mot · H8023432 · 2020-10-06 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bredda den s.k. straffskärpningsparagrafen i vad gäller brott riktade mot personer med funktionsnedsättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utvidga möjligheterna till och skärpa kraven på samordnade individuella planer (SIP) och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att myndigheter bör få i uppdrag att arbeta systematiskt med regelförenkling och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att noga följa utvecklingen vad gäller merkostnadsersättning och omvårdnadsbidrag och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att säkerställa valhemligheten för personer med funktionsnedsättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förtydliga regelverken så att insatser som färdtjänst, ledsagning och assistans ges för att möjliggöra politiskt engagemang och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att underlätta myndighetssamverkan för att upptäcka oseriösa assistansanordnare och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förtydliga skollagen vad gäller fysisk tillgänglighet i skollokaler och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att lärare ska ha grundläggande kunskaper om elever med funktionsnedsättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att rektorsutbildningen ska innehålla krav på kunskaper om elever med funktionsnedsättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att begreppet särskola ska ersättas av ett mer inkluderande namn och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förtydliga hälso- och sjukvårdslagen vad gäller hjälpmedel och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ansvaret för hjälpmedelsfrågor och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om etiska aspekter på robotar och automatisk övervakning inom omsorg och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regelverken för funktionshinderspolitiska insatser ska förtydligas så att människor kan få det stöd de behöver för att kunna ha ett aktivt liv och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att samla ansvaret för att slussa ut unga med funktionsnedsättning på arbetsmarknaden, inklusive ansvaret för aktivitetsersättningen, hos Arbetsförmedlingen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att de arbetsmarknadspolitiska stöden för personer med funktionsnedsättning bör bli färre men mer flexibla och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tydligt ska vara till för dem som på grund av funktionsnedsättning står långt ifrån arbetsmarknaden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av kommunernas tillämpning av merkostnadsprincipen och regelverken för förbehållsbelopp och tillkännager detta för regeringen. För liberaler är det en självklarhet att människor är olika. Vi har olika kön, könsidentitet, sexuell läggning, ålder, härkomst och livsåskådning men också skiftande funktionalitet. Var fjärde svensk uppger sig ha någon form av funktionsnedsättning. Personer med funktionsnedsättningar finns i alla åldrar, klasser och yrkesgrupper, lever i staden och på landet, ensamma och i familjer, arbetar, är studerande, arbetslösa och sjukpensionärer, har olika värderingar och intressen, det vill säga, är precis som alla andra. Det handlar om människor som finns överallt, här och , med olika ambitioner och olika livsdrömmar. Människor med förutsättningar som i vissa avseenden kan skilja sig från majoritetens, men som är en viktig del av samhällsgemenskapen och har lika rätt till delaktighet i den. Funktionshinderspolitik handlar om att ge möjlighet att förverkliga den rätten och om självständighet och självbestämmande. En liberal politik innebär att skapa förutsättningar för att alla ska kunna bli sitt bästa jag, oavsett funktionsvariationer. gjordes en sakpolitisk överenskommelse mellan Socialdemokraterna, som inrymmer ett budgetsamarbete samt ett samarbete om de politiska frågor som framgår av 73 punkter i överenskommelsen. Inom området politik för personer som lever med funktionsnedsättning finns frågor som inte ingår i överenskommelsen och som vi motionerar om här. Coronapandemins effekter har varit än mer påtagliga för personer med funktionsnedsättning. De stöd och andra samhällsstruktur som finns har satts i blixtbelysning. När det är dags att utvärdera hur vi som samhälle klarade av att hantera viruset, krävs en noggrann analys av just de stöd som är livsavgörande för medborgare som lever med en funktionsnedsättning. Under coronapandemin har många – både personer med funktionsnedsättning och andra – tvingats till ofrivillig isolering med ökad ångest och försämrad hälsa som följd. Personer med funktionsnedsättning i allmänhet och personer med synnedsättning, liksom personer med hörselnedsättning eller dövblindhet i synnerhet hör till de allra mest utsatta i denna situation. Dessa grupper har betydligt sämre möjligheter att använda sig av olika digitala kanaler för att hålla kontakt med omvärlden. Ofta beror detta på brister i tillgängligheten, men en ännu viktigare orsak är att regionernas rehabilitering, inklusive träning av tekniska hjälpmedel, samt det uppföljande stödet i hemkommunen inte fungerar som det ska. Dessutom är blinda och gravt synskadade ofta beroende av att närstående kan komma på besök och hjälpa till med praktiska saker eller av en ledsagare för att kunna handla, besöka vården, motionera och ta sig till fritidsaktiviteter. I många fall har pandemin helt berövat den enskilde detta stöd. För den som ändå träffar närstående eller personal, så har det inneburit uppenbara hälsorisker. Vi vet att rätten till ledsagning, kontaktperson, personligt ombud och synstöd behöver förtydligas genom stärkt lagstiftning, att svensk synrehabilitering behöver ses över och förstärkas och att kommunerna behöver stimuleras att behålla/inrätta syn- och hörselinstruktörer. Coronakrisen har inte bara bekräftat utan i högsta grad också förstärkt behovet av insatser på dessa områden. Respekten för den enskilda människans frihet och värdighet är utgångspunkten för all liberal politik inom alla politikområden. Det är särskilt viktigt när det handlar om människor som mött hinder i livet – för vilka friheten inte är självklar. Utgångspunkten för Liberalernas funktionshinderspolitik är FN:s allmänna deklaration om mänskliga rättigheter som stadfästes 1948 och som lade grunden för en rad konventioner inom området. FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, som ratificerade 2008, är basen för hela vår liberala funktionshinderspolitik. Konventionen syftar till att undanröja hinder för personer med funktionsnedsättning att ta del av de mänskliga rättigheter som tillkommer alla. Konventionen utgår från grundläggande principer om individuellt självbestämmande, icke-diskriminering, fullständigt och faktiskt deltagande och inkludering i samhället, lika möjligheter, tillgänglighet, jämställdhet samt rätten för barn med funktionsnedsättning att utveckla sina förmågor och bevara sin identitet. Artikel 16 i konventionen innebär att konventionsstaterna ska införa effektiv lagstiftning för att säkerställa att våld och övergrepp mot personer med funktionsnedsättning identifieras, utreds och lagförs. Att personer med funktionsnedsättning är måltavlor för ideologiskt motiverade brott är ett faktum. Den så kallade straffskärpningsparagrafen i innebär bland annat att straffvärdet blir högre för brott som begås för att kränka offret på grund av hens tillhörighet till en viss grupp. Denna paragraf behöver breddas så att den uttryckligen omfattar brott som begås för att kränka personer med funktionsnedsättning. behöver kunskapen om utbredningen av hatbrott mot personer med funktionsnedsättning öka. Från stuprör till kommunicerande kärl Den svenska funktionshinderspolitiken har höga ambitioner. Personer med funktionsnedsättning ska självklart ha goda levnadsvillkor och kunna leva som andra. I verkligheten är det ofta annorlunda. är det till exempel lag på att kollektivtrafiken ska vara tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Ändå finns det fortfarande många bussar med höga insteg, busschaufförer som inte fått utbildning om hur ramper och liftar fungerar, hållplatsutrop som inte används och informationsskyltar som saknas. Ett annat exempel är att målet för insatser enligt LSS är att ge goda levnadsvillkor. vittnar många om att både kommuner och systematiskt söker efter snålast möjliga tolkningar av regelverken eller sätt att undandra sig ansvar. Att var och en ska kunna delta i samhället, oavsett funktionsvariation skall genomsyra alla samhällsdelar. stadgar därför att människor med nedsatt orienteringsförmåga ska kunna ta sig fram och använda allmänna platser och att alla hinder för detta som går att avhjälpa följaktligen också ska avhjälpas. Personer med synnedsättning, kognitiva funktionsvariationer och med olika former av rörelsesvårigheter och som inte har möjlighet att läsa skyltar eller se eller förhålla sig till miljöer har stor hjälp av så kallade ledstråk som i en obruten kedja hjälper personer att orientera sig och visar dem vägen från start till mål. I offentlig miljö utgörs sådana ledstråk ofta av kantsten och kännbara sinusplattor, men undersökningar visar att befolkningens kunskap överlag är låg i fråga om vad som faktiskt är deras syfte. Detta medför att cyklar och bilar parkeras över dem och att skyltar och uteserveringar placeras på eller så nära ledstråket att det i praktiken hindras. Problemet förvärras av att kunskapen heller inte alltid räcker till hos dem som utformar offentliga miljöer. Det behöver vidtas åtgärder för att säkra framkomligheten i offentlig miljö för personer med synnedsättning eller kognitiva funktionsvariationer och ett avgörande hinder är omgivningens okunskap. Stärkt kunskap hos dem som är involverade i utformningen av ledstråk och nya symboler i 4 kap. 9 § vägmärkesförordningen (2007:90) om vägmarkeringar, så att omgivningen görs uppmärksam på när en yta är avsedd som ledstråk och därför inte ska blockeras, behöver sannolikt införas. Alla ska kunna känna sig trygga vid sjukdom och/eller funktionsnedsättning. Därför ska sjukförsäkringssystemet se till att alla människor har en försörjning ifall de blir sjuka. Dessutom ska sjukförsäkringen vara aktiv och anpassad efter den sjukskrivne så att fler kommer tillbaka till arbetslivet eller sin hälsa så snabbt som möjligt. Ett löpande reformarbete krävs för att socialförsäkringssystemet i varje tid ska kunna leverera trygghet och lyhördhet mot den enskilde, som skattebetalarnas pengar används rättssäkert och effektivt i linje med den arbetslinje och de trygghetssystem som har tjänat väl. Mot bakgrund av detta måste arbetssätt bli föremål för ett större reformarbete . Myndigheten brottas återkommande med ett lågt förtroende från allmänheten. Detta är inte hållbart. Under myndighetens paraply ryms en stor mängd för samhället viktiga försäkringar och bidrag såsom bedömningen av sjukpenning, boendetillägg, närståendepenning, bilstöd, assistansersättning, barnbidrag, etableringsersättning och föräldrapenning. Den administrationströtthet som både brukare och förmånstagare såväl som läkare beskriver efter kontakt med måste tas på största allvar. Därför vill Liberalerna att myndigheten i dess direktiv ges ett portaluppdrag att stötta och lotsa. Funktionshinderspolitikens olika delar är kommunicerande kärl, men de hanteras alltför ofta i stuprör. Om regioner till exempel snålar med rehabilitering/habilitering och hjälpmedel kan det leda till att människor blir mindre självständiga än de annars skulle kunna ha varit. Någon som hade kunnat arbeta och betala skatt blir i stället beroende av sjukersättning, en annan blir beroende av mer personlig assistans och en tredje kan inte vara aktiv och vårda sin hälsa utan behöver mer sjukvård. Om nekar personlig assistans kastas personen inte helt sällan ut i en karusell av instanser och ett pussel av olika annat stöd som kraftigt försämrar livskvalité och möjligheterna att leva sitt normala liv. Personer med funktionsnedsättning behöver inte sällan stöd från flera olika myndigheter och förvaltningar – till exempel från , , hälso- och sjukvården och Arbetsförmedlingen – och ibland från flera olika avdelningar inom samma myndighet. Då blir det särskilt tydligt när regelverk krockar och samordningen brister. Människor med funktionsnedsättning och deras anhöriga har sämre hälsa och har sämre tillgång till vård än övriga befolkningen. Detta enligt ett antal uppföljningar från Myndigheten för delaktighet. Det är naturligtvis fullständigt oacceptabelt. Allt för många människor med funktionsnedsättning är åsidosatta , detsamma gäller deras anhöriga. Människor som har förlorat sin frihet måste ovillkorligen få sina liv tillbaka. Det finns otaliga återställningar och förbättringar som måste göras. Myndigheten för delaktighet har påvisat hur det ser ut. Nästan varannan skattar sitt allmäntillstånd som dåligt, många får mindre vård och äldre läkemedel. Diabetes, dåliga tänder, värk, astma, psykisk ohälsa och högt blodtryck är vanligare än hos andra. Det behövs betydligt mer kunskap om detta inom hälso- och sjukvårdens personal. Vi liberaler vill se riktade hälsoundersökningar för att upptäcka ohälsa och behandla den . Personer med sällsynta diagnoser ska få den vård de behöver, oavsett sjukdom och oavsett var i landet de bor. Den medicinska utvecklingen är fantastisk, alltfler nya särläkemedel godkänns, men de är kostsamma och fattiga regioner och enskilda kliniker bär hela ansvaret och kostnaden för ovanliga och avancerade behandlingar. Vi vill att staten gemensamt med regionerna tar ansvar för läkemedelskostnaderna vid sällsynta sjukdomar. Det behöver utredas hur staten, läkemedelsföretagen och regionerna tillsammans kan säkra tillgången till god behandling, även när en person drabbas av en sällsynt diagnos. Detta beskrivs mer utförligt i annan kommittémotion från Liberalerna. Glappet mellan rehabilitering och habilitering samt den mycket ojämlika tillgången av dessa är ett växande problem för enskilda individer . Detta måste skyndsamt tillgodoses så att allas förmågor kan återställas och/eller upprätthållas på bästa sättet för så hög livskvalitet som möjligt. Detta beskrivs mer utförligt i annan kommittémotion från Liberalerna. Det är tydligt angivet i många regelverk att myndigheter ska samarbeta så att stödet till personer med funktionsnedsättning blir optimalt och så att inget hamnar mellan stolarna. I praktiken är det alltför vanligt att myndigheter istället skyfflar ansvaret mellan sig. Det finns en betydande risk att det inte bara blir sämre lösningar för dem som har en funktionsnedsättning utan också dyrare för skattebetalarna när effektiva, sammanhållna och förebyggande insatser byts mot ineffektiva och fragmenterade. När den ena instansen tror sig spara blir skattebetalarens slutnota betydligt högre. Kraven och förväntningarna på myndigheter att samverka för att ge bästa möjliga stöd till personer med funktionsnedsättning måste skärpas. är det lag på att hälso- och sjukvården och kommunernas socialtjänst ska upprätta en så kallad SIP, en samordnad individuell plan, när en person behöver insatser från båda och önskar en sådan plan. socialutskott konstaterade i en utvärdering (2017/18:RFR5) att när SIP fungerar blir den ett viktigt verktyg för brukaren och hans eller hennes anhöriga, och de får då en bättre överblick över insatser och över vem som gör vad. För individen innebär SIP att adekvata insatser påskyndas och att dessa följs upp . Systemet med SIP bör vidgas så att det i princip gäller alla åldrar och i de flesta situationer när en persons vård- och stödinsatser kommer från flera myndigheter, inrättningar eller enheter. En samordnad individuell plan för alla livets skiften. har arbetet med SIP kommit mycket olika långt i olika delar av landet. Trots att lagen kräver att regioner och kommuner ska upprätta överenskommelser om hur samarbetet ska fungera saknas sådana på många håll. Vi menar därför att det bör införas en möjlighet till sanktioner för de kommuner och landsting som trots lagens krav inte har övergripande överenskommelser om samordning. bör bestämmelsen utvidgas, så att den även omfattar andra myndigheters insatser, som och Arbetsförmedlingens. Det bör därutöver införas en möjlighet att samverka kring resurser. Regelverk bör systematiskt förenklas och regelkrockar undanröjas. gav alliansregeringen i uppdrag till att se över möjligheterna till regeländringar som kunde göra socialförsäkringen enklare och mer effektiv, både för och för de medborgare som kom i kontakt med myndigheten. följde upp detta med ett antal förslag, och har därefter fortsatt med årliga så kallade antikrångelkataloger med konkreta förslag. Liknande uppdrag har också getts åt andra myndigheter. Vi anser att fler myndigheter ska ha ett uttryckligt uppdrag att arbeta med att uppmärksamma regelförenklingar, bland annat för att minska den omfattande administrativa bördan för personer som behöver stöd på grund av funktionsnedsättning, och genomföra dem som de själva har rådighet över. Regelverken för handikappersättning och vårdbidrag har förändrats och bytte namn till merkostnadsersättning och omvårdnadsbidrag. De båda stöden har sitt ursprung i blindhetsersättningen som infördes . har en lång rad olika stöd och insatser tillkommit i funktionshinderspolitiken. Av denna anledning har handikappersättningen och vårdbidraget fungerat som ett smörjmedel mellan andra system. Mellan de många olika delarna av funktionshinderspolitiken uppstår glapp och krockar i situationer som lagstiftaren inte förutsett, men som i viss mån kan överbryggas med hjälp av en merkostnadsersättning. För att stöden ska kunna behålla sin karaktär av smörjmedel behöver de vara flexibla och ge utrymme för stöd också i situationer som lagstiftaren inte förutsett. I samband med övergången till ett nytt system har handläggningstiderna blivit mycket långa. Det finns också signaler om att det blivit generellt svårare att få stöd i det nya systemet än i det gamla, vilket inte var syftet. Regeringen bör därför fortsatt noga följa effekterna av de nya regelverken och överväga åtgärder för att de ska kunna behålla sin funktion. Demokrati, inflytande och delaktighet Artikel 29 i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ställer krav på att konventionsstaterna ska garantera personer med funktionsnedsättning politiska rättigheter och möjlighet att åtnjuta dem på lika villkor som andra. demokratiutredning konstaterar i sitt betänkande Låt fler forma framtiden! (SOU 2016:5) att det råder skillnader mellan personer med funktionsnedsättning och övriga befolkningen när det gäller förutsättningarna för att delta och utöva inflytande, men även vad gäller det faktiska deltagandet. Skillnader finns även vad gäller representationen i de folkvalda församlingarna utifrån funktionsförmåga. Det måste vara möjligt att engagera sig partipolitiskt, att vara förtroendevald och att rösta i allmänna val även om man har en funktionsnedsättning. Åtgärder måste vidtas för att säkerställa valhemligheten också för den som har nedsatt handfunktion, kognitiva problem eller nedsatt syn. Bristande tillgänglighet kan strida mot lagen och utgör ett hinder för att personer med funktionsnedsättning ska bli fullt delaktiga i demokratin. Det handlar bland annat om vallokaler, om lokaler för politiska möten men också om politisk information. Insatser som färdtjänst, hjälpmedel, ledsagning och assistans måste ges också för politiskt engagemang. Det kan behöva förtydligas i berörda regelverk. Liv på lika villkor – värna och utveckla LSS-reformen! Att leva ett liv på lika villkor handlar om så mycket mer än att kunna gå på toaletten, få i sig mat och få kläder på kroppen. Det individuella stödet måste alltid anpassas till individens behov och egna önskemål. beslutade om LSS. En världsunik rättighetslagstiftning som med sina långtgående rättigheter till valfrihet och självbestämmande innebar en revolution för dem som är beroende av dess insatser. LSS, lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade, har som mål självbestämmande och delaktighet. Utan självbestämmande blir delaktigheten inte mycket värd. Utan självbestämmande är inte LSS något annat än en beskrivning av ett antal tjänster och institutioner. Det är valfriheten och självbestämmandet som är det unika i lagstiftningen. Det mest uppmärksammade inslaget i reformen var införandet av rätt till personlig assistans. Intentionerna bakom lagstiftningen är just att människor som är beroende av olika stödinsatser ska få ett reellt inflytande över sin livssituation, till exempel över vem som skulle ge hjälpen. Personlig assistans är en frihetsreform, den ger en möjlighet att leva som andra också för dem som har omfattande funktionsnedsättning, men den har steg för steg urholkats genom allt hårdare rättspraxis. Detta innebär att arbetet med att skapa förutsättningar för att alla ska kunna bli sitt bästa jag, oavsett funktionsvariationer, måste accentueras och intensifieras. Respekten för den enskilda människans frihet och värdighet är utgångspunkten för all liberal politik inom alla politikområden. Det är särskilt viktigt när det handlar om människor som möter hinder i livet – för vilka friheten inte är självklar. Därför fortsätter vi kampen för att återupprätta lagstiftningen. Det integritetskränkande minuträknandet när du ansöker om assistans måste upphöra. Det är dags att inrätta en LSS-inspektion som står på en den enskilda människans sida – mot systemen. LSS-inspektionen ska hjälpa enskilda att få rätt i kampen mot myndigheter, kommuner och privata utförare samt vara ett skydd mot kriminella utförare som utnyttjar stöden inom lagstiftningen. Den svenska funktionshinderspolitiken har höga ambitioner. Personer med funktionsnedsättning ska ha goda levnadsvillkor och kunna leva som andra. Men i verkligheten är det ofta annorlunda. är det till exempel lag på att kollektivtrafiken ska vara tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Ändå finns det fortfarande många bussar med höga insteg, busschaufförer som inte fått utbildning om hur ramper och liftar fungerar, hållplatsutrop som inte används och informationsskyltar som saknas. Ett annat exempel är att målet för insatser enligt LSS är att ge goda levnadsvillkor. vittnar många om att både kommuner och systematiskt söker efter snålast möjliga tolkningar av regelverken eller sätt att undandra sig ansvar. Funktionshinderspolitikens olika delar är kommunicerande kärl, men de hanteras alltför ofta i stuprör. Om regioner till exempel snålar med rehabilitering/habilitering och hjälpmedel kan det leda till att människor blir mindre självständiga än de annars skulle kunna ha varit. Någon som hade kunnat arbeta och betala skatt blir i stället beroende av sjukersättning, en annan blir beroende av mer personlig assistans och en tredje kan inte vara aktiv och vårda sin hälsa utan behöver mer sjukvård. Om nekar personlig assistans kastas personen inte helt sällan ut i en karusell av instanser och ett pussel av olika insatser som kraftigt försämrar livskvalité och möjligheter att leva sitt normala liv.