mot · H7023524 · 2020-03-27 00:00:00 — De nya stödreglerna bör leda till mer riktade miljöåtgärder för större effektivitet, men politiken måste utgå från en realistisk helhetssyn och avvägningar mellan samhällets alla mål. Forskning, innovation och teknikutveckling är en naturlig del av strävan efter att lösa problem och uppnå högre lönsamhet. Det är också något vi i vanligen är bra på. vill uppmuntra vetenskaplighet, forskning, innovation, teknikutveckling och informationsspridning. Användningen av moderna växtförädlingsmetoder måste bli praktiskt möjlig i lantbruk. Aktivt jordbruk står i för en relativt liten andel av utsläppen av näringsämnen som når och andra vatten. Det betyder inte att näringsläckaget inte ska minskas ytterligare, men det innebär att lösningen för inte ensidigt kan åstadkommas genom stora restriktioner för svenskt lantbruk. Forskning och projekt ska stödjas för nya idéer som kan förbättra för och lokalt åtgärdsarbete ska fortgå på permanent basis. Rådgivning till lantbruket bör vara det huvudsakliga arbetssättet inom lantbrukssektorn för att nå målen inom vattenförvaltningen, ett arbetssätt som överensstämmer med hur man jobbar i de flesta andra länder inom EU. Vi efterlyser också bättre konsekvensanalyser av de åtgärdsförslag som läggs fram av vattenmyndigheterna. Fiskeripolitik – en mellanstatlig angelägenhet För är fisket en viktig näring och fiskeripolitik bör vara tydligt grundad i kustbygdernas förutsättningar och utvecklingsbehov. fångas fisk och skaldjur, som t.ex. skarpsill, sill, torsk, makrill och räkor, för ett värde av i storleksordningen , utan hänsyn tagen till vidare förädling. Vi bör sträva efter maximal långsiktig avkastning från havet genom att upprätthålla hållbara fiskepopulationer och givetvis anpassa fångsterna efter detta mål. Fisken är en gemensam resurs som vandrar mellan hav och som drabbas av utfiskning om man inte har nödvändiga begränsningar och regleringar. Fiske är därför en fråga som bör regleras genom mellanstatligt och globalt samarbete, vilket i fall innebär samarbete inom och genom EU. Fiskerikontrollen måste dock vara lika effektiv i alla EU-länder. Regelverken i de olika kan slå olika hårt mot olika länders fiskare, vilket bör utredas och åtgärdas. anser att konsumenternas förtroende för livsmedlens kvalitet förutsätter ett starkt djurskydd i och flexibla kontroller utifrån varje medlemsstats specifika behov. Det bästa sättet att uppnå ett starkt djurskydd inom EU är att verka för ett högre djurskydd, genom striktare gemensamma regler vid transporter, samt att gemensamt motverka undantag för plågsamma slaktmetoder. Krav på ett starkt djurskydd i får inte leda till att svenskt jordbruk konkurreras ut av jordbruk i andra EU-länder. Vi ställer höga krav på våra lantbrukare, vilket också innebär att vi har kanske friskaste djur och använder i särklass minst antibiotika till djur. Inom ramen för EU vill verka för att varje medlemsstat i högre grad tillåts införa de sjukdoms- och smittkontroller som anses nödvändiga för att förhindra införsel av smittsamma djursjukdomar som kan utgöra ett hot mot djurs eller människors hälsa eller orsaka produktionsförluster. Det finns ingen rättslig bas i för en gemensam skogspolitik, och enligt subsidiaritetsprincipen är det i första hand medlemsstaterna som har befogenhet att fatta beslut på skogspolitikens område. Ändå påverkas staternas skogssektorer av EU-beslut inom en rad politikområden, exempelvis beträffande vatten-, artskydds- och klimatfrågor. Det finns ett antal styrande rättsakter som behandlar skogsfrågor: Förordningar gäller direkt och likadant i alla medlemsländer och infogas som en del av den nationella lagstiftningen, medan direktiv (såsom artskyddsdirektivet och fågeldirektivet) sätter upp mål men lämnar åt medlemsländerna att avgöra hur sådana ska implementeras i nationell lagstiftning. Det finns också icke-bindande rekommendationer och yttranden. EU reglerar i allt högre grad skogspolitiken. Exempelvis finns numera en EU-förordning om hur mycket skog kan avverka innan det klassas som ett utsläpp av växthusgaser, ett försåtligt intrång i självbestämmandet på detta område. En stor del av skogar är privatägda, och det är ägarna snarare än staten eller EU som ska besluta om när det är lämpligt att avverka. Om denna rätt beskärs är det sannolikt att ägarnas intresse av att arbeta för ökad tillväxt kommer att svalna och då minskar skogens förmåga att ta upp koldioxid. Man måste hantera skogsprodukternas substitution av andra material som leder till högre förbrukning av fossila bränslen i kombination med förändrad markanvändning, om skogens nyttor ska kunna utvärderas korrekt. En annan aktuell EU-fråga handlar om ambition att definiera hållbara industriinvesteringar genom något man döpt till Taxonomin. En arbetsgrupp inom kommissionen presenterade ett förslag, enligt vilket snart sagt inget svenskt skogsbruk skulle ses som hållbart. Förslaget accepterades inte och arbetsgruppen arbetar nu vidare. Det är av fundamental vikt för nordiskt skogsbruk att i samverkan med andra skogsländers regeringar ser till att arbetsgruppen når ett rimligt resultat ur både ekonomiska/sociala och ekologiska synvinklar. Det är uppfattning att implementering av EU:s fågeldirektiv och art- och habitatdirektiv behöver omarbetas. Regeringen bör också driva frågan om dessa direktivs reformering på EU-nivå, med utgångspunkt i subsidiaritetsprincipen. Alla medlemsländer bör verka för att inga arter på deras territorium ska försvinna, men att det är länderna själva som har att besluta om förvaltningsmetoderna för att åstadkomma detta. Allvarligt hotade arter som rör sig över landsgränser förvaltas lämpligen i samverkan mellan berörda länder. ser inte heller några mervärden i att EU:s institutioner numera dikterar förutsättningarna för svensk viltförvaltning. Kunskaperna om lokala förhållanden finns i första hand ute i de lokala samhällena, inte hos tjänstemän i EU:s institutioner, och besluten bör i princip flyttas närmare de områden som berörs av viltförvaltningen. Klimatpolitik med globalt perspektiv vill se klimatpolitiken i ett globalt perspektiv. Det krävs en insikt om att varken eller EU kan påverka koldioxidutsläppen i någon betydande utsträckning utan globala avtal. motsätter sig inte , men vi är vaksamma när EU och regeringen använder avtalet till att implementera saker som inte står där. Enligt ska EU sträva efter att minska sina utsläpp av växthusgaser . utsläpp utvecklas i denna riktning, även om vi troligen inte når ända . och EU bör avvakta med att åta sig fler utsläppsminskningar innan det har utvärderats och redovisats hur långt varje medlemsland har nått. En översyn är planerad att ske med start . och EU bör avvakta med att åta sig fler utsläppsminskningar innan detta mål har utvärderats. anser inte att avtalet som förhandlades fram på COP 21 är att beteckna som rättsligt bindande. Det saknas krav för utsläppsminskningar samt sanktionsmöjligheter mot länder som inte uppfyller de redan lågt ställda kraven. har flera andra stora utsläppsländer klargjort att avtalet inte är bindande och att någon ratificering i parlamenten över huvud taget inte är nödvändig. I detta läge bör man inte gentemot medborgarna försöka påskina att vi har ett robust lagligt bindande klimatavtal. Medlemsländernas strävan bör vara att betrakta klimatproblematiken ur ett globalt perspektiv. Man bör i hög utsträckning investera i utsläppsminskningar där pengarna gör störst nytta. EU:s utsläppshandelssystem har visat sig vara ett effektivt sätt att begränsa utsläppen av koldioxid, just eftersom åtgärderna styrs dit där de har störst effekt. Därför bör inom EU verka för att det ska innefatta fler länder, alltså även utanför EU. uppfattning är att frågor som inte måste hanteras på EU-nivå, för att den inre marknaden ska fungera, i stället ska avgöras på nationell nivå. Avfallshantering utgör närmast ett typexempel på frågor som inte lämpar sig för överstatliga lösningar. Det är naturligt att 28 olika länder prioriterar arbetet med cirkulär ekonomi olika, och det finns ingen anledning att genom överstatlighet tvinga andra europeiska länder med ansträngda statsfinanser att prioritera avfallsfrågor högre än exempelvis utveckling av infrastruktur och sociala frågor. Sådana prioriteringar görs bäst på nationell nivå. Del 11 Utbildning, ungdom, kultur och idrott är i grunden positiva till mellanstatligt utbyte inom utbildning. Vi konstaterar att plus innehåller ett antal åtgärder som bäst vidtas på nationell nivå och att samverkan ofta sker bäst lärosäten emellan. plus har en budget på 2021–2027, vilket är en betydande kostnad. Vi anser att plus bör avvecklas. Det är viktigt att mellanstatligt kunna utbyta erfarenheter på det ungdomspolitiska området – det kan leda till att goda lösningar sprids mellan länderna. Detta får dock inte innebära överstatliga lösningar. är positiva till att det i första hand är den öppna samordningsmetoden som avses användas för arbetet med ungdomsfrågor, och vi vill betona att det är viktigt att avsikten med att använda denna arbetsmetod efterföljs. Det är hållning att ungdomspolitiskt arbete främst bör ske på lokal nivå och att EU-samarbete kring ungdomsfrågor inte ska innebära någon tvingande harmonisering på området. Många av de förslag som genom EU förs fram för att främja ungdomsarbete och ungdomars möjlighet till utveckling kan uppnås genom bilaterala kontakter, och det är inte nödvändigt att föra dessa samtal på EU-nivå. Vad gäller så menar vi att förslag likt de i strategin hade kunnat genomföras på ett fullgott sätt inom ramen för bilaterala och multilaterala avtal och vi anser att förfarandet är problematiskt sett till delar av artikel 165 i fördraget om EU:s funktionssätt. Rörande förslagen om EU:s ungdomsdialog så har vi inget att invända gällande förslagen i sak. Ungdomsdialog är viktigt, så som dialog är viktigt med samtliga åldersgrupper i samhället. Vi tolkar det som att har egen handlingsfrihet sett till hur dialog ska genomföras. Kultur, medier och idrott anser att kulturpolitik är en nationell angelägenhet och ser därför positivt på att man inom kulturområdet tillämpar den öppna samordningsmetoden. Vi ser positivt på frivilligt mellanstatligt utbyte och samarbete på kulturområdet. Det är dock viktigt att man från EU:s sida inte försöker påtvinga harmonisering på området, utan de egna nationernas kulturella särarter behöver respekteras. är skeptiska till åtgärdsplaner på EU-nivå på kulturområdet, eftersom det kan innebära en indirekt styrning av den nationella kulturpolitikens inriktning. Rörande EU:s nya agenda för kultur så anser vi att synen på europeisk identitet är problematisk. har en rik kulturell mångfald och det råder ingen tvekan om att den i många avseenden är en stor tillgång och styrka för vår del av världen. Denna kulturella mångfald är något som har vuxit fram genom sekel och årtusenden till stor del genom många olika folkgrupper, nationer och statsbildningar. Att då från EU-håll söka att centralisera kulturpolitiken på ett sätt som inte skett tidigare i historien ser vi som motsägelsefullt och riskfyllt om man vill bejaka den riktiga organiskt framvuxna europeiska kulturella mångfalden. Den svenska organiseringen kring idrottsrörelsen ska värnas. Vi noterar att regeringen i årsboken inte redogör för de idrottspolitiska frågor som hanterats .