mot · H8023626 · 2020-10-06 00:00:00 — Efter att problemet uppmärksammats, med lärare som inte lärt sig lära ut grundläggande kunskaper, har många lärosäten sett över sina utbildningar och kompletterat. Man har också anordnat särskilda fortbildningskurser i läsinlärning för lärare i de lägre årskurserna. Det är dock fortfarande inte någon självklarhet att allmän didaktik eller ämnesdidaktik, vetenskapen om allt som påverkar undervisningen och dess innehåll och hur undervisningen ska läggas upp i ett specifikt ämne, finns med i kursplanerna på lärarutbildningen. anser att de lärare som saknar utbildning i läsinlärning behöver få en kompletterande utbildning i detta. I en studie av framkommer att den tid som barn och unga lägger på läsning fortsätter att sjunka. Läsning av tidningar och böcker minskar bland barn i alla åldersgrupper, en minskning som pågått sedan började ställa frågan . Då uppgav av alla 18-åringar att de läste – nu är siffran nere på . Skillnaderna är mindre bland barn i 12–13-årsåldern men studien visar att läsningen avtar med stigande ålder. Enligt undersökningar från Novus på uppdrag av Utbildningsradion[3], möter unga inte de krav som ställs på deras förmåga att uttrycka sig skriftligt när de ska läsa vidare på högskola och universitet eller söka ett kvalificerat arbete. Hälften av de tillfrågade cheferna svarade att de valt bort unga sökande på grund av brister i att uttrycka sig skriftligt, trots att andra krav var uppfyllda. av universitets- och högskolelärare bedömde att deras studenters skrivförmåga delvis eller inte alls motsvarade de krav som finns i utbildningen. Att behärska det svenska språket är en nyckel för framgång i samhället. För ett barn som växer upp i ett hem utan böcker och utan en lästradition är det särskilt viktigt att skolan stimulerar och uppmuntrar läsning, inte minst om barnet inte har svenska som modersmål. vill utöka den fria läsningen genom att ge den utrymme under skoltid, till exempel som en 20 minuters inledning genom både grundskola och gymnasium utöver ordinarie timplan. [4] Det skulle ge en vana att läsa som antagligen skulle påverka attityd och läsförståelse och möjligen också påverka läsandet utanför skolan. Forskning visar att läsning involverar åtskilliga funktioner i hjärnan, såsom syn- och hörselprocesser, språkförståelse och fattningsförmåga. Kontakten mellan olika delar av hjärnan stimuleras, men även koncentrationsförmågan ökar. När man läser aktiveras samma delar av hjärnan som om man själv upplevde det man läser om. God litteratur tränar hjärnan att förstå orsak och verkan, urskilja sammanhang och se en logisk följd. Det finns också forskning som visar att det vid läsning bildas ny vit hjärnsubstans, vilket förbättrar kopplingarna mellan hjärnans olika delar och bearbetningen av information. [5] Läsning bidrar till lagring av kunskaper och erfarenheter som kan tas fram ur långtidsminnet vid problemlösning. Läsning tränar också den empatiska förmågan och bidrar till ett rörligt intellekt. Under har inriktningen varit att det viktigaste är att barnen läser, inte vad de läser. I ett avseende är det sant; det är viktigt för barns läsutveckling att stimulera all läsning, att inspirera och sporra lusten att läsa. Men denna inställning riskerar att leda till att eleverna inte kommer i kontakt med litteraturhistoriens stora verk. Därmed förlorar de viktig vägledning in i en litterär värld som kan berika livet och utveckla deras egen utveckling och språkliga förmåga. På ett samhälleligt plan riskerar det att leda till språklig utarmning, historielöshet och förlorad kunskap om vårt kulturarv. En bärande tanke i folkbildningstraditionen är att även mindre privilegierade, de som inte har välutbildade föräldrar, genom att erövra kunskap kan lyfta sig själva och forma ett bättre liv. Om skolan överger denna tanke så nyttjar vi inte skolan som en integration och jämlikhet. Om inte skolan erbjuder vägledning in i litteraturhistorien så blir det ett privilegium förbehållet dem som får detta med sig hemifrån eller vars föräldrar medvetet valt en skola där detta är ett inslag. I av mångfald och alltmer individualiserad mediekonsumtion ökar behovet av gemensamma referenspunkter. vill därför införa en klassikerlista. En lista med litterära verk – romaner, noveller, essäer, sagor, dikter, allt ifrån antiken till nutid – men också filmer och musik, som alla elever bör komma i kontakt med och ta del av under sin skolgång. En lista bör gälla för . För de lägre åldrarna kan det med fördel göras i samverkan med hemmet. [7] För gymnasieskolan bör listans omfattning vara olika beroende på program, men med en gemensam bas. Det är inte politiker som ska bestämma vilka verk som ska ingå. Urvalet bör göras utifrån verkets litterära och språkliga kvaliteter samt dess kulturhistoriska betydelse. Det är viktigt att visa på både internationellt och nationellt viktiga verk. Urvalsprocessen bör vara öppen, där har huvudansvaret men där de litteraturhistoriska och idéhistoriska institutionerna vid våra universitet spelar en stor roll. Önskvärt är också att är involverad. vill betona vikten av en skola som har höga förväntningar på både elever och personal. En skola som förväntar sig hårt arbete och ansträngning, och därmed också resultat. En skola som möter varje elevs utmaningar med tro på elevens potential att lyckas – efter sin bästa förmåga. En sådan skola ställer krav och mål som både elev och föräldrar kan förstå. Eleven ska på förhand veta vad som krävs av honom eller henne för att nå ett visst betyg. Faktakunskap ska komma först och analys och diskussion därefter. Yngre barns fokus ska inte vara att leta efter fakta, däremot att lära sig fakta. Ett sådant upplägg blir mer naturligt för eleven, även om kraven är höga. Mycket tyder på att senare decenniers resultatförsämringar i den svenska skolan kan förklaras av att den lärarledda undervisningen har minskat. har skolans arbetssätt förändrats i riktning mot mer individualisering genom ökat eget arbete. Forskning[8] pekar på det negativa sambandet mellan denna typ av individualisering och elevernas resultat. Många studier har konstaterat att undervisning ledd av skickliga lärare är det bästa sättet för elever att nå målen för undervisningen. Svenska elever är garanterade 6 890 timmars undervisning under . Det är färre än OECD-genomsnittet som ligger på . [9] Till det kommer fenomenet med lärarlösa lektioner, som ytterligare urholkar undervisningen. Vi behöver vända denna utveckling. Framför allt är det viktigt att lärarna får tid med eleverna för effektiv undervisning. vill ge elever mer lärarledd undervisningstid och anslår därför medel till detta syfte. Eftersom det råder brist på behöriga lärare kan anslagen användas till att anordna fler platser för kompletterande utbildning för akademiker i andra yrken eller att sponsra deltidsstudier för lärarvikarier med ofullständiga betyg, så att de får legitimation. Vidare bör ges i uppdrag att utreda hur den garanterade undervisningstiden stegvis ska komma upp i OECD-snitt. lägger på mer lärarledd undervisning 2021–2023. Fortbildning i svenska som andraspråk När en elev växer upp i en familj där ett annat språk talas i hemmet, räknas svenska som andraspråk. Goda kunskaper i svenska är av största betydelse för en väl fungerande introduktion. I goda språkliga färdigheter ingår att man också behärskar invecklade sociokulturella koder med oskrivna regler och andras förväntningar samt att man kan välja lämpliga ord, uttryck och strategier för kommunikation utifrån sammanhanget. För att ytterligare förstärka vikten av svenska språket vill vi införa en fortbildning för svensklärare i svenska som andraspråk och lägger 2021 och 2022 på detta inom anslag 1:5. Föräldrarna är de viktigaste personerna för ett barn. Under barnens småbarnsår erbjuds alla föräldrar föräldrautbildning via barnhälsovården. menar att det är viktigt att kunna erbjuda föräldrar stöd även när barnen blivit lite större. Om föräldrar kan få stöd i sin uppgift att vara förälder kan det förebygga både psykisk ohälsa och sociala problem. Det kan därför vara en hjälp för föräldrarna att få kunskap om barnets naturliga utvecklingsfaser i olika åldrar. Vi menar också att föräldrar ska få stöd i att hjälpa sina barn att klara skolans krav. Det offentliga ska stödja föräldrars möjlighet till delaktighet i sina barns skolgång och liv. Därför föreslår en satsning på att alla skolor mer aktivt ska involvera föräldrarna i barnens lärande. Denna satsning handlar bland annat om särskilda utbildningsträffar för föräldrar där skolhuvudmännen ska erbjuda konkreta verktyg för föräldrarna att stötta sina barn. Experter och tolkar ska kunna involveras vid behov. Träffarna ska ske utanför skoltid så att så många föräldrar som möjligt kan delta. Vårt förslag innebär att dessa träffar förläggs första året på varje stadium, det vill säga en träff i ettan, en i fyran och en när barnet börjar sjuan. I samband med sådana träffar finns också möjlighet att tala om vad som är skolans uppgift respektive vad som är familjens uppgift. Ett föräldrakontrakt bör upprättas där föräldrarnas och skolans olika roller och ansvar tydliggörs. När rollerna är tydliggjorda kommer lärare och rektorer få bättre möjligheter att sköta sina arbetsuppgifter. Det finns goda exempel på hur tonåringar på glid kunnat få ordning på sin tillvaro när föräldrar och skola samarbetar. Målet med förslag om utbildningsträffar är att involvera alla föräldrar i sina barns skolgång – inte bara de föräldrar som är resursstarka. Extra medel ska därför gå till skolor med stor andel elever från socioekonomiskt utsatta familjer. För denna reform lägger 2021–2023. En skola där ingen hålls tillbaka eller lämnas efter De nationella proven i årskurs 3 testar kunskaperna i ämnena matematik, svenska och svenska som andraspråk. Resultaten är viktiga redskap för att identifiera svagheter i ett tidigt skede i elevernas skolgång. Men det är viktigt att det inte stannar vid en analys av resultaten utan att man också stärker undervisningen för att stödja eleverna inom de områden där man identifierat brister. Specialpedagogik handlar om undervisning av barn och elever i behov av särskilt stöd, särbegåvade barn eller barn med funktionsnedsättning. Specialpedagogiska åtgärder sätts in när den vanliga undervisningen inte bedöms räcka till. Det kan innebära allt från att barn och elever får ett särskilt stöd i, eller i nära anslutning till, den ordinarie verksamheten till att de hänvisas till särskilda undervisningsgrupper, särskola eller specialskola. Det kan också innebära att lärarens undervisning och situationen i klassrummet förändras eller anpassas. Alla barn och unga är olika. De elever som har behov av särskilt stöd har det bättre i en miljö med en personal som är specialiserad på att ge anpassad pedagogik. Därför anser vi att det är viktigt att elever i behov av särskilt stöd ska kunna få anpassad undervisning efter sina behov vad gäller både gruppstorlek och lärares kompetens istället för att till varje pris inkluderas i den ordinarie skolan. Det ska, utifrån barnets behov, finnas möjlighet till en bättre anpassad klassrumsmiljö och undervisning av lärare med rätt utbildning i specialpedagogik. Skollagen är tydlig med att alla elever ska få stöd och stimulans för att utvecklas så långt som möjligt. För att nå detta mål krävs att de elever som har de största behoven får hjälp och stöd av de lärare som har den bästa kompetensen. Så är det inte alltid . har det varit brist på specialpedagoger och speciallärare, och många som jobbar som speciallärare har inte examen. Skolans nya läroplan som började gälla 2011 lägger tydligare fokus på att eleverna ska uppnå kunskapsmålen, vilket kan öka behovet av stöd till de elever som har svårt att klara målen. har införandet av lärarlegitimation ökat kraven på att speciallärare har rätt utbildning. På grund av förestående pensionsavgångar och den stora andelen obehörig personal bland dem som arbetar med specialpedagogiskt stöd visar () prognos för specialpedagog/speciallärare en ökad brist . Tillgången på utbildade specialpedagoger och speciallärare minskar då den beräknas bli cirka 10 000–11 000 och efterfrågan närmare 20 000. anslår utöver regeringens budget för denna kompetensutveckling –2023. Bättre diagnostisering av dyslexi råder oklarhet kring hur man bäst utreder läs- och skrivsvårigheter. Olika yrkesgrupper – logopeder, psykologer och specialpedagoger – använder olika modeller vars resultat inte alltid sammanfaller. I många fall behövs en samlad bedömning grundad på såväl pedagogisk som medicinsk och psykologisk utredning för att eleven ska få rätt stöd. En felaktig bedömning kan få allvarliga konsekvenser för den enskilda eleven. Därför måste en sammanställning av kunskapsläget göras för att få en samordning, med bättre kvalitet och likvärdighet i diagnostiseringen av dyslexi. I många skolor upptäcks inte de elever som behöver extra stöd . Men i exempelvis genomförs återkommande språktester, som börjar redan i förskoleklassen, vilket gör att i stort sett alla barn med läs- och skrivsvårigheter upptäcks. Det finns även flera andra skolor där man i förskoleklassen strukturerat arbetar med varje barn för att tidigt kunna upptäcka om någon är i behov av särskilt stöd. Eftersom de flesta barn går i förskoleklass är det bra om dessa goda exempel på arbetssätt sprids till alla skolor. Det bör också utvecklas metoder för tidig upptäckt av läs- och skrivsvårigheter. Hemmasittande barn och ungdomar Enligt och Skolinspektionen har runt 2 000 elever en synnerligen lång och problematisk omfattning av frånvaro. SCB gjorde dock 2017 bedömningen att mörkertalet var stort och att det snarare rörde sig omkring 5 000 hemmasittande barn i . Detta har också uppmärksammats av Kalla Faktas dokumentär ”De osynliga barnen”. Det finns sannolikt ett stort mörkertal. Men hur stort mörkertalet är, är osäkert då det saknas nationell statistik från huvudmän runt såväl giltig som ogiltig frånvaro. En kartläggning av problemets omfattning är en viktig del i arbetet med att ta fram metodstöd för att förebygga problematisk skolfrånvaro och för att förmå eleverna att komma tillbaka till skolan och delta i undervisningen. Vi anser därför att ska få i uppdrag att ta fram nationell frånvarostatistik. Det var också ett av förslagen i utredningen ”Saknad! Uppmärksamma elevers frånvaro och agera”. Många skolor gör sitt bästa för att anpassa och försöka få tillbaka barnen till skolan, men alltför många skolor gör inte tillräckligt. Det förekommer att 11‑, 12- eller 13-åringar är hemma , utan vettig dialog mellan skola, barnpsykiatrin och föräldrarna. De aktuella barnen har ofta neuropsykiatriska diagnoser eller olika autismspektrumtillstånd. De har stora svårigheter med det nuvarande skolsystemet, som bygger på att man ska kunna beskriva saker och ting med egna ord och kunna reflektera. Dessa barn är mycket konkreta, många med goda intellektuella resurser, men de misslyckas ändå i en vanlig svensk skola. Samhället har ett ansvar för att även dessa barn och ungdomar får möjlighet att utvecklas efter sin potential. Kommunen har också ett uppföljningsansvar för unga vuxna i åldern 15–som varken arbetar eller studerar (UVAS). I en del fall kan distansundervisning vara en lösning, i andra fall att en lärare kommer hem till eleven. Andra elever kan efter en övergångstid slussas tillbaka till skolan, i vissa fall med anpassning av lokaler och pedagogik. vill ge ett uppdrag att i samarbete med ta fram stöd till skolorna om hur man på bästa sätt kan lägga upp ett stöd för unga så kallade hemmasittare och UVAS. Skola och utbildning för barn och unga med funktionsnedsättningar och funktionsvariationer I en skola där ingen hålls tillbaka och ingen lämnas efter behövs både kunskap, kompetens och flexibilitet. Skolan har länge präglats av en strävan efter inkludering, att ingen ska pekas ut genom att gå i särskild grupp. Resultatet har snarare blivit att en del elever har farit illa genom alltför långt gångna inkluderingssträvanden. Elever med neuropsykiatriska funktionsvariationer och inom autism-Asperger-spektrumet kan tvärtom vara betjänta av mindre grupper med tydlig struktur. anser att en förutsättning för att uppnå detta är tillgången till fler lärare med specialpedagogisk kompetens, både i viss mån hos den undervisande klassläraren, men framför allt specialpedagoger som utreder och handleder, och speciallärare som står för den praktiska undervisningen i särskilda undervisningsgrupper. På så sätt förbättras möjligheterna att anordna särskilda undervisningsgrupper i olika konstellationer utifrån elevernas förutsättningar och behov. anser att i samverkan med ska ges i uppdrag att ta fram en struktur för samverkan mellan föräldrar/vårdnadshavare, skola, hälso- och sjukvård, socialtjänst och LSS-omsorg. vill också utreda möjligheten för de föräldrar som så önskar att utse ett eget ombud som kan företräda dem i överläggningarna med skolan och kommunen. Det är också viktigt att säkerställa att elever med särskild begåvning, ibland kallat särbegåvning, får de förutsättningar och den stimulans som de behöver för att bibehålla motivationen. Specialpedagogiska skolmyndigheten (SPSM) ska ta fram ett nationellt handlingsprogram som tydliggör hur elever med särbegåvning, NPF och andra funktionsvariationer ska stödjas och bemötas. Grundsärskolan är en särskild skolform för elever med utvecklingsstörning eller annan intellektuell funktionsnedsättning. Vid Skolinspektionens granskning av ett antal kommuners särskoleutredningar –2012 visade hälften av fallen på brister. Detta var allvarligt, då en bristfällig utredning i ett antal fall lett till felaktig placering och svåra konsekvenser för de berörda eleverna. vill därför initiera en utredning av hur man kan säkerställa att kommunernas utredningar är jämförbara och kvalitetssäkrade. Det är inte rimligt att barn med omfattande funktionsnedsättningar ska tvingas gå i vanlig förskoleklass före bytet till särskola i årskurs 1, alternativt gå kvar på förskolan. anser därför att förskoleklass bör bli en del av särskolans uppdrag, med skillnaden att den ska vara frivillig. Resursskolor och specialskolor för elever med funktionshinder ser en fara i att kommuner, som ansvarar för utredning av elever med särskilda behov och resurstilldelning, i ekonomiskt kärva tider inte tilldelar de extra resurser som elevens funktionshinder kräver. Detta är en fråga vi vill få belyst i en utredning av statlig finansiering av skolan. Barn med synnedsättningar undervisas i vanliga skolor som tyvärr ibland brister i kompetens kring synskadade elever. vill därför ge Specialpedagogiska skolmyndigheten (SPSM) i uppdrag att agera för att stödja familjen i kontakten med skolan, på eget initiativ eller på uppdrag av föräldrarna eller barnhabilitering och syncentral. Rätten till undervisning i och på punktskrift ska föras in i skollagen. För personer med funktionsnedsättning finns begränsade möjligheter till eftergymnasiala studier. Enstaka kurser ges vid kommunens särskilda utbildning för vuxna (särvux) eller folkhögskola för elever med intellektuell funktionsnedsättning och som gått särgymnasium. Högskoleprovet ger en andra chans att komma in på högre utbildning. Det finns dock begränsningar för personer med olika former av funktionsnedsättning. vill ge myndigheten i uppdrag att se över tillgängligheten för högskoleprovet, både vad gäller lokaler och anpassning av provet så att såväl personer med fysiska och intellektuella som neuropsykiatriska funktionshinder har möjlighet att genomföra provet. Mer idrott i skolan Barn i rör på sig för lite. Enligt WHO:s och rekommendationer bör barn och unga röra på sig minst per dag. av pojkarna och av flickorna når den nivån. [10] Vi ser ett stort behov av att öka möjligheterna till rörelse och träning i samband med skoldagen, inte minst för att stärka folkhälsan. Det finns studier som visar positiva effekter på studieresultatet efter ökad fysisk aktivitet. I i studerade forskare med start effekterna på 200 barn som fått mer motion och idrott i skolan. En grupp elever har haft daglig schemalagd fysisk aktivitet jämfört med kontrollgruppen som fick ha idrott . Slutrapporten visade att av eleverna i den grupp som haft daglig fysisk aktivitet klarade mål och uppnådde behörighet för gymnasieskolan. [11] Bland dem som hade idrott var motsvarande siffra . Det är framförallt pojkarnas resultat som påverkas. Siffrorna för pojkarna är . Pojkarna med daglig fysisk aktivitet hade dessutom signifikant högre betyg i svenska, engelska, matematik samt idrott och hälsa än de övriga pojkarna. presenterades ytterligare kunskap om hur viktigt det är med mer idrott i skolan. En doktorsavhandling visar att det finns en korrelation mellan daglig idrott i skolan och fysiska förbättringar och bättre skolresultat. Fysiskt blir frakturerna färre och muskelmassan större och skolresultatet blir anmärkningsvärt förbättrat, framför allt hos pojkarna. Behörigheten till gymnasiet ökade , från , och slutbetyget i nian ökade i snitt med 13 poäng, vilket motsvarar ett betygssteg i tre ämnen. [12] Dessutom fick flickorna en ökad benmassa. 2018 publicerades även en studie från Gymnastik- och () i som baseras på data från mer än 350 000 svenskar i åldern 18–. [13] Studien visade att varannan yrkesverksam svensk har en hälsofarligt dålig kondition. Försämringen visar sig tydligast i grupperna män, yngre vuxna, lågutbildade och boende i landsbygdslän. visar i en forskningsöversikt att resultaten kring den direkta kopplingen mellan fysisk aktivitet och studieresultat är blandade. Även om denna koppling inte är helt vederlagd är det otvetydigt så att fysisk aktivitet är bra för måendet och hälsan och därmed något som förbättrar förutsättningarna för inlärning. Det behöver därför skapas förutsättningar för ökad fysisk aktivitet inom skolan för att lägga grunden för goda hälsovanor. De barn som har föräldrar med en god ekonomi klarar sig i regel bra. De som framför allt halkar efter kunskapsmässigt – och hälsomässigt – lever inte sällan i ekonomiskt och socialt utsatta sammanhang. Inte minst för dem måste forskning kring vikten av fysisk aktivitet leda till slutsatser när det gäller utformningen av skolan. Svenska elever har mindre schemalagd idrott än eleverna i många andra europeiska länder. Snittet i låg 2014 på . [14] hade då mindre idrott under än . Efter att Alliansen drev igenom har svenska elever idrott . , som ligger högst, har i snitt idrott . Enligt timplanen ska ha totalt idrott och hälsa. har föreslagit att undervisningstiden i ämnet idrott och hälsa i ska utökas till 700. Vi vill också precisera fördelningen så att tyngdpunkten av timmarna läggs på mellan- och högstadiet, då många barn slutar idrotta på sin fritid. Tyvärr har ämnet ”idrott och hälsa” på många håll blivit alltför teoretiserat. Det behövs därför ett förtydligande i skollagen med avseende på att idrott ska innebära mer fysisk aktivitet och mindre teori. All motion behöver inte ske inom idrottsämnet. Det finns många goda exempel på hur skolor arbetat aktivt för att barnen ska få fysisk aktivitet , genom rastaktiviteter, promenader och rörelsepauser i undervisningen. Alla barn ska ha rätt till en skolgård som stimulerar till fysisk aktivitet. Ökade möjligheter att läsa programmering vill att programmering och digital kunskap ska vara en del av undervisningen i . Att ha en grundläggande kunskap i programmering bidrar till förståelse för hur all digital teknik och inte minst hela internet fungerar och är uppbyggt. Det är också starkt kopplat till logiskt tänkande och matematik. Framöver kommer kunskaper i programmering att bli allt viktigare, såväl på arbetsmarknaden som för vår ekonomi och samhället i stort. Ett större fokus på programmering i skulle även leda till ett ökat intresse bland unga för teknik och få fler att söka sig till t.ex. ingenjörsutbildningar . Dessutom finns en stor brist på programmerare, inte minst kvinnliga programmerare.