mot · H8022529 · 2020-10-05 00:00:00 — av de boende i utanförskapsområden vill starta eget företag, fler än i resten av landet, och entreprenörsandan är särskilt stark bland unga, utrikes födda och andra generationens invandrare. Trots det är en mindre andel företagare. Många personer i upplever att det är svårt att ta reda på vilka lagar och regler som gäller för att starta företag eller få sitt företag att växa. Och det blir extra svårt för personer som inte har samma språkkunskaper och samma personliga nätverk att vända sig till för råd. Alla myndigheter som ger stöd i olika former till företag bör ha som uppdrag att erbjuda mer lättillgänglig information på fler språk. På så vis underlättar vi för fler att starta företag och få sina företag att växa. Det statliga bolaget bör ges i uppdrag att genom uppsökande verksamhet stötta företagare i utanförskapsområden med affärsutveckling och, i de fall företagen är kvalificerade, finansiering inom befintliga finansieringsstöd. Det kan handla om allt från ett enmansföretag som vill nyanställa men är osäker på vilka regler som gäller, till ett kämpande företag som behöver hjälp med att lägga upp en affärsplan eller hitta nya lokaler. På så vis kan vi se till att fler får jobb, förhindra konkurser, höja skatteintäkterna och främja ett affärslevande centrum i området. Vi vill även i högre grad prioritera det statliga riskkapitalet till utanförskapsområden, ett riskkapital som sällan kommer verksamheter i utanförskapsområden till del. Detta bör bland annat bli föremål för en särskild utredning som visar hur statliga medinvesteringar i högre grad kan nå ut till mikrofinansiering av verksamhet i utanförskapsområden. För att stärka tryggheten, bekämpa den ekonomiska brottsligheten och komma åt den illegala låneverksamheten vill vi vidare tillsätta en utredning. En modernare bostadspolitik för trygga områden för boende och företagare Vi behöver bryta barriären mellan innanför- och utanförskapsområden genom en inkluderande boendemiljö där invånare trivs och känner sig trygga. Många människor som sökt och beviljats skydd i är nu på väg att etablera sig och behöver ett varaktigt boende. Vi har sett hur antalet sociala kontrakt ökat kraftigt. Svårigheter att få tag på en bostad motverkar etableringen, fördjupar utanförskapet och orsakar höga samhällskostnader, personligt lidande och dåliga uppväxtmiljöer för barnen. Det behöver tas ett samlat nationellt grepp som möjliggör tillgång till bostäder med en utstakad väg till den ordinarie bostadsmarknaden. Sociala myndigheter behöver finnas med i bilden för att resultat ska uppnås i dessa delar. Men det behövs också metoder för att få fram bostäder för dessa grupper. Ökad andel ägt boende Tudelningen mellan attraktiva områden och utsatta områden i städerna är också en tudelning mellan ägt och hyrt boende. Medan de attraktiva delarna helt domineras av ägt boende gäller det omvända för de utsatta områdena. Det leder ofta till ett lågt ansvarstagande för den fysiska miljön och gemensamma utrymmena. Det bör därför finnas lokala men även nationella program som möjliggör och uppmuntrar att långsiktigt äga sitt boende och investera i det. Nybyggnation av bostadsrätter bör även uppmuntras och attraktiva boenden i de utsatta områdena, som bland annat skett framgångsrikt i . Även i har en modell kring ägt boende prövats med viss framgång. Fler levande och städade miljöer Många av utanförskapsområdena präglas av enformig arkitektur syftande till boende med få lokaler i marknivå. Det skapar en brist på en levande och trygg stadsmiljö, i synnerhet och . är gemensamma utrymmen ofta illa underhållna och städade. Därför bör stadsplaneringen och allmännyttan samverka för att utveckla den fysiska stadsmiljön och understödja försök att skapa fler platser för näringsverksamhet och öppen föreningsverksamhet. Mer attraktiv och tätare bebyggelse kan komplettera dagens bostäder, som i många fall har på nacken och där det finns stora renoveringsbehov. Människors upplevelser av otrygghet i den egna närmiljön måste tas på allvar. Att öka tryggheten i våra bostadsområden måste ges hög prioritet i samhällsplaneringen. Ofta kan relativt enkla insatser göra stor skillnad för den upplevda tryggheten. Det kan exempelvis handla om hur man placerar och utformar buskage och planteringar, men också belysning och liknande åtgärder. Men det handlar också om att skapa förutsättningar för ett levande civilsamhälle, tillgång till service och mötesplatser, grönområden och levande stadsmiljöer. Det är viktigt att erfarenheter på detta område kan delas mellan olika kommuner, så att framgångsrika stadsutvecklingsprojekt kan inspirera kommande åtgärder på andra platser. Strävan måste vara en levande stadsmiljö där folkliv och verksamheter bidrar till att öka tryggheten. Det underlättas till exempel genom att skapa levande och öppna gaturum, och genom att undvika att bygga mörka ”bakgator”. I många av våra städer finns stadsmiljöer och stadsdelar som upplevs som otrygga. Ofta på grund av att de omges av olika former av barriärer som gör dessa stadsdelar till isolerade öar. Det bidrar inte sällan till en ökad känsla av isolation och därmed segregation och utanförskap. Därför är det viktigt att inkludera och involvera boende och företagare i stadsplaneringen. Mötesplatser och lokaler för olika typer av verksamheter är en viktig infrastruktur såväl för demokrati och trygghet som för civilsamhälle och meningsfulla fritidsaktiviteter. Här spelar de föreningsdrivna samlingslokalerna en mycket viktig roll. Dessa bör ges långsiktiga förutsättningar för att verka i hela landet. Ökad trygghet i utanförskapsområden Det finns inget substitut för en närvarande ordningsmakt i utanförskapsområden. Samordnade polisinsatser där både små och stora brott, ekonomiska brott och våldsbrott beivras krävs för att bryta kriminella nätverk. Men för att långsiktigt skapa trygghet krävs permanent närvaro av polis på plats där de utsatta bor, som garanterar att inga gängkriminella kan utmana polisens våldsmonopol eller skrämma invånare till tystnad. Näringsidkare måste med kort varsel kunna få skydd av polisen mot försök till beskyddarverksamhet och utpressning så att de kan bygga verksamhet lokalt och utveckla området. Att lagen gäller lika för alla även på detta område är en grund för att upprätthålla starka demokratiska normer. För att ge ordningsmakten goda förutsättningar i detta prioriterade arbete vill vi att överenskommelsen för att besegra gängen skyndsamt genomförs (34-p-programmet). Det gäller bland annat ökningen med 10 000 fler polisanställda i hela landet, slopa dagens mängdrabattsystem vid flerfaldig brottslighet, ta bort ungdomsrabatten för myndiga brottslingar, utvisa brottslingar i fler fall och införa striktare regler vid utvisningsbeslut samt skärpta straff för återfall i brott. Poliser måste få vara poliser, och vi vill se en utredning för att renodla polisens verksamhet och öka mångfalden hos polisen. Vi föreslår också att staten undersöker möjligheten att träffa överenskommelser med tio pilotkommuner med utanförskapsområden. Överenskommelsen ska innebära att staten och kommunen i samarbete går in långsiktigt med åtgärder i ett utsatt område med målet att inom ha vänt utvecklingen. När dessa områden börjat uppvisa resultat kan programmet breddas till samtliga utanförskapsområden. Vi vill i detta arbete underlätta vräkning av hyresgäster som stör och begår brott. I i har bostadsbolaget aktivt sagt upp kontrakt för personer som ägnar sig åt kriminalitet och organiserad brottslighet. Polisen ska stoppa busåkning och brott på mopeder för ökad trygghet. Erfarenheterna från projekt runt om i visar att nyckeln till framgång stavas ett nära samarbete mellan bostadsbolag, ideella krafter, kommuner, polisen och andra myndigheter. Parallellt med hotet mot rättsstaten från kriminella gäng finns ett hot riktat främst mot kvinnor som begränsas och hotas av personer i miljöer med fundamentalistiska och extrema trosuppfattningar. Det är viktigt att samhället sätter mycket tydliga gränser för dessa miljöer och skyddar individers frihet, både i den offentliga miljön och när hoten kommer från den egna familjen eller närstående. Samhället bör motverka radikalisering av religiösa samfund, inte minst sådan radikalisering som drivs av finansiering från stater och organisationer som inte ansluter sig till grundläggande demokratiska värderingar som jämställdhet och religionsfrihet. Vi vill därför kriminalisera deltagande i våldsbejakande organisationer, införa nolltolerans mot brott vid demonstrationer, ge fler rätt till orosanmälan om barn och unga visar tecken på extremism, tillföra mer resurser för utbildning om extremism och Förintelsen till ideella organisationer och möjliggöra fler hågkomstresor. Det behövs också ett stärkt stöd för säkerhetsinsatser till trossamfund och civilsamhället och en utredning som syftar till att stoppa utländska staters finansiering av religiösa samfund i . ska ges ett tydligt uppdrag att motverka hot och våld mot asylsökande på religiösa grunder. måste de som bor i utsatta områden skyddas mot diskriminering och rasism. Kombinationen av att områdena är eftersatta och otrygga, som individer behandlas illa och diskrimineras på grund av utseende eller klädsel, skapar en stark känsla hos många, även barn till utlandsfödda, att vara en andra klassens medborgare. För att stärka kampen mot diskriminering ser vi att det finns mycket som talar för inrättandet av en särskild personer inte ska behöva gå till domstol för att få sitt ärende prövat, och vi vill därför att denna fråga utreds ytterligare. Vi vill även kraftigt höja diskrimineringsersättningen, behövs det ytterligare resurser till anti-diskrimineringsbyråerna, och DO behöver ges i uppdrag att utföra fler stickprovskontroller. Alireza Akhondi (C)