mot · H8023679 · 2020-10-06 00:00:00 — För att industrin ska kunna växa krävs effektiva tillståndsprocesser, tillförlitlig tillgång på fossilfri energi till en konkurrenskraftig kostnad, god tillgång på kompetens och goda möjligheter till utbyte med andra delar av världen genom handel, villkor för kvalificerad personal såväl som genom möjligheten att resa till och från . Det ska finnas goda möjligheter att etablera och driva industri i . Industrins utsläpp ingår i det europeiska systemet för handel med utsläppsrätter. Därmed är industrin undantagen annan lagstiftning som syftar till att begränsa klimatgasutsläppen. Detta regleras av industriutsläppsdirektivet, 2010/75/EU. Kostnaden för utsläppsrätter ger industrin incitament att sänka sina utsläpp, men det finns inga tvingande krav. Industrins klimatarbete bedrivs därmed i praktiken på frivillig basis. Vi liberaler stödjer den ordningen. Det är alltid bättre när människor agerar frivilligt än under tvång. kan vi konstatera att mål är att nå nettonollutsläpp i hela ekonomin 2045. EU har samma mål, men årtalet är satt till 2050. Denna diskrepans motiverar två åtgärder. Dels behöver klimatfrågan på ett tydligt sätt lyftas in i . Dels bör utarbeta nationell lagstiftning som kan användas för att begränsa industrins utsläpp i en situation där det frivilliga arbetet och styrningen genom priset på utsläppsrätterna inte räcker för att de nationella klimatmålen ska nås. har infört sådan lagstiftning. Även politiska beslut att stänga kolkraften till 2038 är ett exempel på att det är accepterat att medlemsstaterna inför den här sortens bestämmelser utanpå EU ETS. Klimatfrågan behöver arbetas in i . bör överväga möjligheten att utarbeta en nationell lagstiftning så att industrins klimatgasutsläpp minskar tillräckligt fort för att de nationella klimatmålen ska nås. De största utsläppen från industrisektorn kommer från järn- och stålindustrin. Reduktionen av järnoxid till järn i masugnar genererar stora mängder koldioxid. Industrin är på god väg att lösa detta genom att istället för att reducera järnoxiden med kol reducera den med vätgas. är ett gott exempel på hur branscher själva, på frivillig väg, genom statligt uppbackad innovation kan åstadkomma viktiga förändringar. Det finns en mycket stor potential i att utvidga klimatnyttan av vätgasreduktionstekniken. exporterar stora mängder järnmalm. Om även den fossilfritt skulle reduceras till järn innan export skulle klimatnyttan bli större än vad som kan åstadkommas genom att byta ut de svenska masugnarna. Det skulle i så fall kräva att tillgången på leveranssäker fossilfri el till en konkurrenskraftig kostnad ökade kraftigt. Redan för att ersätta de svenska masugnarna kommer Hybrit att behöva av den svenska elproduktionen. För att det göra det möjligt att reducera väsentligt med järnmalm i behövs en förstärkning av kraftsystemet. Vi har i vår kommittémotion ”Återupprätta en fungerande elförsörjning” flera förslag kring hur planeringen av kraftsystemet ska förbättras. En stor ökning av produktionen av järnsvamp – vilket skulle ha en stor positiv klimatpåverkan – skulle kräva mycket stora mängder vätgas vilket i grunden skulle kunna påverka svensk energipolitik. Det motiverar att regeringen tar initiativet i denna fråga. Regeringen bör i samråd med järn- och stålindustrin och energibranschen arbeta för att kraftigt öka den klimatneutrala järnmalmsreduktionen i . Cement är en viktig råvara som ett modernt samhälle inte kan vara utan. Framställning av cement från kalksten innebär att koldioxid avgår. För att komma tillrätta med utsläppen finns tre alternativ. Användning av cement kan undvikas till exempel genom att teknik för att bygga i trä utvecklas vidare och att träbyggande på olika sätt uppmuntras. Träbyggande har förutom att ersätta cement och betong den fördelen att byggnaden i sig blir en kolsänka den står kvar. Den andra möjligheten är att fånga in och permanent lagra den koldioxid som uppstår vid cementtillverkningen. Den tredje är att byta ut kalksten som råvara mot kalcium från andra källor som till exempel flygaska. Liberalerna menar att alla tre metoderna bör kombineras. Parallellt med att infångning och lagring av biogen koldioxid från pappersindustrin och fjärrvärmeverken kommer igång behöver koldioxidavskiljning installeras vid landets två cementfabriker. De stora förändringarna behöver göras av branschen själv på eget initiativ. Staten har en roll i att genom stödja verksamheten på ett tidigt stadium, men också genom att via klimatdeklarationer för byggande och arbetet inom EU öka efterfrågan på koldioxidneutral cement. Utveckling av alternativa råvaror för cementproduktion bör uppmuntras. Snar installation av koldioxidavskiljning vid landets cementfabriker bör stödjas. De stora klimatgasutsläppen från raffinaderierna kommer från de fossila bränslen som verksamheten producerar. Men även den industriella processen i sig medför stora utsläpp. Raffinaderierna kommer att behöva övergå till att raffinera biobränslen och producera syntetiskt framställda bränslen från koldioxid och vätgas, men det kommer att dröja. Råolja kommer att raffineras även långt efter det att de svenska utsläppen blivit nettonegativa. Det kommer att vara rationellt att vänta med att fasa ut viss nischanvändning av för att istället bygga ut mer kapacitet för att åstadkomma negativa utsläpp. Under den, förmodligen ganska långa tid, användningen av minskar behövs åtgärder för att minska utsläppen från raffinaderierna. Åtgärderna måste bli en del av raffinaderiernas eget arbete med att nå nollutsläpp. Användningen av fossila bränslen för att generera processvärme, till exempel vid raffinaderierna, behöver fasas ut. Alternativen är biobränsle, el eller nukleär värme. Små reaktorer är ett intressant alternativ för industrier med stora värmebehov. De svenska regelverken behöver anpassas för att möjliggöra reaktorer för industrins behov av processvärme. Vi har flera förslag på vad som konkret behöver göras på det området. Dem beskriver vi närmare i vår kommittémotion ”Kortare ledtider och lägre kostnader för ny kärnkraft”. Vätgasproduktion genom ångmetanreformering av fossilgas bör fasas ut helt på relativt kort sikt då varje ton vätgas som framställs genom metoden innebär att koldioxid släpps ut. Liberalerna menar att ska driva på inom EU för att snabbt övergå till elektrolys för att producera vätgas. Vätgas producerad genom elektrolys med el från väderberoende produktion är inte konkurrenskraftig gentemot ångmetanreformering, men vätgasproducerad el från befintliga reaktorer står sig tämligen väl ekonomiskt. [1] behöver ta fram en plan för en snabb utfasning av vätgasframställning genom ångmetanreformering av fossil gas inom EU. I bör verksamheten avslutas så snart kraftsystemet klarar av att leverera tillräckligt stora volymer el till raffinaderierna. På grund av det mycket ansträngda läget i kraftsystemet i kan inte de stora elanslutningar som krävs göras . Som en tredje åtgärd bör raffinaderierna fånga in och permanent lagra den koldioxid som trots allt uppstår i processen. Användningen av fossila bränslen för processvärmeändamål ska fasas ut. EU behöver en plan för snabb utfasning av ångmetanreformering av fossil gas för produktion av vätgas över hela unionen. behöver jobba aktivt med raffinaderierna för att fasa ut ångmetanreformeringen. Raffinaderiernas arbete med att få till stånd koldioxidinfångning bör underlättas. Den kemiska industrin är beroende av olja och gas som råvara för sin verksamhet. Bland annat levererar gasnätet i gas som råvara till flera industrier. Gasen och oljan som används behöver ersättas av biooljor och biogas. Tillgången på biogas och biooljor är begränsad, men i den kemiska industrin är förädlingsvärdet högt och det är därmed rationellt att de begränsade volymer som finns används här. Kolet i biobränslena binds också in i kemiindustrins produkter vilket fördröjer utsläppet av koldioxiden jämfört med om biomassan används till exempel som fordonsbränsle. Det är positivt ur klimatsynpunkt. Kemiindustrins produkter, särskilt plaster, hamnar också – när de kan återvinnas – i fjärrvärmeverken där koldioxiden från förbränningen kan fångas in. Vi liberaler ser problem med subventioner. Exemplet med kemiindustrins användning av biomassa illustrerar problemen. Oaktsamt utformade subventioner kan leda till att biomassan går till bränslen istället för till produkter i kemiindustrin. Styrmedel ska vara utformade så att den begränsade biobränsleresursen styrs till verksamheter där den har ett högt förädlingsvärde och där kol kan bindas in som möjligt. är det avgörande att branschen tar initiativen för att frångå sina fossila råvaror. Hållbart producerad biomassa är en begränsad resurs som ska användas där den har högt förädlingsvärde och där den binder kolet . Jordbrukets utsläpp av klimatgaser är komplexa. Hanteringen av gödsel, djurens matsmältning och avgång av klimatgaser från tidigare utdikad mark ger alla stora bidrag till jordbrukets utsläpp. Mycket kan göras för att minska utsläppen, men det är inte möjligt att helt eliminera jordbrukets utsläpp. Det är en av anledningarna till att det är så viktigt att andra sektorer helt fasar ut de fossila bränslena och att utsläppen elimineras där. Det utrymme som finns för att åstadkomma negativa utsläpp kommer delvis att behövas för att kompensera för jordbrukets utsläpp. Produktionen av biogas behöver öka för att begränsa klimatgasläckagen och övergödningsproblematiken förknippad med gödsel. Genom att förändra hur man gödslar och hur mycket man gödslar på olika platser kan också stora förbättringar åstadkommas. Framförallt kan avgången av lustgas minskas. En effektiv klimatåtgärd är också att täcka över gödsel under förvaring. Hur och vad man odlar har också betydelse. Viss jordbruks- och skogsmark som tidigare dikats ut kan också vara rimlig att återväta för att stoppa nedbrytningen av organiska ämnen i marken och den associerade avgången av växthusgaser. Vi konstaterar att budgetpropositionen identifierar klimatet som en anledning till att återväta mark. Detta är något som Liberalerna arbetat för. Vad gäller djurens matsmältning pågår forskningsinsatser för att undersöka hur förändringar i fodersammansättningen kan minska metangasutsläppen. Vi liberaler menar att nyckeln till att åstadkomma förbättringar inom området ligger i att genom forskning förbättra kunskapen och att genom informationsinsatser sprida den nyvunna kunskapen. Det är också rimligt att staten stöttar investeringar där en stor del av nyttan är att undvika klimatgasutsläpp och övergödningsproblematik. Det gäller till exempel anläggningar för biogasproduktion. Köttproduktionen är förknippad med stor klimatpåverkan och står för av världens totala utsläpp av växthusgaser. Köttets klimatpåverkan kommer från olika delar av produktionen. Det handlar om jordbrukets energianvändning, djurhållning och växtodling. Det går åt mycket mark för att producera foder till djuren. För att minska köttkonsumtionens klimatpåverkan behöver köttproduktionen bli bättre men köttkonsumtionen behöver också minska. Det finns klimatcertifierad köttproduktion vilket innebär att gårdar har minskat den totala klimatpåverkan i köttproduktionen. Det kan handla om att djuren utfodras med gräs istället för soja, smarta och mer hållbara energilösningar införs och djuren betar på naturbetesmarker vilket ger biologisk mångfald och öppna landskap. Marknadsdriven märkning och certifiering av varor är positivt. Vi ser positivt på märkning avseende klimatavtryck men är också öppna för att införa en obligatorisk klimatmärkning när det gäller vissa varor såsom visst kött. Vi ser också gärna att allt fler restauranger använder sig av klimatmärkning. Staten ska stödja återvätning av mark även av klimatskäl. Produktionen av biogas behöver öka i syfte att förhindra utsläpp av växthusgaser och övergödning. Åtgärder behöver vidtas för att säkerställa att gödsel förvaras täckt. Forskning kring metoder för att minska metangasavgången från boskap t.ex. genom förändringar i utfodringen bör stödjas. Forskning och informationsinsatser till lantbruket kring forskningsresultaten är viktigt för att minska jordbrukets utsläpp. Energisystemet utgör grunden för klimatarbetet då dess utformning avgör möjligheten att fasa ut de fossila bränslena och att tillhandahålla den energi som behövs för att åstadkomma negativa utsläpp. utgörs energisystemet i praktiken av tre parallella system: el, värme och bränslen. När användningen av fossila bränslen minskar för att upphöra måste primärenergin istället komma från fossilfria energislag. Globalt är det vind, sol och kärnkraft som går att skala upp på ett hållbart sätt i en sådan omfattning att de (tillsammans) kan ersätta de fossila bränslena. I är också både vattenkraften och biomassan viktiga. Men inte heller här är de skalbara i tillräcklig omfattning för att räcka till. De behöver användas där de gör mest nytta. Kärnkraften har en unik ställning som det enda planerbara fossilfria kraftslaget som kan byggas ut i stor skala. Skiftet från kol, olja och gas till vind, sol och kärnkraft innebär att de tre systemen el, värme och bränslen integreras till ett enda energisystem där primärenergin till största delen kommer från el. El, värme och bränslen sammanlänkas så tätt att de kan separeras. I centrum av det integrerade energisystemet står elen. Det är därför elektrifieringen är en så viktig fråga. Det mesta kommer att drivas av el, direkt eller indirekt av andra energibärare framställda med el som primärenergi. Förutsättningarna för energisystemintegrationen ser olika ut i olika delar av världen. I är de mycket goda. Älvarna, den rikliga tillgången på goda vindlägen och det gedigna kärnkraftskunnandet ger förutsättningar för ett kostnadseffektivt fossilfritt system. I är elproduktionen klimatneutral, men redan i det nordisk-baltiska elsystemet – som är det system tekniskt ingår i – används fossila bränslen för elproduktion. Fossilel nettoimporteras också till systemet över året. Det behövs mer fossilfri elproduktion i systemet och den som finns behöver värnas. Fjärrvärmen är på god väg att bli fossilfri och även industrins processvärme är i stor utsträckning baserad på icke-fossil energi. I båda fallen är det en omfattande användning av biomassa som har gjort att de fossila bränslenas andel är förhållandevis liten. energisystem står inför två stora utmaningar. De fossila bränslen som används i och på fartyg och flyg som bunkrar här behöver ersättas med fossilfri energi. Den andra stora utmaningen består i att få till stånd negativa utsläpp i stor skala för att börja motverka de klimatgasutsläpp som återstår och börja sänka koldioxidhalten i atmosfären. Energisystemet är den viktigaste möjliggöraren i klimatarbetet då en mycket stor del av klimatgasutsläppen kommer från energianvändningen. Även flera av metoderna för negativa utsläpp är mycket energikrävande. Det behövs en beredskap för att skala upp produktionen av fossilfri energi. Mänskligheten står inför tre uppgifter i klimatarbetet: Elproduktionen måste bli fossilfri. Verksamheter som inte redan drivs av el måste (med undantag av en del biobränslen) elektrifieras, direkt eller indirekt via andra energibärare som produceras med el. Negativa utsläpp behöver komma igång i stor skala. står inför samma utmaningar även om det första steget och delvis det andra redan har tagits. De av beslutade energipolitiska målen motverkar tyvärr ett effektivt klimatarbete. För att ett fossilfritt energisystem ska kunna byggas kostnadseffektivt och för att det ska kunna skalas upp krävs tillgång till en planerbar komponent som kan byggas ut vid behov. Då det inte är önskvärt eller ens fysiskt möjligt att utöka svensk vattenkraft i någon omfattning och då det kommer att råda konkurrens om det hållbara uttaget av biomassa krävs ett annat planerbart fossilfritt kraftslag. Det enda till buds stående alternativet är kärnkraften. Den ska därför hanteras teknikneutralt i förhållande till övrig fossilfri elproduktion. Det relevanta mätetalet för hur väl vi lyckas är koldioxidintensiteten i den använda energin samt hur stora negativa utsläpp vi åstadkommer. Biobränslen har en viktig roll att spela för att ersätta fossila bränslen i sektorer som inte är rationella att elektrifiera. Styrkan i att använda biobränslen är att de ofta kan ersätta fossila bränslen tämligen rakt av till exempel i förbränningsmotorer eller som råvara för industrin. behöver dock de begränsade volymer biomassa som kan tas ut på ett hållbart sätt användas där den har högst förädlingsvärde och i tillämpningar som binder in kol åtminstone för . Vi liberaler ser till exempel biobränslen för lätta transporter som en övergångslösning för att sänka utsläppen från de återstående förbränningsmotorfordonen. Men gör biobränslena större nytta i andra sektorer. Förädlingsvärdet och möjligheten att binda kol på lång sikt behöver styra allokeringen för att biomassan ska ge ett så stort bidrag som möjligt i klimatarbetet som den utnyttjas samhällsekonomiskt effektivt. Ur ett klimatperspektiv finns det bekymmer med att öka uttaget av bränslen. När uttaget är kan det anses att lika mycket koldioxid tas upp av träd och växter som släpps ut vid förbränningen. Men när uttaget ökar finns en risk för ett nettotillskott av klimatgaser till atmosfären. [2] Ett ökat uttag bör därför bara ske i fall när biomassan oavsett skulle ha avgett klimatgaser och när kolet i biomassan kan bindas in genom infångning och lagring av koldioxid eller genom att binda in kolet i långlivade produkter eller infrastruktur. Tidsperspektivet är viktigt. Då halterna av klimatgaser i atmosfären måste stabiliseras inom två till tre decennier blir kravet på uttaget av biobränslen att det är klimatneutralt på betydligt än så. Ett ökat uttag av biomassa ska bara ske när det leder till en klimateffekt som är nettopositiv eller mindre. Statens styrmedel måste utformas med detta i åtanke. Länder med så god tillgång på biomassa som kan inte bygga sin biobränslestrategi på import. Den inhemska produktionen behöver byggas ut och biobränslen ska används klokt. Det är marknadens sak att avgöra hur resurser ska allokeras i ekonomin. På biobränsleområdet intervenerar dock staten kraftigt genom olika former av stödsystem. Den inhemska produktionen av biobränslen behöver byggas ut. Energibärare – vätgas, ammoniak och syntetiskt framställda kolväten Den begränsade möjligheten till ett hållbart uttag av biomassa riskerar om klimatarbetet för tungt lutar sig mot biobränslen att antingen hindra tillväxten i ekonomin eller försena utfasningen av de fossila bränslena. Det är oacceptabelt. Vi liberaler ser att biobränslena kommer att behöva kompletteras med olika former av syntetiskt framställda energibärare där primärenergin är el. Vätgas kommer att få en viktig roll i industrin och för transportsektorn. Vätgas kan produceras direkt från el och den är förhållandevis enkel att lagra med små förluster. Kostnadsutvecklingen för vätgasinfrastruktur i förhållande till kostnaderna för elektrifieringen kommer att avgöra hur stor roll vätgasen får i transportsektorn. Staten har här en uppgift i att stötta teknikutvecklingen, särskilt för specifika svenska förhållanden. Till exempel ger den storskaliga industriella användningen av vätgas som växer fram unika möjligheter att kostnadseffektivt bygga en vätgasinfrastruktur även för andra sektorer kring de stora användarna. Det finns också sektorer, till exempel lokal och regional sjöfart, där vätgasen kan vara ett attraktivt alternativ för att hantera både klimatgasutsläpp och föroreningsproblematik. För sjöfarten är även ammoniak ett intressant alternativ. Flytande biogas är också intressant, men de volymer som kan framställas är tämligen begränsade. Biogasen behövs också som råvara för den kemiska industrin vilket innebär att relativt höga priser kan förutses. bör följa och bidra till det utvecklingsarbete som bedrivs internationellt inriktat mot drift av fartyg med ammoniak som bränsle. Den mycket stora dominansen för förbränningsmotorn som energikälla i fordon och maskiner innebär att det kommer att ta , vara dyrt och ha stor påverkan på klimat och miljö att byta ut alla motorer för att möjliggöra ett bränslebyte. I stor utsträckning behöver därför fossila bränslen inklusive bensin, diesel, flygfotogen, gasol och flytande fossilgas (LNG) bytas ut mot fossilfria substitut. Det finns flera lämpliga biobränslen, men för att fasa ut de mycket stora volymer fossila bränslen som används i förbränningsmotorer kommer det också att behövas syntetiskt framställda flytande kolväten. Dessa kan tillverkas av infångad koldioxid och vätgas. Processen är energikrävande och kapitalintensiv vilket talar för att bränslet till de kvarvarande förbränningsmotorerna kommer att bli dyrare när fasas ut. Vi liberaler vill se statligt stöd både till forskning och till demonstrationsanläggningar för fossilfria energibärare så som vätgas, ammoniak och syntetiskt framställda flytande och gasformiga kolväten. ska stödja forskning kring fossilfria energibärare. Vi i Liberalerna vill ha väl fungerande el- och energimarknader som driver på teknisk utveckling och kostnadseffektiva lösningar. Onödiga särregleringar och subventioner som gynnar vissa energislag snedvrider konkurrensen. Vi vill ge likvärdiga villkor för koldioxidfria kraftslag. Samhällsekonomiskt är det betydligt billigare att bestraffa det som ska bort snarare än att subventionera det som ska in. Det energipolitiska mål som innebär att elproduktionen ska vara förnybar (prop. 2017/18:228, bet. 2017/18:NU22) ska upphävas och ersättas med ett nytt mål om att elproduktionen i ska vara fossilfri. I praktiken har varit mycket nära en helt fossilfri elproduktion . Men när nu de fossila bränslena ska fasas ut och i stor utsträckning – direkt eller indirekt – ersättas med el menar vi liberaler att det är viktigt att slå fast fossilfriheten som ett av beslutat tydligt mål för energipolitiken som inte kan misstolkas. bör också ha ett mål för koldioxidintensiteten i den använda elektriciteten. Den ökande andelen väderberoende elproduktion driver på utbytet med grannländerna. Utbytet är givetvis positivt då handeln med el leder till ett bättre resursutnyttjande i hela norra . Men när produktionen i de väderberoende kraftslagen ökar så ökar också behovet av reglerförmåga i planerbara kraftverk. Det vi måste undvika är att vi genom utbyggnaden av väderberoende elproduktion de facto låser fast oss i ett beroende av fossil reglerkraft. bör därför få uppdraget att i sin publikation Energiläget redovisa hur koldioxidintensiteten[3] i den el som används i utvecklas. För övrig energianvändning är det svårare att redovisa koldioxidintensiteten, men bör även för den använda energin utöver elen ha ambitionen att redovisa klimatpåverkan genom koldioxidintensiteten i den använda energin. Koldioxidintensiteten i använd energi respektive el ska införas som mätetal i statens måluppföljning inom energiområdet. Elkonsumtionen i har länge legat ganska still. Produktionen har byggts ut genom att ny vindkraft har tillkommit. Energimässigt över året kompenserar elproduktionen från vindkraftsutbyggnaden med marginal den produktion som har fallit bort när kärnkraft och kraftvärme har stängt. exporterar el under en mycket stor del av årets timmar. När vi nu går in i en ny fas där de fossila bränslena i industrin och transportsektorn behöver ersättas ser elbehovet ut att öka kraftigt. Den vindkraft som byggs och som har byggts har en livslängd kring 20–. Därefter behövs en reinvestering. De liggande investeringsplanerna för kärnkraften siktar mot drift till 40‑talet, vilket sammanfaller väl med den tidpunkt då reinvesteringarna i vindkraften behöver göras. Den ökande efterfrågan i kombination med de omfattande reinvesteringsbehoven är en utmaning. En möjlighet som måste tas till vara är den att fortsätta investera i reaktorerna för att kunna driva dem längre än .