mot · H8023050 · 2020-10-06 00:00:00 — Vi backar inte på vårt krav om att estetiska ämnen ska återinföras på samtliga nationella gymnasieprogram. För är bildning för alla en självklar del av en jämlik skola. Inför ämnesbetyg i gymnasieskolan Dagens system med kursbetyg i gymnasieskolan innebär att elevens betyg på en enskild kurs, som ibland sätts redan under första terminen, finns kvar i examensbeviset oavsett hur eleven utvecklas i ämnet därefter. konstaterade i betänkandet En gymnasieutbildning för alla – åtgärder för att alla unga ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning (SOU 2016:77) att ett införande av ämnesbetyg i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan kan leda till flera förbättringar för elever och lärare. Enligt utredningen kan elevers kunskapsutveckling bättre och mer långsiktigt stödjas med ämnesbetyg. Om lärandet sker över blir inte varje bedömningstillfälle lika avgörande för elevens betyg och betyg som sätts efter avslutade ämnesstudier kan med större säkerhet spegla elevernas faktiska kunskaper. En del elever uttrycker att de upplever systemet med kursbetyg som motiverande eller belönande, men uppger att systemet hämmar deras vilja och förmåga att lära sig. Många elever upplever också en ökad stress och psykisk ohälsa där den ständiga rädslan att misslyckas spelar roll. uppger vidare att ämnesbetyg kan bidra till att göra läraryrket mer attraktivt och minska den stress som lärare kan uppleva i sitt arbete på grund av dagens omfattande arbete med betyg och bedömning. lämnade i sitt betänkande Bygga, bedöma, betygssätta – betyg som bättre motsvarar elevernas kunskaper (SOU 2020:43) förslag på hur ett system med ämnesbetyg kan införas i gymnasieskolan. Utredningen instämmer med och menar att om de positiva effekterna av ämnesbetyg ska uppnås, behöver även undervisningen i gymnasieskolan ämnesutformas. Betyg ska spegla faktiska kunskaper, främja lärande och uppmuntra elever att anstränga sig. Med ämnesbetyg, i stället för kursbetyg, kan eleverna få möjlighet att utveckla sina kunskaper i mer omfattande ämnen, som lärarna får mer tid på sig att göra väl avvägda bedömningar av elevernas kunskaper. De betyg som sätts blir också mer rättvisande och säger mer om elevernas kunskaper efter avslutad utbildning. Även lärarnas arbete kan underlättas om de inte behöver börja om med varje ny kurs i ett ämne, utan kan bedriva undervisningen mer långsiktigt och utifrån en större helhetssyn, såväl på elevernas kunskapsutveckling som på ämnet. Därför bör ämnesbetyg införas i gymnasieskolan. Förbättra planeringen av gymnasieutbudet Sedan friskolereformen har antalet gymnasieskolor i ökat, och konkurrensen mellan skolor har lett till att utbudet av utbildningar som erbjuds inte alltid är vare sig likvärdigt eller samhällsekonomiskt effektivt. Till exempel förekommer det på vissa håll ett överutbud av populära gymnasieprogram, som viktiga yrkesutbildningar är halvfulla eller helt saknas på andra. I praktiken är det marknaden som styr hur utbudet ser ut. Särskilt dyra yrkesutbildningar riskerar att prioriteras bort, vilket leder till problem för landets kompetensförsörjning. Det är bara hälften av alla gymnasieelever som går i en gymnasieskola i den egna hemkommunen. Den andra hälften pendlar till en skola i en annan kommun eller går i en fristående skola i den egna eller en annan kommun. För många kommuner är det svårt att på egen hand erbjuda ett brett utbud av gymnasieutbildningar. Det finns därför ett stort behov av samverkan och gemensam planering, både kommuner emellan och mellan kommuner och enskilda huvudmän. Utredningen om planering och dimensionering av komvux och gymnasieskola har haft i uppdrag att se över styrningen av gymnasieskolan och komvux. Syftet har varit att öka likvärdigheten, höja resursutnyttjandet och skapa ett brett utbildningsutbud i hela landet för att bättre möta arbetsmarknadens kompetensbehov. I utredningens betänkande Gemensamt ansvar – en modell för planering och dimensionering av gymnasial utbildning (SOU 2020:33), som är ute på remiss, föreslås bland annat att staten ska stödja och styra skolhuvudmännen mer när det gäller planering och dimensionering av vilka utbildningar som ska erbjudas. Den ökade statliga styrningen av utbudet ska gälla både kommunala och enskilda huvudmän och utbudet av utbildningar ska bestämmas med hänsyn både till elevernas önskemål och behov, och till arbetsmarknadens behov. Vidare föreslår utredningen mer inslag av planering och samarbete mellan huvudmän kring gymnasieskolan och komvux samt att ett kompensatoriskt schablonbelopp som utgår ifrån elevernas meritvärde i införs i syfte att stärka förutsättningarna för kompensatoriska åtgärder i gymnasieskolan. Frågan om ifall det är elevernas eller arbetsmarknadens behov som ska styra utbudet av gymnasieutbildning är viktig men inte enkel. Vi vet att en gymnasieexamen är den viktigaste arbetslöshetsförsäkring vi kan ge våra ungdomar, och då kan vi vare sig tvinga elever till utbildningar de inte vill gå eller bortse från kompetensbehoven på arbetsmarknaden. När alla remissinstanser har kommit in med sina förslag och synpunkter behöver ett väl avvägt förslag utarbetas. Syftet måste vara att öka likvärdigheten i gymnasieskolan och ge alla gymnasieelever goda framtidsmöjligheter. Fler behöriga lärare, särskilt till de skolor som har det tuffast Skickliga lärare med förmågan att möta varje elev utifrån den enskildes behov och förutsättningar är en nyckel för en jämlik skola. Vi ser färre behöriga och erfarna lärare i de skolor som har det tuffast. Lärarbristen utmanar därför skolans jämlikhet. Det finns inget Alexanderhugg som ensamt löser lärarbristen men det finns många viktiga och nödvändiga insatser som gör stor skillnad och möjliggör fler behöriga lärare till de skolor som har det tuffast. Lärarbristen kräver innovativa, kraftfulla insatser och nära samverkan mellan staten, huvudmännen och de universitet och högskolor som anordnar lärarutbildningar. En nödvändig åtgärd är att fortsätta bygga ut antalet utbildningsplatser och höja kraven under lärarutbildningen. De som vill bli lärare, och klarar den svåra lärarutbildningen, ska också kunna bli lärare. Det är positivt att det nu görs stora satsningar på kompletterande pedagogisk utbildning, KPU, som ger personer med tidigare akademiska studier möjlighet att ställa om till läraryrket och på möjligheter till kompletterande utbildning för de som jobbar som förskollärare eller lärare men saknar examen. En annan viktig insats för att locka fler till lärarutbildningen är att ge fler möjligheten att kombinera lärarstudier och arbete på en skola. har länge drivit att den framgångsrika modell med arbetsintegrerad lärarutbildning där studenterna kombinerar studier och arbete bör skalas upp. Därför är det glädjande att medel nu avsatts för att göra denna utbildningsform tillgänglig i fler delar av landet. Även fjärr- och distansundervisning är en viktig del i att hantera lärarbristen och försäkra att också elever i till exempel glesbygd kan undervisas av behöriga lärare i alla ämnen. Närundervisning måste alltid vara utgångspunkten, men möjlighet till fjärr- och distansundervisning i vissa moment i vissa ämnen behövs för att underlätta för särskilt mindre skolor att erbjuda en utbildning av god kvalitet. Potentialen i fjärr- och distansundervisning, liksom de erfarenheter som skolorna har gjort av denna med anledning av coronapandemin, bör tas tillvara och utvecklas. Det är avgörande att lärare och rektorer får bättre möjligheter att utvecklas i yrket . vill därför att ett professionsprogram för lärare och rektorer blir verklighet i linje med det förslag som lämnades i betänkandet Med undervisningsskicklighet i centrum – ett ramverk för lärares och rektorers professionella utveckling (SOU 2018:17). Det innebär bland annat att lärare och rektorer får förutsägbara kompetensnivåer som vägleder utvecklingen i yrket, att tydliga processer för att erkänna lärares och rektorers kompetens kommer till stånd, att en mer samlad och förstärkt kompetensutveckling utformas och att vi får större möjligheter att rekrytera de skickligaste lärarna och rektorerna till att utföra de svåraste uppgifterna. Just möjligheten att använda kompetens mer strategiskt, så att de skolor som har det tuffast också får möjlighet att rekrytera de allra skickligaste lärarna och rektorerna, är viktigt för skolans jämlikhet. Kontinuerlig utveckling i yrket och en god löneutveckling för de lärare som tar sig an de svåraste utmaningarna har betydelse, men för att långsiktigt locka de skickligaste lärarna till de skolor som har störst utmaningar krävs även insatser för lärarnas arbetsmiljö. Det kan handla om exempelvis mindre klasser och mer tid för planering, uppföljning och möten med varje enskild elev. Ökad anställningstrygghet för universitetslärare och forskare Även lärare på universitet och högskola måste få trygga anställningsvillkor och möjligheter att stärkas och utvecklas i sin pedagogiska uppgift. är det mycket vanligt med tidsbegränsade anställningar för undervisande och forskande personal i högskolan. Enligt () är andelen visstidsanställningar dubbelt så hög bland universitetslärare och forskare jämfört med den övriga arbetsmarknaden. Situationen i högskolan kompliceras genom att flera regelverk möjliggör visstidsanställningar vid sidan om LAS. Den bristande anställningstryggheten är naturligtvis ett orosmoment för den enskilde, men riskerar även på ett strukturellt plan att leda till personalflykt från våra lärosäten. Det skapar sämre förutsättningar för god kvalitet i såväl den högre utbildningen som den akademiska forskningen. Andelen otrygga anställningar varierar både mellan lärosäten och ämnesområden och mellan kategorier av undervisande och forskande personal. Styr- och resursutredningen (SOU 2019:6) föreslog en jämnare fördelning mellan lärosätenas basanslag och medel till forskningsråden. Utredningen varnar också för en prestationsbaserad resurstilldelning av de fasta anslagen utifrån citeringar och externa anslag. anser i linje med utredningen att ökade basanslag ska fördelas så att medlen används till att trygga anställningar på landets lärosäten i syfte att skapa långsiktighet genom trygga lär- och forskningsmiljöer för landets studenter, universitetslärare och forskare. Stärk studenters psykosociala hälsa Den psykiska ohälsan är alltför utbredd bland studenter vid lärosäten. enkätundersökningar visar att högskolestudenter oftare lider av ett nedsatt psykiskt välbefinnande jämfört med yrkesarbetande i samma åldersgrupp. CSN har i uppdrag att följa och analysera studenternas sociala och ekonomiska situation. I regleringsbrevet gjorde regeringen ett tillägg till detta så att myndigheten ska rapportera avseende studiesociala frågor med syfte att skapa ett underlag och ökad kunskap i arbetet med att främja studerandes fysiska och psykiska hälsa. Vi menar att det behövs en genomgripande nationell kartläggning av studenters psykiska hälsa med förslag till åtgärder. Särskilt behöver studenters möjligheter till sjukskrivning och rehabilitering på samma villkor som anställda belysas. Studenthälsan är en central aktör, men den fungerar väldigt olika vid de olika lärosätena. Regeringen har genom regleringsbrev uppdragit UKÄ att göra en kartläggning av lärosätenas arbete med studenthälsovård bland annat för att tillse att studenthälsan ska bli mer jämlik över hela landet. Det är ett bra och viktigt steg på vägen. När uppdraget redovisas behöver arbetet tas vidare för att förtydliga studenthälsans uppdrag med målet att öka studenternas psykiska hälsa. Mer lärarledd undervisning i högskolan Det finns inga genvägar till högre kvalitet i undervisningen i högskolan. Lärarledd tid är avgörande för studenternas möjlighet att tillgodogöra sig kurslitteratur och för att höja undervisningens kvalitet. UKÄ har kartlagt hur mycket studenterna i högskolan träffar sina lärare. Av deras rapport tid i den svenska högskolan (Rapport 2018:15) framgår att en svensk student i genomsnitt träffar sina lärare under sin första termin på högskolan. Variationerna är dock mycket stora. Studerande inom ämnesområdena humaniora, samhällsvetenskap, teologi och juridik har i genomsnitt endast åtta timmars lärarledd undervisning . Allra värst är det enligt rapporten för studenter som läser sociologi, litteraturvetenskap och historia som bara erbjuds mellan sex och lärarledd tid . Enligt UKÄ är detta alltför lite tid för att skapa en utbildning av hög kvalitet. Hur den lärarledda undervisningstiden på högskolan kan öka, i synnerhet på de utbildningar där den är som lägst, behöver ses över för att målet om likvärdighet i utbildningen ska nås. En av slutsatserna från Styr- och resursutredningen (SOU 2019:6) var att en översyn av resursfördelningen till undervisningen behövs. Nuvarande prestationsbaserade system som även bygger på ersättningsbelopp som varierar mellan de olika utbildningsområdena föreslås förändras till förmån för ett mer ändamålsenligt fördelningssystem. Genom att ändra resursfördelningssystemet och ta bort ersättningsbeloppen kan resurser riktas till de utbildningar som erbjuder minst lärarledd undervisning. Därigenom skapas möjligheter att höja status och kvalitet på dessa utbildningar. Främja det livslånga lärandet Livslångt lärande behöver inte vara detsamma som återkommande utbildning i det formella utbildningssystemet – lärande kan ske i många olika miljöer. är ett sammanhållet och likvärdigt utbildningssystem en förutsättning för att på ett bra sätt främja ett livslångt lärande. Möjligheterna till studier för vuxna måste vara många och omfatta såväl grundutbildning och yrkesutbildning som högskoleutbildning och forskning. Dagens arbetsmarknad ställer om och ställer nya krav på att tillgången till kompetensutveckling och omskolning anpassas. Människor behöver ges goda förutsättningar att utveckla sin kompetens eller utveckla ny kompetens för att stärka sina möjligheter på arbetsmarknaden. För att detta ska bli verklighet, måste det finnas goda möjligheter även för vuxna att finansiera sina studier. I takt med att arbetsmarknaden ställer om och pensionsåldern höjs, behöver även åldersgränserna för studiemedel och studiestartsstöd anpassas. Det är därför positivt att regeringen nu aviserar en sådan höjning . För att ytterligare undanröja att den egna ekonomin blir ett hinder för vidareutbildning, återintroducerar vi förslaget om utvecklingstid som ett studiemedel för personer mitt i arbetslivet. Genom utvecklingstid ges människor en chans att fortbilda sig inom sitt yrke, eller att välja en ny väg i livet genom att utbilda sig inom ett nytt område. Att anställda ges en möjlighet till utvecklingstid stärker deras position på arbetsmarknaden, som rörligheten och matchningen främjas genom att en ersättare anställs .