mot · H8023260 · 2020-10-06 00:00:00 — Förebyggande arbete är grunden i arbetet mot beroende. Skolan har en avgörande roll för att ge unga människor kunskap om narkotika och andra beroendeframkallande substanser, på ett sätt som är anpassat till de ungas ålder och mognadsgrad. Centrala aktörer är också sjukvården, , fritidsverksamheter och föreningslivet. Vi beskriver i vår sjukvårdsmotion hur ungdomsmottagningarna bör få ett tydligt, sammanhållet nationellt uppdrag som innefattar ansvar för folkhälsoarbete mot beroende hos unga människor. Skola och socialtjänst behöver få bättre verktyg för att motverka att unga människor halkar snett. Inte minst krävs en socialtjänstlag som tidigare och tuffare hjälper unga människor att välja en annan väg. Det förebyggande arbetet för barn och unga ska alltid ligga i fokus. För ungdomar som har utvecklat ett missbruk behöver behandling och stöd finnas lättillgängligt och kunna erbjudas och utan föregående biståndsbedömning. Behandling utanför hemmet ska finnas tillgänglig och föregås av snabba utredningar. Vi vill också öppna upp för förebyggande och intensivt arbete på hemmaplan genom så kallat mellantvång. Unga människor i riskzonen måste helt enkelt fångas upp och få bättre livschanser, oavsett postadress. Vi liberaler tror att ett tryggt hem ger en bättre framtid. Ofta ställs krav på drogfrihet redan innan hemlösa människor får hyra en bostad, men ett liv på härbärgen och i trappuppgångar gör det betydligt svårare att bearbeta drogmissbruk eller psykisk ohälsa. Därför vill vi att utsatta människor ska få hyra en bostad med stöd och behandling. Som nämns i vår bostadspolitiska motion förespråkar vi ett nationellt program för att underlätta tillämpningen av Bostad först-modellen. Vi vill stärka de tidiga sociala insatserna för familjer i kris och för personer med stora skulder, missbruk och/eller svår psykisk sjukdom. Vård hos hälso- och sjukvården, stöd hos Huvudansvaret för beroendevården, inklusive behandling av alkoholberoende, bör flyttas från kommunernas socialtjänst till hälso- och sjukvården och i första hand till primärvården. För den enskilda är det ofta ett stort steg att erkänna ett beroende och vända sig till kommunens alkoholrådgivning, medan det är enklare att söka vård för till exempel alkoholrelaterade somatiska problem. Särskilda mottagningar för riskbrukare behöver inrättas på fler håll i landet. Sprututbyte och läkemedelsassisterad behandling måste göras tillgängligt i hela landet. Den som överdoserat heroin och andra opioider – den typ av droger som skördar flest offer i – behöver snabbt få motmedel, till exempel naloxon. finns det dock inte där överdoser sker utan i ambulanser och hos akutsjukvården. Läkemedel som kan häva en överdos behöver finnas tillgängliga där och när de behövs, till exempel bland poliser och fältassistenter. ska ha en missbruksvård som ligger i framkant, är human och ger resultat. Att söka vård och stöd ska inte behöva upplevas som stigmatiserande. Vårdgarantin inom beroendevården ska stärkas, akuta behov ska tillgodoses genast och behandling som inte är av akut karaktär ska påbörjas . Motivation är A och O i missbruksvård och de flesta behandlingar bygger på en människas egen vilja att förändra sin situation. Motivation är en komplex drivkraft och ofta en färskvara. Vi anser att ska behålla huvudansvaret för sociala insatser och interventioner för personer med beroendeproblem. Det uppsökande och förebyggande lokala arbetet ska vara väl utbyggt. gör oftast en utredning innan den som söker hjälp får någon insats. Detta innebär i praktiken en väntetid på för att få hjälp. Beroendevård utan föregående biståndsbedömning borde vara tillåtet. Det kan handla om tolvstegsprogram, öppenvård, stödsamtal eller andra öppna insatser som alla som behöver det kan ta del av utan dröjsmål. Tre till sex månaders drogfrihet för att få hjälp och stöd har varit en vanlig metod för att bemöta människor i missbruk trots att det mycket sällan har lett till att människor har lyckats ta sig ur sitt missbruk. Att komma ur ett missbruk är en lång process och stödet behöver finnas , om än i olika form. För många personer med beroende är stödjande insatser som tak över huvudet, mat i magen och rena kläder det första steget mot ett liv utan narkotika eller alkohol. Genom ökat stöd för att åtgärda övrig problematik, som psykisk eller fysisk ohälsa, hemlöshet och eventuella bakomliggande orsaker till bruket, kan man hjälpa människor på ett bättre sätt. beslöt om en utvärdering av narkotikapolitiken och att initiativ ska tas till en så kallad nollvision när det gäller narkotikarelaterade dödsfall. Det utredningsarbetet bör inledas omgående på grund av problemets allvar. I första hand bör fokus ligga på att förebygga att människor väljer att använda narkotika. Ett skäl till att vi har åldersgränser för alkohol och tobak är att barn har en särskild sårbarhet för att utveckla problem med rusmedel och tobak, både biologiskt och socialt. Åldersgränsen är ett skydd för barn och unga, och därför behöver vi fortsätta att fokusera på att barn och unga inte provar på tyngre rusmedel. Vi ser att restriktiva hållning gällande narkotika har varit framgångsrik när det gäller att minska och förhindra att människor alls provar. Det tunga missbruket är däremot lika utbrett i som i övriga . I vissa fall ser man missbruk som en sjukdom och i andra fall som något som ska bestraffas. Denna inställning från samhället gör att människor med en beroendesjukdom inte alltid kan påbörja tillfrisknandet utan i stället stigmatiseras och döms ut. För oss liberaler ligger fokus på individen och hens rätt att få det stöd och den behandling som hen behöver. Beroende måste ses som en sjukdom oavsett om det är narkotika, alkohol eller mat som missbrukas. Behandling och förebyggande insatser är det som hjälper människor tillbaka till ett fungerande liv. Det övergripande målet ska vara en nollvision mot narkotikarelaterade dödsfall och narkotikarelaterat lidande. Beroende ska bekämpas med en fungerande, evidensbaserad vård. Politiken ska utgå från en skadelindringsprincip. Narkotikadödligheten i är näst högst i hela EU och har mer än fördubblats . Enligt EMCCDA – EU:s inrättning för narkotikaforskning och narkotikakunskap – så har narkotikarelaterade dödlighet gått upp från 73 per miljon invånare till 93 per miljon invånare. Snittet i EU är 17 dödsfall. En del menar att den höga narkotikadödligheten i är ett argument för att avkriminalisera bruk av narkotika. Verkligheten är dock betydligt mer komplicerad. Jämför man dödligheten i olika länder med olika narkotikapolitik finns inga tydliga samband. Inte heller om man studerar utvecklingen i kan man dra några tvärsäkra slutsatser. Den höga narkotikadödligheten i kan delvis, men troligen inte helt, förklaras med att det inte finns några enhetliga definitioner för hur statistiken ska föras. I genomförs till exempel betydligt fler rättsmedicinska undersökningar än i andra länder, vilket gör att fler narkotikarelaterade dödsfall upptäcks. Dödligheten i har ökat mest påtagligt (även med hänsyn tagen till nya mätmetoder), men narkotikabruk kriminaliserades 1988. För att narkotikaberoende ska kunna förebyggas, motverkas och behandlas behöver hela kedjan, från produktion via langning till innehav och bruk, vara kriminaliserad. På så sätt kan langare lättare avslöjas och stoppas. Påföljden för ringa narkotikabrott bör i normalfallet vara beroendevård. Polisens insatser mot narkotika bör fokuseras på att bekämpa langning, smuggling och tillverkning. I kampen mot beroende och missbruk krävs tvärsektoriellt samarbete. måste verka tillsammans med alla berörda departement inom . , och andra myndigheter som , , och har alla ett ansvar för att förverkliga strategin. Det civila samhällets organisationer är också viktiga resurser för att genomföra strategin. har en nyckelroll för att den nationella strategin mot beroendeproblem genomförs och samordnas. Det är viktigt att myndigheten fortsätter att utveckla de uppföljningssystem som behövs, t.ex. indikatorer som beskriver utvecklingen på regional och lokal nivå. Här är det viktigt att arbetet sker i nära dialog med såväl länsstyrelsernas ANDT-samordnare som länsstyrelsernas tillsynshandläggare. Inte minst viktigt är att sprider kunskap om de olika beroendeformerna och hur de kan förebyggas. Länsstyrelsernas samordningsfunktion för ANDT-frågor har visat sig viktig för att stödja genomförandet av den nationella ANDT-politiken på den regionala och lokala nivån. De bör fortsätta att genom sin samordningsfunktion stödja utvecklingen av ett kunskapsbaserat arbete, utvecklingen av tvärsektoriella insatser i kommuner och regioner, samarbetet på lokal, regional och nationell nivå och kompetensutveckling i sina respektive län. Länsstyrelsernas tillsynsansvar enligt alkohol- och tobakslagen är en viktig del liksom deras ansvar för utbildning och kunskapsstöd till kommunerna, när det gäller deras ansvar för tillsynen. Särskilt fokus ska läggas på forskning och kunskap kring extra utsatta grupper i samhället. Det behövs särskild kunskap och särskilda insatser inte minst för årsrika. Riskbruket av alkohol bland årsrika kvinnor har ökat kraftigt, bland annat beroende på någonting som i grunden är bra – ändrade könsroller. Ett äldreperspektiv på alkoholprevention inom vården och omsorgen kan bidra till att färre drabbas och fler får hjälp samt till att minska sjukvårds- och omsorgskostnaderna. På motsvarande sätt behövs forskning och kunskap för att identifiera andra utsatta grupper i samhället. Covid-19-pandemin har visat nödvändigheten av att gå vidare med effektiva vaccinationsprogram. Barnvaccinationsgraden är mycket hög i medan det finns länder i EU där en negativ inställning till vaccinationer brett ut sig med följden att mässling åter är ett hot mot många barn. För att förebygga att en sådan inställning breder ut sig i är det viktigt att utvecklar informationsprogram om värdet av vaccinationer, om risker och hur de kan hanteras. Kunskapen om nyttan av vaccin måste stärkas och falska påståenden och vaccinskepsis motarbetas. Det är en angelägen fråga som handlar om förtroendet för hälso- och sjukvården och modern medicin och vetenskap, och kräver särskilda, nationella och internationella, ansträngningar. Här kan ICMRA:s (International Coalition of ) material riktat till hälso- och sjukvårdspersonal samt till allmänheten vara ett bra underlag för ansvarig myndighet att gå ut med. Sätt de mest utsatta främst Frihet är viktigt för varje människa, men Liberalerna vill i första hand värna friheten för de sköraste barnen. Vaccination ska inte tvingas på någon, men om en förälder väljer att avstå från att vaccinera sina barn får det valet inte drabba andra. Vi vill därför att barn vars föräldrar valt att inte vaccinera ska kunna hänvisas till en annan skola eller förskola än den de valt, om de riskerar att utsätta andra barn för smitta. Vi vill lagstadga att den som inte deltar i barnvaccinationsprogrammet ska kunna lyftas ur skolval och val av förskola, om detta utsätter andra barn i skola eller förskola för risk. Också årsrika människor är en riskgrupp när det gäller infektioner. har tagit fram underlag till ett vaccinationsprogram också för äldre. I avvaktan på ställningstagande från regeringen om införande bör kartläggning göras över hur det ser ut över landet när det gäller regionernas erbjudande av vaccination mot säsongsinfluensa, pneumokockinfektion och bältros. infördes en ny ordning för nationella vaccinationsprogram. är det som rekommenderar vilka vacciner som ska ingå i det nationella vaccinationsprogrammet utifrån vissa kriterier. Regeringen beslutar och regioner och kommuner ansvarar för att vaccinerna erbjuds kostnadsfritt. Den modellen har både för- och nackdelar. Det är rimligt att regeringen har det yttersta ansvaret för vaccinationsprogrammen. Men har ordningen försenat införandet och bidragit till lägre täckningsgrad för viktiga vaccinationer. Ett av kriterierna för införande är att vaccinet ska vara samhällsekonomiskt kostnadseffektivt. Men när regeringen fattar beslut väger den också in de statsfinansiella konsekvenserna. Det har inneburit att det ibland tagit från att har rekommenderat ett vaccin till att regeringen har beslutat om att det ska införas i programmet. Regeringen har ännu inte följt rekommendation om införande av särskilda vaccinationsprogram till vissa riskgrupper mot hepatit B, influensa, allvarlig pneumokocksjukdom och tuberkulos. Regelverket för nationella vaccinationsprogram bör utvärderas. Liberalerna föreslår även att smittskyddslagen skärps, så att offentliga arbetsgivare kan kräva av medarbetare som kommer i kontakt med sköra personer att de vaccineras mot vissa riskfyllda eller säsongsförekommande infektioner, vare sig de flyttar sängar, installerar el, städar eller vårdar – detta för att stärka säkerheten för immunsvaga personer. Kravet bör även gälla upphandlade tjänster. Ingen anställd ska av misstag smitta kollegor eller invånare, vare sig på en avdelning med nyfödda eller cancersjuka eller i särskilt boende med sköra äldre. En livslång överblick över egna och anhörigas/barns vaccinationer kan vara svårt för individen. Ett nationellt vaccinationsregister behöver skapas där vi alla kan logga in säkert och kontrollera vårt vaccinationsskydd och se vad som behöver kompletteras. Ett sådant register skulle kunna vara en del i Mina sidor på 1177 som följer med hela livet. Ett vaccinationsregister kan tillsammans med läkemedelsbiverkningsrapporteringen underlätta bedömning av eventuella biverkningar av vacciner. Ett vaccinationsregister kan snabbt se hur väl ett vaccin når nationell täckningsgrad. Ett vaccinationsregister bör därför inrättas. Gulan Avci (L)