ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · H810221 · 2020-12-07 00:00:00 — Interpellation 2020/21:221 Upprätthållande av kollektivtrafikservice av (SD) till Infrastrukturminister (S) Att ha en god tillgång till kollektivtrafik som ej är överbelastad är en förutsättning för att vi ska kunna minska smittspridningen. När pandemin började sprida sig minskade kollektivtrafiken antalet avgångar. Regeringen framhöll att kollektivtrafiken skulle fortsätta som innan pandemin, för att minska smittspridningen. Konsekvensen av kollektivtrafikens fortsatt höga service blev en förlust på . blev klart med fördelningen av de 3 miljarder som regeringen tidigare aviserat som stöd för kollektivtrafiken till följd av inkomstbortfall på grund av pandemin. Problemet är dock att kollektivtrafikens intäktsförlust uppgår till närmare 7,5 miljarder, enligt Svensk Kollektivtrafik. Om regeringen inte skjuter till ytterligare medel för att täcka upp för den förlust kollektivtrafiken gör finns det stor risk att personal som transporterat oss under hela pandemin drabbas av kommande massuppsägningar inom kollektivtrafiken. Med tanke på att vården, som har en enorm upparbetad vårdskuld på grund av prioriteringen av covid-19-patienter under pandemin, och kollektivtrafiken finansieras av samma konkurrerande budget står landets kommuner och regioner inför en svår situation. vill inte ställa regionerna inför valet att välja mellan patienter och kollektivtrafiken. Det är därför i sin höstbudget skjuter till medel till kollektivtrafiken. Dessa extra medel ger full kostnadstäckning så att kollektivtrafiken kan fortsätta ge en fullödig och god service, med full bemanning, som patienterna får den vår de behöver. Med anledning av ovanstående vill jag fråga infrastrukturminister : Hur avser ministern och regeringen att agera för att bidra till att kommuner och regioner ska kunna upprätthålla sin goda samhällsservice rörande kollektivtrafiken, trots ett stort och eftersläpande underskott till följd av coronapandemins begränsningar?
ip · H810222 · 2020-12-07 00:00:00 — Interpellation 2020/21:222 Skatten på avfallsförbränning av (SD) till Finansminister (S) Regeringen har infört en skatt på avfallsförbränning, vagt motiverad med klimathänsyn och strävan 2045. Tidsplanen är att trappa upp skatten till per ton avfall . motsätter sig införandet av en skatt på avfallsförbränning, främst eftersom den inte utgör ett styrmedel mot bättre avfallshantering utan i första hand leder till överföring av pengar till staten. Enligt SOU 2009:12, föreslogs att den dåvarande ”… skatten på förbränning av hushållsavfall avskaffas utan att ersättas med någon annan skatt eller något annat styrmedel. Motiveringen är att skatten inte styr mot de mål som motiverade dess införande”. Men i SOU 2017:83, kan man tvärtom läsa: ”En grundregel för miljöpolitisk styrning är att styrmedel bör sättas in så nära problemkällan som möjligt. En skatt på förbränning av avfall innebär att en skatt införs i slutet av avfallsströmmen, långt ifrån de aktörer som skapar problemen, dvs. de som tillför farliga kemikalier som riskerar att hamna i naturen och som bidrar till förbrukningen av naturresurser. En skatt på förbränning av avfall skulle därför inte påverka beslut om produktdesign eller materialval för att underlätta materialåtervinning, ansträngningar för att sortera ut vissa material etc. Ett annat problem är att allt avfall skulle beskattas lika hårt oavsett avfallets miljöpåverkan och möjlighet till annan behandling än förbränning där det är lämpligare.” Nettoresultatet av regeringens avfallsförbränningsskatt blir en omfördelning av pengar från kommunalt ägda eller kommunalt upphandlade verksamheter till statens kassa, vilket knappast är i samklang med strävan att stödja kommunerna. Med anledning av detta vill jag fråga finansminister : Vilken miljömässig nytta ser ministern med avfallsförbränningsskatten? Vilket finansiellt behov uppstår i kommunerna till följd av att skattemedel skickas från kommunerna till staten?
ip · H810223 · 2020-12-07 00:00:00 — Interpellation 2020/21:223 Avfallsförbränningsskatten av (SD) till Finansminister (S) trädde den nya skatten på avfallsförbränning (2019:1274) i kraft. Lagen syftar till att beskatta det avfall som förs in till en avfallsförbränningsanläggning eller en samförbränningsanläggning. Det material som ankommer till anläggningen vägs och beskattas per ton. Skatten minskas för de ton avfall som sedan förs ut ur anläggningen. Skatten var redan vid införandet omgärdad av problem och kritiserades kraftigt från många håll. Problemen består bland annat av skattens omfattning på avfall och annat material som tas om hand eller används på anläggningen men inte bränns, men även vad gäller dubbelbeskattning av aska som på ett miljövänligare sätt deponeras inom området men trots detta genererar ökade kostnader. Det är kostnader som i slutändan drabbar vanliga konsumenter i form av höjda avgifter utan att ha någon klimatnytta. Dessutom bidrar en ogenomtänkt utformning av skatten till att avfallsföretagen styr om sin verksamhet för att undvika en orimlig skattebörda i stället för att fokusera på miljö- och resursmässig effektivitet. På en skriftlig fråga svarar att hur behovet av förändringar i regelverket ska genomföras bereds inom . Detta alltså trots att uppdrag att utvärdera effekterna av skatten, effekter på utsläppen av växthusgaser, effekter för avfallsflöden, effekter för import och export av avfall samt effekter på omställningen till en cirkulär ekonomi ska vara redovisade . Det är naturligtvis bra att regeringen verkar ha förstått behovet av förändringar i skatten, och det är önskvärt att skatten tas bort eller genomgår en kraftig reformering för att faktiskt öka materialåtervinningen och ge en miljöstyrande effekt exempelvis genom att även omfatta producenterna. Dock är det viktigt att en sådan process är transparent och tydlig. Med anledning av detta vill jag fråga finansminister : Utöver översyn, vilken typ av arbete pågår just nu på för att komma till rätta med de problem som funnits ända sen införandet av skatten?
ip · H810225 · 2020-12-09 00:00:00 — Interpellation 2020/21:225 Barns rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet av (SD) till Statsrådet (MP) I utredningen och svensk rätt (SOU 2020:63), som överlämnades till , går det att läsa om barnets rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet. Det står i artikel 14 att barn har rätt att utöva vilken religion de vill eller ingen alls. Bland annat har utredaren tolkat som att den stöder barns rätt att anta och utöva sina föräldrars religion. I juridiska vägledning framgår att klädsel är något som normalt bestäms av individen själv. Även , , har uttalat sig om diskriminering på grund av religion när det gäller rätten att bära slöja i skolan. DO har i ett beslut uttalat sig om att generella förbud mot heltäckande slöja utan att ta hänsyn till de specifika förutsättningarna för deltagandet inte är tillåtna. ses brott i den så kallade hederns namn som skadliga sedvänjor och grundar sig i att diskriminera och styra en annan individ. Barn som utsätts för hedersförtryck och våld försvarar ofta sina föräldrar, vilket står i strid med hur utredaren har tolkat . Andra delar av kan tolkas som att religiös indoktrinering borde totalförbjudas, men utredaren väljer att bortse helt från detta. Barnets bästa ska komma i första rummet, men ser vi hur föräldrar förutsätter att ett barn har samma religion som föräldrarna själva och att de i många fall kräver att barnet har slöja. Det förekommer redan på förskolenivå. Kommittén nämner vikten av tanke-, samvets- och religionsfrihet, men hur rimligt är det att slöja, niqab, tillåts för barn i låg ålder? Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet : Kommer statsrådet att i den fortsatta hanteringen av utredningen väga in barns rättigheter att själva bilda sig en uppfattning i religiösa frågor, och i vilken utsträckning anser regeringen att föräldrars religion och kultur ska få styra ett barns liv? Delar statsrådet utredningens bedömningar om hur artikel 14.3 om friheten att utöva sin religion eller tro ska inkorporeras i svensk lag? Delar statsrådet utredningens slutsats att svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med innebörden av artikel 14 att barn har rätt att utöva vilken religion de vill, eller ingen alls? Om så inte är fallet, har statsrådet för avsikt att agera för en förändring?
ip · H810226 · 2020-12-09 00:00:00 — Interpellation 2020/21:226 En urholkning av föräldrarollen av (SD) till Statsrådet (MP) Behoven av inkorporering av i svensk rätt relaterat till kan ifrågasättas genom den presenterades utredningen och svensk rätt (SOU 2020:63) som har överlämnats till . Utredningsuppdraget har varit att kartlägga hur svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med rättigheterna i FN:s konvention om barnets rättigheter. Vidare att redovisa hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att få uttrycka sina åsikter och få dessa beaktade tolkas i den praktiska tillämpningen och vilken innebörd de ges inom olika rättsområden. Syftet har varit att ge ett stöd i det fortsatta arbetet med transformeringen av bestämmelser. I utredningen har aspekter kring adoption, vårdnad, boende och umgänge behandlats. Utredningen konstaterar att konventionen i stort sett redan stämmer överens med svensk lag, men att bedömningar av vad som är barns bästa är komplicerat och ska avgöras från fall till fall. noteras det som extra viktigt att barnet hörs och att barnets vilja lyssnas in. När det gäller verkställighet av beslut noteras exempelvis att om barnet motsätter sig verkställigheten kan detta vara avgörande för om den alls ska ske. Det noteras också att rätten ska vägra verkställighet om det är uppenbart att den är oförenlig med barnets bästa. Det skulle kunna uppstå risk med övertolkningar av barnets rätt att komma till tals och till dess vilja. Barn uttrycker inte alltid en fast vilja, utan den kan ändras. Barn kan vara traumatiserade, vilket kan förhindra att viljan eller rätt omständigheter kan komma fram från barnet. Det förekommer även föräldraalienation, där barn påverkas av den ena av föräldrarna till att ha en uppfattning som egentligen inte är barnets egen. Det finns ibland skäl att lyssna in andra än föräldrarna. Men i regel har föräldrar stor vetskap om och månar om sina barns bästa. Föräldrarollen är av avgörande betydelse för familjen och för barns bästa. reserverade sig i betänkande 2017/18:SoU25 mot förslaget till lag om och ansåg att det inte fanns skäl samt föreslog exempelvis i stället att konventionstexten skulle anta formen av en målsättningsbestämmelse. Remissinstanser påtalade osäkerhet med inkorporering, vilket denna utredning också visar på; en större osäkerhet tycks i många fall kunna uppstå, och det kan i stället för att värna barns intressen riskera dessa. Med anledning av ovanstående vill jag fråga statsrådet : Delar regeringen utredningens syn på , och i vilken utsträckning finns behov att framöver ändra hur föräldrar ska lyssnas in, i relation till att barnet lyssnas in, i familjerättsliga ärenden? Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att förhindra att ökade problem med föräldraalienation uppkommer till följd av att barnets uppfattning är mer avgörande? Hur avser regeringen att förhindra urholkning av föräldrarollen relaterat till att barnets vilja kan avgöra verkställighet i familjerättsliga mål?
ip · H810227 · 2020-12-09 00:00:00 — Interpellation 2020/21:227 Regeringens hantering av EU-direktivet om minimilöner av (SD) till Arbetsmarknadsminister (S) föreslår ett direktiv om minimilöner. Den svenska modellen för lönesättning står därmed inför ett allvarligt hot. De länder som sätter löner genom partsförhandlingar föreslås få ett slags mjukt undantag, och lönerna ska bara regleras av EU i de länder som redan har lagstadgat om minimilön. Detta är dock långt ifrån en vattentät garanti. EU-rättsakter får sin verkliga utformning då de tolkas av , och oväntade utfall på detta område har förekommit . För att stoppa direktivet i rådet behöver ungefär en tredjedel av medlemsländerna rösta emot. I finns inte heller någon förståelse för den svenska modellen, och ändringsförslag från om att undanta från arbetsrättslig lagstiftning har fått mycket lite gehör. Majoriteten i tenderar att fokusera på resultat med lite tanke på negativa konsekvenser för enskilda stater. Majoritetens missriktade välvilja riskerar att leda till ändringsförslag om att direktivet ska omfatta fler, och till att det redan mjuka undantaget vattnas ur ytterligare. Situationen för är prekär. Med anledning av detta vill jag fråga arbetsmarknadsminister : Är ministern beredd att acceptera undantaget så som det är formulerat i kommissionens förslag? Ser ministern en risk för att direktivet kommer att tolkas av på ett för negativt sätt, och vad kommer ministern i så fall att göra för att minska den risken? Ser ministern en koppling mellan den sociala pelaren och kommissionens förslag, och hur kommer ministern i så fall att agera för att förhindra framtida negativa konsekvenser av den sociala pelaren?
ip · H810230 · 2020-12-10 00:00:00 — Interpellation 2020/21:230 Kommuners medverkan till ofrivillig bosätttning i en annan kommun av (KD) till Statsrådet (S) Att en kommun uppmanar socialt utsatta att flytta trots att de inte vill, eller ställer krav på en flytt som villkor för ekonomiskt stöd, kallas för social dumpning. Detta sätt att agera har blivit allt vanligare i . Enligt en kartläggning som Statskontoret gjort svarade av de 191 kommuner som deltog att de tagit emot nya invånare som har fått hjälp av sin tidigare hemkommun att flytta. I de flesta fall är det små kommuner i glesbygd som drabbas. Exempel på kommuner som drabbats är , , och . I UNT säger , enhetschef på och familjeomsorgen för vuxna i : "I storstadskommunerna ser vi ofta att nyanlända personer får tillfälliga bostadskontrakt i . När de kontrakten sedan går ut har vi märkt att det är väldigt många som har fått hjälp att söka sig till ." Enligt Statskontoret är det vanligt att utsatta uppmanas att flytta från rika kommuner med bostadsbrist till fattiga kommuner med överskott av bostäder. De konstaterar att det vanligaste är att den kommun som tar emot nya invånare som har behov av ekonomisk hjälp har låga skatteinkomster och hög arbetslöshet. Enligt utredningen är det fyra grupper som utsätts för så kallad aktiv medverkan, nämligen nyanlända, personer med missbruk eller andra sociala problem, strukturellt hemlösa och personer i behov av skyddat boende. De bostäder som de nyinflyttade får genom aktiv medverkan är ofta belägna utanför tätorten, med sämre kommunikationer och längre till skola och annan samhällsservice. Möjligheten att få ett arbete är också ofta begränsad. Detta leder till sämre möjligheter att etablera sig i samhället, konstaterar . Flera kommunföreträdare förklarar att barnen riskerar att bli de stora förlorarna genom de upprepade flyttar som aktiv medverkan kan innebära, bland annat då upprepade skolbyten försämrar till exempel skolprestationerna. Den viktigaste faktorn bakom aktiv medverkan är bostadsbristen i många kommuner, men enligt Statskontoret kan det ”även finnas ekonomiska motiv bakom”, även om det är ”tveksamt om någon kommun öppet skulle erkänna detta”. Statskontoret föreslår nu att får i uppdrag att tydliggöra för kommunerna att de inte har rätt att ställa som krav för fortsatt försörjningsstöd att berörda personer söker bostad utanför den egna kommunen eftersom det strider mot socialtjänstlagen. Man föreslår att länsstyrelserna får i uppdrag att verka för samarbete mellan kommuner i respektive län för att motverka social dumpning. Statskontoret föreslår vidare att regeringen inför lättnader i sekretessbestämmelserna. För ett växande antal kommuner är det nu angeläget att dessa åtgärder snabbt kommer på plats. Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet : Vilka åtgärder avser regeringen att vidta med anledning av Statskontorets rapport?
ip · H810231 · 2020-12-10 00:00:00 — Interpellation 2020/21:231 Konkurser med anledning av pandemin av (M) till Näringsminister (S) har inom ramen för sin företagarpanel ställt frågor om företagens finansiering och likviditet under den pågående pandemin. Svaren är dystra . Fyra av tio svarar att de har finansierings- eller likviditetsproblem i företaget, och lika många svarar att de har ett minskat eget kapital . Ett av tio företag svarar att deras eget kapital har minskat med minst hälften. Den kanske mest oroande siffran är att drygt hälften av företagen uppger att de inte klarar sig längre än till utan kapitaltillskott. riskerar alltså att stå inför en konkursvåg om pandemin fortsätter över och ingenting aktivt görs från statens sida. Med hänvisning till ovanstående vill jag fråga näringsminister : Vilka åtgärder är ministern beredd att vidta för att undvika att vi kommer att se ett ökat antal företag som går i konkurs på grund av den pågående pandemin?
ip · H810232 · 2020-12-10 00:00:00 — Interpellation 2020/21:232 Förebyggande av könsstympning och barnäktenskap av (SD) till Statsrådet (MP) Olika typer av rapportering pekar på att antalet barn som är könsstympade och antalet barnäktenskap samt inofficiella barnäktenskap har ökat i . Det innebär att jämställdheten och den typ av barnrätt vi vill ha i har minskat. Att barnens rätt har minskat innebär ett stort misslyckande och ett svek mot barnen i samt även för kvinnor. Det är i störst utsträckning flickor och unga kvinnor som utsätts för hedersproblematik och hedersrelaterade brott. larmade hjälporganisationer om att könsstympning och barnäktenskap ökar i , och till följd av coronapandemin, där isolering sker och skolor stängs. Skolan fungerar där till stor del som skydd för flickor. Vanor i länder där flickor råkar ut för könsstympning, övergrepp och att de i tidig ålder blir bortgifta, förs i stor utsträckning vidare till . Detta har ökat jämfört med tidigare i och med den omfattande migrationen till . Även om skolstängningar i inte varit lika omfattande som i en del andra länder har isoleringen i hemmen ökat även i . Flickor i familjer där sedvänjor förekommer vilka avviker från svenska normer riskerar alltså att befinna sig i utsatthet. Hur ska dessa typer av problem i kunna avhjälpas och stöd ges om kunskap inte finns om storleken och typen av problem, eftersom ingen kartläggning? Frågan uppstår också hur regeringen ser på flickors utsatthet i , inom familjer där avvikande vanor råder kring flickors rätt. Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet : Avser statsrådet att verka för en kartläggning av förekomsten av könsstympning och barnäktenskap i ? Avser statsrådet att verka för ökat stöd till dem som berörs, för att undvika könsstympning och barnäktenskap i , och i så fall hur?
ip · H810233 · 2020-12-10 00:00:00 — Interpellation 2020/21:233 Uppgifter om kränkande behandling i Försvarsmakten av (M) till Försvarsminister (S) Väst visar 2020 en granskning av jägarutbildningen på K3 i . I reportaget vittnar rekryter om befäl som mobbar, bestraffar och till och med använder våld. Det framkommer också i granskningen vittnesmål om sexism, maktmissbruk och en tystnadskultur. SVT har pratat med 44 av 239 killar och tjejer som utbildades på jägarutbildningen. Av dessa 44 har 37 upplevt kränkande kommentarer från sina befäl, 31 har upplevt mobbning och maktmissbruk från sina befäl och 17 har upplevt våld från sina befäl. Efter Västs granskning meddelar regementschefen att ytterligare en utredning tillsätts. Om den visar på brottsliga handlingar kommer dessa att polisanmälas. Arméchefen har också varit tydlig i frågan och sagt att de som ägnar sig åt trakasserier inte är välkomna i organisationen. För bara precis gjorde över 1 700 kvinnor inom försvarsmakten ett upprop ”givakt och bitihop” Det handlade om kränkningar och övergrepp i sviterna av metoo. I uppropet #givaktochbitihop på delade kvinnorna med sig av sina egna erfarenheter av bland annat våldtäkter, mobbning och sexistiska kommentarer. Den här typen av ageranden är helt oacceptabla, det säger också vår överbefälhavare. har Försvarsmakten jobbat hårt med att öka jämställdheten och minska kränkande särbehandling men ändå har de inte lyckats komma till rätta med det här. Därför vill jag ställa följande frågor till försvarsminister : Avser försvarsministern att vidta några åtgärder för att förbättra situationen för rekryterna på K3 i ? Kan ministern göra något för att säkerställa att myndigheten utreder dessa händelser ordentligt och därefter vid behov vidtar åtgärder så att problemen inte fortlöper? Har ministern några planer på att agera för att förbättra organisationskulturen inom Försvarsmakten? Är ministern nöjd med det jämställdhetsarbete som pågått inom Försvarsmakten?
ip · H810235 · 2020-12-14 00:00:00 — Interpellation 2020/21:235 Punktskatten på plastartiklar av (SD) till Finansminister (S) Näringslivet har drabbats hårt som en konsekvens av pandemin. Svenska bolag som är beroende av globala värdekedjor såg initialt en brist på insatsvaror, men hårdast drabbad har besöksnäringen varit. Detta dels till följd av de åtgärder som vidtagits för att begränsa smittspridningen, dels de generella förändringarna i rörelsemönster och beteende. Efter en del om och men lyckades oppositionen i pressa fram en rad stödåtgärder från regeringen, och därefter har flertalet av åtgärderna förlängts. Dessa har naturligtvis varit välbehövda, och har stått bakom samtliga. kan det konstateras att regeringens stödåtgärder har varit både senfärdiga och snåla i relation till de mer generösa stödåtgärder som snabbt kom på plats i en rad andra jämförbara länder. Efter en tillfällig och begränsad återhämtning inom handeln och besöksnäringen tilltog smittspridningen på nytt och ännu hårdare restriktioner infördes. Att begränsa sällskap till högst åtta personer och att sätta stopp för alkoholförsäljning – produkten med högst vinstmarginal i branschen – slog naturligtvis stenhårt mot restaurangnäringen. För många näringsidkare kommer det sannolikt att vara spiken i kistan, detta trots att de innan pandemin var både livsdugliga och hade som vana att spara i ladorna. Dessa åtgärder vidtogs naturligtvis inte för att sätta käppar i hjulet för en enskild näring utan för att begränsa den tilltagandande smittspridningen. skulle den cyniska kunna påstå att det kanske åtminstone delvis syftade till att regeringen önskade visa handlingskraft och att det egentligen var symboliska åtgärder. Detta mot bakgrund av att det var besöksnäringen som drabbades av begränsningar medan andra delar av samhället fortlöper som vanligt. Kritiken mot åtgärderna hade dock sannolikt uteblivit ifall de ackompanjerats av rigorösa stödåtgärder som kompensation för de uteblivna intäkterna. Mitt i denna kris för branschen fortsätter regeringen med implementeringen av den kritiserade punktskatten på plastartiklar (SOU 2020:48). Förslaget är nu ute på remiss, men skulle det bli verklighet skulle thaimatlådor, take away-kaffemuggar, plasttallrikar med mera beläggas med punktskatter i intervallet tre till . Förutom att utgöra ännu en symbolskatt utan märkbar förbättring för miljön ter sig skatten djupt feltajmad mot bakgrund av pågående pandemi. I då restaurangnäringen går på knäna och gör sitt yttersta för att ställa om genom att erbjuda take away i alla dess former – allt från klassisk take away-lunch till matpåsar för konsumenten att färdigställa i hemmet – skulle dessa punktskatter utgöra ett ytterligare slag i ansiktet. Mot bakgrund av detta vill jag fråga finansminister : Avser ministern att gå vidare med förslaget som tänkt, även om vid tiden för implementeringen fortfarande befinner sig i en pandemisituation? Avser ministern att vidta några åtgärder för att förändra förslaget efter remissrundan?
ip · H810236 · 2020-12-14 00:00:00 — Interpellation 2020/21:236 Effekter av migrationen av (SD) till Statsrådet (MP) Under en partiledardebatt i mitten av 2015 påstod statsministern att asylinvandringen kommer att innebära en ekonomisk förtjänst för samhället ”lite längre fram”. Detta utan att nämna vad ”lite längre fram” betyder i praktiken eller ge något vetenskapligt stöd för påståendet. Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet : Står regeringen fast vid det påståendet, och vad avses i så fall med ”lite längre fram”? Vilket vetenskapligt stöd för påståendet kan statsrådet presentera? Hur kommer statsrådet att arbeta för att de offentligfinansiella effekterna av migrationen blir bättre utredda?