mot · H7023492 · 2020-02-17 00:00:00 — med anledning av prop. 2019/20:74 Genomförande av EU:s direktiv om automatiskt utbyte av upplysningar som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med förslag om att rapporteringsplikten ska gälla även för inhemska skattearrangemang och tillkännager detta för regeringen. Inom ramen för arbete mot skattebaserosion och vinstflyttning (BEPS) föreslogs regler om obligatorisk informationsskyldighet för rådgivare och i vissa fall användare (berörd skattebetalare) om vissa typer av skatteupplägg. Rekommendationerna återfinns i en av slutrapporter, Mandatory Disclosure Rules, Action 12 – 2015 Final Report. [1] Syftet med reglerna är att ge skattemyndigheter tidig information om potentiellt aggressiva skatteupplägg och vilka som marknadsför, förmedlar och använder dem. Sådan tidig information innebär att skattemyndigheterna kan arbeta mer effektivt. Resurser som annars skulle ha behövt läggas på att upptäcka skatteupplägg kan i stället läggas på att vidta åtgärder utifrån lämnad information. Ett annat syfte med rapporteringsskyldigheten är att skattskyldiga kan bli mindre benägna att använda uppläggen. föreslog att såväl gränsöverskridande skatteupplägg som rent inhemska arrangemang ska omfattas av informationsskyldigheten. De konstaterade också att gränsöverskridande upplägg är svårare att komma åt genom rapporteringsskyldighet. Mot bakgrund av bl.a. tillsatte regeringen en särskild utredare med uppdrag att se över möjligheterna att införa en skyldighet för bl.a. skatterådgivare att informera om vissa typer av skatteupplägg. Utredningen presenterade sitt betänkande Rapporteringsskyldiga arrangemang – ett nytt regelverk på skatteområdet (SOU 2018:91). Utredningen föreslog, i likhet med , att en rapporteringsplikt införs för såväl gränsöverskridande skatteupplägg som rent inhemska arrangemang. Under utredningens gång beslutade rådet om direktiv (EU) 2018/822 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang (Dac 6). EU:s förslag var emellertid relativt urvattnat i så motto att endast gränsöverskridande arrangemang omfattas av informationsplikten. I direktivet finns det dock inget som hindrar medlemsländerna att gå längre och införa rapporteringsplikt på inhemska skatteupplägg. Detta har också skett i flera EU-länder bl.a. och . Andra länder som också har infört rapporteringsskyldighet är , och . Tyvärr väljer regeringen i propositionen att lägga sig på direktivets miniminivå där rapporteringsplikten endast omfattar gränsöverskridande skattearrangemang. Detta är oerhört olyckligt eftersom det just är på inhemska skattearrangemang som en rapporteringsskyldighet skulle kunna ge ett väsentligt bidrag i kampen mot skatteflykt och skatteundandragande. Detta eftersom det främst är inhemska arrangemang som kan bedriva en effektiv tillsyn på. Regeringen bör återkomma till med förslag om att rapporteringsplikten ska gälla även för inhemska skattearrangemang. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ciczie Weidby (V) [1] . [2] SOU 2018:91, ”Rapporteringsskyldiga arrangemang – ett nytt regelverk på skatteområdet”.