mot · H8022953 · 2020-10-06 00:00:00 — Fler män än kvinnor med funktionsnedsättning har arbete. Skillnaden gäller också yngre kvinnor och män med funktionsnedsättning trots att fler unga kvinnor än män med funktionsnedsättning har en akademisk utbildning. Tyvärr råder det fortfarande brist på evidensbaserad kunskap och forskning om effekter av insatser inom området. Rätten till stöd åt den som behöver hjälp i sin vardag måste värnas. Den som har så omfattande funktionsnedsättningar att hen inte kan jobba ska ha rätt till samhällslön. är det viktigt att samhället löpande ser över och förbättrar insatserna för att fler människor med funktionsnedsättning ska få möjlighet att arbeta och studera. Ny teknologi, digitalisering och utveckling av distanslösningar nya möjligheter, en utveckling som har förstärkts i svallvågorna av covid-19. Många arbetsgivare önskar att inkludera fler personer med funktionsnedsättning. Forskning visar att små privata arbetsgivare är bäst när det gäller att skapa jobb åt människor med olika typer av funktionshinder. Det behövs minskad byråkrati, flexiblare lösningar och enklare kontaktvägar mellan företag och myndigheter för att underlätta för fler arbetsgivare att anställa personer med funktionsnedsättningar. vill därför att regeringen tillsätter en utredning av välfungerande och evidensbaserade inkluderingsinsatser hos arbetsgivare i , och vilka hinder och möjligheter som finns för att dessa sprids till fler privata och offentliga arbetsgivare. Ny utredning av tolktjänst för personer med hörselnedsättning En splittrad ansvarsfördelning för tolktjänster i kombination med en stor brist på tolkar gör systemet med tolktjänster svårt att överblicka. Det särskilda med tolktjänst för personer med hörselnedsättning är att det erbjuds personer som har ett stort behov av denna typ av tjänst och därför använder tjänsten ofta och regelbundet. Detta behov ställer högre krav på effektivitet och tydlighet i tolktjänstens utformning. Kritiken av systemet med tolktjänster har varit stor , inte minst från hörselorganisationerna som påpekat att dagens system konserverar ett dyrt, administrativt tungt och splittrat huvudmannaskap. Det bidrar även till ett system där det blir dyrare för arbetsgivare att både anställa och befordra tolkanvändare. Systemet begränsar tolkanvändares möjlighet att vara aktiva i demokratiska processer saknar i stort helt ett användarperspektiv. Regionerna svarar för cirka 60–av den tolktjänst som utförs i . Men det är ofta oklart vart man ska vända sig för att få tolk och ännu svårare att avgöra vem som ska betala för det. Användare kan därför komma i kläm mellan regionernas tolkcentral, Arbetsförmedlingen, arbetsgivare, utbildningsanordnare och andra parter. Detta får särskilt allvarliga konsekvenser inom arbetslivet, där det ibland medför att arbetstagare inte kan utföra sitt arbete ordentligt och går miste om anställningsmöjligheter. I En samlad tolktjänst (SOU 2011:83) föreslogs en större samordning och ett tydligare användarperspektiv med smidigare ingångar för tolkanvändare. har frågan tyvärr inte fått det fokus som behövts. Den tidigare utredningen har på nacken och det är hög tid att återigen sätta frågan på dagordningen. vill därför att en ny utredning tar frågorna om en samlad tolktjänst vidare. Utredningen bör ta sikte på en förändrad styrning och ökad tillgänglighet av tolktjänsterna för att komma till bukt med de många brister som finns . Personer med intellektuell funktionsnedsättning lever allt längre. Det är en glädjande utveckling för samhället, och ett resultat inte bara av den medicinska utvecklingen men även av att barn med intellektuell funktionsnedsättning nu växer upp tillsammans med sina syskon och föräldrar, ses som individer som ska få vara delaktiga och själva kunna forma sitt liv så långt det är möjligt, och som vuxna har rätt till gruppbostad, daglig verksamhet och anpassade arbeten. Denna positiva utveckling ställer nya krav på socialtjänst, LSS-personal, anhöriga och andra som möter äldre personer med intellektuell funktionsnedsättning. Till exempel försvinner rättigheten till daglig verksamhet och sysselsättning . Personer som bor i gruppboende är också mer utsatt för ensamhet eftersom man oftare står utan egen nära familj när föräldrar eller syskon går bort. Personer med Downs syndrom får demenssjukdomar oftare och tidigare än andra äldre, vilket ställer krav på ny kompetens och samarbete med äldreomsorgen. har kunskapen om hur personer med intellektuell funktionsnedsättning kan få ett så bra åldrande som möjligt utvecklats, och det är viktigt att kommunerna får tillgång till kunskaps- och implementeringsstöd. vill att regeringen ser över hur kommunernas insatser för äldre personer med funktionsnedsättning kan stärkas och om det finns behov för en statlig utredning om funktionshinder och åldrande. En funktionshinderrörelse med inflytande och ansvar Funktionshinderrörelsen representerar viktig kunskap och insikt. Organisationerna har en nyckelfunktion för att fler personer med funktionshinder ska få möjlighet att vara delaktiga i samhället och representerade i det offentliga samtalet. anser att regeringen bör ta ett större ansvar för att säkerställa civilsamhällets inflytande och ledarskap i offentligt finansierad funktionsstödverksamhet. Vi vill att fler av civilsamhällets organisationer ska kunna få ta ett samhällsansvar där det är lämpligt. Till exempel har () erfarenhet av att arbeta med ledarhundar . Trots detta valde regeringen att flytta ansvaret för den statligt finansierade ledarhundsverksamheten från SRF till den relativt nybildade Myndigheten för delaktighet (MFD), som var utan dokumenterad erfarenhet av området. vill motverka en utveckling där expertorganisationer i civilsamhället fråntas inflytande och ansvar. Vi vill att regeringen aktivt säkerställer civilsamhällets inflytande och ledarskap i offentligt finansierad funktionsstödverksamhet och tillkännager detta för regeringen. En human och värdig beroendevård Narkotikadödligheten i har mer än fördubblats och är näst högst i hela EU. En direkt jämförelse mellan länder är problematisk eftersom statistiken samlas in och rapporteras på olika sätt, men har en ökande trend. –2018 har dödligheten i läkemedels- och narkotikaförgiftningar ökat bland personer , både totalt samt för kvinnor och män separat. Trenderna är statistiskt säkerställda. Totalt sett ökade risken att dö i läkemedels- och narkotikaförgiftningar . Ökningen bland män har avstannat , men det är för tidigt att säga om det är ett trendbrott. Svensk beroendevård kan inte annat än anses ha misslyckats på många områden och är i stort behov av genomgripande reformer. har länge drivit frågan om att missbruksvården i högre grad måste grunda sig på vetenskap och beprövad erfarenhet. Majoriteten av narkotikamissbrukarna har en bakomliggande psykisk eller fysisk sjukdom. Därför måste missbruksvården utgå från att både behandla sjukdomen och i största möjliga mån lindra symptomen. All annan sjukvård utgår från det perspektivet. Missbruksvården ska inte vara något undantag. Därför ska inte politiken sätta upp några hinder för att sjukvården i större utsträckning ska kunna använda sig av läkemedelsbehandling för personer med missbruksproblem. Det måste även gå snabbare att narkotikaklassa nya preparat så att det går lättare att bekämpa dem. Vi anser att tillgången till vård och behandling och insatserna för skademinimering måste öka. Det är även viktigt at sjukvården, inte polisen, får ett tydligt ansvar för onyktra personer som omhändertas med stöd av lagen om berusning (LOB). Alldeles för många diabetiker, människor med sepsis, epilepsi och andra bakomliggande sjukdomar har avlidit hos polisen. vill därför att regeringen skyndsamt ser över hur ansvaret för onyktra personer som omhändertas med stöd av lagen om berusning (LOB) kan förtydligas. Det förebyggande arbetet för att förhindra att människor hamnar i ett skadligt beroende är centralt. Orsakerna till beroendeproblem kan kopplas till såväl ärftliga som sociala faktorer, liksom till tillgången till substanser. Arbetet med att förebygga beroendeproblem hos befolkningen måste därför utgå ifrån såväl tidig upptäckt av personer som befinner sig i riskzonen för att utveckla ett missbruk, som att minska tillgången på narkotika i samhället. bedömer att narkotikastrafflagen behöver utvärderas, för att se hur lagen påverkar narkotikaanvändningen och de sociala och medicinska skadeverkningarna. En helhetlig utvärdering av narkotikapolitiken bör ha fokus på folkhälsa, jämlik hälsa och jämlik hälso- och sjukvård. En kommande utredning behöver innehålla en hälsoekonomisk analys och beakta vilka kostnader som den nuvarande lagstiftningen eller en förändrad lagstiftning, innebär för t.ex. vårdgivare och polisen. vill se en utvärdering av missbruksvården för att säkerställa att den går i linje med principen om skademinimering. Kvalitets- och säkerhetsuppföljning i beroendevården Ett hem för vård eller boende, i dagligt tal HVB-hem, bedriver behandling, omvårdnad, stöd eller fostran för barn, ungdomar, vuxna eller barnfamiljer. HVB-hem kan vara privatägda, kommunala eller drivna av staten genom (Sis). Personer med missbruksproblematik, barn, unga eller vuxna, är aktuella för HVB-hem om de omhändertas med stöd av lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) eller lagen om sluten ungdomsvård (LSU). En grundläggande förutsättning för att tvångsvård ska anses legitimt är att det faktiskt innebär att samhällsvården förbättrar barnets eller den vuxnas situation och livsvillkor. Samhället bär ett mycket tungt ansvar för att nyttan med tvångsvård uppväger nackdelarna och för att individen får den vård, trygghet och varaktigt bättre livssituation som är hela syftet med tvångsvården. Många som omhändertas med stöd av LVM, LVU eller LSU behöver hjälp med komplexa och sammanvävda problem, som aggressivitet, utagerande beteende, självdestruktivitet, missbruk eller kriminalitet. Ungefär tusen män och kvinnor blir tvångsomhändertagna med stöd av LVM och placerade på ett så kallat LVM-hem. Sis har elva LVM-hem med knappt 400 platser. Syftet med LVM-vården är att bryta ett långvarigt och livshotande missbruk och motivera till frivillig behandling. Vården varar och ska övergå till vård i öppnare former. På Sis ungdomshem får ungdomar med så stora problem att och förvaltningsrätten bedömer att det är nödvändigt med tvångsvård, vård enligt LVU. Sis ungdomshem skiljer sig från övriga HVB-hem genom särskilda befogenheter vad gäller tvångsmedel. Unga kan bli dömda till vård på Sis-institutioner enligt LSU. Kommunernas socialtjänst har det övergripande ansvaret för ungdomar som har blivit dömda till sluten ungdomsvård. Si bestämmer i samråd med på vilket av Sis ungdomshem den dömde ska bo och hur man ska planera och genomföra vården. Myndigheter som JO, och har uppmärksammat behov av fler platser inom både den ordinarie och den slutna ungdomsvården. som efterfrågan på sådan vård har ökat har det blivit allt tydligare att Sis har svårt att klara av sitt uppdrag. Statskontoret konstaterar att Sis har svårt att erbjuda vård som är anpassad efter alla de målgrupper som kommer till myndigheten. och JO har i sina inspektioner vid Sis noterat bristande kompetens och bemanning och brister i vårdens innehåll. Många ungdomar eller klienter har relativt enkelt fått tillgång till droger på HVB-hem. Det finns svårigheter med att placera ungdomar med koppling till gängkriminalitet eller annan grov kriminalitet på olika institutioner, trots ett ökat behov av detta. Det har återkommande riktats allvarlig kritik mot säkerheten för personal och intagna, och flera tungt kriminella ungdomar som dömts till tvångsvård har kunnat fritas. anser att hela Sis verksamhet skyndsamt borde ses över och omstruktureras för att komma till rätta med problemen. Sis behöver stärka säkerheten för barn, ungdomar och personal på sina boenden. Det behövs både på kort och stärkt och systematiserad kompetensförsörjning, kvalitetssäkring och anpassning av metoder och arbetssätt. Det finns även behov att se över samarbetet mellan Sis ungdomshem och i ungdomarnas eller klienternas hemkommuner. anser vidare att det även bör utredas hur stöd ska se ut efter att vården enligt LVM, LVU och LSU upphör. Läkemedelsbehandling med substitutionspreparat för missbrukare Personer med intravenöst beroende kan i många fall bli hjälpta av läkemedelsbehandling med substitutionspreparat, exempelvis metadon. Metadon och likvärdiga preparat ersätter narkotikan och minskar abstinensbesvär. Denna typ av substitutionsbehandling erbjuds i särskilda metadonprogram, då annan samtidig behandling och social rehabilitering pågår. Metadon har visat sig förlänga livslängden hos tunga opiatmissbrukare. Medellivslängden för en heroinmissbrukare, som påbörjat sitt missbruk i 15–20-årsåldern, är . Den som får substitutionspreparat lever och fungerar bättre socialt. Tillgången till assisterad läkemedelsbehandling för opiatmissbrukare i är internationellt sett låg och köerna till metadonprogrammen är i regel mycket långa. Tillgängligheten till vård och behandling för personer med beroendeproblematik måste därför öka. fattas beslut om eventuell substitutionsbehandling av kommunens tjänstemän genom socialtjänstlagen. Det är en orimlig ordning som gör att många människor tvingas vänta alltför länge – ibland förgäves – på att få den behandling de behöver. Genom att låta hälso- och sjukvårdslagen bli styrande även inom beroendevården kan tillgängligheten till vård och behandling öka. Den patient som bedöms vara i behov av vård ska också garanteras detta och få ett beslut om behandling i sjukvården. anser att fler åtgärder för att låta hälso- och sjukvårdslagen bli styrande i beroendevården behöver vidtas och att tillgången till farmakologisk behandling för personer med missbruksproblematik behöver garanteras i hela landet. Fler verktyg mot hemlöshet med anknytning till missbruk och social problematik Hemlösa med missbruk och/eller annan social problematik är en utsatt grupp, med fler och andra utmaningar än strukturellt hemlösa. välkomnar den beslutade utredningen om en socialt hållbar bostadsförsörjning, som bland annat ska se över politiken för att motverka strukturell hemlöshet. ser vi behov av ytterligare reformer. För att bemöta hemlöshet med anknytning till social problematik behövs både social- och bostadspolitiska insatser. Det behövs en nationell standard för hur hemlöshet ska definieras, mätas och rapporteras, för att kunna få en övergripande bild över problematiken. Det är en förutsättning för att kunna fatta rätt politiska beslut. är det stora skillnader mellan och kommunernas egna mätningar. Samverkan mellan och nationella myndigheter är extra viktigt i frågan om hemlöshet och social utsatthet. Särskilt viktigt är det att agera förebyggande för att undvika alla situationer där barn hamnar i hemlöshet. En nationell definition samt standard för mätning och rapportering skulle bidra till bättre underlag för politiska beslut och samarbeten på alla nivåer, samt underlätta kommunernas långsiktiga arbete mot att barn och unga hamnar i hemlöshet eller social utsatthet tidigt i livet. vill mot denna bakgrund att regeringen uppdrar åt , i samarbete med andra berörda myndigheter, experter samt Kommuner och Regioner (SKR), att ta fram en nationell standard för hur hemlöshet ska definieras, mätas och rapporteras. Stärkt stöd för anhöriga till personer med missbruksproblematik Anhöriga inom alla delar av vården och omsorgen behöver få ett stärkt och mer systematiskt stöd, oberoende av bostadskommun eller -region. En grupp som särskilt ofta glöms bort är anhöriga till personer som har problem med alkohol, narkotika, droger eller spelberoende. Det är vanligt att anhöriga till en person med beroendeproblem påverkas negativt. Så kallat medberoende kan drabba vem som helst som lever nära en person med ett missbruk eller beroende. Ett medberoende innebär inte att man själv blir missbrukare, utan att man anpassar sig efter den som missbrukar och låter missbruket styra den gemensamma vardagen. Medberoende är förknippat med en känsla av ansvar för den närståendes tillstånd. Som förälder kan det till exempel vara svårt att motivera en ung vuxen till att söka hjälp och relationen präglas ofta av tilltagande negativa mönster. Föräldrar och andra närstående till missbrukare kan även vara utsatta för ekonomisk press, skadegörelse, våld eller hot om våld. Stödprogram kan bidra till att öka hjälpsökande bland personer med missbruksproblematik samt till att öka psykiskt välmående hos den anhöriga själv, men det finns få insatser riktade mot anhöriga till personer med missbruksproblematik som är tydligt evidensbaserade i , enligt Nationellt anhöriga. Särskilt behövs det mer forskning om barns behov av stöd och ett tydligare barn- och familjeperspektiv på missbruksbehandling. vill att anhöriga till personer med missbruksproblematik ska få adekvat hjälp, oberoende av var i landet man bor. Vi anser därför att regeringen ska uppdra åt att utreda vilken hjälp som erbjuds av kommuner och regioner, vilka evidensbaserade metoder som kan rekommenderas och om det finns behov för nationella riktlinjer. Per Lodenius (C)