mot · H802387 · 2020-09-24 00:00:00 — Ett fritt från rasism 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 Olika former av rasism 4 Åtgärder mot rasism 4.1 Regeringen måste ta antirasistiskt ansvar 4.2 Forskning och kunskap 4.3 Prioritera upp hatbrott 4.4 Stärk lagstiftningen kring hets mot folkgrupp 5 Rasism inom poliskåren och väktarbolagen 6 Erkännande av roll i den transatlantiska slavhandeln 1 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med förslag om att upprätta jämlikhetsdata som bygger på samtliga diskrimineringsgrunder och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen i regleringsbrev till rättsvårdande myndigheter ska prioritera upp bekämpningen av rasistiska, främlingsfientliga och homofobiska brott, inklusive diskrimineringsbrott och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska tillsätta en utredning av lagstiftningen om hets mot folkgrupp och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska tillsätta en kriskommission mot diskriminering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska tillsätta en granskning av polisens arbete och ge i uppdrag att utveckla nya arbetsmetoder för att undvika diskriminering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska göra en översyn av diskrimineringslagen i syfte att se över möjligheten att låta diskrimineringslagen omfatta polisiära ingripanden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska ta initiativ till en vitbok om roll i den transatlantiska slavhandeln och att med utgångspunkt i denna förbereda en ursäkt för de handlingar som har begåtts och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att göra till en nationell minnesdag för att hedra offren för den svenska transatlantiska slavhandeln och tillkännager detta för regeringen. Även om har dominerats av coronapandemin kommer den också att kommas ihåg för motståndet mot en annan pandemi, det rasistiska våldet. Protesterna som startade efter flera uppmärksammade fall av brutalt polisvåld mot svarta människor i , fyllde gatorna i städer runt om i landet och spridde sig över hela världen. Även i har människor protesterat mot polisers och väktares användning av omotiverat och överdrivet våld mot svarta och andra icke-vita. Bakom det fysiska våldet finns strukturerna som gör våldet möjligt. Exkluderingen, stigmatiseringen och åtskillnaden. Den politiska debatten som utmålar vissa människor som sämre än andra, som problem, bördor och oönskade. En debatt som till slut motiverar att våldet riktas mot just de människorna. Denna debatt och de strukturer den skapar och förstärker motiverar diskriminering och materiella skillnader i levnadsvillkor som begränsar livet för de som utsätts. Genom samverkan med andra hierarkiserande och segregerande strukturer blir etnicitet en klassfråga och en geografisk fråga. I dagens har klassamhället både färg och kön. Det får konsekvenser för livets alla aspekter: var du kan hitta bostad, vilket arbete du kan få och till vilken lön, hur ditt hälsotillstånd är och hur länge du förväntas leva. Med nuvarande politik förstärks dessa skillnader, klyftorna vidgas. Det blir tydligt i livets början såväl som i dess slutskede. Till följd av en politik där privata aktörers etableringsfrihet överordnas befolkningens behov finns 16 gynekologmottagningar på i , men endast sex i hela söderort. Där en större del av befolkningen har rötter utanför och vårdbehoven är betydligt större. konstaterade i en sammanställning att kvinnor födda i söder om löpte större risk för komplikationer i samband med förlossning än övriga befolkningen. Skillnaderna kvarstod även efter justering av socioekonomiska faktorer och kan därför inte enbart förklaras av klass. Medellivslängden skiljer sig avsevärt mellan olika områden i landet. I områden som befolkas av framför allt rika och svenskfödda människor lever man generellt sett längre än i områden som domineras av utrikes födda och fattiga människor. I kan skillnaden uppgå till mellan olika stadsdelar. I skiljer det i förväntad livslängd mellan en lågutbildad människa i och en högutbildad person i . strävar mot ett samhälle där ditt kön, ditt namn, var du är född och dina föräldrars klassbakgrund inte styr dina möjligheter i livet. Ett samhälle där alla har samma rätt till frihet, trygghet och ett liv fritt från förtryck. Vi vill att ska genomsyras av samtliga dessa komponenter, som är grundläggande för ett jämlikt samhälle. Så ser det inte ut i . I stället präglas det svenska samhället av djupa orättvisor. som en del blir allt rikare och får mer makt, hålls andra utanför och förblir marginaliserade. När klyftorna växer drabbas vissa hårdare än andra. Klassklyftorna följer allt oftare etnicitet och samverkar även med andra maktstrukturer och diskrimineringsgrunder som kön, religion, sexualitet och funktionalitet. Nyckeln till framgång för har aldrig varit lägre löner eller sämre villkor än i andra länder. Vår styrka har varit att investera i samhället och varandra – i utbildning, bostäder, hälsa och jämlikhet. Det är så utvecklas och växer. Det visar hela vår moderna historia. generationer fick bättre utbildning och bättre jobb som vi blev fler. Det var möjligt tack vare långsiktigt lönsamma satsningar. Det är en lärdom måste ta till sig även . I har alla samma möjligheter att förverkliga sina drömmar och ambitioner. En stark välfärdsstat garanterar allas lika rätt till utbildning, till vård och trygghet, arbete och egen försörjning. En aktiv omfördelningspolitik och ett robust välfärdssystem skapar jämlikhet och bryter beroendet av andras välvilja. Så skapas förutsättningarna för människor att leva fria och självständiga liv. Att bygga ett bra samhälle handlar inte bara om att se till att människor anpassar sig för att passa in. Ett bra samhälle där det finns en plats för alla kan vi bara skapa genom att se till att var och en får bästa möjliga förutsättningar och möjligheter att leva, utvecklas och vara en del av samhället. I ett sådant samhälle fokuserar vi på det vi har gemensamt i stället för på det som skiljer oss åt. Därför pratar vi hellre om inkludering än integration. Med ett inkluderande samhälle menar vi ett samhälle som inte gör skillnad på människor utifrån klass, kön eller etnicitet. Ett samhälle där vi investerar i varandra och resurser fördelas efter behov. Ett samhälle där alla har rätt till en andra chans. Ett samhälle som aldrig ger upp hoppet om människor. Vi menar att det som krävs för att inkludera fler är ordentligt med resurser så att vi kan komma ifrån standardåtgärder som inte passar någon och i stället erbjuda alla en individuell åtgärd som passar var och en. Det viktigaste för en fungerande inkludering är att med kraft driva en generell välfärdspolitik tillsammans med aktiva insatser mot diskriminering. Vad som behövs är att skapa fler jobb, bygga fler bostäder som folk har råd att bo i och skapa en likvärdig skola som inte delar upp eleverna på ett segregerande sätt. För innebär inkludering att ge alla förutsättningar för rätten till utbildning, arbete och bostad samt aktivt motverka samhällets rasistiska och patriarkala strukturer. Därför behöver vi kraftfulla verktyg mot rasism och diskriminering såväl som åtgärder som kan ge nyanlända samma möjligheter som svenskfödda att leva och arbeta i det svenska samhället. Invandring är en positiv kraft för ett samhälle. Om människor släpps in på arbetsmarknaden och vi för en politik för full sysselsättning är invandring ekonomiskt mycket positivt. Diskriminering på arbetsmarknaden, att människor därigenom går arbetslösa, är ett oerhört slöseri – både mänskligt och ekonomiskt. Diskriminering gör att det tar för många att bli delaktiga i samhället och att människor hålls utanför, trots att de kan ha levt här i generationer. I denna motion fokuserar vi på några konkreta åtgärder som kan motverka strukturell rasism och etnisk diskriminering. 3 Olika former av rasism Rasismen kommer i olika former och tar sig olika uttryck. Den varierar beroende på kontext, och rum. riktas den mot mer specifika grupper och kan därför ta särskilda uttryck med en egen historia och bakgrund. Några av dessa former av rasism beskriver vi närmare nedan. är det en odefinierad ”andre” som är måltavlan, kallad ”invandrare” eller ”utlänning”. Inte sällan används rasismen för att skilja mellan olika grupper och ställa dem mot varandra, i syfte att skapa splittring i samhället och försvaga länken mellan människor. Denna splittring och exkludering verkar i högerns syfte. Människor som marginaliseras och ställs utanför blir måltavlor för exploatering, som billig arbetskraft eller för nedskärningar, försämrad välfärd och inskränkta rättigheter. De attacker som till en början riktas mot några av oss sprids snabbt och lätt vidare i ett splittrat samhälle om vi inte håller ihop. Därför måste vi se hur kollegans, klasskompisens eller grannens otrygghet också är vår otrygghet. Vi måste se hur arbetsmarknaden skiktas etniskt och hur klass i allt högre utsträckning hänger samman med färg. Antisemitism har en alldeles särskild plats och funktion som kugghjul i den rasistiska motorn. har judar varit den ständiga andre i , på så sätt att den judiska gruppen i har utestängts och urskilts från majoritetssamhällen och gemenskaper, enbart baserat på fördomar om och hat mot det judiska. Det som började som en antisemitism med religiösa förtecken under framför allt medeltiden utvecklades sedan till att förklaras av och förstärkas till en antisemitism med rasbiologiska förtecken under framför allt . Antisemitismen är också en del av den svenska historien. Vi ser det i hur judar förnekats samma rättigheter som andra i landet ända . Vi ser det i judepassen och i sveket mot de judiska flyktingarna, som alldeles för länge nekades tillflykt i från Förintelsens skräck. Det är en del av svensk historia som måste synliggöras och erkännas. Antisemitismen är även en del av vår nutid. Vi ser det med smärtsam tydlighet i attentat mot synagogor i och och när nazisterna marscherar på såväl som . Andra mer vardagliga exempel på hur antisemitiska tankefigurer har skapats och understöds finns i mediers rapportering och beskrivning av verkligheten. Det kan handla om väldigt grova övertramp, som när Trumps beslut om att flytta den amerikanska ambassaden till i en artikel på SVT:s webb förklarades med att ”den judiska lobbyn” eller inflytelserika judiska legat bakom beslutet, eller när följde upp den fruktansvärda attacken mot en synagoga i med att fråga vilket ansvar judarna hade för att de attackerats. I växer antisemitismen både i länder som det högerextrema , där det knappt finns en enda flykting, och i , där nu en hel del nya svenskar har rötter i länder med statssanktionerad antisemitism. Vi måste alltså inse att antisemitismen finns och har funnits som ett helt centralt kugghjul i den rasistiska motorn, som kan aktiveras på olika sätt av både höger och vänster och av religiösa fundamentalister och på olika platser. Och vad vi vet med säkerhet är att klassklyftor, orättvisa och ojämlikhet ger den som vill använda den rasistiska motorn för sina egna syften de allra bästa förutsättningarna. Det måste vara alldeles självklart att judar i eller i andra delar av världen inte kan hållas ansvariga för den politik som den israeliska regeringen bedriver. Det är en sammanblandning som aldrig accepterar. Ingen jude i ska behöva dölja davidsstjärnan under tröjan, välja bort kippan eller känna rädsla för att samlas i den judiska gemenskapen, skolan eller synagogan. Ingen människa i vårt land ska behöva dölja sin tro, kultur eller läggning. Antiziganismen har funnits i och som romerna själva. I har romer levt . Romerna har genom historien blivit systematiskt förföljda, diskriminerade och trakasserade. De har utsatts för tvångssteriliseringar, omhändertaganden av barn och påtvingad assimilation. Enligt forskaruppgifter dödades ungefär hälften av romska befolkning av nazisterna och deras medlöpare. Förintelsen är därmed att beteckna som ett folkmord på romer. I dagens riktas antiziganismen både mot romer som är svenska medborgare och fast bosatta här och mot de utsatta EU-medborgare som är här tillfälligt i jakt på någon form av inkomst. Amnesty konstaterar genom sitt arbete med utsatta EU-medborgare att den främsta anledningen till att många romer lämnar är att de lever under extrem fattigdom och är exkluderade ur samhället. Många av dem har aldrig haft ett jobb i och deras utsikter att finna försörjning i hemlandet är små. De ser därför större möjligheter i att be om pengar i och har i regel rätt. Romer i utsätts för utbredd och systematisk diskriminering inom alla områden. Rumänska romer löper högre risk att leva i fattigdom jämfört med icke-romer, kontrollerat för ålder, utbildningsbakgrund, regionala skillnader och liknande. 2013 var medellivslängden för romer i omkring kortare än för icke-romer och barnadödligheten högre. Den och flera kommuners sätt att bemöta dem som söker sig hit i jakt på en bättre framtid har förstärkt antiziganismen. När kommuner inför tiggeriförbud och liknande åtgärder ökar attackerna och påhoppen mot dem som ber om hjälp. När regeringsföreträdare misstänkliggör de mest utsatta och regeringens nationella samordnare lägger förslag om att inskränka grundläggande rättigheter blir klimatet allt hårdare. Det påverkar inte bara utsatta EU-medborgare utan även romer som lever här permanent och är svenska medborgare; det påverkar hela samhället. Afrofobi är ett samlingsbegrepp för rasism, diskriminering och hatbrott mot människor av afrikansk härkomst. Begreppet afrofobi blev vedertaget inom svensk politik, och i den allmänna debatten, mycket p.g.a. Afrofobirapporten som gavs ut av Mångkulturellt centrum 2014, på beställning av den dåvarande regeringen. Den grupp som utsätts för afrofobi i är afrosvenskar (personer födda i söder om eller födda i med minst en förälder född i subsahariska ). I kölvattnet av de omfattande demonstrationer mot rasism som sprider sig runt om i och världen publicerade ett stort reportage av journalisten . Reportaget visar med all önskvärd tydlighet afrosvenskars utsatthet för både strukturell diskriminering och rasistiskt motiverat polis- och väktarvåld. I en rapport från i , framtagen av om rasism (Cemfor) vid beskrivs konsekvenserna av afrofobi. Undersökningen har gjorts med kvantitativa metoder och bygger på data från () som omfattar den totala befolkningen i , alltså omkring sex miljoner individer. Rapporten visar på stora skillnader mellan afrosvenskar och den övriga befolkningen avseende arbetslöshet, bruttolön, disponibel inkomst, tillgång till låg- och högstatusyrken samt möjlighet att göra karriär och uppnå chefspositioner i förhållande till utbildningsnivå. Studien kommer bl.a. fram till att afrosvenskar är överrepresenterade i lågstatusyrken och underrepresenterade i högstatusyrken. Afrosvenskar spenderar även fler dagar i arbetslöshet än den övriga befolkningen med motsvarande utbildningsnivå. Ett annat resultat från studien är att afrosvenskar behöver ha forskarutbildning för att komma upp i samma disponibla inkomst som övrig befolkning med en treårig eftergymnasial utbildning. En afrosvensk i chefsposition har av den lön som en chef från den övriga befolkningen med motsvarande utbildningsnivå har. Enligt – som är vetenskaplig ledare vid och en av tre forskare som står bakom rapporten – visar undersökningen att afrofobi strukturerar villkoren på svensk arbetsmarknad. Han menar att forskningen behöver undersöka hur och varför det ser ut som det gör och att det kan finnas skäl att se över diskrimineringslagen. Begreppet islamofobi är relativt nytt; det har bara använts i ett tiotal år. Med islamofobi menas fördomar om och fientlighet mot islam och muslimer. Förekomsten av islamofobi är dock betydligt äldre än begreppet. Föreställningen om att muslimska dynastier utgjorde hot mot , eller att den europeiska och kristna civilisationen stod i konflikt med den muslimska går att spåra långt tillbaka i historien. Kolonialperioden skapade bilden av islam och muslimer som underlägsna. Inom 1900-talets populärkultur beskrivs islam, muslimska miljöer och muslimer som charmerande exotiska, erotiska, hotfulla och radikalt annorlunda. Men också som aggressivt missionerande, krigiska, kvinnoförtryckande och odemokratiska. I en forskningsöversikt från analyseras forskning kring islamofobi . Enligt rapporten präglas synen på islam och muslimer av ett enhetligt, homogeniserande förhållningsätt. betraktas som en religion utan nyanser och muslimer som en homogen grupp människor. Centralt för islamofobin är utgångspunkten att islam för med sig vissa värderingar och åsikter och att muslimer antas vara bärare av dessa värderingar och åsikter. Några av de fördomar som finns om islam och förmodade muslimer handlar om kvinnoförtryck, våldsbenägenhet, antidemokrati och improduktivitet. Föreställningen att muslimer generellt skulle vara mer aktivt religiösa än andra människor i , vilket inte är fallet, utgör ytterligare en fördom som enligt forskare är vanlig. Forskningen visar också att muslimer framställs som våldsbenägna och oförmögna att ta hand om sina barn. Fördomar om islam och muslimer som en definierad grupp med särskilda och tydliga karaktärsdrag och egenskaper har lett till att muslimer förväntas försvara sig som grupp och kollektiv och hålls ansvariga för andra muslimers handlingar. Forskningen visar att muslimer, och särskilt imamer, förväntas ta kollektiv ställning vid särskilda händelser som kan kopplas till islam eller muslimer. Det kan exempelvis gälla krav på att ta avstånd från terrorbrott eller hedersvåld. Enligt flera forskare har islam alltmer börjat uppfattas som ett säkerhetshot och ett hot mot de värderingar som det svenska samhället säger sig stå för. Terrorattackerna , och det efterföljande kriget mot terrorismen som på många sätt riktade udden mot islam och muslimer, har sannolikt haft en avgörande betydelse för denna utveckling. En betydande del av motståndet mot att ta emot människor som flytt från krig och förtryck uttrycks i islamofobiska termer, med islamofobiska förtecken eller konnotationer. De som flyr beskrivs som hot mot och belastningar för samhället enligt de fördomar och rasistiska stereotyper som forskarna identifierat. På så vis har islamofobin blivit en central del i den rasistiska diskursen . 4 Åtgärder mot rasism Rasismen måste bekämpas på alla plan i samhället. Den antirasistiska organiseringen är en viktig del av den kampen, att alltid stå upp mot rasism på arbetsplatser, i skolan, på gator och torg. har aldrig varit ett homogent och konfliktfritt samhälle. Tvärtom har den svenska välfärdsmodellen nötts fram genom kamp och motsättningar i arbetar-, kvinno-, funkis- och minoritetsrörelsernas strävan mot att frihet och rättvisa skulle omfatta oss alla. Den insikten innebär att vi måste ta ett politiskt ansvar för hur vi beskriver gemenskapen i och hur vi skapar möjligheter för människor som lever här att vara en del av den. , liksom resten av , präglas av strukturell och institutionell rasism som kräver tydliga, konkreta och riktade åtgärder. Vi bor i samma land men lever under olika villkor. Det spelar roll vilket namn man har, vilken hudfärg man har och var man är född. En antirasistisk politik måste se detta och vilja göra något åt det. Även om arbetet mot rasism är större än så föreslår vi i denna motion några av de konkreta åtgärder mot rasism som kan besluta om. 4.1 Regeringen måste ta antirasistiskt ansvar Regeringen har tagit viktiga initiativ för att motverka rasismen i samhället. beslutade den om första plan mot rasism och hatbrott. aviserade regeringen ytterligare satsningar, bland annat i arbetet mot rasism på arbetsmarknaden, med särskilt fokus på afrofobi och kring kunskapen om hur romska barn och unga utsätts för antiziganism. Man har tagit ett första steg mot en för samerna, som ska öka kunskapen i hela landet om de övergrepp som samer utsatts för genom historien och den rasism de fortfarande utsätts för. Diskrimineringen på bostadsmarknaden ska även analyseras. Inom andra politikområden sänder regeringen dock helt andra signaler. Den historiska omsvängningen av den svenska migrationspolitiken har fått konsekvenser för rasismen i vårt samhälle. En politik som säger att vissa grupper inte är välkomna här får konsekvenser, i första hand för dem som inte längre får rätt till skydd undan krig och förtryck men också för dem som har fått skydd. Så skapas skillnader i samhället, klassamhället upprätthålls och rasismen förstärks. När regeringsföreträdare och stora delar av borgerligheten säger att landet är fullt, att vi inte klarar av mer och står inför en stundande systemkollaps, utmålas de människor som söker sig hit som hot. Migrationspolitiken har genomgått flera hastiga och omvälvande förändringar . Ett av de paradigmskiften som sker gäller synen på rättigheter. Från en syn på rättigheter som en väg till integration har flera partier börjat se rättigheter som en belöning för den som lyckats integrera sig. Rätten att leva med sin familj, att få permanent uppehållstillstånd eller medborgarskap ska vara avhängigt språk- och samhällskunskaper samt försörjningsförmåga. Det är en utveckling som är starkt kritiskt till. Sambandet mellan en politisk debatt som skuldbelägger utrikes födda och utmålar dem som hot och rasistiskt våld är även belagt i forskningen. I studien effects of spatial and temporal influences on anti-refugee violence har de tyska forskarna undersökt vilka faktorer som ligger bakom våld mot flyktingar. Precis som forskningen från sociologerna avseende 90-talets våldsvåg mot flyktingar i kommer de fram till att en offentlig debatt som beskriver utrikes födda som brottslingar och belastningar för samhället leder till våldsaktioner mot just dessa grupper. Allra farligast är kombinationen av brott som begåtts av, eller påstås ha begåtts av, utrikes födda och opinionsbildare och politiker som trissar upp stämningen och hatet mot flyktingar utifrån sådana händelser. 4.2 Forskning och kunskap Rasismen, dess uttryck och konsekvenser, måste synliggöras och adresseras för att kunna bekämpas. Både den politiskt motiverade medvetna rasismen och den mer subtila och oreflekterade rasismen grundad i fördomar utvecklas . Därför behövs alltid ny kunskap och forskning om rasismen och hur den verkar. Kunskap kommer dock aldrig vara tillräckligt för att bekämpa rasismen, men baserat på kunskap kan vi omfördela makt och resurser. Jämlikhetsdata, eller jämlikhetsstatistik, är information om hur olika diskrimineringsgrunder, såsom t.ex. religion, hudfärg eller etnicitet, är fördelade i populationen och hur de samverkar med varandra. Avsikten med jämlikhetsdata är att undersöka förekomsten och effekterna av diskriminering (: Forskningsrapport 2017:1). Två tredjedelar av världens stater samlar in jämlikhetsdata. saknar sådan statistik. Därmed försvåras arbetet mot diskriminering och ojämlikhet. FN, EU och har regelbundet kritiserat för att inte samla in relevant kunskap och systematisk statistik om olika minoriteters situation, detta med hänvisning till en rad konventioner och direktiv som efterfrågar jämlikhetsdata, såsom FN:s konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering, FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, EU:s direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett ras och etniskt ursprung m.m. Frågan om huruvida bör införa jämlikhetsdata har utretts av () i samråd med Datainspektionen, () och . Slutsatsen är att jämlikhetsdata både kan och bör införas och praktiseras mer systematiskt även i . präglas av växande klyftor.