mot · H8023355 · 2020-10-06 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska fortsätta att ha intakt ansvar för det allmänna uppdraget och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att värna den svenska jakten samt den svenska löshundsjakten och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning för att analysera Girjasdomen och vad den kan få för konsekvenser för jakt och fiske på statens mark och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ersättning till jägarna vid trafikeftersök och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att genomföra en översyn av verksamhet i Nationella och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska verka för att stoppa nya förslag om att förbjuda användningen av blyammunition i våtmarker och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att jakttiden på kråka, kaja och skata inte ska förkortas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över organisationers minsta storlek för att ha talerätt i frågor om skydds- och licensjakt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av reglerna avseende ersättning vid skyddsjakt utan att decentraliseringen av viltförvaltningen påverkas negativt, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ge länsstyrelserna i uppdrag att agera förebyggande för att minska antalet rovdjursangrepp och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att staten tar det fulla ekonomiska ansvaret vid skyddsjakt på rovdjur, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska säkerställa att vargstammen minskas till nedre mål, dvs. att vargens referensvärde för populationens storlek ska vara 170 individer , och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen i EU ska verka för att bilagorna i art- och habitatdirektivet uppdateras så att vargens skyddsstatus ändras och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska verka för ökad flexibilitet i genomförandet av art- och habitatdirektivet med hänsyn till specifika nationella omständigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen i EU ska verka för att art- och habitat- och fågeldirektiven revideras i syfte att göra dem mer ändamålsenliga och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förändra viltförvaltningsdelegationernas mandat, beslutanderätt, befogenheter och sammansättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förenkla skyddsjakt på icke-jaktbara arter som trana och svan, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det ska bli enklare att beviljas skyddsjakt på rovdjur samt att det ska kunna beviljas snabbt och effektivt när tamdjur hotas, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skärpta straff för hot och våld riktat mot eftersöksjägare och jägare som bedriver skyddsjakt, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skälig ersättning för tamdjursägare vid rovdjursangrepp och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om förenklingar för försäljning av viltkött och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att jägare ska kunna sälja vildsvinskött direkt till konsumenten, utan begränsningar i fråga om antalet djur som får säljas, och tillkännager detta för regeringen. ligger en stor del av myndighetsansvaret för jakt- och viltförvaltningsfrågor hos , inklusive rovdjursfrågor. Även och har ansvar för delar av jakt- och viltförvaltningen. Detta delade ansvar har medfört att jakt- och viltförvaltningen inte alltid har varit fullt så sammanhållen och effektiv som den borde vara, vilket har lett till missnöje. Bland annat därför tillsatte alliansregeringen , vilken hade som deluppdrag att se över myndighetsstrukturen för jakt och viltvård samt att återkomma med förslag till moderniseringar av förvaltningen. avslutades av den nuvarande regeringen, vilket vi är kritiska till. Efter ett utskottsinitiativ (2014/15:MJU9, punkt 1) beslutade att regeringen ska slutföra vissa av delutredningarna från . föreslog att en ny myndighet, med helhetsansvar för viltförvaltning och jaktfrågor, ska inrättas. Med en ny viltmyndighet skulle det bli enklare att få en god överblick och en balans mellan olika intressen. Under /15 tog miljö- och jordbruksutskottet ett utskottsinitiativ (2014/15:MJU9, punkt 2), som fick stöd av en majoritet i , om att regeringen ska inrätta en ny myndighet med ansvar för viltförvaltning och jaktfrågor. Regeringen har dessvärre varit senfärdig i att bemöta båda dessa tillkännagivanden. Enligt skrivelse 75 (2016/17:75) bereds frågorna fortfarande. Vi är mycket kritiska till att regeringen drar ut och inte återkommer till med förslag i enlighet med tillkännagivandena. Svenska Jägareförbundets arbete enligt det allmänna uppdraget fungerar väl och utförs på ett både effektivt och ansvarsfullt sätt. Det allmänna uppdraget är ett bra exempel på ett gott samarbete mellan det civila samhället och myndigheter. Genom det allmänna uppdraget får staten tillgång till det nätverk har och når därmed ut till en stor del jägare på ett kostnadseffektivt sätt. Det bör övervägas om det allmänna uppdraget ska ges i fleråriga perioder. Vi anser att fortsatt ska ha intakt ansvar för det allmänna uppdraget. Den här motionen behandlar jakt och viltvård. För fler förslag som behandlar vapenfrågor hänvisar vi till kommittémotion om vapenfrågor i justitieutskottet. För frågor som rör förvaltningen av skarv och säl hänvisar vi till kommittémotionen om hållbar fiskeripolitik. Jägarnas insatser är av yttersta vikt för den svenska viltvården. Tack vare jägarnas frivilliga insatser har vi livskraftiga viltstammar i landet. Jägarna bidrar med allt från att inventera vilt till att stödutfodra viltet . En annan viktig insats är att jägarna genom jakt hindrar invasiva viltarters framfart, liksom flera farliga parasiter som kommer med främmande vilt. vill understryka vikten av att värna jägarnas intressen, både på nationell nivå och på EU-nivå. Bland annat kan det senaste årets tänkta förändringar av EU:s vapendirektiv nämnas. I samband med hanteringen av frågan var regeringens och dess representanters arbete för att värna de svenska jägarna omgivet av otydligheter. Först efter påtryckningar från började regeringen tydligare verka för att de föreslagna förändringarna inte skulle påverka jägarna. I den fortsatta hanteringen av vapenfrågan måste regeringen värna de svenska jägarna. Även den svenska löshundsjakten måste värnas. Jakten med lös hund har gamla anor i . Det finns dock en oro för att löshundsjakten inte kommer att vara lika självklar. Viltolyckorna i ökar. Viltolyckor hanteras genom samarbete i Nationella , med representanter för polisen och jägarna. I detta samarbete finns det en del strukturella problem både vad gäller utrustning och i kommunikationen mellan polisen och jägarna, vilket försvårar eftersöksarbetet. För att förbättra detta vill ha en översyn av verksamhet i Nationella . Tack vare jägarnas insatser vid trafikeftersök förkortas många djurs lidande. Det här är en samhällsuppgift som jägarna skött på ett bra sätt . Jägarna ställer upp dygnet runt årets . Vi anser att de ersättningar som kommer jägarna tillgodo för detta är för låga och bör höjas. När domen föll i Girjasmålet skapade det en konflikt om vad som gäller på statens mark i fjällen. Målet gjorde tydligt att det är Girjas sameby som har de fulla rättigheterna vad gäller jakt och fiske samt rätten att upplåta dem. Detta riskerar att få till följd att jägare och fiskare nu får begränsad tillgång till statens mark. menar att det är otillfredsställande om ortsbefolkningen hindras från att göra det som de gjort som samebyarna. Med domen har det även uppstått ett antal andra frågor om hur samebyns rätt att upplåta jakt och fiske förhåller sig till vissa offentligrättsliga uppgifter. Det rör sig t.ex. om statens ansvar för viltförvaltning, regleringen av terrängkörning (främst skoterförbudsområden kopplat till möjligheten att fiska på vårvintern) samt tillsynen över jakten och fisket. Mot denna bakgrund behöver en ordentlig genomlysning av domen och vad den leder till göras för att kunna vidta eventuella förändringar i lagstiftningen. har presenterat ett förslag om att fasa ut användningen av blyammunition i våtmarker. Förslaget innehåller flera grava brister och måste stoppas. Det är allvarligt sett till vilka förödande konsekvenser förslaget kan få om det skulle bli verklighet. Dels hotas rättssäkerheten för svenska jägare. Jägare som enbart befinner sig vid en våtmark med blyhagelpatroner i fickorna riskerar att anses skyldiga till brott, detta då förslaget som ligger på bordet innebär att den som inte uttryckligen kan bevisa att ammunitionen ska användas till annan jakt än i våtmark anses skyldig. Dessutom skulle förslaget innebära att nästan hela klassas som våtmark, detta till följd av en alldeles för strikt benämning av vad en våtmark är. Även tillfälliga ”våtmarker” som kan uppstå vid regn eller snösmältning inkluderas. Regelverket skulle därför bli mycket svårt att följa. Vidare bör beslut om svensk jakt fattas i . Frågan om blyammunition vid jakt är inte något som ska regleras på EU-nivå. I har vi redan ett tydligt naturskydd och strikta restriktioner för bly i våtmarker, som står bakom. jägare behöver goda och långsiktiga förutsättningar för att bedriva jakt och därmed även vårda naturen och värna den biologiska mångfalden. anser därför att detta förslag måste stoppas. förslag till nya jakttider föreslår kraftigt förkortade jakttider på kråka, kaja och skata, och någon skyddsjakt på eget initiativ vill verket heller inte tillåta. varnar verket för konsekvenserna av sitt eget förslag: ”Detta kan medföra ökad predation av fågel och fältvilt och minskade bestånd av skyddsvärda arter.” får kråka, kaja och skata jagas –, utom i länen , , och där jakttiden är –. förslag till nya jakttider för kråka och kaja lyder –i hela landet. Skata ska enligt förslaget fortsättningsvis få jagas i hela landet –. anser att jakttiden på kråka, kaja och skata inte skall förkortas med anledning av verkets varning om ökad predation och minskat bestånd av skyddsvärda arter. Tack vare en framgångsrik rovdjurspolitik har våra fem stora rovdjur – björn, varg, lodjur, järv och kungsörn – gynnsam bevarandestatus i . Med fler rovdjur, som etablerar sig i fler områden, ökar konflikterna med människan. Alliansregeringen tog därför, med stöd ur omfattande forskning, fram en ny och hållbar rovdjurspolitik. Rovdjurspolitikens målsättning är att de svenska rovdjuren ska kunna uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Den av antagna rovdjurspolitiken omfattar bland annat att beslut om licensjakt och skyddsjakt delegeras från till länsstyrelserna. Detta är särskilt viktigt i områden med stora rovdjurspopulationer, där tamboskap ofta angrips av exempelvis varg. En starkare lokal förankring av beslut om licensjakt och skyddsjakt medför bättre förutsättningar för att uppnå balans mellan upprätthållande av gynnsam bevarandestatus och hänsyn till dem som bor och verkar på landsbygden. Vi anser att den beslutade rovdjurspolitiken fortsatt ska ligga fast, vilket också har tillkännagivit till regeringen. Det är helt avgörande för vargförvaltningens legitimitet att beslut om vargstammens storlek efterlevs i praktiken. En starkare lokal förankring, och hänsyn till de som bor och verkar på landsbygden, vid beslut om licensjakt och skyddsjakt medför bättre förutsättningar för att uppnå balans mellan upprätthållande av minsta livskraftiga population (MVP) och gynnsam bevarandestatus (GYBS) för vargen. För att försäkra sig om en minsta livskraftig vargpopulation behövs ett högre värde för gynnsam bevarandestatus, i enlighet med EU:s art- och habitatdirektiv. Vi anser att den beslutade rovdjurspolitiken fortsatt ska ligga fast i enlighet med riksdagsbeslutet i en Hållbar rovdjurspolitik (prop. 2012/13:191) vilken säger att vargens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus ska vara 170–270 individer. Det har också tillkännagivit till regeringen. Det är helt avgörande för vargförvaltningens legitimitet att beslut om vargstammens storlek efterlevs i praktiken. Gällande vargpopulationen bygger riksdagsbeslutet på analys och EU:s art- och habitatdirektiv, som styr riktlinjerna för förvaltningen av vargen. redovisade inför riksdagsbeslutet en analys om att minsta livskraftiga vargpopulation i och är 100 individer. Analysen gjordes utifrån EU-kriterierna för referensvärdet för gynnsam bevarandestatus. fattade beslut om att vargens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus ska vara 170–270 individer för att uppnå minsta livskraftiga population. Vi moderater anser att riksdagsbeslutet ska ligga till grund för förvaltning av vargen. Under rådande omständigheter med en mer förtätad vargpopulation i landet, ska referensvärdet ligga i nedre spannet om 170 individer. När rovdjursstammarna rör sig söderut märks en ökad konflikt med tamdjurshållning och det kommer leda till ökat tryck på skyddsjaktsbehovet. Ett stort problem är att människor som drabbas av rovdjursangrepp mot sina djur inte vågar ansöka om skyddsjakt. Detta på grund av ökad hotbild från grupper i samhället som satt i system att hota och trakassera i rovdjurens namn. menar att människor inte ska känna oro och rädsla för att ansöka om skyddsjakt för att kunna bedriva sin verksamhet. Därför behöver möjligheten till sekretess vid skyddsjaktansökningar utredas. Svenskt jordbruk och betesdjursproduktion är hotat i många bygder. Detta på grund av ett ökat rovdjurstryck. Vid en eventuell skyddsjakt får den som utsatts för skadan stå för den ekonomiska biten. Detta är inte rimligt då enskilda näringsidkare inte ska behöva betala för skador statens vilt åsamkat tamdjur. Betesdjuren är oerhört viktiga i odlingslandskapet både för livsmedelsproduktionen och för den biologiska mångfalden. menar därför att det bör utredas huruvida staten ska ta alla kostnader som uppstår vid skyddsjakt. För att minska koncentrationen där den är som högst men också för att bygga upp acceptansen för den förda rovdjursförvaltningen. Missnöjet är nu stort och risken för en ökad illegal vargjakt är överhängande. Illegal jakt är aldrig acceptabelt, men när människor känner stark misstro mot staten och dess förvaltning är det stor risk att det medlet används. Den framtida förvaltningen behöver bättre harmoniseras med de människor som skall leva och verka i vargområden. behöver omgående agera i EU för att få till stånd en förändring i art- och habitat- och fågeldirektiven. Bilagorna i art- och habitat- och fågeldirektiven styr olika arters skyddsstatus. I praktiken är bilagorna statiska och arternas skyddsstatus har inte ändrats sedan direktiven trädde i kraft respektive slutet . Till att börja med behövs ökad flexibilitet i genomförandet av direktiven, i linje med resolution . Vargens skyddsstatus behöver ändras från strikt skyddad för att förvaltningen av vargen i ska bli mer ändamålsenlig. måste verka för att direktiven revideras i syfte att göra dem ändamålsenliga. Svensk varg ingår de i den så kallade skandinaviska populationen, det vill säga varg som lever i och . För denna population har det upprättats en fullständig genkarta. Forskning från Skandulv och det svensk-norska projektet har visat att det finns ett stort behov av att öka samarbetet. Vidare har både och undertecknat och därmed åtagit sig att samarbeta kring gränsöverskridande viltfrågor. har därför efterlyst en samförvaltning av den skandinaviska vargstammen i syfte att minska dess storlek. Med tanke på att djuren inte känner av nationsgränser anser att det vore rimligt att förvaltningen av den skandinaviska populationen också skulle vara gemensam mellan länderna. Beslut om svensk jakt ska fattas i . Vi vill att licensjakt efter varg ska tillåtas under förutsättning att vi kan garantera en livskraftig vargstam med god genetisk status, vilket omfattande forskning visar att den har. Det är en allmän förvaltningsrättslig princip att en enskild har rätt till rättslig prövning av en förvaltningsmyndighets beslut om den enskilde är berörd och beslutet har gått honom eller henne emot. är part i Århuskonventionen, konventionen om rätten till information från offentliga myndigheter, rätten att delta i beslutsprocesser och rätten till rättslig prövning i miljöfrågor. Vi står bakom Århuskonventionen. ser vi en risk att demokratiskt fattade beslut gällande till exempel licensjakt och skyddsjakt efter varg kan komma att fördröjas på grund av rättsliga prövningar och den talerätt som Århuskonventionen innebär. Det är viktigt att överklagningsinstrumenten används ansvarsfullt så att värdet av dem inte urholkas . Dock förekommer det vissa problem med överklaganden som fördröjer skyddsjaktbeslut, eftersom det ligger i skyddsjaktens natur att den bör bedrivas omgående. Decentraliseringen av viltförvaltningen är viktig, genom att den flyttar viktiga beslut om jakt, viltvård och rovdjursförvaltning närmare de som berörs som ett skyndsamt agerande möjliggörs. finns brister i länsstyrelsernas beslutanderätt för skyddsjakt. Länsstyrelserna har beslutanderätt för skyddsjakt och bestämmer också om de bör verkställa eller betala för skyddsjakten. Enligt rådande lagstiftning har länsstyrelserna möjlighet att avstå från ersättning och genomförande av skyddsjakt. Det kan vara problematiskt då exempelvis en varg vandrar över länsgränser och länsstyrelserna fattar olika beslut beträffande ersättning för skyddsjakt på samma varg. I sådana fall riskerar avgörandet om huruvida ersättning för skyddsjakten ska utgå till jägaren att bero på geografisk plats och inte ursprungligt beslut. Detta system kan upplevas som godtyckligt och orättvist för den jägare som skjuter en varg under pågående skyddsjakt på ”fel” sida av länsgränsen. Att mista tamdjur är en stor påfrestning för lantbrukaren, och att därefter gå miste om ersättning för avsatt tid och utestående kostnader, beroende på länsstyrelsers olika beslut, gör skadan än värre. Därför vore en översyn av reglerna för ersättning vid skyddsjakt önskvärd i syfte att skapa ett rättvist system. Förslagsvis bör ett beslut om skyddsjakt och ersättning som fattats av en länsstyrelse med automatik gälla även i angränsande län. Syftet med decentraliseringsprocessen i Alliansens rovdjursproposition var att beslut ska fattas närmare de människor som berörs. Dock är det viktigt att besluten bygger på likvärdiga grunder över hela landet. Det måste också bli enklare att beviljas skyddsjakt på rovdjur samt att det ska kunna beviljas snabbt och effektivt när tamdjur hotas. Skyddsjakten försvåras genom att länsstyrelserna gör olika bedömningar med hänvisning till Viltskadecenters kriterier. Dessa har dock inte uppdaterats . Det är alltså en rapport från Viltskadecenter som används när länsstyrelser bedömer ansökningar om skyddsjakt på varg. Riktlinjerna är gamla och behöver ses över. Dessutom måste beslutande myndighet ta långt större hänsyn till socioekonomiska effekter och möjlighet till tamdjurshållning. Skärp straffen för hot och våld riktat mot eftersöksjägare och jägare som bedriver skyddsjakt Det behövs en översyn av lagstiftningen om brott mot lantbrukare, jägare och djurproducerande verksamheter som utförs av våldsbejakande extremister. Brotten skapar stor otrygghet hos dem som utsätts och orsakar ekonomisk skada både för enskilda och för näringslivet. Det handlar om allt från skadegörelse, ofredande och olaga intrång till hot och misshandel, där det bakomliggande motivet utgörs av en våldsbejakande extremistisk djurrättsaktivism. Företagare och personer som är verksamma i de gröna näringarna måste kunna bedriva sin verksamhet utan att utsättas för brott. Utöver oron och skadorna som brotten för med sig har de en negativ inverkan på återväxt och rekrytering inom dessa näringar. drabbades främst pälsdjursuppfödare, forskningsanläggningar och slakterier, men problematiken har växt . riktar sig hotbilden betydligt bredare och omfattar i princip alla former av djurproducerande verksamheter, så som jägare, ridskolor och eftersöksjägare, som utför ett uppdrag på polisens begäran och i samhällets intresse. När tamboskapsägare får sina djur rivna eller dödade av rovdjur är det i sig en fruktansvärd händelse. Därför är en fungerande och effektiv skyddsjakt på enskilda rovdjur nödvändig, liksom licensjakt som syftar till att minska rovdjurstrycket i de områden där det är som störst. Vi anser inte att det är rimligt att tamboskapsägaren ska lida ekonomisk skada på grund av rovdjursangrepp som man inte har möjlighet att värja sig emot. Ersättningsnivåerna för de tamboskapsägare som drabbas av rovdjursangrepp måste ligga i nivå med de faktiska kostnaderna. Skäliga ersättningsnivåer är ett viktigt verktyg för att nå ökad acceptans för rovdjurens närvaro. Genom att ge länsstyrelserna i uppdrag att vidta förebyggande åtgärder mot rovdjursangrepp kan sådana ytterligare stävjas i områden med växande rovdjursstammar. Vi anser att den möjligheten bör övervägas. Alliansregeringen beslutade att införa viltförvaltningsdelegationer i varje län, som ett led i att flytta beslut närmare dem som berörs och för att möta de ökande utmaningarna när det gäller viltförvaltning. Olika delar av landet har olika sammansättning av viltstammarna. I en del län utgör ökande viltstammar den största utmaningen, medan andra känner av ökade rovdjursstammar och deras effekter på samhälle, tamboskap och klövvilt. Genom inrättandet av viltförvaltningsdelegationer har en del beslutsmakt flyttats över till detta organ, i vilket representanter från de politiska partierna, myndigheter och intresseorganisationer sitter. Viltförvaltningsdelegationerna har beslutanderätt i övergripande frågor om viltförvaltningen. Dock är det inte tydligt definierat vad dessa övergripande frågor innebär. tillkännagav för regeringen att viltförvaltningsdelegationerna ska stärkas (2014/15:MJU12): ”[Det bör] göras en översyn av huruvida det är möjligt att förtydliga viltförvaltningsdelegationernas mandat och beslutanderätt samt om möjligt förstärka deras befogenheter som ett steg i arbetet med decentralisering och delegering av beslut.” I skrivelse 75 har regeringen hänvisat till att en genomlysning av viltförvaltningsdelegationerna görs, men insynen i det arbetet har varit mycket begränsad. Vid regeringens sammanträde beslutades om förändring av förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer. Beslutet innebär att viltförvaltningsdelegationernas sammansättning förändras, så att det så kallade miljö- och naturvårdsintresset får ett ökat mandat i viltförvaltningsdelegationernas beslut samt ytterligare ett mandat bereds åt naturturismen. Det ökade inflytandet för miljö- och naturvårdsintresset orsakar en skev proportionalitet gentemot äganderätten samt jakt- och viltvårdsintresset, som fortsatt bara har en representant i viltförvaltningsdelegationerna. Det är i grunden orimligt med tanke på att jakt- och viltvårdsintresset är den grupp som lever närmast viltet och också ansvarar för att förvalta det.