mot · H802641 · 2020-09-30 00:00:00 — Hovrätten ansåg dock att 69-åringens agerande var uppenbart oförsvarligt då hotet inte var så allvarligt att det ursäktade våldet han använde. Domen är orimlig. Att tre beväpnade män går in i någons hem med den uttalade avsikten att döda honom men att mannen i detta fall inte har rätt att freda sig själv, det visar på en alltför snäv tillämpning av nödvärnsrätten. Lagen och tillämpningen därav måste bli mer tillåtande, både vad beträffar nödvärn generellt och även nödvärnsexcess. Om någon eller några väljer att attackera någon, inte minst i dennes hem, måste nödvärnsrätten vara långtgående. Således bör en utredning tillsättas med syfte att åstadkomma en revidering av nödvärnsrätten. Utredningen bör ha som utgångspunkt att nödvärn ska anses föreligga i fler fall och i ett tidigare skede än vad som gäller . Även vilket våld en person använder för att freda sig själv, sitt hem och sin familj bör utvidgas, så länge som det våld som används inte är uppenbart oförsvarligt. Det finns ingen allmän skyldighet i svensk lag att bistå människor i nöd eller fara. Denna skyldighet finns för vissa garanter, såsom föräldrar, eller särskilda yrkesgrupper, exempelvis kan en polis eller sjuksköterska dömas för underlåtenhet om denna i sin tjänst inte fullföljer den skyldighet som följer av yrket. De flesta länder i , bland annat våra nordiska grannländer, tillämpar någon form av civilkuragelag och även om det råder delade meningar kring hur en sådan bäst utformas bör det anses klart att ett behov av sådan lagstiftning föreligger. drunknade en ung man vid en badplats i , och polisen hade svårigheter att ta sig fram till följd av att människor stod i vägen för att filma händelsen. Det har även förekommit att människor filmat pågående brott och sålt eller överlämnat bilderna till tidningspublikationer i stället för till polisen. Varje människa har en moralisk skyldighet att bistå en person i nöd, förutsatt att det kan ske utan risker för denna. Det bör anses tillräckligt klandervärt för kriminalisering att se på när ett barn drunknar i en vattenpöl när detta kan förhindras med en liten, riskfri, insats. Skyddsintresset är i dessa och liknande fall klart. Det bör därför införas en straffsanktionerad allmän skyldighet att bistå nödställda personer, vad som även brukar benämnas en civilkuragelag. En civilkuragelag bör fastställa att man som medmänniska gör vad man kan, utifrån den egna förmågan, för att undsätta någon i nöd. I många fall kan det handla om enkla saker som att kontakta ambulans vid en trafikolycka, kasta ned en livboj till en person som har trillat i vattnet eller göra plats för räddningspersonal som behöver komma fram. Underlåtenhet att agera på ett sådant vis bör möta de repressalier ett sådant klandervärt beteende motsvarar. Även med de förändringar gällande straffrätten i allmänhet och påföljdsrätten i synnerhet som anser bör ske, finns rubriceringar där straffskalorna är så pass låga att de inte kan anses stå i proportion till graden av som gärningen innebär. Därför föreslås dels övergripande utredningar om revidering av straffskalor för brottstyper, dels särskilda rubriceringar som bör revideras. Den allvarliga brottsligheten ökar, och gärningarna begås med allt grövre våld och allt oftare med inslag av ren förnedring. har straffskärpningar genomförts för enskilda rubriceringar i taget och sällan med den kraft som samhällsutvecklingen har krävt. Möjligheten till olika straffrabatter och alternativa påföljder är visserligen en stor del av varför gärningsmän som döms för våldsbrottslighet får så pass tama straff som de får, men även straffskalorna för respektive gärning är föråldrade och illa avvägda. En generell översyn av tredje kapitel behövs, med utgångspunkten att såväl minimistraff som maximistraff ska höjas. har i ett tillkännagivande ålagt regeringen att utreda straffskärpningar för våldtäkt av normalgraden, vilket lämnades orört under den så kallade samtyckesreformen. Även flertalet andra tillkännagivanden om sexualbrottslagstiftningen har givits. Regeringen har därefter, möjligen sent omsider, tillsatt en utredning som motsvarar tidigare yrkande om en översyn av straffskalorna i 6 kap. . Utredningen ska redovisas . Det är angeläget att utredningens resultat omhändertas av regeringen och ny lagstiftning kommer på plats. Det finns dock skäl att ifrågasätta utredningsdirektiven som inte i tillräcklig mån efterfrågar de straffskärpningar som krävs för att dessa i tillräcklig mån ska spegla brottens allvar. Regeringen bör således i ett tilläggsdirektiv till utredningen klargöra att den översyn som sker utgår från att nuvarande straffskalor inte motsvarar graden av som respektive gärning medför. Köp av sexuell handling av barn Regeringen har i proposition 2018/19:175 föreslagit en straffskala som utgörs av fängelse i högst . Vad regeringen föreslog följde således inte vad har tillkännagivit. Regeringens tolkning av tillkännagivandet var felaktig, vilket ånyo påpekades av ett nytt tillkännagivande med anledning av propositionen. I den utredning som tillsatts om översyn av straffskalorna för sexualbrott nämns detta ärende. Det klargörs dock inte på tillfredsställande vis att straffminimum ska vara fängelse . Regeringen bör därför åläggas att i ett tilläggsdirektiv till utredningen klargöra detta och därmed följa tillkännagivande i frågan. I såväl den svenska som den utländska debatten råder delade meningar om när ett befruktat ägg räknas som en människa. Varje gravid kvinna som inte har för avsikt att avsluta graviditeten bör dock ha rätten att själv få räkna sin graviditet som ett nytt liv. Då det alltjämt rör en gärning, oavsett om den åsamkas både den gravida kvinnan och embryot eller fostret, bör en straffskärpning ske genom revidering av nuvarande bestämmelser, snarare än att anse att dessa omständigheter utgör två fall av misshandel. Straffskärpningen bör ske genom införandet av en brottsintern, försvårande omständighet som medför att gärningen i dessa fall alltid anses utgöra grov misshandel. En lagändring bör även tydligt ange att om graviditeten avbryts på grund av våldet, eller om embryot eller fostret skadas, ska brottet bedömas som särskilt allvarligt. I takt med att kriminellas förakt för rättsväsendet har ökat, har även de anmälda övergreppen i rättssak ökat. Ett fungerande rättsväsende utgår från att personer vill, och kan, vittna utan att de själva drabbas av repressalier från åtalade eller deras vänner. har framhållit att det är en grundläggande förutsättning för en effektiv brottsbekämpning och lagföring att målsägande och vittnen inte drar sig för att infinna sig till förhandling. Övergrepp i rättssak bör i synnerhet när det handlar om organiserad brottslighet i ännu större utsträckning anses allvarligare än vad som är fallet. Kriminella nätverk och organisationer har, eller kan uppfattas ha, större möjligheter att sätta sina hot i verket och därmed också större möjlighet att påverka viljan att polisanmäla brott, avlägga vittnesmål och liknande. För att öka tryggheten för brottsoffer och vittnen, samt för att markera skarpt mot dem som överväger att begå övergrepp i rättssak, bör straffskalan för övergrepp i rättssak skärpas gällande både straffminimum och straffmaximum. Skärpta straff för människohandel och trafficking kidnappas eller luras tusentals barn, kvinnor och män in i olika former av modernt slaveri, lockade med pengar och löften om en bättre framtid. Många tror sig ha kommit till en bättre del av världen med möjlighet till jobb och vård och att vara en del av ett fungerande samhälle. Men i stället för en ljus framtid möts man av den organiserade brottsligheten som hanterar en som en handelsvara. Prostitution, bordellverksamhet, organförsäljning, slavarbete, tvångsäktenskap och kriminalitet blir en del av verkligheten. Denna organiserade verksamhet finns i varje land, och det är väldigt svårt att lagföra förövarna. Det finns ingen statistik över exakt hur många som drabbas. I uppskattar man att det gäller mellan 400 och 600 kvinnor , men antalet personer som döms för människohandel är försumbart. Det krävs omfattande åtgärder för att komma åt problemen. Det rör straffskärpningar som bättre speglar graden av som sådana gärningar motsvarar. En sådan straffskärpning bör åtminstone möjliggöra användandet av hemliga tvångsmedel för förbättrat beivrande av sådana gärningar. En utredning som omfattar straffskärpningar för dessa gärningar bör även omfatta huruvida bestämmelsen i sig kan utformas mer ändamålsenligt. Exempelvis bör det så kallade humanitära undantag som behandlades i NJA 2009 s. 424 utgå. För att dömas till ansvar för våld mot tjänsteman ska detta ske i hans eller hennes myndighetsutövning. Lärare utövar endast myndighetsutövning vid givande av betyg, varför de endast omfattas av detta skydd om det hot eller våld som de utsätts för har bäring på detta. Med tanke på det ökade våldet i och kring skolor bör en utredning tillsättas i syfte att föreslå en ordning där lärare alltid omfattas av ett sådant förstärkt straffrättslig skydd. Utredningen bör ta ställning till om detta lämpligast sker genom att all verksamhet som läraren gör inom ramen för yrkesverksamheten utgör myndighetsutövning eller att lärare överlag ges ett likvärdigt straffrättsligt skydd. Deltagande i en kriminell organisation Den organiserade kriminaliteten växer sig allt starkare. Våldsanvändandet ökar i takt och i svårighetsgrad. Konflikterna drabbar inte endast de andra gängen, utan även vanliga medborgare skjuts på öppen gata. har länge saknat en handlingskraftig regering, en regering som både ser och åtgärdar den utveckling som har samhället nära bristningsgränsen. Det krävs mer än enbart mindre revideringar av vissa straffskalor. I syfte att bemöta den organiserade kriminaliteten föreslås en kriminalisering av deltagande i en kriminell organisation. Detta medför en möjlighet att döma samtliga som verkar i dessa organisationer, oavsett om de personligen har begått ett straffbelagt brott eller ej. Samtliga som är en del av, eller aktiva i, ett nätverk vars syfte eller mönster är av kriminell art ska kunna dömas till ansvar under en sådan lag. Denna typ av lagstiftning användes i , och går där under beteckningen Racketeer Influenced and Act (). Lagstiftningen var effektiv och användes för att bekämpa de kriminella nätverk som då verkade framför allt i . Med anledning av den samhällsutveckling som pågår och bristen på verkningsfulla åtgärder bör en utredning om kriminalisering av deltagande i en kriminell organisation genomföras. En sådan utredning ska även ta i beaktande huruvida en grundlagsändring krävs för en sådan kriminalisering och i sådant fall hur en sådan ska genomföras. Utredningen bör ta i beaktande pågående lagstiftningsarbeten såsom utredningen om kriminalisering av deltagande i en terrororganisation under arbetets gång. anmäldes 22 600 bostadsinbrott i ; villaägare är drabbade i sex av tio fall. har antalet bostadsinbrott ökat med en fjärdedel. Villainbrott görs inte sällan av kringresande stöldligor som rör sig över landet och begår inbrott, systematiskt och organiserat. Dessa förhållandevis få brottslingar skapar otrygghet, skador och kostnader för många. har vid flertalet tillfällen riktat tillkännagivanden om att införa en särskild brottsrubricering för inbrottsstöld med ett minimistraff fängelse. Utredningen 2019:1 har lämnats och förordar liksom har tillkännagivit en särskild brottsrubricering. Regeringen bör således skyndsamt återkomma till med ett lagförslag om detta. Kostnaden för stölder i detaljhandeln fortsätter att öka som näringsidkarna har få verktyg att använda för att stävja utvecklingen. För att säkerställa att anställda och kunder ska kunna känna sig trygga bör det vara möjligt för näringsidkare att tillämpa tillträdesförbud för den som beter sig hotfullt eller stjäl vid upprepade tillfällen. Utredningen 2019:1 som behandlar frågan har lämnats. Det kan konstateras att utredningen visserligen inte förordar att ett tillträdesförbud införs men argumenten bakom ställningstagandet är inte tillräckligt bärande för att avstå från att genomföra en välbehövlig reform. Regeringen bör således skyndsamt lägga fram ett förslag som innebär att tillträdesförbud till butiker införs. utgör det inget brott att rymma från en inkapaciterande åtgärd. Vare sig det är Kriminalvården, eller som beslutar om en inkapaciterande åtgärd är det en följd av den enskilde individens beteende eller handlingar. Det straff eller den förvaring som meddelas ska genomföras, oavsett om den enskilde vill det eller ej. Vid straff för brott är det en rättsstats skyldighet att tillse att den som döms för en kriminaliserad gärning även avtjänar det straff som denne har dömts till. Då beslutar om förvar är det i syfte att personen som ska utvisas inte går under jorden och lever i samhällets periferi. Den som rymmer från en frihetsberövande åtgärd som är beslutad av en myndighet, exempelvis Kriminalvården, eller , ska därför dömas till ytterligare åtgärd för detta. Detta bör genomföras genom en ny kriminalisering av rymning. Kriminalisera flykt från polisen Underlåtenhet att hörsamma en polismans befallning om att stanna genom att i stället ta till flykten till fots eller med fortskaffningsmedel bör utgöra en egen brottsrubricering. I de fall då en sådan flykt äventyrar andras liv och hälsa bör fängelse utgöra normalstraffet. Ökad möjlighet att beslagta och förverka grovt kriminellas tillgångar I arbetet mot den organiserade brottsligheten är åtgärder mot verksamheternas ekonomiska tillgångar effektiva. En minskad lönsamhet medför ett minskat intresse av att fortsätta en kriminell bana. krävs att polisen har tillgångarna i besittning för att kunna beslagta dem på uppdrag av kronofogden, vilket innebär att en person med skulder måste gripas eller på något annat sätt frihetsberövas för att tillgångarna ska kunna beslagtas. Även om vissa myndighetsöverskridande operationer sker så finns det anledning att förenkla regelverket kring detta, så att polisen kan beslagta kontanter och lyxtillgångar från kriminella även om de inte frihetsberövas vid just det tillfället. En utredning bör även ta ställning till hur minskad sekretess mellan myndigheterna kan ge polisen ett större material att använda som grund för detta och eventuellt om befogenheten att fatta beslut kan ligga hos . Att svensk lagstiftning inte har följt utvecklingen med parallella samhällen är nu närmast ostridigt. De företeelser eller nya sätt att påverka samhället negativt som dyker upp visar på luckor i lagen som behöver täppas till. De personer tillhörande den organiserade kriminaliteten som upprättade vägspärrar till utsatta områden runt har påvisat ett problem. När de som greps av polis sedan skulle åtalas har det visat sig att det saknas en rubricering som motsvarar gärningen, i stället letar man efter rubriceringar som kan tillämpas på beteendet. Således bör en utredning tillsättas för att föreslå en ny kriminalisering av ett sådant beteende. Lämpligtvis bör rubriceringen ta sikte på olaga hindrande av en annan persons rörelsefrihet. Själva gärningen torde lämpligtvis vara att en person utan en lagstadgad rätt att göra så påtagligen hindrar en annan från att röra sig fritt. En exakt formulering bör naturligtvis utredas, och man bör begrunda vilken grad av ett sådant hindrande som bör beläggas med straff. Hedersvåld och förtryck är något som tyvärr allt oftare förekommer i . Sakta men säkert har vi under århundraden gått mot ett jämställt samhälle. Ett samhälle där alla, oavsett kön, har samma möjligheter till självförverkligande. Trots den juridiska jämställdheten så gör sig ibland verkligheten påmind, det förekommer att vissa personers möjlighet att agera, leva eller älska vem de vill inskränks. Tyvärr ser vi även att detta händer allt oftare ; ett gammalt tänk om heder och kyskhet breder åter ut sig i . Det förtryck som vi nu kan se blomma upp är en konsekvens av en oansvarig migrationspolitik, det är förlegade normer och värderingar som är motsatsen till vad som är det svenska. Denna typ av moral hör inte hemma i , och vi kan aldrig acceptera att den biter sig fast i det svenska samhället. infördes en ny straffskärpningsgrund för brott med hederskontext. En sådan åtgärd är välkommen men otillräcklig, då den dels enkom höjer straffmätningsvärdet inom straffskalan för det enskilda brottet, dels inte bemöter det ofta lågintensiva förtrycket. Det bör utredas hur en ny brottsrubricering som tar sikte på just det lågintensiva våldet och förtrycket kan genomföras. Detta ska omfatta en kriminalisering av gärningar som enskilt möjligtvis inte medför straffansvar eller som i kombination inte bemöts med det straff som graden av motiverar. En utgångspunkt kan här vara lagstiftningen om kvinnofridskränkning, där de samlade brotten motiverar en straffskala som bättre sätter förtrycket i en kontext, och en därav anpassad straffskala. Fenomenet kan ej endast motverkas med straffrättsliga påbud, men de är en nödvändig del av samhällets bekämpande av detta. Detta har tidigare tillkännagivit och regeringen anförde i proposition 2019/20:131 att man avser att återkomma i frågan. Det är dock angeläget att så sker och det finns därför anledning att åter tillkännage detta för regeringen. Djurrättsaktivister terroriserar laglydiga lantbrukare och jägare. De nyttjar kryphål i lagen och begår handlingar som är svåra att beivra. Det finns således skäl att bättre kartlägga, bekämpa och lagföra dem som begår sådana handlingar. I syfte att genomföra detta krävs en nationell kartläggning av problematikens omfattning. Det har även synliggjorts att vissa av dessa kriminella djurrättsaktivisters aktiviteter inte omfattas av straffansvar. Detta syns främst vid jaktsabotage, varför en utredning som kartlägger problematiken enligt ovan även bör föreslå en ny rubricering om jaktsabotage. Detta bör ges regeringen till känna. Rattfylleri och vållande till annans död I de fall en rattfyllerist kör ihjäl någon leder detta ofta till att gärningsmannen döms för vållande till annans död. Anledningen är delvis de skrivningar om alkoholpåverkan som stadgas i denna rubricering och delvis den praxis som sedermera har växt fram. Det finns dock anledning att anse att ett sådant beteende är så pass klandervärt att gärningen bör kunna falla under rubriceringen dråp. Regeringen bör således utreda hur synen på gärningar som innefattar rattfylleri som leder till annans död kan anses mer allvarliga än de gör . Utgångspunkten bör vara att en sådan gärning anses utgöra dråp och bör därmed medföra en straffskärpning från vad som gäller .