mot · H8021623 · 2020-10-02 00:00:00 — Genom att utveckla akutbils- och hembesöksverksamheten kan befolkningens behov av läkarbesök i hemmen tillgodoses och verksamheten skulle rikta sig i första hand till äldre och barnfamiljer. I stället för att smittade människor uppsöker akuten och där riskerar att smitta andra, skulle ett mobilt team kunna komma hem till patienten för undersökning, provtagning och behandling, för att förhindra att smittspridning sker. Dessa team skulle också vara knutna till ett antal särskilda boenden för att bistå med provtagning. Mobila vårdenheter kan också under en kris i större utsträckning användas för andra vårdinsatser. Ett exempel är mobil röntgen som används i flera av våra grannländer och som har visat mycket goda resultat. Då anser att även tandvården hör till övrig sjukvård skulle dessa mobila team även inkludera tandläkare. Kompetensförsörjning under pandemi och kris Vi har under pandemin sett goda exempel på omställning av kompetens från branscher som utbildats att kunna arbeta inom vården under pandemin. För att tillgodose det enorma behov av vård- och omsorgspersonal som behövs vid en pandemi kan detta arbete förstärkas. Samverkan mellan olika verksamheter har varit god och vi har sett exempel på personal inom regioner som omplacerats mellan avdelningar och personal inom kommuner där personal omfördelats, exempelvis skolsköterskor som har omplacerats till äldreomsorgen. anser att vi ska se över huvudmannaskap och anställningsvillkor så att personal även lätt kan omplaceras mellan olika huvudmän efter behov. Villkoren för vård- och omsorgspersonals extrema arbetssituation under kris måste också förbättras och uppskattas. Befrielse från förmånsbeskattning, extra lön för att arbeta under krisschema och gratis parkering är exempel på sådana förmåner. Vård- och omsorgspersonal har ofta en pressad arbetssituation. Det är av yttersta vikt att undersköterskor och sjuksköterskor slipper lägga tid på uppgifter som annan personal med kortare utbildning skulle klara, om en professionell offentlig vård ska använda kompetens på ett optimalt sätt. Särskild vårdservicepersonal ska avlasta undersköterskor, som i sin tur avlastar sjuksköterskor som sedan avlastar läkare. Därmed frigörs tid för patientarbete. Det administrativa arbetet är omfattande och har dessutom i ett längre perspektiv tilltagit. Genom att låta vårdnära administratörer sköta journaldokumentation och annat administrativt arbete kan läkare och sjuksköterskor få mer tid för patienter och en bättre arbetsmiljö. Att detta införs skyndsamt är av största vikt för att klara av en vård och omsorg under en kris. Att arbeta på ett krisschema är oerhört påfrestande. Personalen ska kompenseras för detta och ska inte bara kallas hjältar; de ska också behandlas som sådana. Vi förespråkar att personal som arbetar på krisschema kompenseras med dubbel lön för . Detta är främst en arbetsgivarfråga men staten ska ha beredskap för att regioner och kommuner ska klara av att fullfölja detta. Kompensation som dubbel lön vid arbete på krisschema ska föras in i avtalet så att våra vård- och omsorgshjältar också behandlas som sådana. Kompetensförsörjning för arbete med äldre råder brist på yrkesutbildad personal inom flertalet yrken inom vård och omsorg av äldre. Detta har visat sig smärtsamt tydligt under pandemin. Denna brist förväntas öka då den demografiskt betingade efterfrågan på arbetskraft ökar kraftigt. Tillgången till sådan personal måste därför utökas påtagligt. Staten och huvudmännen, samt privata utförare, måste i samverkan vidta långsiktigt hållbara åtgärder för att främja kompetensförsörjningen. Snabbutbildningarna av undersköterskor måste upphöra och undersköterska ska bli ett legitimationsyrke. Äldreomsorgen ska inte användas som en integrationsåtgärd för personer som annars inte är anställningsbara. Synen på äldreomsorgen måste ändras och statusen i att arbeta med äldre måste höjas. Vi behöver också avsevärt höja kvaliteten på omsorgen samt kompetensen hos personalen. Just nu ses arbetet inom äldreomsorgen ofta som ett arbete att syssla med i brist eller väntan på någon annan sysselsättning så som exempelvis en utbildning kanske inom ett helt annat område. Detta har tyvärr medfört att outbildad personal som saknar kompetens om både omvårdnad och omsorg inte ens klarat av att hantera den basala hygienen. Under covid-19-pandemin har det visat sig att äldreboenden med fler timanställda drabbats hårdare av smittspridningen. Utbildade tillsvidareanställda är de som främst ska arbeta med våra äldre. Det är angeläget att göra arbetet attraktivt för vård- och omsorgspersonalen, som är en av välfärdens viktigaste yrkesgrupper, och skapa en god arbetssituation. En situation där antalet förstahandsansökningar till vård- och omsorgsprogram på kraftigt har minskat är högst oroväckande och måste tas på största allvar. God kompetensförsörjning handlar i lika hög grad om att locka nya personer till utbildningar som om att befintlig personal ska välja att stanna kvar och att förmå personal som lämnat sitt yrke att återvända. En förstärkning av resurserna skulle ge regioner och kommuner bättre förutsättningar att vara attraktiva som arbetsgivare vad gäller både löner och arbetsvillkor. För att kunna möta behovet av personal måste detta tillgodoses på flera olika sätt. Det finns välutbildade och svensktalande individer som kan omskolas till ett arbete inom omsorgen. Språkförbistringar kan efter rapportering antas ha haft stor betydelse för den enorma smittspridningen på äldreboenden. Personal har inte haft kompetens ens i basala hygienrutiner och i brist på språkförståelse har riktlinjer och rekommendationer följts. Den statliga myndigheten har pekat ut dåliga svenskkunskaper hos hemtjänstpersonal som ett ”riskområde” som kan leda till kvalitetsproblem, felaktigt utförd omsorg och rena vårdskador. Trots detta finns inte tillsyn av hur språkförbistringar påverkat smittspridningen med i IVO:s tillsynsuppdrag vilket vi menar måste ingå. Att personalen kan förstå svenska och göra sig förstådd är viktigt för alla äldre men blir än mer påtagligt för äldre med demenssjukdomar eller nedsatt hörsel. Problemen med personal som inte behärskar svenska språket är inte acceptabla. Äldreomsorgen ska inte användas som en integrationsåtgärd för personer som annars inte är anställningsbara. Även anhöriga måste känna sig trygga med att kommunikationen fungerar. Personal inom äldreomsorg och hemtjänst ska vara certifierad i svenska språket nivå C1, vilket ska vara ett krav vid nyanställningar. Redan anställd personal ska utbildas till samma nivå. Ansvaret för detta åläggs personalen själv på sin fritid som sedan genomför ett test av sina förvärvade kunskaper och tilldelar arbetsgivaren certifikatet. Kontroller av arbetsplatser och personalens språkkunskaper genomförs av . Efter åratal av rapportering om stora problem med språkförbistringar inom äldreomsorgen över hela landet behövs ett nationellt grepp för att komma tillrätta med detta. Vård och omsorg av äldre vid en samhällskris Mer än 5 000 äldre personer har avlidit i covid-19. Det är en skrämmande hög siffra. När ett samhälle drabbas av kris måste åtgärder vidtas i ett tidigt skede. För att detta ska ske på korrekt sätt måste handlingsplaner för detta finnas och följas på både nationell, regional och nivå. Goda exempel finns där äldreboenden stängts omgående så att smittan hindras från att få fäste. Personalen ska omgående ha tillgång till och möjlighet att bära fullgod skyddsutrustning. Personalen ska besitta adekvat medicinsk kompetens och vara rätt utbildad. Det är inte acceptabelt att personal inte kan sköta hygienrutiner på ett tillfredsställande sätt och att de inte klarar av att ta till sig myndigheternas rekommendationer och riktlinjer. Intensivvård för äldre människor ska inte bortprioriteras, som vi haft ett överskott på . Överskottet av kan förklaras med att många äldre bedömts behöva palliativ vård, ofta på sitt boende, istället för sjukhusvård. Palliativ vård har alltså satts in istället för att den äldre skickats till sjukhus. Istället för livsuppehållande åtgärder har morfin givits i väntan på döden. Ej heller har medicinsk utrustning som syrgas givits vid andningssvårigheter. anser att vård ska vara individuell och likvärdig oavsett ålder. Det ska finnas tillgång till medicinsk utrustning såsom syrgas och rätt utbildad personal som kan använda den på särskilda boenden. Separera vård och omsorg mellan smittade och friska För att undvika smittspridning på särskilda boenden måste både personal och sjuka hanteras annorlunda. Vid införd smitta är det viktigt att boendet omgående delas upp i olika avdelningar där sjuka vårdas för sig. Skräckexempel från andra länder visade en icke hanterbar situation där äldre friska fick kliva över svårt sjuka eller döda kamrater. För att något liknande inte ska uppstå vid en utbredd pandemi är det viktigt att isolera sjuka. Den personal som arbetar bör hanteras på samma sätt. En del arbetar med de smittade och sjuka, medan andra arbetar med de som inte smittats. Att belägga särskilda boenden med besöksförbud av närstående skyddar givetvis inte från smitta så länge personal kan ha obegränsat antal kontakter med personer utanför boendet. Det finns exempel på regioner som ger sina anställda dubbel lön för att arbeta och skjuta på sin semesterledighet. Om personal arbetar med smittade och sjuka som de kraftigt begränsar sitt sociala kontaktnät bör de kraftigt kompenseras ekonomiskt. Att minska smittspridning på äldreboenden under pandemi måste prioriteras. Ett besöksförbud kan motiveras i det akuta skedet av pandemin men bör dock inte vara länge då konsekvenserna av isoleringen för de enskilda äldre kan bli allvarliga. Personer som bor på äldreboenden är mycket sköra, ofta multisjuka och lever ofta med en demensdiagnos eller kognitiva nedsättningar och behöver stöd för att få sin vardag att fungera. Det allmänna besöksförbudet förändrar drastiskt livsvillkoren för de boende och är inhumant. Ett besöksförbud ska omprövas kontinuerligt. Med fördel kan säkra besöksformer arbetas fram så att den äldre slipper vara utan sina nära och kära sin sista tid i livet. Detta måste hanteras med största respekt och ansvar för både smittspridningen och de äldres levnadsstandard. Ett besöksförbud är kanske inte försvarbart så länge personalen kan ha obegränsat antal kontakter utanför sin arbetsplats. Hemtjänst vid vistelsekommun under kris Till följd av covid-19 har hemtjänstverksamheten i en lång rad kommuner blivit mycket hårt belastad, vilket har att göra med dels ett ökat vårdbehov, dels ökad sjukfrånvaro och högre vårdkrav. beslutade att införa en tillfällig ändring av socialtjänstlagen för att kunna neka tillfälligt boende hemtjänst. Regeringen har dock valt att inte tillmötesgå beslut vilket har lett till att ett flertal kommuner tvingats bryta mot lagen. En tillfällig ändring av lagen under samhällskris ska genomföras. Under pandemin har tusentals äldre vårdats enligt palliativa insatser på sitt äldreboende istället för att flyttas till sjukhus och få tillgång till sjukvård. Beslut om att individen ska vårdas palliativt, alltså helt utan livsuppehållande åtgärder, har ibland tagits av läkare via telefon. Ett sådant beslut ska tas efter en fysisk kontakt, efter bedömning av två läkare och i samråd med anhöriga. Detta arbetssätt ska fungera även under en pandemi. En handlingsplan för äldreboenden vid samhällskris ska upprättas. Vårdgarantikansli och nationell väntelista bör få ett särskilt samordningsansvar (vårdgarantikansli) för vårdköerna och en nationell väntelista ska införas för de behandlingar och operationer som har längst vårdköer. Vårdgarantikansliet bör också ta fram underlag och upprätta samverkansavtal med olika vårdgivare, offentliga och privata, svenska och utländska, för att kunna öka vårdkapaciteten inom såväl behandling och operation som rehabilitering. Upprätta fler avtal inom telemedicin Det bör upprättas avtal med vårdgivare inom telemedicin både nationellt och internationellt eftersom det är stor brist på radiologer vilket innebär att undersökningar och behandlingar försenas. Med distansgranskning kan vårdkapaciteten ökas ytterligare. Under covid-19-pandemin har vi sett en snabb utveckling av digitala vårdkontakter vilket har lett till ökad tillgänglighet för patienterna. Det har dessutom bidragit till att minska smittspridning i samhället. Det är angeläget att fortsätta utveckla och stimulera digitala vårdkontakter för att möta patienternas behov av vård på distans. Till följd av pandemin bör man också utvidga patientlagen så att patienter har rätt att söka slutenvård i andra regioner än där de är skrivna. För att underlätta för patienten att söka vårdgivare i en annan region bör man vidareutveckla så att patienten där kan hitta väntetider samt jämförbara kvalitetsdata för alla vårdgivare, oavsett regi. I samband med utbrottet av covid-19 har även frågan om intensivvårdsplatser aktualiserats. har få intensivvårdsplatser i förhållande till jämförbara länder i . Den vårdskuld som byggs upp med inställda operationer kommer att leda till ett större behov av även när pandemin är över. Dessutom saknas en nationell lägesbild. Statistiken är bristfällig och det finns inte fullt ut fullständiga uppgifter om hur stor andel av vårdplatserna inom slutenvården som är . Därför anser vi att dimensioneringen av intensivvårdsplatser bör öka och dess styrning behöver intensifieras nationellt. Vårdmomsen innebär kraftiga fördyringar av verksamheten för vårdgivare som anlitar legitimerad vårdpersonal som är egenföretagare eller inhyrda. I ett läge när sjukvården snabbt behöver öka kapaciteten är vårdmomsen ett allvarligt hinder. Den statliga utredning som ser över vårdmomsen ska inte vara klar förrän . Med tanke på den stora vårdskulden behöver lagändringar komma snabbare på plats. Ersättning för vården samt förhandstillstånd I ett läge där vårdköerna har ökat så kraftigt till följd av pandemin måste man göra det lättare för de patienter som själva väljer att söka planerad vård i andra länder. De nuvarande reglerna för att få ett förhandstillstånd – vilket innebär operation eller behandling utan att själv behöva lägga ut pengar – kräver att den vård man söker utomlands ingår i det allmänna sjukvårdssystemet i det land där vården ska ges. För att öka möjligheten till en snabbare vård i utlandet anser vi att även om den aktuella vårdgivaren inte är ansluten till landets allmänna vårdsystem, ska patienten kunna få ersättning för vården och få ett förhandstillstånd. Det viktiga är att behandlingsmetoden är internationellt vedertagen och att ersättningen inte blir högre än vad behandlingen skulle ha kostat i . Vi anser dessutom att maxtiden för att få ett förhandstillstånd ska sänkas , och vid allvarliga diagnoser , i stället för dagens 3 månader. Redan före coronapandemin var det stor brist på utbildad vårdpersonal, vilket innebar att behandlingar och operationer behövde ställas in. För att klara av vårdskulden är det viktigt att säkerställa att sjukvården har en bemanning som motsvarar vårdtyngden. Som en del av arbetet med att lösa personalbristen bör man förbättra villkoren betydligt för dem som arbetar inom sjukvården, dels för att behålla befintlig personal, dels för att locka tillbaka personal som har slutat och arbetar inom annan verksamhet. I det extraordinära läge som vi befinner oss i bör man också se över möjligheten att rekrytera utländsk sjukvårdspersonal, framförallt specialistutbildad sjukvårdspersonal som det är brist på i . Förbättrade möjligheter att validera vårdutbildningar med specialistkompetens Den pågående svenska vårdkrisen har varit ett problem länge och har förvärrats ytterligare i och med coronapandemin. Bristen på läkare, sjuksköterskor och annan vårdpersonal är skriande, vilket kräver att var möjlighet att förbättra läget tillvaratas. En sådan möjlighet är att förenkla för utlänningar med medicinsk specialistkompetens att arbetskraftsinvandra till inom de områden där det råder brist i . är detta mycket svårt, eftersom det kräver en särskild validering av den utländska utbildningen hos . Det kräver även att personen talar svenska relativt flytande. Möjligheten att validera en utbildning och lära sig svenska i utlandet torde vara begränsad, varför utlänningar borde få större möjlighet att göra det på plats. föreslår därför att utlänningar som har en medicinsk specialistkompetens som det är brist på i och påbörjat eller vill påbörja en validering av sin examen i ska kunna erhålla ett särskilt uppehållstillstånd i . Tillståndet, som bör begränsas till högst , skulle ge utlänningen ökad möjlighet att lära sig svenska på plats, men också göra valideringen lättare genom exempelvis praktik eller liknande tjänst inom den svenska sjukvården. Personen bör under vistelsen i ha tillräckliga medel för att försörja sig och en heltäckande sjukförsäkring. En person som haft ett sådant tillstånd bör därefter kunna ansöka om ett arbetstillstånd inom sjukvården utan att behöva lämna , som annars är kravet. Åtgärder för att öka arbetskraftsinvandringen inom vårdyrken Den pågående krisen inom den svenska sjukvården, och i viss mån även tandvården, kräver omedelbara åtgärder. Utifrån att krisen i mångt och mycket beror på brist på medicinskt specialistutbildad personal, är det rimligt att utnyttjar det faktum att flera länder i världen har ett överskott av utbildad och erfaren vårdpersonal. Utöver det förslag till förbättrade möjligheter att validera utländska vårdutbildningar som beskrivits, bör även i övrigt arbeta för att attrahera utländsk specialistkompetens inom de vårdområden där det är brist i . Att rekrytera spetskompetens i utlandet kan för enskilda regioner och vårdgivare vara en resurskrävande investering som kräver god synkronisering mellan aktiviteter och inblandade parter. En lyckad utlandsrekrytering bygger på kunskap om länders utbildningar, arbetsmarknadsläge inom de olika professionerna samt kunskap om bäst träffsäkerhet för att nå riktad målgrupp. Detta kan vara tidsödande och svårt för en enskild vårdgivare. Därför behövs en gemensam nationell rekryteringsstrategi för att nå specialistkompetens inom sjukvården. Det kan innebära nationella rekryteringsresor, men också samverkan mellan svenska utlandsmyndigheter i utvalda länder, företag och lokala rekryteringsbolag i utlandet för att ordna rekryteringsevenemang för att hitta spetskompetens. I förekommande fall skulle rentav rekryteringskontor kunna vara aktuellt. förespråkade under covid-19-utbrottet att framför allt patienter 70 plus ska distansera sig. Då avstod många 70 plus-patienter, och många yngre också för den delen, nödvändig tandvård eller avbokade inbokade tandvårdsbesök. För en del hann behandlingar påbörjas; t.ex. har många broar och kronor preparerats för men protetiken har inte kunnat lämnas ut till patienter, som istället tvingats gå med provisorium . Detta innebär att vårdgivare tvingas ligga ute med kostnader för protetik som påbörjats men inte avslutats och att i många fall kommer de vara tvungna att göra om arbeten på grund av karies eller frakturer när provisorier, som inte är gjorda för att hålla , gått sönder. Många vårdgivare ligger ute med tandtekniska fakturor och ett obetalt initialt arbete. Dessutom får vårdgivare debitera behandlingen först när patienten fått sitt arbete utlämnat. Även patienterna drabbas hårt. När patienten går in i en ny behandlingsperiod får denne börja om från början med karensen på och detta drabbar patienten i utlämningsögonblicket. Syftet med den proposition (2019/20:184 Särskild beräkning av tandvårdsersättning med anledning av sjukdomen covid-19) som regeringen lade var att tillfälligt kompensera patienter som riskerar att gå miste om subventioner inom det statliga tandvårdsstödet eftersom planerad tandvård på grund av sjukdomen covid-19 inte kan slutföras under pågående ersättningsperiod. innan propositionen kom hade lagt ett utskottsinitiativ med samma förslag. Vi vill nu gå ett steg längre och få till en behandlingsperiod på istället , och detta permanent. Det är viktigt att säkerställa att patienter under behandling inte drabbas av extra kostnader på grund av pandemin men också att vårdgivare inte tvingas ligga ute med alltför stora utgifter. Vi anser också att en förlängning av tandvårdens högkostnadsskydd ska vara retroaktiv så att patientens högkostnadsskydd förlängs även för behandlingar som påbörjades innan pandemin slog till mot vårt land. Pandemin har inneburit hemarbete för dem som har möjligheten till detta. I sig har det ibland inneburit en förbättrad vardag med mindre stress och dylikt för vissa individer medan det för andra varit svårt att hantera vardagen. Påtvingat hemarbete kan leda till att människor i ofrivillig ensamhet eller som varit i en riskzon blir lätt nedstämda och löper risk att börja självmedicinera eller använda substitut för social samvaro. Påtvingat hemarbete och en högre grad av sjukfrånvaro kan också leda till långvarig sjukskrivning. Detta påverkar även samhällets återhämtningsförmåga . Alkohol, nätspel, nätshopping eller andra destruktiva beteenden kan påverka både sömn och prestation. Det är viktigt att arbetsgivare tar ett stort ansvar i frågan. Medarbetare som behöver stöd i att hantera stress, konflikter eller en kris för att kunna återgå i arbete kan behöva anpassa och förtydliga arbetsuppgifter eller arbetstider. Beredskap för en ökande psykisk ohälsa vid samhällskris och pandemi Social isolering, rädsla, oro och ekonomisk osäkerhet kan leda till en negativ utveckling för det mentala hälsotillståndet i samhället. I en nyligen publicerad rapport lyfter () fram särskilt sårbara grupper när det gäller psykisk ohälsa. Barn och ungdomar är exempelvis särskilt drabbade då den nuvarande krissituationen påverkar vardagliga sociala kontakter, där avskärmning från både vänner och skola kan ha effekt på det psykiska måendet. En annan grupp som lyfts fram som utsatt i rapporten är sjukvårdspersonal. Anledningen till detta är bland annat risken för smitta och de många dödsfall, orsakade av covid-19-viruset, som man konfronteras med i sin yrkesroll. Utöver det vet vi att pandemin drabbar våra äldre mycket hårt. Ofrivillig ensamhet och isolering kan riskera en kraftigt försämrad psykisk ohälsa. Vid en långvarig isolering kan konsekvenserna också komma att försvåras. Enligt Nationellt Prevention (NASP) finns det risk för ett ökat antal självmord och självskador med anledning av pandemin. I dokumenterad forskning finns det ett flertal exempel på att självmord tillfälligt minskar när samhället befinner sig i en kris, exempelvis under krig eller naturkatastrofer. Dock har man kunnat se att de tillfälliga minskningarna kompenseras, och även tenderar att överkompenseras, när den omedelbara krissituationen har gått över. NASP menar därmed att står inför samma typ av risk med anledning av nuvarande covid-19-pandemi och dess efterverkningar. Redan före pandemin var den psykiska ohälsan i samhället ett komplext problem och klassas som en av vår tids stora folkhälsoutmaningar. Med anledning av covid-19-pandemin kan vi räkna med en kraftig ökning av antalet psykiska sjukdomstillstånd. Vi kan även förvänta oss att tillståndet förvärras hos människor som lidit av psykiska besvär redan innan pandemin. Flera studier påvisar redan att covid-19 har inneburit stora påfrestningar på den psykiska hälsan globalt. För att möta en förväntad ökning av psykisk ohälsa hos vår befolkning är det angeläget att ta fram en beredskapsplan, i form av en nationell handlingsplan, för att kunna agera preventivt och mildra de förväntade effekterna på den psykiska hälsan i samhället, vid samhällskris och pandemi. Nationell hjälplinje för psykisk ohälsa /21 lades den nationella och rikstäckande hjälplinjen ned. Hjälplinjen var en jourtelefonverksamhet som erbjöd samtalsstöd till personer med psykisk ohälsa.