barnets perspektiv. Lagstiftningen ska trygga barnets rätt till kontakt med de vuxna som är viktiga för barnet, inte vuxnas rätt att kräva umgänge med ett barn. Den aktuella bestämmelsen i förefaller ha använts ytterst sparsamt av socialnämnderna. Om lagstiftarens intentioner med lagstiftningen inte fått genomslag i praktiken är det allvarligt, och något som går ut över de barn som inte får rätt till umgänge med vuxna som betyder mycket för dem.