mot · H8022996 · 2020-10-06 00:00:00 — Det är angeläget att en eventuell kommande utredning kring utformningen av ett statligt huvudmannaskap beaktar övergångsregler så att de som har assistans inte får försämrade villkor genom prövning mot en striktare rättspraxis än vi innevarande beslut exempelvis. Ett statligt huvudmannaskap ska stärka – inte riskera rätten till assistans. En bidragande orsak till att barn med omfattande funktionsnedsättning har förlorat rätten till personlig assistans är, utöver den tidigare inskränkningen kring rätten av assistans för andning och sondmatning, att föräldraansvaret bedöms vara omfattande. Vi välkomnar därför att regeringen har tillsatt utredningen ”Stärkt rätt till personlig assistans för stöd vid egenvård, vid tillsyn samt för barn” och kommer följa dess arbete noga. Det är också angeläget att se över tillämpning av det så kallade makeansvaret som följer av att makar genom 1 kap. 1 § har ett gemensamt ansvar för att vårda hem och barn. Ansvaret är också prövat i HFD som fastställer att man har ett gemensamt ansvar och att den make/maka som inte har det medicinska hindret ska kunna stå för en stor del av hushållet. har bedömt makeansvaret till i genomsnitt . Makeansvaret och det ökade ansvaret som därigenom faller på den partnern som inte har det medicinska hindret riskerar att skapa stora påfrestningar för relationen. Under exempelvis småbarnsåren kan det vara avgörande för relationen att kunna dela ansvaret för barnets omsorg och avlasta varandra även i familjer där ingen av föräldrarna har en funktionsnedsättning. Konsekvenserna av myndighetstillämpningen av makeansvaret bör därför ses över av lämplig myndighet. I sammanhanget är det också värt att belysa att utövande av föräldraskap inte räknas som grundläggande behov. Alla med behov av stödinsatser inom LSS kommer inte kunna bli föräldrar men för de som har önskan och möjligheten är det viktigt att samhället erbjuder stöd. Bristande stöd i föräldraskapet riskerar medföra att någon känner sig tvingad att avstå från att bli förälder eller avstå från att ta det föräldraansvar som personen önskar och barnet behöver. Även ur ett barnperspektiv är det angeläget, då barn till föräldrar med en funktionsnedsättning risker att barnets behov inte tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Exempel på detta kan vara minskad möjlighet till tidig anknytning eller att den andre förälderns makeansvar kan medföra att det inte finns tid för att tillgodose barnets behov av delaktighet i fritidsaktivitet och föreningsliv. Sammantaget, föräldrar med funktionsnedsättning har precis som vilken förälder som helst ett föräldraansvar men kan behöva stöd för att utöva det. Kristdemokrater vill därför utreda möjligheten att inkludera utövande av föräldraskap i de grundläggande behoven för personlig assistans. Det finns ingen nedre åldersgräns för att kunna få personlig assistans, dock en övre . Om du redan har personlig assistans och fyller får du behålla assistansen, som dock inte kan utökas efter din 65-årsdag. Får du utökade behov efter fyllda är du hänvisad till insatser enligt socialtjänstlagen (SoL). Skillnaden mellan lagarna är bland annat att personal som arbetar som personlig assistenter enligt LSS är knutna till personen och dess behov. Hemtjänstpersonal (SoL beslut) är däremot knutna till verksamheten. En annan skillnad är att hjälp enligt LSS vanligtvis är utan kostnad, medan SoL-insatser är avgiftsbelagda. Pensionsåldern höjdes vilket är ett uttryck för att vi är mer aktiva och har mer skyldigheter i samhället senare i livet , än vad vi var när LSS infördes . Effekterna av om även personer och som tillhör personkrets 3 (personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service) ges rätt till stöd utifrån LSS borde utredas. Omprövning av rätten till personlig assistans Den tidigare hållningen enligt 51 kap. 12 § socialförsäkringsbalken (SFB) var att rätten till assistansersättning ska omprövas har förflutit från senaste prövningen och vid väsentligt ändrade förhållanden. Ett beslut om assistansersättning ska gälla oförändrat , om förhållandena inte ändras väsentligt . Avsikten är att den försäkrade ska ha möjlighet att förutse sin ekonomiska situation (jfr prop. 1992/93:159 s. 197). Även om en förändrad rättspraxis skulle påverka rätten till assistansersättning har den försäkrade därför ändå rätt att ha kvar sin assistansersättning fram till nästa omprövning. Vid en omprövning förflutit tar ställning till om det sedan föregående prövning tillkommit författningar, rättspraxis eller annan normering som påverkar rätten till assistansersättning. I takt med att den striktare rättspraxisen medförde tvåårsomprövningarna att flera personer som hade haft assistansersättning , inte sällan under hela livet, förlorade timmar eller hela sin assistansersättning. Efter påtryckning av funktionshinderrörelsen, och vissa andra partier i opposition beslöt regeringen att tvåårsomprövning av rätten till assistansersättning ska tas bort (proposition 2017/18:78). Beslutet medförde att ska ompröva rätten till assistansersättning i den utsträckning som denna rätt har minskat i omfattning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade. Vidare gjorde regeringen bedömningen att bestämmelsen om tvåårsomprövning bör återinföras så snart det finns förutsättningar för det. Det är oklart vilka förutsättningar som regeringen avser ska vara uppfyllda för att omprövningarna ska återinföras. Men det är ändå tillfredställande att socialministern vid upprepade tillfällen vid frågor från i har uppgett att det inte är aktuellt att häva omprövningsstoppet. Som nämnt ovan konstaterar rapport[5] att vissa personer , utifrån rådande rättspraxis, sannolikt inte skulle ha rätt att behålla sin assistansersättning om tvåårsomprövningarna återinförs. vill därför betona att omprövningarna inte ska införas förrän nödvändiga lagändringar har gjort som säkerställer att samtliga grundläggande behov anses vara assistansgrundande i sin helhet. Vi ser därtill inte någon anledning till att det ska finnas rutinmässiga och obligatoriska nya bedömningar för alla personer . Det gäller både och statlig assistans. Vi vet att det finns personer som det dessvärre inte kommer att vara någon skillnad eller förbättring för i deras behov assistans. Dessa personer och deras anhöriga ska inte behöva känna oro inför en omprövning av rädsla att de ska förlora eller få neddragning av sin assistans. Vi anser därför att omprövningar ska fokusera på att säkerställa att assistansen håller en god kvalitet och tillgodoser behoven i enlighet med intentionen LSS. Omprövningarna bör vidare ske med individuella intervall bedömda utifrån behov kopplat till var och ens unika situation. Vi anser därtill att behoven inte behöver omprövas från grunden, utan bara om de har förändrats. Detta eftersom att tvåårsomprövningarna i den form som de tillämpades före det tillfälliga stoppet 2018 kunde innebära att en persons beslut om personkretstillhörighet förändrades. Det är också värt att notera att personer som har kommunalt beslutad assistans inte omfattas av omprövningsstoppen. Inte sällan sker det omprövning . Eftersom kommunala beslut har samma rättspraxis att förhålla sig till som besluten på statlig nivå medför det att fler personer förlorar även rätten till assistans. Därtill initierar på eget initiativomprövningar av assistansersättningen då det har uppstått förändringar i livsföringen som kan ha bestående förändring av behov. Det kan handla om att en person slutar skolan eller gifter sig. I praktiken är det därför många personer som inte omfattas av omprövningsstoppet. Dessa personer lever därför med en överhängande rädsla att förlora sin rätt vid kommande prövning. Människor känner sig tvingade att avstå från att flytta hemifrån, studera vidare, ta ett arbete på annan ort, bli sambo, gifta sig och skaffa barn. Att människor hindras från att utvecklas personligt såväl som professionellt och att göra de livsval som personer utan funktionsnedsättning kan ta för givna är ovärdigt. Möjligheten att införa ett generellt omprövningsstopp med hänvisning till den striktare rättspraxisen bör utredas. Höjd schablon av timersättningen för personlig assistans När regeringen och samarbetspartierna aviserade budgetnyheterna presenterades uppräkningen av assistansschablonen som en rekordstor höjning. Uppräkningen har varit alldeles för låg jämfört med kollektivavtalade löneökningar. Det är därför positivt att regeringen och samarbetspartierna nu vill satsa på den. Det är något vi kristdemokrater har krävt . Men vid en närmare granskning är det mer tveksamt om det faktiskt är en så stor satsning i praktiken. På sidan 175 i budgetpropositionen anges: ”har regeringen beslutat om en höjning av schablonbeloppet . Schablonbeloppet för assistansersättningen blir därmed , en höjning med och .” Det nämns ingenting om den faktiska nivån på timersättningen . Det är därmed oklart om det kommer ske en procentuell ökning av schablonen respektive . Om det är regeringens avsikt att höja schablonen för timersättningen ena året, för att därefter bibehålla nivån på /timme är det stor risk att verksamhetens kvalitet urholkas. För att få reda på regeringens intentioner ställde följande skriftlig fråga till finansministern: ”Har regeringen för avsikt att bibehålla den faktiska nivån på schablonersättningen för assistansersättningen på /timme även eller kommer regeringen verka för en procentuell årlig höjning även ?” Dessvärre begärde finansministern förlängd svarstid till efter allmänna motionstiden var avslutad varför regeringens intentioner för den här motionens inlämnande fortfarande okänd. Kristdemokrater menar att det krävs en långsiktigt hållbar finansieringsmodell för assistansersättningen baserat på en indexeringsmodell för att säkerställa att seriösa arbetsgivare med kollektivavtal ska kunna bedriva personlig assistans med kvalitet. Detta bör utredas. Med anledning av den aktuella budgetpropositionen accepterar regeringens nivå på schablonersättningen inom utgiftsområde 9 men föreslår en höjning . Samhällsekonomiska effekterna av personlig assistans Regeringen motiverar de striktare direktiven i regleringsbrevet till 2016 och till den pågående med att antalet timmar inom reformen hade ökat kraftigt. Det finns flera möjliga förklaringar till denna ökning. För det första medför intentionen med en rättighetslag som LSS en stor förändring av förutsättningarna jämfört med innan assistansreformen infördes. Före LSS-reformen var det ofta den kommunala budgetens utrymme, snarare än behovet hos den assistansberättigade, som styrde assistansens omfattning. Omfattningen av de insatser som utfördes av anhöriga före LSS, inte minst för barn med omfattande behov, underskattades i hög grad. Även befolkningsutvecklingen och utökningen av vilka som har rätt att ta del av personlig assistans har förändrats sedan införandet. En kostnadsökning kopplat till ett ökat antal timmar inom LSS-reformen innebär däremot inte per automatik att de totala samhällskostnaderna ökar. Detta eftersom assistansen kan ersätta andra insatser med tillhörande kostnader. Assistansen avlastar exempelvis anhöriga som i större omfattning kan förvärvsarbeta. Den anhöriges risk för sjukskrivning minskar också. Även den assistansberättigade själv kan i vissa fall förvärvsarbeta tack vare assistansen. Dessutom arbetar cirka 90 000 assistenter inom LSS-reformen. har efter en gedigen kartläggning av kostnadsutvecklingen konstaterat att ”personlig assistans är en insats som i mycket hög grad bidrar till att personer med svåra funktionsnedsättningar kan vara aktiva och delaktiga i samhällslivet samt själva bestämma över sitt liv. Många stödbehov tillgodoses av personlig assistans och insatsen är på många sätt kostnadseffektiv jämfört med andra insatser. I vissa situationer kostar dock personlig assistans mer än andra insatser”. I en nylig studie vid Linnéuniversitetet[6] har forskarna granskat handläggningen av 100 utredningar av personlig assistans som gjorts vid . Resultatet visar att fokus på besparingar kan få allvarliga konsekvenser för personer med funktionsnedsättningar. Forskarna hävdar att målsättningen för funktionshinderpolitiken, delaktighet på lika villkor, i praktiken har bytts ut mot ekonomiska mål. Det har medfört allvarliga konsekvenser för personer med omfattande funktionsnedsättningar, som riskerar att exkluderas från delaktighet i samhällslivet. Resultatet visar också på problem med rättssäkerheten i utredningsprocessen. Det förekommer exempelvis att den sökande eller dennes företrädare inte hörts. Resultaten bekräftar också att den sökandes aktiviteter ofta fragmentiseras, vilket bidrar till att den tid som räknas in inte når upp till de som krävs för att få statlig personlig assistans via . Forskarnas slutsatser av studien är att de socialpolitiska målen i LSS om goda livsvillkor nu förändras genom en utredningspraktik som istället har ekonomiska besparingsmål som förtecken. Detta är en utveckling som vi kristdemokrater inte kan ställa oss bakom. Vi kristdemokrater anser att en kartläggning bör göras över de samlade samhällsekonomiska effekterna av personlig assistans. Denna kartläggning bör titta på konsekvenserna för andra stödsystem för den enskilde och för dennes anhöriga vid beviljande eller avslag av assistansersättning samt hur det för den enskilde och dennes anhöriga påverkar arbetskraftsdeltagandet. Organiserad brottslighet inom assistansersättningen måste bekämpas En insats som för den enskilde är så avgörande, men som utgör en avsevärd kostnad för skattebetalarna, måste självklart noggrant följas upp och utvärderas regelbundet. De senaste årens ökning av organiserad brottslighet riktad mot olika välfärdssystem inklusive LSS riskerar dessutom att medel som avsätts för personer med mycket omfattande stödbehov istället hamnar i skrupellösa människors fickor utan att något vårdbehov tillgodoses. Det är oacceptabelt. I Myndighetsgemensam lägesbild organiserad brottslighet 2019 konstateras att arbetstillstånd för personlig assistans bedöms vara ett riskområde: Brottsligheten mot assistansersättningen fortsätter och myndigheterna beskriver att problematiken kvarstår. Huvudmännen gör stora ekonomiska vinster på sina upplägg, som går ut på att överdriva assistansbehovet, utföra mindre assistans än vad man har begärt ersättning för, alternativt inte utföra någon assistans överhuvudtaget. Det förekommer organiserade upplägg där funktionsnedsatta personer hämtas till för att ansöka om assistansersättning, och att anhöriga får arbetstillstånd som assistenter. Arbetskraftsinvandringen inom assistansområdet fyrdubblades – 2018. Det finns exempel där företag som tidigare utfört assistans har gått över till hemtjänst eller assistans, där kontrollen bedöms vara mindre utvecklad. Den myndighetsgemensamma satsningen mot organiserad brottslighet startades . Myndigheterna som ingår i satsningen är Arbetsförmedlingen, , , , , , , , , , och . Myndigheterna samverkar i nationellt underrättelsecentrum (Nuc) och regionala underrättelsecenter (Ruc). ser positivt på detta samarbete men har motionerat om att denna samverkan behöver utökas och fördjupas för att förhindra och upptäcka denna typ av brottslighet. I en rapport från nationellt underrättelsecentrum[7] konstateras följande i slutsatserna: Kombinationen av en rättighetslagstiftning inom assistansersättning och en generöst utformad arbetskraftslagstiftning innebär att staten blir möjliggörare för systematiska brottsupplägg. Genom cyniska upplägg där utsatta individer ofta exploateras uppnår aktörerna stor ekonomisk helt på skattebetalarnas bekostnad. Nuc bedömer sammanfattningsvis att det handlar om ett systemfel och att det därmed kan finnas behov av att se över rådande lagar och regler kring brottsproblematiken, men även att åtgärder kan behöva vidtas för att stärka samverkan och kontroll hos alla berörda myndigheter. utredningar har pekat på den omfattande brottsligheten mot välfärdssystemen. Det är angeläget att den organiserade brottsligheten beivras. menar att det krävs ett förstärkt myndighetssamarbete och en översyn av sekretesslagstiftning i syfte att stärka den myndighetsövergripande kontrollverksamheten för att bekämpa brottsligheten. För att undanröja missbruk och utnyttjande av systemet med arbetskraftsinvandring har föreslagit en rad skärpningar. Vi föreslår bland annat att det ska krävas en medellön på , såvida det inte rör yrken där det råder brist på arbetskraft. Vi vill även införa ett försörjningskrav för familjemedlemmar till arbetskraftsinvandrare. Den tillståndsplikt som införts för företag inom personlig assistans utgör en förbättring, men är inte tillräcklig. behöver fler redskap för att stoppa oseriösa aktörer. finns problemet att befattningshavare som förlorat sitt tillstånd omgående kan starta nya bolag. Det finns flera exempel där en krets av befattningshavare har varit inblandad i flera oseriösa assistansverksamheter. Detta drabbar både de seriösa företagen och förtroendet för assistansen i stort. Naturligtvis ska det inte vara omöjligt att driva nya verksamheter för att man misslyckats. Men det måste finnas regler som stoppar aktörer från att kringgå intentionen i tillståndsplikten och återkommande starta nya verksamheter som inte har de assistansberättigades bästa för ögonen. Ivos inspektioner räcker en bit på vägen, men det är tillståndsprövningen som är avgörande för om den assistansberättigade får den kvalitet han eller hon har rätt till. Man kan därför tänka sig en förändring av Ivos tillståndsgivning för personlig assistans, där ägare, styrelse och andra ledande befattningshavare vid nyansökan prövas mot tidigare indragna tillstånd, med en begränsningsperiod . Har man varit involverad i en assistansverksamhet som fått tillståndet indraget av är det rimligt att man inte omgående kan få tillstånd för en ny verksamhet i samma bransch. Uppmärksamheten kring organiserad brottslighet inom personlig assistans kan påverka allmänhetens inställning och förtroende för ett välfärdsystem som är ett livsnödvändigt skyddsnät för personer med funktionsnedsättning. Ett minskat förtroende för att skattepengarna verkligen går till att täcka faktiska behov riskerar att helt undergräva stödet för LSS-reformen som helhet. Enskilda personer med personlig assistans och assistansanordnare som har ärliga uppsåt riskerar dessutom att bli eller uppleva sig utpekade som brottslingar. Eller som en onödig belastning. Det är en oacceptabel utveckling. Inte minst därför är det angeläget att med större kraft bekämpa den organiserade brottslighet som riktar in sig på att utnyttja assistansersättningen och andra välfärdsystem. Felaktigt utbetalda skattekronor till kriminella är ett allvarligt hot mot vår gemensamma välfärd och slår hårdast mot de utsatta i samhället som är i behov av stöd. Pengarna som samhället avsätter till LSS ska ge människor med omfattande funktionsnedsättning en möjlighet att leva ett liv som andra – inte göda kriminell verksamhet. Men att regeringen vid upprepade tillfällen har försvarat nedskärningar som har drivit på den striktare rättspraxisen med att skylla på fusk och överutnyttjande, utan att vidta konkreta och kraftfulla åtgärder för att komma åt den organiserade och systematiska brottsligheten är oacceptabelt. Regeringen lovade under att assistansanordnare skulle omfattas av den statliga merkostnadsersättningen för coronarelaterade kostnader. Dels på direkt fråga från i . Dels i en intervju i Assistanskoll . Ansökning skulle ske via kommunerna. framkom det dessvärre att kommun efter kommun tolkade riktlinjerna kring ersättningsstödet på så sätt att privata assistansanordnare inte kunde omfattas. Detta främst för att assistansen är kopplas till person och inte verksamhet. På en skriftlig fråga från i angående hur ministern skulle säkerställa att assistansanordnarna skulle få del av merkostnadsersättningen svarade socialministern att det är kommunerna utifrån anvisningar som avgör vilka verksamheter inom kommunen som får ersättning. Då ministern även svara de att hon uppmärksammat frågan och att regeringen utifrån behov kommer ta initiativ för att minska smittspridning och skydda riskgrupper. Ställde en följdfråga angående om Socialministern var villig att införa en speciallösning för att assistansanordnare ska få del av merkostnadsersättningen för covid-19-relaterade kostnader, exempelvis genom ett uppdrag till . Svaret på den frågan var beklagansvärt då den bara innehöll en hänvisning till tidigare svar. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte är villig att hitta en lösning för alla de assistansanordnare som, precis som aktörer inom vård och omsorg, har gjort sitt yttersta och lagt stora summor pengar på skyddsutrustning och annat för att säkerställa att smitta inte sprids mellan personal och assistanstagare. anser att det bör utredas huruvida assistansanordnarna ska omfattas av de av regeringen avsatta medel för merkostnadsersättningen för covid-19-relaterade kostnader. De olika boendeformerna som omfattas av LSS – korttidsvistelse utanför det egna hemmet, boende i familjehem eller i bostad med särskild service för barn eller ungdom, bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad – kallas här i korthet LSS-boenden. Dessa boendeformer är ett bra komplement till andra LSS-insatser. Exempelvis kan korttidsboenden ge föräldrar till barn med funktionsnedsättning värdefull avlastning och en större möjlighet att fokusera på eventuella syskons behov. vill understryka att dessa boendeformer kan erbjudas men att de inte får påtvingas de som önskar bo i ett eget boende med stöd av exempelvis personlig assistans. LSS är en rättighetslagstiftning som ska utgå ifrån och respektera den enskildes behov och önskemål. Om den enskildes vilja inte respekteras vid val av boende, riskerar vi att återgå till den institutionalisering som fanns före LSS. Det kan vi inte acceptera. Det finns många LSS-boenden som bedriver fantastisk verksamhet där behovet hos de boende alltid respekteras och sätts i första rummet och där personalen får kontinuerlig kompetensutveckling. Men dessvärre finns det också verksamheter med stora brister. Detta har aktualiserats av Uppdrag gransknings program ”Bakom stängda dörrar”. Programmet beskriver vanvård och missförhållande som ger upphov till tragedier av det absolut värsta slaget. Bilden bekräftas av rapporter ifrån och Inspektionen för vård och omsorg. Den oro som många personer med funktionsnedsättning och deras anhöriga får leva med är omänsklig. Tryggheten och tilliten till att samhället kommer ge ett gott stöd till de som behöver det som mest måste återuppbyggas från grunden. En nyckelfaktor är att personal inom all LSS-verksamhet har grundläggande ändamålsenlig kompetens och stöd från närvarande chefer. Chefer som på plats arbetar aktivt med att skapa ett gott arbetsklimat, främjar kompetensutveckling och säkerställer att rutiner och arbetsplaner efterföljs och utförs på ett korrekt sätt. En viktig grundförutsättning för kvalitet i all verksamhet som berör personer med funktionsnedsättning är kompetent personal. Det är inte bara viktigt inom LSS-verksamheten utan även inom exempelvis färdtjänst, skola, räddningstjänsten samt rätts- och polisväsendet. Det är också avgörande att tjänstemän vid olika myndighetsnivåer – nationell, regional och kommunalt – besitter rätt kompetens för att på bästa samtala med och bedöma det individuella behovet av insatser på ett rättssäkert sätt. anser därför att bör ges i uppdrag att ta fram riktlinjer baserat på befintlig forskning och kunskap kring hur ett gott bemötande mot personer med funktionsnedsättning ska vara.