mot · H8022032 · 2020-10-05 00:00:00 — Just nu är tvåårsomprövningarna frysta efter stora påtryckningar från och andra partier. För oss är det viktigt att regeringen implementerar ett nytt system där vissa undantag kan göras, innan omprövningarna åter träder i kraft. För en del funktionsnedsättningar som förbättras och blir mindre begränsande med tiden kan tvåårsöversyn vara berättigad, men inte för alla. Vid en del typer av medfödda funktionsnedsättningar är det snarare onödigt byråkratiskt och dessutom förnedrande för individen att minst gå igenom och redovisa alla sina behov återigen. Ett bättre och mer humant sätt vore att endast behöva redovisa de eventuella förändringar som skett och med ett tidsintervall som tar hänsyn till omfattning och förutsättningarna till förändring. Översyn av grundläggande behov Det behövs en översyn av de grundläggande behoven utan att de värderas eller ställs mot varandra. beviljas personlig assistans endast om den enskildes hjälpbehov uppgår till ett visst antal timmar. Den enskilde ska på grund av sin funktionsnedsättning ha ett hjälpbehov för att kunna sköta sin personliga hygien, måltider, på- och avklädning, kommunikation eller behöva hjälp som förutsätter ingående kunskap om den enskilde. Hjälpbehoven ska vara av mycket personlig karaktär, det vill säga integritetsnära. ändrades lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, samt socialförsäkringsbalken, SFB. Ändringarna innebar att alla delar av hjälpen med andning och sondmatning kan ge rätt till assistans. har kämpat länge för detta och ser det som en självklarhet. Lagens ursprungliga intentioner måste upprätthållas. Lagändringen innebär också att hjälp som ingår i normalt föräldraansvar kan ge rätt till assistans för just andning och sondmatning vilket vi också kämpat hårt för. Vi menar däremot att samtliga grundläggande behov ska vara assistansgrundande i sin helhet, vilket också var de ursprungliga intentionerna med reformen, där det framgår att alla de grundläggande behoven är av mycket personlig karaktär. Vi måste gå tillbaka till intentionerna och säkerställa att alla grundläggande behov ska anses vara integritetsnära och det faktiska behovet av hjälp och stöd tillgodoses. Först och främst ska barn och ungdomar med funktionsnedsättning få det stöd de behöver i form av personlig assistans. Föräldrar till barn och ungdomar är de som ofta tvingas ta ett övermäktigt anhörigansvar när till exempel assistansen dras in. Det bästa anhörigstödet man kan ge föräldrar som är anhörigvårdare är att inte låta föräldraansvaret bli alltför långtgående, vilket det ofta blir då man drar ned på assistansen och andra insatser för barnen och ungdomarna. Föräldrar till funktionsvarierade barn kan behöva få avlastning och stöd ibland för att orka med. Föräldraansvaret finns alltid där, precis som för alla barn, men det får inte leda till att man inte kan fortsätta att yrkesarbeta, då det ofta kan leda till att familjen får sämre ekonomi och därmed sämre förutsättningar. Det måste bli tydligare vad begreppet föräldraansvar avser så att inte godtycklighet och skillnader råder runt om i landet. Den service och det anhörigstöd som ges ska alltid vara likvärdigt i hela landet. Om familjen så önskar och regler uppfylls ska man ha rätt att ha sin förälder som assistent, men det får inte innebära att man inte också ser de anhörigas behov av avlastning . Familjer där ett eller flera barn har en funktionsnedsättning eller särskilda behov är oftast tyngda av mängden kontakter med olika myndigheter. Det finns ett behov av förbättrat stöd i form av en person som kan fungera som spindeln i nätet, en samordnande koordinator. En samordnande funktion skulle öka tryggheten och befria föräldrarna från en del av den omfattande administration av olika insatser som finns kring ett barn med funktionsnedsättning. Personlig assistans är en av de viktigaste reformerna någonsin för personer med omfattande funktionsnedsättningar. Den är en förutsättning inte bara för goda levnadsvillkor utan för liv. Det finns omkring 100 000 personliga assistenter och av dem är kvinnor och närstående till assistansanvändaren. Vi menar att alla anställda oavsett relation till assistansanvändaren ska ha lön och ersättning utifrån det arbete de utför och inte utifrån vem de är. Daglig verksamhet är en dagtidssysselsättning för personer som har en utvecklingsstörning, autism, övriga neuropsykiatriska funktionshinder eller som fått en betydande och bestående hjärnskada och på grund av detta inte kan yrkesarbeta. Verksamheten ska ge något intressant och meningsfullt att göra och ska också bidra till personlig utveckling och främja delaktighet i samhället. Det är viktigt att ha någon form av meningsfull sysselsättning och det vore rimligt att öppna upp för ökade möjligheter att vid behov få ha med sin personliga assistent i daglig verksamhet, om det krävs för att kunna utföra sitt jobb och kunna behålla sin sysselsättning. Reglerna för daglig verksamhet kan bli mer flexibla och bör ses över. Om någon själv ordnat en anställning på en arbetsplats, det vill säga en anställning som man inte har blivit anvisad, så anser vi att man ska kunna få ta med sin ersättning till den arbetsplatsen och även till en annan kommun. Regeringen bör se över regelverket för daglig verksamhet och dess ersättning. konstaterar i en lägesrapport [2] att förutsättningarna för att gå vidare till arbete eller studier tycks vara begränsade för personer med daglig verksamhet. Få kommuner, , har överenskommelser om samverkan mellan samt Arbetsförmedlingen, och av kommunerna har aktuella skriftliga rutiner för att pröva den enskildes möjligheter till arbete eller praktikplats. Eftersom deltagarna i daglig verksamhet inte har ett vanligt lönearbete omfattas de inte heller av ekonomiska skydd i händelse av arbetsskada. I vissa fall kan kommunerna ordna med någon annan form av försäkring. Dessa försäkringar täcker ofta rena traumaskador men inte till exempel förslitningar. Regeringen bör utreda möjligheten att införa ett system med skyddsnät för de som råkar ut för skador som sker på daglig verksamhet. Enligt SCB:s rapport (publicerad ) har i åldern 16–en funktionsnedsättning; uppräknat till befolkningen motsvarar det 806 000 personer. Arbetslösheten bland personer med funktionsnedsättning har legat några procentenheter över befolkningen totalt. var arbetslösheten för personer med funktionsnedsättning och i befolkningen totalt var den . Bland personer med funktionsnedsättning med nedsatt arbetsförmåga var arbetslösheten 2019. Ett vanligt reguljärt jobb är inte alltid ett alternativ för denna grupp som inte kan arbeta fullt ut, utan den här gruppen behöver flexibilitet. Ett förslag är att se över möjligheten att införa någon form av flexjobb, som är en anställningsform för den som har väsentligt och permanent nedsatt arbetsförmåga på grund av funktionsnedsättning eller sjukdom. Den som har nedsatt arbetsförmåga kan med ett flexjobb arbeta av sin individuella förmåga och få av lönen. Arbetsgivaren betalar endast för den tid som flexjobbaren kan arbeta och staten tillskjuter pengar för resterande del av lönen så att arbetsgivaren inte ska behöva betala för mer tid än vad flexjobbaren kan bidra med. Flexjobb har funnits i och har där fungerat mycket väl. Tanken med flexjobben är att ge ökade möjligheter att komma in på arbetsmarknaden genom att kunna arbeta efter sin individuella förmåga utan att det ska drabba arbetsgivaren. Regeringen bör se över möjligheterna att införa någon form av flexjobb. bildades för att ge personer med funktionsnedsättningar som medför nedsatt arbetsförmåga möjlighet att få meningsfulla jobb. Bolaget ägs till av svenska staten och har ett tydligt samhällsuppdrag. huvuduppgift är att skapa utvecklande jobb åt personer med en dokumenterad funktionsnedsättning. Vi befarar att Arbetsförmedlingen till viss del använder sig av för att få bort nyanlända ur arbetslöshetsstatistiken. Färska siffror från visar att närmare hälften av bolagets medarbetare är utrikes födda eller har utrikes födda föräldrar. Totalt är hela 152 av världens 195 nationaliteter representerade bland medarbetare. Att denna grupp skulle utgöra hälften av alla deltagare hos är helt orimligt. Arbetsförmedlingen använder sig troligen av funktionshinderskoderna på ett för oss högst tveksamt sätt då bristande kunskaper i det svenska språket inte kan anses vara en funktionsnedsättning. kärnuppdrag måste värnas och platserna måste gå till rätt personer. är inte till för att regeringen ska kunna dölja en misslyckad invandrings- och arbetsmarknadspolitik. Personer med behov av teckentolk har svårigheter att få arbete utan stöd av någon arbetsmarknadsinsats. Det är nästan dubbelt så vanligt bland hörselnedsatta att ha en högre utbildningsnivå än vad som krävs för yrket, jämfört med övriga befolkningen. Många hörselnedsatta bedöms ha nedsatt arbetsförmåga och får då arbete med lönebidrag, trots att en anpassad arbetsmiljö i många fall förmodligen skulle räcka. Det måste underlättas för personer i behov av teckentolk att komma in på arbetsmarknaden. De bidrag som finns att söka som arbetsgivare är begränsade och fortfarande administrativt krångliga, och stödet som går att söka från Arbetsförmedlingen är direkt kopplat till utbildning och seminarieverksamhet. Det finns också stöd att söka från regioner men dessa är endast för tillfällig vardagstolkning. Det finns alltså ett stort behov av flexiblare insatser för att förbättra möjligheten för personer i behov av teckentolk att få eller behålla ett arbete. Teckenspråksutbildning erbjuds föräldrar som har barn i behov av kommunikation med hjälp av teckenspråk. Vi anser att det är lika viktigt att syskon i en familj där någon kommunicerar med teckenspråk får samma utbildning. För att må bra och kunna delta i samhället är det viktigt med kommunikation. Personer med olika funktionsnedsättningar hamnar inte sällan i social isolering och exkluderas från sociala sammanhang, inte minst efter en prejudicerande dom i där tolkningshjälp reducerades för personer med dövblindhet. Effekten av domen blir att personer med dövblindhet blir isolerade och utelämnade i sin kommunikation. Kommunikation är ett av de grundläggande behoven, och därför uppmanar regeringen att skyndsamt återställa rätten till personlig assistans för det grundläggande behovet kommunikation. Likvärdig rätt till hjälpmedel Många människor behöver under delar av eller hela sitt liv använda sig av olika tekniska hjälpmedel för att kunna ta en aktiv del av livet på samma villkor som andra. Regionernas hjälpmedelscentraler har i många fall ett alltför begränsat sortiment. Genom att införa fritt val som ett komplement till den vanliga förskrivningen av hjälpmedel skapas ökad valfrihet som underlättar vardagen för alla med behov av olika hjälpmedel. Systemet för hjälpmedel måste också ses över, så att fritt val av hjälpmedel införs. Det är också viktigt att rätten till hjälpmedel även avser fritiden. En lämplig myndighet bör ges i uppdrag att arbeta fram nationella riktlinjer för hjälpmedel för att säkerställa att dessa erbjuds på lika villkor och enligt en nationell prissättningsmodell. Hälsovinsterna med fysisk aktivitet är stora för personer med någon form av funktionsnedsättning och i förlängningen också för samhället i allmänhet. Många idrotter kräver olika former av hjälpmedel eller redskap för att de ska kunna genomföras. är det i de flesta fall individen själv som är ansvarig för finansiering av hjälpmedel för sport- och fritidsaktiviteter. För många innebär det stora kostnader och att idrott på grund av detta istället väljs bort. Dessa merkostnader blir således ett hinder som bland annat kan leda till sämre mående och ökad belastning i vård och omsorg. Regeringen bör därför utreda möjligheten till och förutsättningarna för ett ersättningssystem där personer med funktionsnedsättning kan kompenseras för merkostnader i samband med idrottsutövande. Nationellt kompetenscenter med särskild kunskap om barns hjälpmedel Att tillgodose barns krav på hjälpmedel är en utmaning. som det ska ge barnet den frihet som ett barn behöver för att utvecklas ställs höga krav på funktionalitet, hållbarhet, design och teknologi. Detta kräver alldeles särskild kompetens, både vad gäller barns motoriska, sociala och kognitiva utveckling och vad gäller modern teknologi och utvecklingen inom barn- och ungdomskultur. Barn ska ha rätt att få vara barn, med hjälpmedel utvecklade för barn. Undersökningar visar att föräldrar upplever att det saknas spetskompetens och att habilitering och hjälpmedelscentral inte håller sig à jour med utvecklingen. Därför är det viktigt att utreda möjligheten att införa ett nationellt kompetenscenter där expertkunskap om avancerade hjälpmedel och barns hjälpmedelsbehov samlas. reglerades färdtjänsten i socialtjänstlagen men 1997 valde regeringen att föra över färdtjänsten till en trafiklagstiftning. Skiftet har inneburit att färdtjänsten inte längre tar hänsyn till behov och önskemål ur ett individperspektiv utan snarare ska ses som ett komplement till allmän kollektivtrafik, vilket begränsar människors resande. Färdtjänstlagen måste kompletteras med ett syfte där det tydligt framgår att färdtjänsten ska göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att precis som alla andra fritt få bosätta sig, arbeta, studera och ha en aktiv fritid. Lagen bör också möjliggöra att resenären har rätt att göra korta uppehåll under resan för att exempelvis lämna och hämta barn i förskola och skola. Ytterligare ett sätt att stärka rättighetsperspektivet är att lagstadga rätten till så kallad färdtjänst i annan kommun. Enligt nuvarande lag om färdtjänst ”kan” kommunen bevilja rätt till färdtjänst i annan kommun än den egna men är alltså inte skyldig att göra det. Rätten till färdtjänst i annan kommun måste skrivas in i färdtjänstlagen. Färdtjänst saknar flexibilitet på fler områden. Bland annat är det inte möjligt att ta med idrottsspecifika hjälpmedel som till exempel en extra rullstol. Som vuxen begränsas också antalet resor som man får använda. Personer som använder färdtjänst till och från skola eller arbete får inte åka till annan plats när skol- och arbetsdagen är slut. Det är alltså inte tillåtet att bli avsläppt vid en fritidsaktivitet istället för hemmet. Många vittnar också om en osäkerhet om ifall transporten kommer vid utsatt tid. Vi menar att färdtjänst som finns till för personer i behov av stöd och hjälp självklart också ska vara individanpassad så långt det bara går, och därför duger inte dagens synsätt där det snarare ses som ett komplement till kollektivtrafik. Regleringarna om färdtjänst bör därför återföras till socialtjänstlagen. Bilstöd är en viktig socialförsäkringsförmån som ska finnas till för funktionsnedsattas rätt att delta i samhället på samma sätt som andra. De som på grund av en varaktig funktionsnedsättning har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller som har svårigheter att använda allmänna kommunikationer ska kunna ta sig till exempelvis sitt arbete med hjälp av ett anpassat fordon. kan anpassningsbidrag bara beviljas till fast monterade anordningar på eller ändringar av ett specifikt fordon om anordningen innebär en varaktig förändring av fordonet. Bilbarnstolar kan inte vara fast monterade eftersom man enligt lag måste förnya och anpassa bilbarnstolar efter barnets ålder och storlek. menar att bilstödet bör finnas även för specialanpassade bilbarnstolar så att barn med funktionsnedsättning kan färdas säkert. För oss sverigedemokrater är det rimligt att även personer ska kunna beviljas bilstöd samt att stöd också bör kunna beviljas för den som har bil men inte kan eller får köra själv. Regelverket för bilstöd behöver därför utökas till att även omfatta personer som inte själva kör sin bil samt att åldersgränsen för bilstöd tas bort. En kartläggning som har gjort visar att omkring hälften av landets kommuner har begränsningar som rör inom vilket geografiskt område ledsagarservice beviljas. På vissa håll tillhandahålls endast insatsen i den egna kommunen eller närliggande kommuner. I en del kommuner får personer med funktionsvariationer själva stå för extrakostnader i samband med ledsagarservicen, medan andra kommuner beviljar sådan ersättning. Detta gör att det inte blir likvärdigt i landet utan bostadsorten spelar alltför stor roll när det kommer till vilken hjälp och ersättning man får. Regeringen bör se över utformningen av LSS-insatserna för att säkerställa att det bedöms likvärdigt över hela landet. Utifrån ett demokratiperspektiv är det viktigt att funktionsnedsatta får tillgång till det medieunderlag som växt, till exempel inom webb-tv. Det är problematiskt om en partiledardebatt inför en valrörelse inte är tillgänglig för personer som har hörselnedsättning eller annan funktionsnedsättning. Det är självklart inte möjligt att göra allt material tillgängligt för samtliga medborgare men det är viktigt att en översyn görs i takt med medielandskapets förändring. Det bör tas fram en förteckning över samhällsviktig information som bör vara tillgänglig för så stor del av befolkningen som möjligt utifrån tillgänglighetsperspektiv. Rätten till valfrihet för brukare Personer med ett assistansbehov som överstiger för grundläggande behov får hjälp med detta via , medan personer vars behov inte överstiger får denna hjälp via kommunen. Kommunerna sätter då själv beloppet för timersättning. Detta leder inte sällan till att timersättningen är för låg och inte räcker till att anlita någon annan assistans än den kommunen erbjuder, och således sätts valfriheten ur spel. Ersättningssystemet för kommunerna bör ses över så att det ser lika ut i hela landet och ligger i nivå med lägstanivå. Det är viktigt att det finns en valfrihet för assistansberättigade så att de själva ska ha möjlighet att välja vem de vill ha som personlig assistent. Det tål att åter nämnas att i om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning fastslås rätten till självbestämmande och rätten att kunna delta i samhället. Regeringen har ett ansvar att se till att rättigheterna i konventionen också uppfylls. Alltför många skolor har fortfarande bristande fysisk tillgänglighet, och många unga med funktionsnedsättning kan på grund av otillgängliga lokaler inte gå i önskad skola. När möjligheten att välja skola begränsas minskar möjligheten att tillgodogöra sig undervisning och att vara socialt aktiv. Skollagen bör förtydligas så att det framgår att skolor ska ha grundläggande fysisk tillgänglighet. Det är också viktigt att alla lärare har grundläggande kunskaper kring arbetet med elever med olika typer av funktionsvariationer. Detta bör även omfatta rektorsutbildningen. Det behövs även ett förbättrat regelverk för stöd och särskilt stöd till skolorna. En elevs behov av stöd och hjälp måste utredas skyndsamt om läraren eller föräldern anmäler till rektorn. vill också se över inkluderingstanken där alla elever ska lära sig samma sak, och i samma klassrum. Det har framhållits en rädsla för att barn med olikheter och svårigheter ska exkluderas och därför har specialklasser och speciallärare sållats bort. Klassläraren har istället tvingats hantera alla barn oavsett förutsättningar vilket inte varit rättvist för någon. Detta drabbar inte minst barn med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. Inkludering har lett till exkludering för många elever som blir utan extra stöd och hjälp i storklass vilket i sin tur resulterar i att de inte klarar av skolan. Deltagandet i ämnet idrott och hälsa i skolan är i genomsnitt lägre bland barn och unga med funktionsnedsättning än för andra barn. När man har en funktionsnedsättning blir den fysiska aktiviteten mycket viktigare eftersom man belastar kroppen ojämnt eller kan ha ett annat rörelsemönster. Därför måste möjlighet ges till bättre delaktighet i ämnet idrott och hälsa i skolan. I artikel 9 i om rättigheter för personer med funktionsnedsättning behandlas specifikt frågan om tillgänglighet, som till exempel rätten till fri rörlighet och deltagande i samhälls- och kulturlivet. Om samhällets stödinsatser begränsar möjligheten till idrottande blir det svårt för den enskilda individen att själv skapa de förutsättningar man behöver. Flertalet rapporter har visat att personer med funktionsnedsättning mår sämre än befolkningen i övrigt. Det är också välkänt att fysisk aktivitet leder till många hälsovinster för utövaren. Personer med funktionsnedsättning är en grupp som kan få särskilt stora hälsovinster av en lyckad folkhälsopolitik, inte minst för att upprätthålla den rörlighet som finns men också för att skapa ett större socialt nätverk och känna självständighet och ökat självförtroende. Därför är parasporten en oerhört viktig del i att erbjuda fysisk aktivitet och idrott i ett socialt sammanhang på lika villkor. Många personer med funktionsnedsättning upplever tyvärr träning som en börda och varje träningstillfälle blir istället en utmaning innan träningen ens har påbörjats. Det kan handla om brister i idrottslokalens tillgänglighet såväl som att de stödinsatser som finns inte är individanpassade. Samhället måste sträva efter att tillgängliga träningsanläggningar finns spridda geografiskt över hela landet och att vid all nybyggnation och renovering av befintliga anläggningar säkerställa tillgängligheten. Bedrägerierna med ersättning från , inte minst inom LSS, har varit omfattande. Detta tar inte bara resurser från dem som har ett verkligt behov och som behöver samhällets stöd, utan det urholkar också förtroendet för myndighetsutövningen. För att få ersättning från LSS eller sjukförsäkringen behövs läkarintyg. Läkare som medvetet skriver falska läkarintyg bör inte längre få arbeta som läkare och ska därför också fråntas sin läkarlegitimation. Regeringen måste se över gällande regelverk för läkarlegitimationer. Den som får personlig assistans är sårbar och utlämnad och för att garantera patientsäkerheten ska ett utdrag ur belastningsregistret vid nyanställning av personliga assistenter vara obligatoriskt. Brukare ska alltid känna sig trygga, och för att garantera patientsäkerheten ska personer som är dömda för vissa typer av brott inte ges anställning som personlig assistent. Riktlinjer för detta bör tas fram och borde också omfatta gode män. En obligatorisk utbildning och ett kontrollsystem för gode män bör implementeras för att ytterligare öka rättssäkerheten och tryggheten. har haft ett väl utbyggt välfärdssystem vars yttersta uppgift är att tillfälligt eller långvarigt stötta människor som av olika anledningar behöver ekonomiskt stöd under livets olika faser. Välfärdssystemets tillit bygger dels på medborgarnas respekt för systemet, dels på att utbetalningar från systemet inte hamnar i orätta händer. Det bör alltså ligga i både medborgarnas och politikernas intresse att det finns ett stort fokus på att minska bidragsfusk och organiserad brottslighet kring vårt gemensamma välfärdssystem. Syftet med välfärdssystem är att förse personer som är berättigade till det en trygg ekonomisk situation, däribland våra äldre, sjuka, personer med funktionsnedsättning och barnfamiljer i händelse av behov. har de som lämnat oriktiga uppgifter vid ansökan om bidrag vid någon av landets myndigheter ökat och antalet inkomna brottsmisstankar har ökat avsevärt. –2018 har antalet inkomna brottsmisstankar ökat med , och då är mörkertalet stort. Det visar på att legitimiteten i välfärdssystemet är skadad och att systemet är synnerligen sårbart. har vi ett system som saknar kontrollfunktioner och som därmed inbjuder till fusk. Det finns stora resursbrister hos brottsbekämpande myndigheter. talas det allt mer om klaner som väljer att stå utanför samhället och ägna sig åt organiserad ekonomisk brottslighet som hotar vår välfärd. Vi anser att det är viktigt att man ser över och kommer tillrätta med den här typen av brottslighet inom assistansbranschen.