mot · H8023589 · 2020-10-06 00:00:00 — Lagen om särskilt stöd till vissa funktionshindrade ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över förutsättningar för personlig assistans att utvecklas och tillkännager detta för regeringen. Det är lagen om särskilt stöd till vissa funktionshindrade (LSS) klubbades igenom i och förändrade livsvillkoren för många funktionshindrade i samhället. Istället för att vårdas som tjugofemåring på det som då kallades långvården, fick även personer med svårare funktionshinder en möjlighet att ta sig ut och delta i samhället som vilken annan medborgare som helst. Och det är just detta som är grundintentionen med den personliga assistansen; att funktionshindrade personer skall kunna delta i samhället på liknande villkor som vilken annan invånare som helst. Merparten av de vuxna med personlig assistans är funktionella och aktiva människor som tack vare den personliga assistansen kan bidra och delta i samhället och ha ett liv istället för att bli omhändertagna på institution eller vara ofrivilliga fångar i sitt eget hem. Att delta i samhället innebär inte bara att komma ut då och då och spela minigolf eller gå på bio. Att delta i samhället innebär rätten till att kunna gå till sitt arbete, att kunna gå och handla, att kunna följa med sin dotter på hockeyträningen, att kunna vara fritidspolitiker, att kunna laga sin egen mat, att kunna hjälpa sin partner med hushållsarbetet, att kunna bidra till samhället som god man eller kontaktperson m.m. Utan den personliga assistansen och utan tillräckligt mycket beviljad tid för assistans blir allt detta en omöjlighet för alla vuxna med personlig assistans . Det är därför frågan om den personliga assistansen och dess utförbarhet är så viktig. Assistansen är skillnaden mellan att bli ofrivilligt omhändertagen och kunna leva självständigt. har det kommit allt fler prejudicerande domar som inskränkt möjligheten för fler och fler personer med funktionsvariationer att delta i samhället och också lett till att väldigt många personer som varit beviljade personlig assistans nu blivit av med den. Fokus har riktats ifrån att skapa möjligheter för redan hårt utsatta människor till att spara pengar. I media avslöjas fuskare efter fuskare och allmänhetens inställning till den personliga assistansen blir allt mer negativ. Därför behöver Lagen om särskilt stöd till vissa funktionshindrade ses över och upprätthålla dess grundintention. Den här motionen syftar till att återskapa förtroendet för den personliga assistansen, att minska fusket och att åter ge personer med funktionsvariationer möjlighet att delta i samhället på riktigt. Akuta åtgärder behövs då det har kommit allt fler prejudicerande domar som inskränkt möjligheten för fler och fler personer med funktionsvarianser att delta i samhället och också lett till att många personer som varit beviljade personlig assistans blivit av med den och kan delta i samhället i enighet med intentionen i LSS. Resultatet av LSS utredningen behöver värderas och behandlas jämte ansatserna i den här motionen är huvudmannaskapet delat mellan den assistansberättigades hemkommun och staten. Det som avgör är hur många timmars grundläggande behov den assistansberättigade har. Som grundläggande behov räknas t.ex. hjälp med att klä på sig, gå på toaletten, äta och kommunicera med omvärlden. Om den assistansberättigade har ett grundläggande behov på är det den assistansberättigades hemkommun som betalar. Har den assistansberättigade ett grundläggande behov på är det staten () som betalar. Huvudmannaskapet och kostnaden för den personliga assistansen skall uteslutande ligga hos staten oavsett antalet timmars grundläggande behov. De största orsakerna till att huvudmannaskapet uteslutande bör ligga hos staten är finansieringen och bedömningen av rätten till personlig assistans. Skulle finansieringen och därmed kostnaden läggas över på landets kommuner finns stor risk att både kvalitén och utförandet av den personliga assistansen blir alltför olika beroende på vilken del av landet den assistansberättigade bor i. Om rätten till assistans uteslutande skulle bedömas av kommunerna kommer den problematik vi har med väldigt olika beslut för samma typ av behov olika delar av landet förstärkas och rättssäkerheten i besluten äventyras. En annan anledning till att staten skall vara huvudman för hela den personliga assistansen är när personer med personlig assistans behöver flytta. De personer som har personlig assistans från sin hemkommun måste ansöka om assistans på nytt när de flyttar till en annan kommun och riskerar då ett helt annat beslut, vilket är både begränsande för individen och inte rättssäkert. Kostnadseffektivitet i den personliga assistansen Kostnaden för den personliga assistansen utgör av statens budget och uppgår till ca 30 miljarder. är knappt 15 000 personer berättigade till personlig assistans. Antalet assistansberättigade har krympt medan kostnaden fortsatt att öka. Detta är en ekvation som inte kommer att gå ihop sig även om vi gör stora omprioriteringar i stadskassan Därför måste assistansen göras mer kostnadseffektiv så att fler kan få ta del av den personliga assistansen utan att kostnaden fortsätter att öka okontrollerat. För att uppnå kostnadseffektivitet i den personliga assistansen krävs framförallt att fusket minskas. I synnerhet det systematiska fusket från kriminella organisationer som i allt större utsträckning livnär sig på den svenska välfärden. Det krävs också att eventuellt överutnyttjande åtgärdas. Vidare måste rätt kostnader gå till rätt huvudman. läggs t.ex. kostnader för rena sjukvårdande insatser på den personliga assistansen utan att sjukvården står för dessa. Det kommer också krävas att insatser från kommun och stat samordnas på ett kostnadseffektivt och för den assistansberättigade genomförbart sätt. Slutligen kommer det också att behövas någon form av begränsning av antalet timmar som man kan beviljas i de fall där den assistansberättigade inte riskerar att avlida som en direkt konsekvens av avsaknaden av tillsyn från personal som känner den assistansberättigade mycket väl. Kontroll och motverkande av fusk Att det förekommer fusk och överutnyttjande av assistansen råder det inget tvivel om. Hur mycket pengar det rör sig om är dock oklart, men man kan med största sannolikhet förutsätta att fusk sker i tillräckligt stor utsträckning för att det måste bekämpas. Fusket sker huvudsakligen på tre olika nivåer; Det första fallet är den assistansberättigade som har ett reellt behov av hjälp, men ljuger om sitt tillstånd i syfte att få mer timmar än vad personen egentligen är berättigad. Det andra fallet är individen som utger sig för att vara svårt funktionshindrad men i verkligheten inte är det, ofta anställs då också enbart anhöriga för att kunna lura till sig så mycket pengar som möjligt. Det tredje fallet är när assistansanordnare, antingen med eller utan den assistansberättigades medverkan fuskar genom att t.ex. redovisa timmar som inte verkställs, ta in funktionshindrade personer från utlandet där timmarna inte verkställs och den funktionshindrade tas om hand av någon helt annan under makabra förhållanden och så vidare. Alla som uppbär assistansersättning skall vara tvungna att medverka till stickprovskontroller där eller annan myndighet oanmält besöker den assistansberättigade. Skulle ett sådant stickprov råka ske för kroppsnära och intim hjälp skall personen som utför kontrollen avvakta till dess att den kroppsnära hjälpen är utförd eller senarelägga kontrollen. Kontrollen av assistansanordnarna skall utökas. Assistansanordnarna skall förutom att arbetad tid intygas av assistenten och den assistansberättigade också kunna visa att assistenten faktiskt varit på samma plats som den assistansberättigade under arbetspassen. Assistansberättigade som vill att anhöriga skall utföra assistansen skall inte själva få lov att vara assistansanordnare. Personer som uppbär assistansersättning och vill ha sina anhöriga skall inte själv få anordna sin personliga assistans då insynen och kontrollen är minimal. Vill man som assistansberättigad ha sina anhöriga som assistenter skall assistansen anordnas genom en assistansanordnare i vilken den assistansberättigade inte har något ägande eller inflytande. Mängden assistanstimmar per assistansberättigad Ett bidragstak eller begränsning av antalet timmar som en assistansberättigad kan få måste införas för att plana ut kostnadsökningen och för att fler personer skall kunna få ta del av den personliga assistansen. Barn och tillstånd som kräver ingående kunskap och tillsyn för att hjälpa den assistansberättigade från att avlida skall undantas detta bidragstak. Storleken på bidragstaket skall utredas och fastställas av socialutskott och lämpliga oberoende representanter som är väl insatta i ämnet. Personlig assistans för barn Så som regelverket ser ut tvingas många föräldrar till barn med funktionsvarianser lägga en stor del av sin tid att hjälpa eller ha tillsyn över sitt barn, långt mycket mer tid än vad en förälder till ett barn utan funktionsvarianser i samma ålder lägger. Detta leder allt oftare till att föräldrar till barn med funktionsvarianser tvingas säga upp sig från sitt arbete, inte kan lägga rimlig tid på eventuella syskon, inte får egen tid för egna fritidsaktiviteter och får ofta inte tillräckligt med tid för att få en rimlig dygnsvila. När man gör bedömningen av vad som kan räknas som föräldraansvar och vad som räknas som tid för rätt till personlig assistans för ett barn, skall detta helt utgå från hjälpbehovets tid och inte som beroende på insatsens art. Efter att man fastställt tiden för barnets totala behov skall det finnas en fast tid under vilka föräldern utövar sitt föräldraansvar. För övrig tid skall tid för personlig assistans beviljas. Den fasta tiden som en förälder kan förväntas ta sitt föräldraansvar skall vara fördefinierad och regleras utifrån barnets ålder och jämföras med den tid som en förälder till ett barn utan funktionsvarians lägger på föräldraansvar . För barn skall det räcka att man tillhör en av personkretsarna för att bli beviljad personlig assistans. Barn i förskole- grundskole- eller gymnasieålder skall ha rätt att få tid för personlig assistans även i skolan, särskolan eller på sin dagliga verksamhet, för att skapa kontinuitet och trygghet för barnet och till fullo tillgodose barnets hjälpbehov. har barn med personlig assistans i allmänhet inte rätt att ha sin assistent med i skolan, särskolan eller på sin dagliga verksamhet. Det är upp till verksamheterna att ordna det stöd barnet är i behov av. Detta skapar stor oro både hos barnet, och barnets föräldrar. Då det är den assistansberättigades hemkommun som ansvarar för stödet i skolan, särskolan eller på sin dagliga verksamhet så blir tillgängligheten och mängden av stöd styrt av kommunens ekonomi. Sjukvårdande insatser och personlig assistans Den personliga assistansen är en serviceinsats och inte en sjukvårdande insats. Assistanstid skall beviljas för så kallad egenvård, men inte för sjukvårdande insatser. Sjukvårdande insatser skall regionerna som är huvudmän för sjukvården stå för. Om den sjukvårdande insatsen pågår och är av sådan art att den kan utföras i hemmet skall insatsen kunna delegeras direkt eller via hemsjukvård till den assistansberättigades assistenter, men sjukvården skall bekosta insatsen. Om en person kräver omfattande, långvariga och kontinuerliga sjukvårdande insatser som inte går att genomföra i hemmet skall dessa genomföras av sjukvården och sjukvården skall då också sörja för personens boende, övriga behov och se till att personen vårdas på rätt ställe. Det är också direkt olämpligt att en person som kräver långvariga och kontinuerliga sjukvårdande insatser beviljas personlig assistans då personens behov inte kan tillgodoses av en personlig assistent. Om en person med svår psykisk sjukdom, med t.ex. utåtagerande och våldsamt beteende är i behov av hjälp och omsorg så skall detta ses som en sjukvårdande insats och därmed skall sjukvården sörja för boende, behandling och övriga behov som personen kan tänkas ha. Det är också direkt olämpligt att en person med svåra psykiska tillstånd som kräver mycket speciellt utbildad personal beviljas personlig assistans då personens behov inte kan tillgodoses av en personlig assistent. För barn skall undantag kunna göras då det är viktigt att barnets familj måste ha rätt att välja om barnet skall bo hemma och vilken behandling man vill att barnet skall ha. Vid en biståndsbedömning tas ingen hänsyn till om det beviljade biståndet eller de beviljade antalet assistanstimmar går att utföra på ett sätt som gör att behovet hos den assistansberättigade tillgodoses. Man tar enbart hänsyn till det totala antalet timmar utifrån den assistansberättigades behov. Detta skapar väldigt ofta problem för den assistansberättigade och bidrar troligtvis också till ett överutnyttjande av assistansen. Ett exempel är en assistansberättigad som behöver hjälp vid alla sina toalettbesök med att tömma blåsan med kateter. För detta blir den assistansberättigade beviljad per toalettbesök gånger åtta toalettbesök per dag. I exemplet har den assistansberättigade också ett antal andra grundläggande och övriga behov så att det totala antalet assistanstimmar uppgår till . Fördelat per dag blir detta . Problemet uppenbarar sig genast eftersom den assistansberättigade i exemplet behöver hjälp att gå på toaletten från det att hen vaknar till dess att hen går och lägger sig jämnt fördelat . Alternativen den assistansberättigade ställs inför är antingen att försöka få ihop fler assistanstimmar. Eller få hjälp av en assistent och kvällen i samband med andra aktiviteter och sedan låta en vän eller kollega hjälpa till vid övriga tillfällen . Ett tredje alternativ är om den assistansberättigade är beviljad trygghetslarm via sin hemkommun och då använda detta och ringa på när toalettbehov uppstår, vilket bara fungerar i de fall den assistansberättigade är hemma. För att motverka överutnyttjande och i praktiken tillgodose den assistansberättigades behov krävs att hänsyn tas till den assistansberättigades faktiska livssituation och att timmar kan beviljas för att assistansen praktiskt går att utföra. Det krävs också ett mycket större utnyttjande av samordning och samarbete mellan stat och kommun så att insatser enligt LSS kan kombineras med insatser enligt SoL i mycket större utsträckning. Hur detta samarbete skall utformas, hur man skall ta större hänsyn till utförbarheten av assistansen och hur hjälpen till den assistansberättigade skall fungera praktiskt i verkligheten behöver utredas närmare. Denna utredning skall verkställas och fastställas av socialutskott och lämpliga oberoende representanter som är väl insatta i ämnet. Utförandet av den personliga assistansen kan anhöriga jobba i princip hur många timmar som helst för en assistansberättigad anhörig. Arbetstidslagstiftningen är bortförhandlad i alla kollektivavtal som berör den personliga assistansen. Det här öppnar inte bara upp för fusk utan bidrar också till att väldigt många assistanssamordnare utnyttjar anhöriga för att bemanna hos sina kunder. Det är inte ovanligt med anhöriga som jobbar och mer för en assistansberättigad anhörig. Den maximala arbetstiden för en anhörig skall begränsas till för att motverka möjligheterna till fusk och dåliga anställningsförhållanden för anhöriga som assistenter. Anhöriga skall ha samma rätt som vilken annan personlig assistent som helst att ha rätt till betald semester, övertidsersättning, pensionsavsättning och så vidare. Anhöriga som arbetar som assistenter måste vara anställda hos en assistansanordnare, där varken den anhörige eller den assistansberättigade har ägarintresse eller på annat sätt har kopplingar till assistanssamordnaren. Den personliga assistansen sysselsätter ungefär 80 000 personer. Men har lönerna halkat efter, villkoren för de personliga assistenterna blivit sämre och statusen på yrket försämrats avsevärt, vilket gjort det väldigt svårt att rekrytera personliga assistenter. Arbetsmiljön, lönerna och statusen på yrket för de som arbetar som personlig assistent måste avsevärt förbättras. Dels med avseende på hur de personliga assistenterna blir behandlade av den assistansberättigade, men också hur assistansanordnarna behandlar assistenterna. För att komma till rätta med dessa problem behöver en utredning tillsättas kring hur de personliga assistenternas yrkesroll kan förbättras. Assistansanordnarnas skyldigheter måste utökas dels vad det gäller kontroller för att stävja och motverka fusk, men också skyldigheter med avseende på den assistansberättigades säkerhet och den personliga assistentens arbetsmiljö. Assistanssamordnaren skall tillse att de personliga assistenterna har den utbildning som krävs för att den assistansberättigade skall få adekvat hjälp utifrån sitt funktionshinder. Assistanssamordnaren skall tillse att den personliga assistenten kan få det stöd och utbildning som krävs för att den personliga assistenten skall känna sig trygg på sin arbetsplats. Assistansanordnaren skall vara skyldig att rapportera övergrepp, trakasserier och andra incidenter till som den personliga assistenten eventuellt blir utsatt för av den assistansberättigade. Den assistansberättigade skall vid upprepade incidenter, övergrepp eller trakasserier kunna bli av med rätten till sin personliga assistans. Assistanssamordnaren skall ha skyldighet att offentligt redovisa hela sin bokföring så att denna kan granskas av t.ex. press och andra intressenter. Det är fortsatt mycket viktigt att den assistansberättigade, barn som vuxen kan välja sin assistansanordnare och ha inflytande över vem som anställs som personliga assistenter. Därför skall det även fortsättningsvis fritt gå att välja anordnare av den personliga assistansen. Men då det förmodligen kommer bli mycket fler assistansberättigade som har en kombination av LSS och SoL insatser så skall lagen om valfrihetssystem (LOV) vara obligatorisk i alla kommuner så att den assistansberättigade har full frihet att välja utförare oavsett typ av insats. Den assistansberättigade skall även i fortsättningen kunna välja att själv anordna sin personliga assistans med undantaget att endast personliga assistenter som inte är anhöriga kan rekryteras. Kopparklint (M)