mot · H802306 · 2020-09-23 00:00:00 — Varför människor hamnar i denna situation varierar. Dels kan det röra sig om statslösa som saknar anvisat mottagarland som ser sig vara folkrättsligt förpliktigad att bevilja inresetillstånd. Dels kan en stat av politiska skäl vara ovillig att låta en medborgare återvända. En persons medborgarskap kan också ha dragits tillbaka eller så kan det vara omöjligt att ta sig till det anvisade mottagarlandet eller mycket svårt att få inresetillstånd. tillsatte regeringen en utredning för att kartlägga förekomsten av och rättstillämpningen i ärenden om uppehållstillstånd där ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas av praktiska skäl utanför den enskildes kontroll. Utredningens betänkande (SOU 2017:84) Uppehållstillstånd på grund av praktiska verkställighetshinder och preskription, presenterades och visar att kraven på individen att bevisa att det finns praktiska hinder för återvändande är orimligt höga. Så är det även i fall där det i stort sett är omöjligt att få fram godtagbar dokumentation gällande praktiska hinder. Vidare godtar sällan den dokumentation som lämnas. Möjligheterna att få stanna i p.g.a. praktiska hinder efter ett beslut om av- eller utvisning är mycket små, det handlar om drygt 10 personer . Utredningen föreslår bl.a. ett förtydligande av lagstiftningen så att den vars avvisnings- eller utvisningsbeslut inte kan verkställas av skäl som ligger utanför individens kontroll beviljas uppehållstillstånd. Den föreslår också att frågan om statslösas rättsliga ställning utreds vidare. Tyvärr har regeringen inte tagit något av utredningens förslag vidare. menar att det borde ligga i alla länders intresse att motverka en lagstiftning, vare sig den är svensk eller EU-rättslig, som för med sig att fler människor tvingas leva som papperslösa. Trots det får både och EU:s politik just de konsekvenserna. Vi menar också att det är olyckligt att regeringen inte agerat utifrån de konstruktiva förslag som utredningen presenterat, utan i stället fortsätter på den inslagna och repressiva vägen. Regeringen ska återkomma med förslag utifrån SOU 2017:84 Uppehållstillstånd på grund av praktiska verkställighetshinder och preskription. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. anser att det behövs en tydligare reglering i lagstiftningen för de som levt i utan tillstånd, en form av regularisering. Bestämmelserna om synnerligen och särskilt ömmande omständigheter, det som ofta kallas humanitära skäl, är på flera sätt otillräckliga och har kommit att tillämpas mycket restriktivt. Under den tiden då begränsningslagen gällt har dessa bestämmelser försvagats så kraftigt att de i praktiken inte finns kvar. Lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i (begränsningslagen) har tillsammans med flera andra ändringar av migrationspolitiken lett till ett ökat antal papperslösa och till större utsatthet och osäkerhet. menar att nu när en ny lagstiftning tas fram, som ska ta vid efter det att begränsningslagen upphört, bör situationen för de som drabbats av de senaste årens migrationspolitik åtgärdas. Bland annat behövs en långsiktigt hållbar lösning för de som omfattas av den s.k. gymnasielagen, men också för andra som drabbats av lång väntan, ovisshet och rättsosäkra asylprocesser. De som omfattas av den s.k. gymnasielagen kom till som barn och sökte skydd här undan krig och förtryck. De flesta kom innan migrationspolitiken svängde. Innan högerpolitiker och borgerliga ledarsidor började skrika om systemkollaps. Innan bestämde att vi skulle ha så sträng asyllagstiftning som möjligt. När åtstramningarna presenterades lovade statsministern att barnen skulle undantas. Men så blev det inte. ändrade sin praxis, med följden att 18-årsdagen betydde utvisning för de som fått uppehållstillstånd p.g.a. verkställighetshinder. De som inte kunde utvisas eftersom de var barn skulle alltså vänta tills de fyllt och då tvingas lämna landet. En dom från Migrationsöverdomstolen slog fast att en stor del av gruppen som var egentligen skulle bedömas som alternativt skyddsbehövande och få uppehållstillstånd. Men de långa handläggningstiderna gjorde att många hann fylla innan asylbeslutet togs. De ensamkommande prioriterades dessutom ned i ärendehantering. Ett stort antal ensamkommande barn fick också sin ålder uppskriven genom rättsosäkra åldersbedömningar. Trots att bedömningarna mött omfattande kritik från svenska och internationella experter och statistiker görs de fortfarande på samma sätt. Rättsläkare har lämnat , den myndighet som ansvarar för bedömningarna, i protest mot att myndigheten håller fast vid en rättsosäker metod. , och har krävt en utredning av metoderna. En utredning är nu tillsatt, men vi får vänta innan den kan ge några svar. Genom gymnasielagen skulle de få en ny chans. Men lagen var så dåligt konstruerad att den ovisshet och oro som drabbat gruppen kvarstår. såg bristerna och försökte åtgärda dem. Regeringen var inte intresserad och lever många ensamkommande med konsekvenserna. I debatten kallas de för ”vuxna män utan asylskäl”. Sanningen är att det handlar om barn som sökte och behövde skydd i . De har behandlats fruktansvärt illa till följd av politiska beslut och har hunnit bli vuxna . När vi ser att ensamkommande far illa, att det psykiska lidandet växer, med en kraftig överrepresentation av självmord inom gruppen som följd, att de utnyttjas i brottslighet och är en del av ett växande skuggsamhälle så måste vi agera. Det är politiska beslut som skapat problemen och politiska beslut som kan åtgärda dem. En stor del av de ensamkommande som lever i har stadgat sig här. De har skaffat vänner och familjer, de har lärt sig språket, engagerar sig i föreningslivet och kämpar med studierna. Som alla andra unga människor. Det svenska samhället har dessutom investerat i dem och de är nu en del av . De är redo att bidra till samhället och de behövs i ett med en åldrande befolkning. Till följd av coronapandemin har utsikterna för att få de jobb som krävs för permanent uppehållstillstånd försämrats avsevärt. Utan politiska beslut som löser situationen kommer en stor del av gruppen tvingas leva som papperslösa i . De ensamkommande barn och unga som varit i ska beviljas permanenta uppehållstillstånd. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. lyckades inte utreda frågan om hur en ny humanitär grund ska formuleras. I stället valde den att föreslå en återgång till den reglering som gällde , trots att ändringarna som då infördes motiverades med en stärkt efterlevnad av . Diskussioner i kommittén om vilka som avses omfattas av denna grund för uppehållstillstånd, exempelvis om kravet på anknytning till , samt vilka hälsotillstånd som avses omfattas, fick stå tillbaka för samtal om volymmål. Vi menar att det i lagstiftningens förarbeten bör framgå att det inte har betydelse för barns anknytning till huruvida de under vistelsen har haft tillstånd eller ej. På samma sätt bör det även tydligt framgå att det är den faktiska tillgången till vård (för vem är den tillgänglig och till vilken kostnad) som är avgörande, inte den teoretiska förekomsten av sådan. Det bör vara en fråga för politiken och därmed uttryckas tydligare i lagstiftning och förarbeten i stället för som överlämnas åt rättstillämparen att tolka. har förtydligat detta i flera domar, t.ex. gällande vistelse utan tillstånd för barn (CASE OF v. Application no. 47017/09) och kring tillgång till vård (CASE OF PAPOSHVILI v. Application no. 41738/10). menar också att bestämmelsen om humanitära skäl bör formuleras så att de ärenden där en verkställighet skulle framstå som orimlig (jmf. 12 kap. 18 § utlänningslagen) omfattas. Vi anser vidare att bestämmelsen bör formuleras enligt lagändringen , men att särskilt ömmande omständigheter bör gälla för alla, även för vuxna. Erfarenheterna från tillämpningen av bestämmelsen synnerligt ömmande omständigheter visar att praxis blev väldigt hård och resulterade i att personer utvisades under omständigheter som för allmänheten ansågs stötande. Ändringen 2014 motiverades utifrån att lagstiftningen skulle svara bättre mot . Att kommittén , när blivit svensk lag, inte ens vill återgå till den ordningen är svårt att förstå. Regeringen ska återkomma med förslag som förtydligar rätten till uppehållstillstånd p.g.a. humanitära skäl enligt vad som beskrivs ovan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Arbetskraftsinvandringen har historiskt varit positiv för och bidragit till vårt lands utveckling. En väl fungerande arbetskraftsinvandring kan även framöver tillföra mycket för såväl den enskilde som kommer hit för att arbeta, som för svensk ekonomi och arbetsmarknad. Arbetskraftsbrist inom olika branscher och yrken kan hanteras. Människor som kommer hit bidrar med nya kunskaper, och nya kontaktytor skapas. Om arbetskraftsinvandringen även framgent ska bidra positivt för arbetstagaren, arbetsgivaren och hela samhället måste det finnas garantier för att de som invandrar inte utnyttjas och inte heller används för att dumpa löne- och arbetsvillkoren på den svenska arbetsmarknaden. har länge drivit på för att införa mer generösa regler för arbetskraftsinvandring från länder utanför EU/EES-området. Dessvärre motsvarar de regler, som infördes av de dåvarande borgerliga regeringspartierna plus , inte alls våra önskemål. Regelverket sätter arbetstagaren i en svårt underordnad beroendesituation och öppnar upp för utnyttjande och osund konkurrens. har därför lagt fram förslag för att motverka detta. En konsekvens av regelverket kring arbetskraftsinvandringen är att de som kommer till med löftet om ett arbete med en viss lön och goda arbetsvillkor i stället hamnar i papperslöshet när villkoren och löften inte uppfylls och uppehållstillståndet dras in. I många fall kan återvändande vara svårt eller möjligt och det är svårt att förstå varför den enskilde ska straffas för arbetsgivarens brister eller fusk. politik för arbetskraftsinvandring beskrivs närmare i motion Ordning och reda på arbetsmarknaden (2020/21:431). De mänskliga rättigheterna är universella, ömsesidigt samverkande och odelbara. Det betyder att de gäller för alla människor, utan åtskillnad, över hela världen, oavsett land, kultur eller specifik situation och att de olika rättigheterna utgör delar av samma helhet på ett sådant sätt att ingen enskild rättighet kan anses vara viktigare än någon annan. FN har återkommande riktat kritik mot när det gäller papperslösas mänskliga rättigheter. Bland annat har , FN:s rapportör om våld mot kvinnor och FN:s rapportör för rätten till hälsa, lyft fram papperslösa som en särskilt utsatt grupp i vars rättigheter inte skyddas tillräckligt. 3.1 Rätt till utbildning genomfördes en lagändring som ger papperslösa barn rätt att gå i skolan. Det innebär att alla papperslösa barn mellan har laglig rätt till skolgång, men de omfattas inte av skolplikten. En person som är papperslös och börjar gymnasiet innan hen fyllt har rätt att avsluta utbildningen även efter det att man har fyllt 18. Ett papperslöst barn har även rätt till anpassad utbildning i särskolan och skolskjuts på samma sätt som andra barn. Det är svårt att veta hur många papperslösa som använder sin rätt till skolgång. gjorde en rundringning till 51 kommuner i tre största storstadsområden . Hälften av kommunerna uppgav att de har eller har haft papperslösa elever i . Samma undersökning visar även på att det finns stora brister i hur kommunerna har förberett sig för att säkerställa att papperslösa barns skolgång blir så trygg som möjligt. Bristerna gäller bl.a. rätten till individuell prövning av utbildningsbehov och studiestöd för papperslösa barn och att papperslösa barn inte alltid får ut sina skolbetyg. Utbildning är en central del i det långsiktiga arbetet med att bryta den fattigdom och utsatthet som papperslösa lever i. Det är därför viktigt att säkerställa att lagändringen får önskad effekt. menar att reformen nu behöver utvärderas i syfte att säkerställa rätten till utbildning. Regeringen ska utvärdera i vilken mån reformen lett till att rätten till utbildning värnas och återkomma med förslag för att stärka rätten om så behövs. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Lagändringen som ger papperslösa barn laglig rätt att gå i skolan inkluderar inte deltagande i förskoleverksamhet. I förarbetena till lagändringen fanns förslag om rätten till förskoleverksamhet utifrån argumentationen att barn i förskoleåldern riskerar att bli än mer isolerade p.g.a. ett större beroende av föräldrarna för att röra sig utanför hemmet. Därmed såg man ökad risk för att små barn som lever som papperslösa skulle osynliggöras än mer om de inte gavs möjlighet att gå i förskolan. Trots detta gavs inte papperslösa barn lagstadgad rätt att delta i förskoleverksamhet. En del papperslösa barn bereds ändå plats på förskola av enskilda verksamheter eller kommuner. Förskolan är en viktig plats för barns lärande och utveckling. Tidiga utbildningsinsatser är kostnadseffektiva och ju yngre barnen är när insatserna sätts in desto större kompensatorisk effekt har de. Därför är det viktigt att papperslösas barn tidigt får tillgång till förskola. menar att utvärderingen av lagändringen bör inkludera en översyn av papperslösas rätt att gå i förskola. Regeringen ska i utvärderingen av lagändring även utreda behovet av att ge papperslösa rätt att gå i förskola. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För en papperslös ungdom är möjligheterna i livet mycket begränsade och framtidsutsikterna i dystra. Detta trots att det i många fall handlar om personer som både är födda och uppväxta här. Efter gymnasiet blir det mycket svårare, då papperslösa personer varken har rätt att vidareutbilda sig eller arbeta. Genom möjligheten att få uppehållstillstånd p.g.a. humanitära skäl – det som i den ordinarie utlänningslagen kallas för ”särskilt ömmande omständigheter” för barn och ”synnerligt ömmande omständigheter” för vuxna – borde en stor del av denna grupp kunna få uppehållstillstånd och därigenom en möjlighet att leva mer normala liv. Lagstiftningen är dock väldigt snäv och det finns frågetecken kring huruvida den lever upp till de konventionsåtaganden är bundet av. kritik mot denna reglering lyfts upp under avsnitt 2.5. 3.2 Rätt till sjukvård Tillgång till vård, utan diskriminering, är en mänsklig rättighet som har skyldighet att tillförsäkra alla som befinner sig här. anser mot den bakgrunden att tillgång till vård för alla måste säkerställas. Det finns grupper som riskerar att falla utanför samhällets skyddsnät, utan möjlighet till subventionerad vård. Till denna riskgrupp hör papperslösa. De humanitära konsekvenserna av utebliven vård är allvarliga. Det kan exempelvis handla om kroniska sjukdomar som diabetes, hjärt- och kärlsjukdomar som obehandlade leder till ökat lidande och förhöjd dödlighet. Hos gravida kvinnor utan tillgång till vård ökar riskerna för förlossningskomplikationer vilket påverkar både mammor och barn. gäller lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Lagen säger att regionerna ska erbjuda subventionerad vård och tandvård till personer som vistas i utan stöd av myndighetsbeslut eller författning. Vidare ska personer erbjudas vård i samma omfattning som folkbokförda barn. För personer ska vård som inte kan anstå, mödrahälsovård, vård vid abort, preventivmedelsrådgivning erbjudas. De som omfattas av lagen ska även erbjudas subventionerade läkemedel och en hälsoundersökning. Röda Korset har i rapporten och vägledning, en förutsättning för god vård () kartlagt hur regionerna hanterar frågan utifrån den information som ges på deras hemsidor. En otydlighet i lagstiftningen som de lyfter fram gäller begreppet vård som inte kan anstå. Sedan lagändringen 2013 har flertalet idéburna organisationer och vårdgivarorganisationer lyft problemet med otydligheten i lagstiftningen och vilken vård begreppet egentligen omfattar. gick 23 förbund och föreningar knutna till sjukvården samman i en gemensam skrivelse – Rätt till vård-initiativet – kring begreppet vård som inte kan anstå. I skrivelsen uppmanar de anställda inom sjukvården att ge vård på lika villkor, efter behov och enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. Statskontoret framhåller i en utredning av lagen om vård för papperslösa , att begreppet vård som inte kan anstå ökar risken för att vårdpersonal gör olika bedömningar av vilken vård papperslösa ska erbjudas. Otydligheter kring vilken vård som avses skapar framför allt osäkerhet för den enskilde i kontakten med vården och riskerar leda till ökad ohälsa och utsatthet. Otydligheterna leder också till att vårdpersonal hamnar i en svår situation där de tvingas fatta svåra beslut utan tydlig vägledning. anser att vård ska ges efter behov. Utgångspunkten är alla människors rätt till vård. Regeringen ska återkomma med förtydligande av begreppet vård som inte kan anstå och tydligare riktlinjer till regionerna, för att säkerställa likabehandling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.2.1 Utsatta för tortyr I den subventionerade vården som ska erbjudas papperslösa ingår bl.a. psykiatrisk vård. Enligt bör extra hänsyn tas till patientens vårdbehov om denne varit utsatt för tortyr eller andra allvarliga övergrepp. Trots att papperslösa ska erbjudas subventionerad psykiatrisk vård säger erfarenheter från vårdförmedlingar att papperslösa patienter nekas psykiatrisk vård i stor utsträckning. Ofta känner inte vårdgivarna till att begreppet vård som inte kan anstå är ett mer inkluderande begrepp än akutsjukvård. Papperslösa i behov av vård drabbas ofta hårt då de nekas sjukvård, bl.a. p.g.a. dålig kunskap om sina rättigheter samt bristande språkkunskaper. De vågar sällan argumentera för sin sak av rädsla för att bli anmälda till eller polisen. Patienter med psykisk ohälsa drabbas extra hårt, eftersom den psykiska ohälsan i sig kan göra det svårt att fatta beslut och att ha kraft att agera för sin sak. politik avseende tortyr- och traumabehandling beskrivs närmare i motion Rättighetsbaserat flyktingmottagande byggt på välfärd (2019/20:220). Enligt socialtjänstlagen är den kommun där en person bor ansvarig för att ge stöd till personen så länge det inte är klart att en annan kommun har denna skyldighet. I dessa fall är kommunen där personen bor endast skyldig att ge nödbistånd. Lagen gör ingen åtskillnad utifrån medborgarskap. Enligt är dock rätten till stöd enligt socialtjänstlagen beroende av om personen i fråga har rätt att vistas i . Den som inte har denna rätt är endast berättigad till nödbistånd, enligt , varför måste utreda om personen i fråga har rätt att vistas i landet innan stöd beviljas. Vissa experter har kritiserat denna hållning och menar att det är en felaktig tolkning av socialtjänstlagen. hållning baseras på en dom i Regeringsrätten (numera ), som baserades på den tidigare socialtjänstlagen, varför det är tveksamt om tolkningen bör ses som relevant och för dessa fall som är annorlunda än det som behandlades i domen. har också ett ansvar att skydda ett barn som far illa, t.ex. då barnet utsätts för våld eller andra övergrepp i hemmet. Denna skyldighet omfattar även papperslösa barn. Enligt saknas det dock kunskap om de grundläggande sociala behoven hos gruppen. menar att papperslösa barn inte har den rätt till och tillgång till socialt stöd och ekonomiskt bistånd som de borde enligt lagstiftningen. De menar vidare att det finns stora skillnader mellan hur olika kommuner agerar och pekar på brister i tolkningen av vistelsekommun och vilket ansvar kommunen har. Att arbete med papperslösa skiljer sig mellan olika kommuner är ett allvarligt problem. Var i landet man råkar leva avgör därmed vilka rättigheter man har och ens tillgång till välfärden. är mycket kritisk till denna ordning och menar att regelverken måste förtydligas och harmoniseras. Regeringen ska återkomma med förslag om förtydligande av ansvar i syfte att stärka rättigheterna för papperslösa och öka likvärdigheten mellan landets kommuner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.4 Arbetsvillkor och fackliga rättigheter I är det olagligt för arbetsgivare att anställa personer som saknar arbetstillstånd. Det är heller inte tillåtet för personer utan arbetstillstånd att arbeta. gäller arbetsmarknadens regler alla, även den som saknar uppehålls- eller arbetstillstånd. Att det är förbjudet att anställa personer som saknar arbetstillstånd, och olagligt för dem att arbeta, innebär därmed inte att den som arbetar utan arbetstillstånd saknar rättigheter. Arbetstidslagens regler om längsta arbetstid och rätt till rast och vila gäller alla arbetstagare, inkluderat papperslösa. Arbetsgivaren är även skyldig att se till så att alla anställda har en dräglig arbetsmiljö. Papperslösa har laglig rätt att slippa diskriminering och trakasserier. Alla har rätt att få utlovad lön betald och de arbetsgivare som har tecknat ett kollektivavtal är skyldig att ge alla arbetstagare den lön och de rättigheter som finns i avtalet, inkluderat papperslösa. infördes förändringar i utlänningslagen som gav utökade möjligheter att genomföra arbetsplatsinspektioner för att kontrollera om arbetsgivare har anställda som saknar rätt att vistas eller arbeta i . Arbetsplatsinspektionerna ska enligt lagen begränsas till branscher där har bedömt att det finns en särskild risk för sådana anställningar. Polisen har i samband med dessa arbetsplatsinspektioner rätt att genomföra inre utlänningskontroll om det framkommer skäl för det. Den särskilda avgift som en arbetsgivare kan bli skyldig att betala om arbetsgivaren har en anställd som inte har rätt att vistas eller arbeta i höjdes också genom lagändringen. var kritiskt till lagändringen när den infördes, vi röstade emot förslaget i , eftersom den på ett oproportionerligt sätt fokuserar på att straffa papperslösa löntagare, snarare än de arbetsgivare som utnyttjar papperslösa. Dessutom finns en uppenbar risk att lagändringen leder till ökad etnisk profilering och trakasserier av vissa grupper på arbetsmarknaden. anser att det är de arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa som bör vara föremål för polisens arbetsplatsinspektion, inte de papperslösa. Det extremt ojämlika maktförhållande som finns mellan arbetsgivare och löntagare i dessa fall bör synliggöras och motverkas genom lagstiftningen. anser således att det är arbetsgivaren som bör lagföras och tilldelas straff och sanktion. Lagändringen har varit i kraft . Tidningen har i flera artiklar följt upp förändringarna och konstaterat att det är oklart vilka konsekvenser ändringen hade. menar att lagändringen nu bör utvärderas. Regeringen ska återkomma med en utvärdering av ändringarna i utlänningslagen från som beskrivs ovan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. välkomnade den höjning av den särskilda avgiften som en arbetsgivare kan bli skyldig att betala om den har en anställd som inte har rätt att vistas eller arbeta i , men ansåg då och menar fortfarande att ytterligare åtgärder bör övervägas gentemot de arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa. Konsekvenserna för en papperslös arbetstagare som upptäcks vid en kontroll är avsevärt mycket svårare än för den arbetsgivare som utnyttjat den papperslöses utsatta ställning. Det finns således skäl att se över lagstiftningen i syfte att föreslå ytterligare åtgärder. Regeringen ska återkomma med förslag till ytterligare åtgärder gentemot de arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Papperslösa är en extremt utsatt grupp på arbetsmarknaden. Deras utsatta situation utnyttjas av skrupelfria arbetsgivare som låter dem jobba till mycket låga löner och under mycket dåliga villkor. Det är de oseriösa arbetsgivarna som bidrar till osund konkurrens på arbetsmarknaden och mellan företag, inte de utsatta papperslösa arbetstagarna.