mot · H8023272 · 2020-10-06 00:00:00 — Vid millenniets början bedrevs ett grundligt utredningsarbete i syfte att reformera regelverket kring rättspsykiatrisk vård. Vi beklagar att detta arbete aldrig ledde till lagstiftning. Frågan bör nu bli föremål för förnyad utredning. I samband med detta bör också frågan om samhällsskydd vid farlighetsbedömning av personer som begått mord eller andra mycket grova våldsbrott utredas. I saknas möjligheten att döma till tidsobegränsat livstidsstraff, utan i stället kan en person dömas till så kallad förvaring, vilket innebär att domstolen prövar frågan om frigivning mot en farlighetsbedömning. I finns livstidsstraff i påföljdsskalan, men efter att ett livstidsstraff i domstol omvandlats till tidsbegränsat straff finns inte möjlighet att ytterligare förlänga strafftiden även om den dömde fortfarande bedöms farlig. Vi anser att för- och nackdelar med förvaring som påföljd bör bli föremål för en utredning. Eftersom denna fråga hänger samman med farlighetsbedömningen av psykiskt sjuka lagöverträdare bör det lämpligen ske i ett sammanhang med en översyn av påföljdssystemet för personer som begår brott under inflytande av psykisk störning. En utgångspunkt för översynen ska vara att livstidsstraffet ska finnas kvar också i fortsättningen. Tydligare regler om utvisning på grund av brott Personer utan svenskt medborgarskap som begår allvarliga brott kan i vissa fall dömas till utvisning efter avtjänat straff. Liberalerna anser att reglerna för utvisning på grund av brott ska skärpas, och ett större ansvar måste läggas på den enskilde att förstå att följden av ett grovt brott kan bli utvisning. Liberalerna anser att utvisning alltid ska prövas vid hedersrelaterade brott och hatbrott. Också grova vålds- och sexualbrott samt våld i nära relationer är exempel på brottslighet som signalerar en form av hot både mot offret och mot andra människor i samma situation, vilket gör att utvisning oftare bör vara aktuellt. Vår ståndpunkt är vidare att domstolen alltid ska pröva frågan om utvisning om straffvärdet är minst sex månaders fängelse, till skillnad från dagens praxis som ligger fängelse. Det innebär att utvisning alltid övervägs för den som döms för till exempel grovt olaga tvång och grovt olaga hot. Vid sidan av brottets allvar ska domstolen också väga in brottslingens personliga omständigheter, till exempel hur länge personen har bott i och om han eller hon har familj här. De allra flesta fall av utvisning gäller personer som är här på tillfälligt besök, till exempel kringresande inbrottstjuvar, hälare eller smugglare. Det är betydligt mer sällan som utvisning sker av en person som är fast bosatt här. Vi menar att det är dags att ompröva detta. Liberalerna vill ha en stramare lagstiftning så att fler personer som lever kriminellt ska kunna utvisas, även om de bott länge i . Naturligtvis finns det många brott och förseelser som är så ringa att det inte vore rimligt att diskutera utvisning. Men mellan sådana brott och de grova brott som leder till utvisning finns en gråzon som är alldeles för stor. Om en person som är medborgare i ett annat land år lever kriminellt i , eller begår ett allvarligt våldsbrott, ska inte bosättningstiden i sig räknas personen tillgodo vid prövningen av utvisning. Antalet utvisningar som ställs in på grund av så kallade verkställighetshinder behöver minska. Verkställighetshinder uppstår när en dömd person inte kan utvisas på grund av omständigheter i hemlandet, t.ex. att den dömde riskerar förföljelse eller att landet vägrar ta emot honom eller henne. bör i sina kontakter med andra länder sätta ökat tryck på att varje stat tar ansvar för sina medborgare i de fall de har dömts till utvisning på grund av brott i detta land. Förväntningar om detta behöver också ingå i principerna för utvecklingsbistånd. åtaganden enligt internationella konventioner ska följas. för den enskilde för förföljelse, tortyr eller dödsstraff i hemlandet ska också fortsättningsvis anses vara verkställighetshinder. Genom januariavtalet har Liberalerna fått igenom att det nu pågår en bred översyn av regelverket kring utvisning på grund av brott (dir. 2020:44). Uppdraget ska redovisas . Av respekt för detta arbete lägger vi inte något formellt yrkande i denna motion, utan ser fram emot att ta fram förslag till tydligare lagstiftning inom ramen för januarisamarbetet. Lagen om särskild utlänningskontroll har haft lagstiftning som gör det möjligt att i särskilda fall utvisa personer som inte är svenska medborgare därför att de bedöms ha kopplingar till terroristverksamhet. Den nuvarande lagen om särskild utlänningskontroll (LSU) infördes och ger utrymme för att utvisa en person som inte är svensk medborgare om det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet eller om det av särskilda skäl kan befaras att personen kommer att begå eller medverka till terroristbrott. Det krävs inte att personen i fråga tillhör en viss organisation för att lagen om särskild utlänningskontroll ska kunna tillämpas. Lagen kan tillämpas även vid befarad brottslig gärning i en främmande stat. Beslut om utvisning enligt lagen meddelas på ansökan av Säkerhetspolisen. Liberalerna välkomnar att Säkerhetspolisen , i enlighet med sexpartiöverenskommelsen mot terrorism, har fått direktåtkomst till sådana uppgifter hos som Säkerhetspolisen behöver i sin brottsbekämpande verksamhet. tillsatte regeringen en utredning för att göra en samlad översyn av LSU. Den så kallade Utredningen om utlänningsärenden med säkerhetsaspekter lämnade sitt betänkande (SOU 2020:16). Utredningsdirektiven var dock så pass begränsande att , med bifall till bland annat en motion från Liberalerna, gjorde ett tillkännagivande om en ny utredning som ska se över vilka ytterligare åtgärder som behöver vidtas för att samhället ska kunna skydda sig mot personer som anses utgöra ett säkerhetshot. Utredningen föreslår en helt ny lag som ger möjlighet till utvisning om en person kan antas komma att begå eller medverka till terroristbrott eller på annat sätt kan utgöra ett allvarligt hot mot säkerhet. Med det sistnämnda avses till exempel spioneri (inklusive företagsspionage), däremot inte grov brottslighet i allmänhet. Utredningen föreslår också att en person vars utvisning inte kan verkställas ska kunna hållas i förvar i högst . Möjligheten till övervakning på annat sätt utökas, dock inte övervakning med elektronisk fotboja. Liberalerna anser att frågan om ett bredare tillämpningsområde för LSU bör övervägas i det fortsatta beredningsarbetet. Dock ska det även fortsättningsvis endast vara Säkerhetspolisen som initierar ärenden om utvisning enligt denna lag. Likaså bör det i den fortsatta beredningen övervägas hur möjligheten kan öka att hålla personer som bedöms utgöra ett säkerhetshot i förvar inom ramen för de internationella konventioner som gäller, samt förstärka möjligheterna till övervakning i de fall utvisning inte kan verkställas. Som Liberalerna tidigare framfört behöver även påföljderna för överträdelser av beslutad anmälningsplikt och andra begränsningar i sådana situationer skärpas. Upprepat rattfylleri och olovlig körning Alkohol och droger är en av de absolut viktigaste orsakerna till olyckor i trafiken, ofta med allvarliga skador eller dödsfall som resultat. Att identifiera påverkade förare och få dem ur trafik handlar inte bara om brottsbekämpning utan också om att rädda liv i trafiken. Straffskalan för grovt rattfylleri sträcker sig till fängelse i högst . För rattfylleri av normalgraden är straffskalan däremot böter eller fängelse , även vid återfallsbrott. Detta innebär att reglerna om häktning inte kan tillämpas eftersom häktning förutsätter att fängelse ingår i straffskalan. En vanemissbrukare som inte är grovt rattfull kan därför gripas för rattfylleri utan att för den skull riskera att frihetsberövas i väntan på rättegång. Rattfylleri leder så gott som alltid till att körkortet återkallas. Den som fortsätter att köra bil efter att körkortet dragits in gör sig skyldig till brottet olovlig körning, men även detta brott har en straffskala som även vid grova brott inte sträcker sig högre än till sex månaders fängelse. Inte heller här är alltså häktning möjlig. Detta är inte acceptabelt. Med bifall till en motion från Liberalerna gjorde ett tillkännagivande om en översyn av lagstiftningen om rattfylleri och olovlig körning m.m. Därefter har en departementspromemoria tagits fram (Ds 2019:22) som föreslår att maximistraffet för grov olovlig körning och rattfylleri höjs från fängelse till fängelse och att maximistraffet för grovt rattfylleri höjs från fängelse till fängelse . Utredaren föreslår också att en ny straffbestämmelse införs om grov trafikbrottslighet som ska träffa den som på ett särskilt hänsynslöst sätt gör sig skyldig till upprepade trafikbrott, såsom exempelvis olovlig körning, rattfylleri eller vårdslöshet i trafik. Straffet för grov trafikbrottslighet föreslås vara fängelse i lägst och högst . Lagförslagen har remissbehandlats och Liberalerna förväntar sig att regeringen lägger fram förslag om skärpt lagstiftning. Det är inte ovanligt att en rattfull person efter en trafikolycka hävdar att hen har druckit alkoholen efter olyckan och inte innan. Det ska inte vara möjligt att med svepskäl av detta slag slippa undan ansvar för rattfylleribrott. Vi vill därför att s.k. eftersupning ska förbjudas så att det blir olagligt att dricka alkohol eller inta narkotiska preparat efter en trafikolycka, exempelvis . I har ett lagreglerat förbud mot eftersupning gällt och har enligt polisen där varit till stor hjälp. Sållningsprov för narkotika i trafiken Polisen får inte slumpmässigt testa bilförare, så kallade sållningsprov, för andra droger än alkohol utan föregående misstanke. Regeringen har gett en utredare i uppdrag att se över om sållningsprov i fråga om narkotika ska införas (dir. 2019:51). Uppdraget ska i denna del redovisas . Vi avstår därför från att här lägga ett formellt yrkande, utan förväntar oss att regeringen därefter återkommer till med sina slutsatser och eventuella förslag. Olagliga fordon är ett av många allvarliga problem med koppling till annan brottslighet. Fordonen används som flyktbilar, murbräckor eller gömmor för narkotika och stöldgods. Genom att bilarna registreras på så kallade målvakter blir det svårare att komma åt dem som egentligen begagnar sig av fordonet. trädde lagändringar i kraft för att motverka problemet med fordonsmålvakter. Kronofogden fick rätt att ta i utmätning ett fordon om parkeringsavgift, fordonsskatt och trängselskatt över ett visst belopp inte betalats. Vidare gavs staten och kommunerna möjlighet att i vissa fall flytta och omhänderta ett fordon om fordonet är parkerat i strid mot gällande föreskrifter och den registrerade ägaren har obetalda felparkeringsavgifter som överstiger ett visst belopp och som har lämnats för indrivning. Tyvärr visar det sig dock att lagändringarna har haft mycket begränsad effekt. Orsakerna till detta är flera, bland annat att kommunerna inte får flytta bilar som är korrekt parkerade. Flertalet bilar är dessutom i så dåligt skick att de inte är utmätningsbara. har beslutat om ny lagstiftning som gör det förbjudet att använda ett fordon med stora obetalda felparkeringsavgifter. En polisman eller en bilinspektör ska ta hand om fordonets registreringsskyltar om användningsförbudet överträds. Den nya lagstiftningen träder i kraft . Detta är ett steg i rätt riktning, men mer behöver göras. Liberalerna har tidigare uttalat att det också behövs en bred översyn av hela lagstiftningen om flyttning av fordon. Uppdraget om en sådan översyn beslutades (I 2019:C) men har i skrivande stund ännu inte redovisats. Liberalerna anser att det brådskar med att modernisera lagstiftningen för att ytterligare komma åt problemet med bilmålvakter och systematiskt parkeringsfusk. Regeringen bör därför skyndsamt fortsätta beredningsarbetet och återkomma med förslag som bland annat innebär att ett fordon bör kunna beslagtas eller förverkas om det framförs trots att det är avställt, falskskyltat eller belagt med körförbud, att myndigheter och markägare ges bättre förutsättningar att forsla bort övergivna bilar samt att bortforsling av övergivna bilar som huvudregel ska bekostas av fordonsägaren. Polisen måste alltid ha möjlighet att stoppa bilar under färd om det finns grundad anledning att misstänka att det handlar om en fordonsmålvakt. Regelverket måste också ändras när det gäller hur myndigheterna ska vara tvingade att invänta ägaren till en beslagtagen bil innan den förverkas. Som en ytterligare åtgärd kan också övervägas att en person med omfattande fordonsrelaterade skulder inte ska kunna godkännas som registrerad ägare till nya fordon innan de gamla skulderna åtgärdats. Inför ”lex nattsömn” Ett stort problem på ett antal orter i är att allvarliga ordningsstörningar begås från fordon utan att polisen kan ställa någon enskild person till svars. Ett typexempel är att bilar kör på låg fart genom tättbebyggda områden och spelar musik på extremt hög nivå. Eftersom det vanligen finns flera personer i bilen vid sådana tillfällen måste polisen i princip kunna leda i bevis vilken person som skötte bilens musikanläggning, något som naturligtvis i de flesta fall inte är möjligt. När det gäller vissa trafikbrott finns det ett straffrättsligt föraransvar så att det föreligger en presumtion för att bilens förare ligger bakom brottet. Vi anser att en lagöversyn bör ske så att det straffrättsliga föraransvaret breddas. Om ett fordon används för ofredande eller förargelseväckande beteende mot omgivningen, till exempel genom spelande av extremt hög musik, ska föraren kunna ställas till ansvar om omständigheterna gör det skäligt att anta att föraren varit införstådd. Låt oss kalla denna reform för ”lex nattsömn”. Brottsofferperspektivet behöver finnas med i hela rättsprocessen, från anmälan och förundersökning till rättegång och kriminalvård. Det behövs ett systematiskt stöd från polis och åklagare till brottsoffer, och samarbetet mellan polis, socialtjänst och civilsamhälle såsom brottsofferjourer behöver fördjupas. En fråga av särskild betydelse är att vittnes- och brottsofferstödet integreras på ett naturligt sätt i polisens lokala operativa arbete. Personal i yttre tjänst behöver ha del av underrättelseinformation som gör att de kan stötta vittnen eller brottsoffer i sitt arbete. Det kan till exempel handla om att en potentiellt hotfull grupp personer samlas utanför en adress där ett vittne eller ett brottsoffer bor. I dessa lägen behöver poliser i yttre tjänst ha information om vittnets eller brottsoffrets situation och agera till stöd för honom eller henne. Det är av största vikt att brottsoffret alltid får veta om den dömde flyttas till en annan anstalt, beviljas permission eller friges och om han eller hon rymmer, fritas eller uteblir från permission. I vissa fall kan det vara nödvändigt med fysiskt skydd för brottsoffret i sådana situationer. Reglerna om skadestånd ska ändras för att korta väntetiderna för brottsoffren. Brottsoffer ska snabbare få ut det skadestånd som utdömts i domstol, till exempel genom bättre juridiskt stöd för att driva in beloppet eller genom att staten utbetalar beloppet och sedan kräver det av den dömde eller dennes försäkringsbolag. En översyn av reglerna bör därför göras för att lägga grunden för en framtida reform av reglerna. Det förekommer att väljer att avstå från att aktivt driva in fordringar från dömda. Det kan då handla om situationer där gärningspersonerna vägrar att medverka till att betala beloppet, och att myndigheten för att utverka exekutionstitlar skulle behöva väcka en civilrättslig process i domstol där brottsoffren skulle kunna tvingas att medverka aktivt, med den återtraumatisering detta skulle kunna innebära. Liberalerna vill se en översyn av regelverket för att möjliggöra att ges bättre möjligheter att aktivt driva in fordringar från redan dömda gärningspersoner utan att brottsoffren ska tvingas att medverka aktivt. Kriminalvårdens roll är dubbel. Dels ska den dömde avtjäna sitt straff, dels ska den som begått brott ges möjligheter och hjälp att komma tillbaka till en vanlig tillvaro utan kriminalitet. En väl fungerande kriminalvård stärker människors möjlighet att utveckla sina egna resurser och skapa ett laglydigt liv. Att få människor att bryta med en kriminell livsstil är därför en av de viktigaste brottsförebyggande uppgifterna. Kriminalvården står inför stora utmaningar, inte minst på grund av svår platsbrist. När polisen byggs ut och fler brottslingar kan dömas kommer behovet av anstaltsplatser att fortsätta öka. Det får inte accepteras att personer som dömts till fängelse får vänta på att avtjäna sitt straff helt enkelt för att det saknas möjlighet att ta emot dem. Budgetpropositionen innehåller stora satsningar som möjliggör att fler anstalter kan byggas och cementblandarna börja komma i gång. Enligt Liberalernas mening är det viktigt att ytterligare positiva besked om utbyggnader kan lämnas , till exempel vad gäller en modernisering av Tidaholmsanstalten. Det behöver finnas stöd för den som vill lämna det kriminella livet. Kriminalvårdens generella insatser är av stor betydelse, men till detta bör också läggas den särskilda så kallade avhopparverksamhet som riktar sig till den som vill lämna en kriminell livsstil. Den som varit aktiv i grov organiserad brottslighet löper ofta en betydande risk som avhoppare. som den kriminelle ska ta ansvar för sina gärningar och avtjäna straff för dem behöver det därför finnas en individuell hotbildsanalys och bedömning av vilka insatser som kan bidra till att personen bryter med en kriminell livsstil och håller sig borta från fortsatt brottslighet. Avhopparverksamheterna behöver fortsätta utvecklas och ett nationellt exitprogram för personer som vill lämna kriminaliteten bakom sig behöver införas. fick Kriminalvården, , och uppdraget att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram som ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella och våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar (Ju2019/02027/). Uppdraget ska redovisas (Ju2020/02903/). Liberalerna förväntar sig att regeringen i sin myndighetsstyrning följer upp att avhopparprogrammet kommer på plats i enlighet med uppdraget. Nästan alla som döms till fängelse blir villkorligt frigivna efter två tredjedelar av strafftiden. Det är inte rimligt att den som döms till fängelse ska kunna räkna med att bara sitta . Med bifall till ett motionsyrkande från Liberalerna gjorde ett tillkännagivande om skärpta regler för villkorlig frigivning (bet. 2018/19:JuU25). Regeringen har därefter tagit fram en lagrådsremiss om tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder. I lagrådsremissen föreslås att den villkorliga frigivningen ska kunna skjutas upp i större utsträckning än för den som inte deltar i eller missköter återfallsförebyggande åtgärder eller andra åtgärder som kan hjälpa den dömde att anpassa sig i samhället. Vidare föreslås utökade möjligheter att skjuta upp den villkorliga frigivningen även vid annan misskötsamhet . Detta är ett steg i rätt riktning, men ändå inte tillräckligt. Liberalerna anser att det behövs en genomgripande reform av reglerna om villkorlig frigivning. Vi vill behålla den villkorliga frigivningen som en möjlighet för den som skött sig bra, men den ska inte som vara näst intill en rättighet. Regeln om näst intill automatisk frigivning efter två tredjedelar ska därför avskaffas. I avviker ett antal dömda personer som avtjänar ett fängelsestraff från anstalt. är det inget brott att rymma från en kriminalvårdsanstalt, vid transport eller under en permission. De sanktioner som står till buds när någon rymmer är begränsade, och innefattar till exempel att tidpunkten för villkorlig frigivning senareläggs. Konsekvenserna för den enskilde blir därför små, särskilt när den som rymmer redan har avtjänat större delen av sin strafftid. I andra situationer där enskilda angriper själva kärnan i rättskipningen eller trotsar ordningsmakten är principen att det bör betraktas som allvarligt. Bland annat därför är mened och övergrepp i rättssak så kallade artbrott. Samma principiella synsätt bör gälla om någon väljer att rymma från anstalt eller avvika från en permission. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag där rymning och försök till rymning från kriminalvårdsanstalt och avvikelse från permission beläggs med ett fängelsestraff. Kriminalvården ska ges bättre förutsättningar att hjälpa den dömde att bryta med en kriminell livsstil. Det behövs mer resurser till behandlingsprogram för att hantera aggressionsmönster eller bryta med missbruk och bättre möjligheter att lära sig ett yrke eller läsa in grundskole- eller gymnasiekompetens i fängelset. Den som inte bor i ska i första hand avtjäna sitt straff i hemlandet, även om brottet begåtts här. För att personen lättare ska kunna anpassas till ett liv utan kriminalitet är det bättre att fängelsetiden tillbringas där han eller hon bor. har redan avtal med ett stort antal länder genom överförandekonventionen. Många av de länder som inte är anslutna till konventionen har stora problem med såväl korruption som undermåliga fängelseförhållanden, varför det inte är aktuellt att ingå separata avtal med dessa länder. Det finns likafullt skäl att öka ansträngningarna för att i högre grad överföra straffverkställighet till andra länder där detta är möjligt och lämpligt. Särskild prioritet ska ges åt länder vars medborgare är överrepresenterade på svenska anstalter. Ett sådant samarbete bygger på att vi vet att fången kommer att få en human behandling och att inte korruptionsproblem i ursprungslandet innebär påtaglig risk att fången kan muta sig fri från ett långt fängelsestraff. har ett brett internationellt utvecklingsbistånd för att bidra till att skapa en fungerande, rättssäker och human kriminalvård i länder som saknar det. Detta utvecklingssamarbete kan därmed långsiktigt möjliggöra fler fungerande samarbeten med om utlämning av dömda brottslingar i enlighet med de förutsättningar som beskrivs ovan, vilket också bör vara den uttalade ambitionen. internationella konventionsrättsliga åtaganden till skydd för enskildas fri- och rättigheter ska följas. Inför frigivningen behövs nära kontakter mellan Kriminalvården och , till exempel för att säkerställa att den frigivne om möjligt har någon bostad till och ge honom eller henne råd om försörjning och ekonomi. Stödorganisationer där före detta kriminella hjälper andra att bryta med kriminalitet fyller en mycket viktig funktion. Frivården har en central roll i att minska brottsligheten och öka tryggheten. Den har en något undanskymd roll inom kriminalvården. I debatten om kriminalvården finns det ett kraftigt fokus på de slutna anstalterna, men frivården hanterar dubbelt så många klienter med mindre personal. Det finns anledning att se över säkerheten för medarbetarna inom kriminalvården. Det är rimligt att klienterna inom även frivården alltid underkastas en inpasseringskontroll. Personer som är dömda för brott har ofta mycket svårt att hitta en vanlig försörjning. Det finns ofrånkomligen en stark misstro mot att anställa någon som kanske har flera fängelsedomar i livsbagaget. Vi vill undersöka fler sätt att hitta vägar tillbaka till jobb för personer som brutit med kriminalitet. En möjlighet är att inom frivårdens ramar möjliggöra tidsbegränsade anställningar så att före detta kriminella får normala yrkeserfarenheter och meriter att hänvisa till. Detta gör det också lättare för dem att fortsätta ut på den ordinarie arbetsmarknaden. Sådana anställningar behöver förenas med noggrann uppföljning för att säkerställa att personen inte återfaller i kriminalitet. Gulan Avci (L)