mot · H8023272 · 2020-10-06 00:00:00 — Utredningen om samordning av statliga utbetalningar från välfärdssystemen har i sitt betänkande (SOU 2020:35) föreslagit att alla statliga transfereringar till enskilda ska ske via ett och samma transaktionskonto, oavsett vilken myndighet som beslutat om utbetalningen. Liberalerna ser positivt på denna idé. Utredningen lämnar dock inga förslag om huruvida även utbetalningar från kommuner och regioner ska kunna samordnas via samma transaktionskonto. Det är angeläget att även detta utreds, eftersom det enligt utredningens bedömning inte finns något som tyder på att den kommunala välfärden skulle vara drabbad av felaktiga utbetalningar i mindre utsträckning än den statliga välfärden. På nivå handlar det bland annat om bidragsbrott gällande ekonomiskt bistånd och om medvetet fusk gällande personlig assistans. I båda dessa fall handlar det om brottslighet som dels är allvarlig i sig, dels drabbar trygghetssystem som är till för att ge stöd och ökade möjligheter till individer som är i stort behov av det allmännas stöd. Att komma åt fusk i dessa system är alltså en viktig socialliberal uppgift. Liberalerna anser således att frågan om samordnad utbetalning av alla transfereringar till enskilda från stat, region och kommun behöver utredas och lagförslag tas fram. Tullens arbete är av stor betydelse i arbetet mot gränsöverskridande internationell brottslighet. är befogenheter att ingripa vid misstänkt utförsel av stöldgods begränsade. Enligt den s.k. inregränslagen, lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen, kan tullen varken beslagta misstänkt stöldgods eller frihetsberöva personer som misstänks vara på väg att föra stöldgods ut ur landet. I stället ska polis tillkallas för att genomföra ingripandet, men på grund av den mycket ansträngda situationen inom är det ofta som tullare tvingas släppa igenom det misstänkta stöldgodset. När befogenheter begränsades i samband med EU-inträdet var avsikten att detta skulle kompenseras med motsvarande insatser från polisen samt stärkt internationellt brottsbekämpande samarbete. Även om det internationella brottsbekämpande samarbetet har utvecklats dramatiskt är det helt otillfredsställande att tullare tvingas släppa misstänkt stöldgods till t.ex. grannländer i hopp om att polis i det andra landet ska ingripa. En översyn av lagstiftningen bör göras för att ge bättre befogenheter att ingripa mot den gränsöverskridande internationella brottsligheten. Med bifall till bl.a. ett motionsyrkande från Liberalerna gav regeringen till känna att bör få ökade befogenheter att stoppa och kvarhålla gods och personer i väntan på överlämnande till polis. Den möjlighet till kvarhållande som finns är för restriktiv. uttalade därför att en utredning som svarar mot detta skyndsamt bör genomföras (bet. 2019/20:JuU25). Vi väljer därför att inte formellt lägga ett yrkande, men vi förväntar oss att ett lagförslag läggs på bord . Ungefär sju av tio fall av illegal införsel i landet av vapen sker via det vanliga flödet av post- eller kurirförsändelser. Det är viktigt att tullen har de resurser som krävs för att möjliggöra kontroll av misstänkt smuggling, till exempel via hundsök. Enligt Europol finns det 3 600 olika nätverk av organiserad brottslighet som är aktiva i EU. Deras verksamhet är ofta diversifierad, med många olika kriminella verksamheter samlade i koncernliknande strukturer. Deras organisationer blir alltmer flexibla och alltmer gränsöverskridande och deras verksamhet alltmer diversifierad. Inkomster från en typ av brott används för att investera i andra. De utnyttjar EU:s öppna gränser, den utvecklade transportinfrastrukturen och internets och mobiltelefonins möjligheter. De spelar skickligt ut olika rättssystem mot varandra. Ungefär en tredjedel av de organiserade kriminella nätverken i EU ägnar sig åt produktion eller distribution av narkotika. Konkurrensen på narkotikamarknaderna är hög, smugglingsvägarna förändras och ligorna är innovativa och flexibla. Även människohandel och illegal vapenhantering är stora och lönsamma branscher. Den organiserade brottsligheten verkar dock inom många olika verksamhetsfält, där också miljöbrott, illegala spel, piratkopior, barnpornografi eller handel med utrotningshotade arter kan nämnas som exempel. Gemensamma europeiska lösningar är nödvändiga för att komma åt kärnan av problemet. När illegala varor införskaffas i ett land och säljs i ett annat och pengarna göms i ett tredje blir det allt svårare att få fast brottslingarna och verkligen veta var de ska ställas inför rätta. Med en effektiv gränsöverskridande bevisning samt en samlad polisiär kompetens ökar möjligheten att identifiera transnationella kriminella trender och mönster. Detta är ofta helt avgörande för att se den helhet som nationella myndigheter kan missa. EU:s brottsbekämpande samarbete har stärkts . Tack vare Lissabonfördraget är rättsliga och inrikes frågor nu en del av EU:s ordinarie lagstiftningsförfarande, där har stort inflytande. Europol har förvandlats från ett reaktivt mellanstatligt organ till en proaktiv undersökande . Men Europol har till skillnad mot FBI i inte rätt att driva egna förundersökningar eller bedriva operativt arbete runt om i medlemsländerna. Uppgiften är i stället att bistå de nationella polismyndigheterna med information och specialistkompetens samt underlätta samarbete mellan de nationella myndigheterna. Byrån har själv påpekat att det krävs ett operativt mandat för att på allvar kunna bekämpa den organiserade brottsligheten på ett effektivt sätt. Att ge Europol egna operativa befogenheter kräver dock en fördragsändring. Liberalerna förespråkar detta i samband med nästa fördragsöversyn. Ett Europol med operativt mandat handlar för det första om att stärka samarbetet mellan de nationella poliserna, för det andra om att se till att Europol kan anställa svenska poliser för att tillsammans med kollegor runt om i , inklusive den svenska polisen, bekämpa den grova och organiserade brottsligheten. Ett tänkbart förslag vore att Europol skulle kunna ges möjligheten att runt om i medlemsstaterna anställa nationellt behöriga poliser för tjänst i Europolkontor runt om i medlemsländerna. Det skulle innebära att man exempelvis kunde skapa ett Europolkontor i där de som bedriver den operativa polisverksamheten skulle vara behöriga svenska poliser med samma krav som i den svenska polisen och följa samma regelverk. Skillnaden vore att dessa poliser skulle vara underställda Europols ledning i i stället för i . På detta vis skulle man säkra att det är svenska poliser med goda kunskaper i exempelvis svenska språket och det svenska rättssystemet som skulle få rätt att ägna sig åt operativt polisarbete i . skulle dessa personer enbart arbeta mot den grova, gränsöverskridande och organiserade brottsligheten i en organisation som vore genuint europeisk. Självklart skulle de också behöva arbeta i nära samverkan med den svenska polisen. Liberalerna välkomnar att lagändringar nu genomförts för att utländska tjänstemän ska kunna få polisiära befogenheter i både vid gemensamma insatser enligt Prümrådsbeslutet och vid operationer med särskilda insatsgrupper enligt Atlasrådsbeslutet. Steget därifrån till att skapa en operativ styrka hos Europol som också kan användas vid gemensamma insatser är inte alltför långt. En av de viktigaste åtgärderna är att stärka den analytiska kapaciteten hos Europol. Hos Europol finns också spetskompetens kring kreditkortsförfalskning, förfalskning av eurosedlar och produktion av syntetiska droger. Men analysfunktionen bör utökas väsentligt. Här ska några av EU:s främsta experter på till exempel människohandel samt barnpornografi finnas. Eurojust, det straffrättsliga samarbetet mellan åklagare i EU-länderna, har i likhet med Europol inte någon möjlighet att bedriva någon egen brottsutredande verksamhet utan arbetar för att främja och förbättra samordningen mellan medlemsstaterna när det handlar om grov gränsöverskridande brottslighet, genom att till exempel samordna åtal i flera medlemsstater . Lissabonfördraget gör det möjligt att ge Eurojust rätt att bedriva förundersökningar och beordra spaning och tillslag i flera länder . Det skulle vara en viktig förstärkning av det europeiska samarbetet mot grov och gränsöverskridande brottslighet. är ett av få EU-länder som ännu inte har anslutit sig till Europeiska åklagarmyndigheten (ofta kallad Eppo efter den engelskspråkiga beteckningen European Public Prosecutor’s Office). Den nya åklagarmyndigheten kommer att vara fullt fungerande i alla deltagande medlemsstater och kommer att spela en central roll i kampen mot brott som påverkar EU-budgeten. Av de EU-länder som deltar helt i EU:s rättsliga samarbete är det bara , och som inte deltar. Effektivitetsförlusten och det politiska priset för att stå utanför är betydande. Liberalerna har förespråkat att ska ansluta sig till den europeiska åklagarmyndigheten, och våra argument har fått ökad tyngd i takt med att allt fler av våra EU-grannar nu deltar. Att den först har bytt fot och börjat förbereda en svensk anslutning gör att mycket tid gått förlorad helt i onödan. Det är nu hög tid att blir medlem. För att ett brott ska kunna utredas av Europol eller för att EU ska kunna lagstifta om gemensamma regler för strafflängd måste brottet vara definierat i . är terrorism, människohandel, narkotikahandel, vapenhandel, penningtvätt, korruption, förfalskning av pengar och it-brott med på listan över sådan brottslighet. Men den grova gränsöverskridande brottsligheten är mer diversifierad än så. Momsbedrägerier är ett stort och i högsta grad gränsöverskridande problem, då ligorna utnyttjar att länder har olika regler och inte alltid utbyter information. Ett annat allvarligt problem är miljöbrott. Liberalerna vill därför att listan över EU-brott utvidgas, så att även miljöbrott, skattebrott och andra områden där grov organiserad brottslighet opererar kan utredas av Europol. Ett ökat samarbete med EU:s grannländer är av stor betydelse för insatserna mot grov organiserad brottslighet. Liberalerna ser positivt på att har ingått avtal om samarbete om bekämpning av grov brottslighet med bl.a. , och . Fler liknande samarbetsavtal, särskilt med länder som har siktet inställt på ett framtida EU-medlemskap, skulle ytterligare förbättra möjligheterna att bekämpa grov och gränsöverskridande brottslighet. En förutsättning för sådana samarbeten är att rättssäkerheten upprätthålls och att de utformas på ett sätt som fullt ut är förenligt med respekten för de individuella fri- och rättigheterna. har jämfört med andra länder en mycket sträng tillämpning av omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen, som sammantaget innebär att all tyngd i processen läggs på huvudförhandlingen medan tidiga förhör tillmäts ett begränsat värde. har också återkommande fått hård internationell kritik för långa häktningstider med restriktioner. Dessa två saker hänger samman. Utredningen om processrätt och stora brottmål gjorde en omfattande översyn av de processrättsliga reglerna och föreslog i delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98) en anpassning av omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen till dagens förhållanden. har dock inte detta lett till lagstiftning. Omedelbarhetsprincipen är en processrättslig princip som innebär att rättens dom endast får grundas på vad som förekommit vid huvudförhandlingen. Detta medför bl.a. att parterna normalt inte får spela eller läsa upp förhör som har hållits under förundersökningen. Endast om uppgifterna som lämnas i rätten avviker från tidigare förhör får dessa läsas upp. Denna ordning för med sig ett flertal problem. För det första kolliderar omedelbarhetsprincipen ofta med principen om bästa bevismedlet. I relationsvåldsärenden är det inte ovanligt att ingripande polispatrull genomför ett videofilmat förhör med målsäganden direkt när de kommer till platsen. Dessa inspelningar visar inte sällan en målsägande som hysteriskt gråtande berättar om vad hen har utsatts för som hen pekar på olika skador och berättar hur dessa har uppstått. När målsäganden senare på ett samlat sätt försöker återge sin minnesbild av händelsen i rätten blir intrycket ofta ett helt annat. Omedelbarhetsprincipen riskerar också att bidra till den tystnadskultur som är mer regel än undantag i mål gällande grov organiserad brottslighet. Som brottsmisstänkt har man alltid rätt att vara tyst i förhör. En växande trend bland grovt kriminella är att utnyttja denna rätt under förundersökningen. Vid huvudförhandlingen, under förhöret som ska ligga till grund för rättens bedömning, är det dock få som utnyttjar denna rätt. Även om åklagaren alltid har bevisbördan är det ofta till den misstänktes nackdel att vara helt tyst om åklagaren presenterar ett gediget bevismaterial i skuldfrågan. Att lämna en alternativ förklaring till den av åklagaren åberopade bevisningen kan sänka dess styrka och framkalla tillräckligt mycket tvivel hos domstolen för att leda till en friande dom. Att fler och fler brottslingar använder denna taktik – som deras försvarare också ofta rekommenderar – är fullt begripligt. När förundersökningen är avslutad har den misstänkte rätt att ta del av utredningen i dess helhet. Den misstänkte som avser att lämna en osann alternativ förklaring till ett av åklagaren påstått händelseförlopp har allt att vinna på att tiga fram till denna tidpunkt så att berättelsen kan anpassas till alla delar av åklagarens bevisning, såsom dna-spår, mobiluppkopplingar, krutstänksanalyser, vittnesmål och medmisstänktas eventuella uppgifter. I de flesta andra länder finns en rättsordning där förhör under förundersökningen kan användas som processmaterial. En senare tillrättalagd berättelse i rätten hade då haft ett betydligt lägre bevisvärde än den har . Vidare hade åklagaren haft möjlighet att redan under förundersökningen anpassa bevisinhämtningen till den förklaring misstänkt lämnar, vilket hade lett till betydligt kortare förundersökningar och i sin tur kortare häktningstider. Givetvis måste en reform av ske med bevarade höga krav på rättssäkerhet. De flesta andra länder tillåter i varierande grad att förhör från förundersökningen läggs fram under huvudförhandlingen, men det måste i så fall ställas höga formkrav på dessa förhör av rättssäkerhetsskäl. I har man exempelvis löst det genom en möjlighet att hålla ett så kallat grundlagsförhör inför en domare där den misstänkte, i närvaro av sin försvarare, redan tidigt under förundersökningen hörs ingående om brottsmisstanken. Liberalerna anser att det finns starka skäl att se över dagens utformning av omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen. En grundläggande förutsättning är att detta sker på ett sätt som inte undergräver den misstänktes möjligheter att försvara sina intressen under pågående förundersökning. Tillåt fler provokativa åtgärder Svensk polis och tull har möjlighet att vidta så kallade provokativa åtgärder. Förenklat brukar gällande rätt beskrivas som att brottsprovokation är olaglig medan bevisprovokation är tillåten. Med brottsprovokation menas då att polisen förmår någon att begå en brottslig handling, medan ordet bevisprovokation syftar på att polisen förmår någon att göra eller säga något som kan användas som bevisning kring ett redan begånget brott. Teoretiskt sett är denna gränsdragning tydlig, men i praktiken har den varit mycket svår att tillämpa. Det finns inte heller någon lagstiftning om provokativa åtgärder i svensk rätt, vilket i sig är en brist eftersom det försvårar förutsägbarheten. Provokativa åtgärder har framför allt använts vid misstanke om grova narkotikabrott eller grov narkotikasmuggling och har riktat sig mot den grova organiserade brottsligheten. I dessa fall har provokativa åtgärder i många fall lett till stora beslag. Andra situationer där det förekommit provokativa åtgärder är i samband med stora konststölder, t.ex. rånet mot 2000 där målningar av och tillgreps. De provokativa åtgärderna ledde i det fallet till att målningar värda kunde återställas till . Provokativa åtgärder förekommer regelmässigt också i andra länder, och det finns en utvecklad praxis i . Liberalerna anser att de brottsbekämpande myndigheterna behöver få ett tydligare författningsstöd för att effektivt kunna använda provokativa åtgärder i sin verksamhet. Det vore inte önskvärt att tillåta ren brottsprovokation i bemärkelsen att rättsväsendet skulle locka personer att begå brott och sedan lagföra dem för just detta brott. Men det finns andra former av provokativa åtgärder som är förenliga med rättsstatliga principer, till exempel att locka en narkotikalangare att försäga sig när det gäller sin verksamhet och därmed få fram bevisning kring en pågående langning. Därför behövs en reglering i lag av polisens möjlighet att använda provokativa åtgärder – inte minst för rättssäkerhetens skull. lade fram förslag (SOU 2010:103) som gick ut på att införa en generell lagreglering av i vilka fall en provokativ åtgärd är tillåten och hur den i så fall ska beslutas, samt en generell straffrihetsregel för dessa fall. Den föreslagna regleringen strävade alltså efter att lösa det svåra gränsdragningsproblemet mellan brotts- och bevisprovokation genom att i stället slå fast att ingen ska kunna lagföras för de handlingar som hen har förmåtts att begå genom en särskild provokativ åtgärd. Utredningens förslag ledde i denna del inte till lagstiftning. För att förbättra förutsägbarheten och ge de brottsbekämpande myndigheterna ett tydligare stöd för att använda provokativa åtgärder i fler situationer anser Liberalerna att frågan bör bli föremål för lagstiftning. Tydligare regler mot falska uppgifter i polisförhör En dom i (NJA 2019 s. 294) visar att det inte nödvändigtvis är att betrakta som brottet skyddande av brottsling att ge falskt alibi åt en person, om lögnen inte hjälper den misstänkte att undgå lagföring. Det är djupt otillfredsställande om lögner i polisförhör inte motverkas effektivt. Lagen behöver ses över i denna del. Frågan utreds nu inom ramen för Utredningen om en stärkt rättsprocess och en ökad lagföring (dir. 2019:85), som ska lämna sina förslag . Liberalerna förväntar sig att regeringen möjligt därefter fullföljer lagstiftningsarbetet och återkommer till med nödvändiga lagändringar. Fler kontaktförbud i samband med brottmål Att målsägande eller vittnen hotas till tystnad är ett växande problem. Det förekommer också i alla åldrar, från grovt kriminella vuxna till unga lagöverträdare som skrämmer och hotar sina jämnåriga till att ta tillbaka sina berättelser och avstå från att vittna. Barn som är brottsoffer eller vittnen är extra utsatta, inte bara på grund av sin ålder utan också för att den misstänkte förövaren ofta finns i deras eget bostadsområde eller går på deras egen skola. Ofta kan det också vara den misstänktes gängmedlemmar som står för hoten. För att stärka målsägandes och vittnens trygghet anser Liberalerna att fler kontaktförbud mot misstänkta i brottmål behöver utfärdas. Kontaktförbud ska där så krävs även kunna meddelas personer i den brottsmisstänktes närhet, vilket till exempel kan handla om gängmedlemmar. Lagstiftningen om kontaktförbud är just nu föremål för utredning (dir. 2019:43) inom ramen för januarisamarbetet. Av respekt för detta avstår Liberalerna från att lägga något formellt yrkande, utan ser fram emot att efter avslutad utredning återkomma möjligt tillsammans med övriga januaripartier med förslag till skärpt lagstiftning. Modernare regler för beslag Det behovs en anpassning av beslagsreglerna till dagens teknik. har fortfarande samma beslagsregler som innan internet och andra digitala kommunikationsmedel fanns, där bevismaterialet är själva meddelandet och inte det fysiska föremålet. utgör mobiltelefoner och datorer ofta de viktigaste pusselbitarna i brottsutredningar. Eftersom beslagsreglerna inte är anpassade till att användas på denna typ av föremål stöter brottsbekämpande myndigheter ofta på lagtekniska problem när de vill undersöka dessa. Ett särskilt problem är dock förbudet mot beslag i det så kallade närståendefallet, som innebär att det är förbjudet att beslagta vissa meddelanden mellan närstående. Endast om det handlar om vissa samhällsfarliga brott eller ett brott med ett minimistraff fängelse kan sådana meddelanden tas i beslag. regler om detta tillkom i utan digitala kommunikationsmedel men tillämpas analogiskt på sms och annan elektroniskt lagrad kommunikation som sms. föreslog ny och modernare lagstiftning, som bland annat skulle innebära att förbudet mot beslag i närståendefallet skulle avskaffas. Liberalerna delar den uppfattningen. Regeringen bör utan vidare dröjsmål fullfölja beredningen av förslag och lägga fram förslag till färdig lagstiftning på bord. Se över reglerna för husrannsakan Reglerna för att göra husrannsakan i bostad är strikta och ska vara det, eftersom husrannsakan är ett tvångsmedel som innebär stora ingrepp i den enskildes privata sfär. Det finns dock anledning att överväga reglerna om husrannsakan vad avser möjligheten att motverka skjutningar eller sprängningar med koppling till organiserad brottslighet eller motverka risken för hämndaktioner när sådana har inträffat. Det finns en möjlighet i 28 kap. 3 § att göra husrannsakan i en lokal som brukar användas gemensamt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet, om det förekommer anledning att anta att brott har förövats för vilket det är föreskrivet fängelse i straffskalan. Denna möjlighet får dock inte komma i fråga för en lokal som för den berörda personen huvudsakligen utgör bostad. Det bör analyseras huruvida denna bestämmelse borde kunna få utökad tillämpning i situationer där det finns konkret underrättelse- eller spaningsinformation som pekar på att det finns vapen eller sprängmedel i en bostad där den boende har kopplingar till organiserad brottslighet och redan tidigare är dömd för grova våldsbrott, narkotikabrott, vapenbrott eller liknande brott. I översynen måste ingå en noggrann rättssäkerhetsanalys och överväganden av konsekvenserna för skyddet av den personliga integriteten av eventuella lagändringar på denna punkt. Liberalerna har pekat på behovet av en översyn, och regeringen har gett en utredare i uppdrag att se över polisens utrymme för husrannsakan utanför förundersökningar och lämna förslag som förbättrar polisens möjligheter att söka efter vapen och andra farliga föremål (Ju2019/04129/LP). Förslagen ska lämnas . Vi förväntar oss att regeringen därefter utan onödigt dröjsmål bereder förslagen vidare och återkommer till med sina förslag. Hemliga tvångsmedel vid de allvarligaste brotten Hemliga tvångsmedel bör kunna komma till användning i större utsträckning än i de fall det används för att komma åt grov organiserad brottslighet. krävs en misstanke om ett konkret brott vars straffvärde överstiger fängelse för att hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation samt hemlig kameraövervakning ska få användas. straffvärde krävs för att buggning ska få användas. Det finns all anledning att slå vakt om att de hemliga tvångsmedlen endast ska få användas vid misstanke om särskilt allvarlig brottslighet, men dagens gränser är inte satta med full hänsyn tagen till att grov organiserad brottslighet ofta handlar om en kontinuerligt pågående brottsverksamhet där varje enskilt brott inte nödvändigtvis når upp till straffvärdegränsen för hemliga tvångsmedel. Det finns olika sätt att förändra lagstiftningen för att sänka gränserna för hemliga tvångsmedel vad avser grov organiserad brottslighet. Liberalerna anser att det är angeläget att en utredning om detta kommer till stånd. Likaså anser vi att tillståndsgivning vid beslut om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation bör knytas till person och inte till ett visst telefonnummer eller en viss adress eller elektronisk kommunikationsutrustning.