frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — I Hjälpmedelsguiden ingår även beställningsportaler för förskrivarna samt verktyg för uppföljning. Hjälpmedelsguiden infördes efter beslut i hälso- och sjukvårdsut- skottet, ett tidigare utskott under hälso- och sjukvårdsnämnden, LS 0311– 2922, införande Hjälpmedelsguiden, se bilaga 3. För uppdraget bildades en projektgrupp samt en styrgrupp bestående av politiker och tjänstemän där styrgruppen fastslog projektgruppens förslag till förskrivningskriterier och riktlinjer i den kommande Hjälpmedelsguiden. Hälso- och sjukvårdsnämn- den beslutade , HSN 0701–0011 Hanteringsordning vid förändringar i Hjälpmedelsguiden, hur förändringar i Hjälpmedelsguiden ska hanteras, se bilaga 4. Denna hanteringsordning gäller . H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Handläggningen av inkommande frågor från anmälaren har besvarats via mejl med hänvisningar till regelverket i Hjälpmedelsguiden. Svar på begäran om utlämnande av grundbeslut, LS 0311–2922 Införande Hjälp- medelsguiden, se bilaga 3, samt beslutet HSN 0701–0011, Hanteringsord- ning vid förändringar i Hjälpmedelsguiden, se bilaga 4, har dock förbisetts av handläggaren, vilket är beklagligt. Förtydligandet i Hjälpmedelsguiden av förskrivningskriterier från lip- ödem till lipolymfödem hanterades enligt den hanteringsordning som tagits beslut om i HSN , HSN 0701–0011, Hanteringsordning vid för- ändringar i Hjälpmedelsguiden, se bilaga 4. Beslutet reglerar att ändringar i för förskrivning vilka är av principiell betydelse för brukarna eller som medför väsentliga kostnadsförändringar ska beslutas av hälso- och sjukvårdsnämnden. Likaså ska ändringar av behovstrappornas kon- struktion och innehåll samt beslut om vilka hela produktgrupper som ska tillhandahållas av Region , respektive vilka hela produktgrupper som ska klassas som egenvård beslutas av hälso- och sjukvårdsnämnden. Övriga förändringar beslutas av hälso- och sjukvårdsförvaltningen. Förtyd- liganden, som de här aktuella, ingår inte i beslut för nämnden utan hand- läggs av tjänstemän på hälso- och sjukvårdsförvaltningen. När termen lipödem skrevs in i Hjälpmedelsguiden var det ett förtydligande att förskrivningskriterierna för kompressionsmaterial vid lymfödem även gäller när lymfödemet är på grunderna av diagnosen lipödem. Diagnosen lipödem är i sig själv inte kriterier för förskrivning. För att detta inte skulle fortsätta att missförstås av såväl förskrivare som bru- kare, förtydligades detta senare till lipolymfödem. Det här aktuella förtyd- ligandet där termen ”lipödem” ändrades till ”lipolymfödem” är inte i Hjälp- medelsguidens allmänna del utan i behovstrappan där det anges vilka kri- terier som föranleder förskrivning av hjälpmedel. Att det är ett förtydli- gande innebär att det inte ledde till någon materiell förändring av förskriv- ningskriterierna. Hjälpmedel beviljades inte för enbart lipödem innan för- tydligandet heller. I Hjälpmedelsguiden finns reglerat vilken ISO-kod ett hjälpmedel kan förskrivas under, vilket också ger en hänvisning till vilket tillstånd som av- Kompressionsmaterial ligger under ISO-kod 06 Hjälpmedel vid cirku- lationsbehandling med beskrivningen hjälpmedel för att underlätta cirku- lationen genom passivt eller aktivt tryck. skrivas för att underlätta cirkulationen. Att texten i Hjälpmedelsguiden för- tydligades med information om att det inte går att förskriva kompressions- material för smärta genomfördes för att informera och tydliggöra gällande regler. I Region kan endast TENS förskrivas för smärta – inga andra hjälpmedel. Även här är det alltså inte fråga om någon ändring i ma- teriellt hänseende utan endast ett förtydligande av förskrivningskriterier som gällde även tidigare. För att kunna följa förändringar som sker i Hjälpmedelsguiden registre- ras alla textförändringar i dess webbhanteringssystem. Detta gäller oavsett om det endast är ett förtydligande eller förändringar i kriterier. När det end- ast är förtydligande som görs på Hjälpmedelsguidens sidor vad gäller t. ex. förskrivningskriterier, såsom i här aktuellt ärende, dokumenteras detta inte alltid separat, då ingen förändring av kriterier är gjord. Regionens bedömning är att förtydliganden i Hjälpmedelsguiden har hand- lagts enligt beslutet HSN 0701–0011, Hanteringsordning vid förändringar i Hjälpmedelsguiden, se bilaga 4, samt i enlighet med praxis på hälso- och sjukvårdsförvaltningen. Det är som framgått ovan inte fråga om några ma- teriella förändringar och därmed inte heller fråga om ärenden som rör myn- dighetsutövning mot enskilda av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt som inte kan delegeras enligt 6 kap. 38 § kommunallagen. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Nämnda förtydliganden ses som verkställighet. Dock kan myndigheten konstatera att dokumentation av alla förtydliganden och förändringar i Hjälpmedelsguiden ska utvecklas och arbetas in i hälso- och sjukvårdsför- valtningens rutiner. Detta innefattar såväl intern dokumentation som extern information till förskrivare för att tydliggöra vad förändringen av text i Hjälpmedelsguiden innebär. Regionen konstaterar också att anmälarens begäran om utlämning av grundbeslutet för Hjälpmedelsguiden LS 0311–2922 samt beslutet HSN 0701–0011, Hanteringsordning vid förändringar i Hjälpmedelsguiden, se bilaga 4, trots upprepade förfrågningar inte har lämnats ut, vilket naturligt- vis inte är acceptabelt. Självfallet eftersträvar förvaltningen att samtliga ut- lämnande ärenden hanteras korrekt och Regionen beklagar det inträffade. Regionen måste fortsättningsvis se till att hanteringen sker inom uppställd tid för att efterkomma såväl lagstiftningens krav i tryckfrihetsförordningen, offentlighets- och sekretesslagen, som förvaltningens interna rutiner. Berörd befattningshavare har getts tillfälle att lämna synpunkter och fått ta del av Region remissvar. AA kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO följande: Ärendet rör handläggningen av en ändring eller ett förtydligande av de riktlin- jer för hjälpmedelsförskrivning som Region har tagit fram för för- skrivare i regionen. De brister som har gjorts gällande är att det inte har fattats något skriftligt beslut om ändringen, att det inte har tagits fram något underlag, att ärendet inte har fått delegeras enligt 6 kap. 38 § kommunallagen (2017:725), KL, att det inte finns någon giltig delegation, att beslutet även om det är att anse som ett verkställighetsbeslut ska dokumenteras enligt delegationsord- ningen, vilket inte har skett i detta fall, samt att ändringen skapar osäkerhet om huruvida förskrivning kan ske till lipödempatienter, vilket leder till olika be- handling. Ärendet rör även handläggningen av AA:s begäran om att ta del av vissa handlingar. Regioner ska enligt 8 kap. 1 § och 7 § första stycket 2 hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) tillhandahålla bl.a. hjälpmedel för personer med funktionsnedsätt- ning som är bosatta inom regionen. För att klargöra för förskrivare hur behoven ska prioriteras och vilka hjälp- medelsbehov som Region ska tillgodose har regionen tagit fram Hjälpmedelsguiden som är ett webbaserat förskrivningsstöd. Hur ändringar i denna får göras regleras i en hanteringsordning, Hanteringsordning vid föränd- ringar i Hjälpmedelsguiden, som har beslutats av hälso- och sjukvårdsnämn- den. Enligt denna ska ändringar i den allmänna delen (ramverket), ändringar av behovstrappornas konstruktion och innehåll samt beslut om vilka hela produkt- grupper som ska tillhandahållas av regionen respektive klassas som egenvård H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D underställas hälso- och . Övriga ändringar ska en- ligt hanteringsordningen beslutas av förvaltningen. Den ändring eller det förtydligande som har gjorts i det aktuella fallet har enligt hälso- och sjukvårdsnämnden kunnat göras av en anställd eftersom det har varit fråga om verkställighet och därmed inte ett beslut enligt kommunal- lagens mening. I kommunallagen finns, till skillnad från i viss speciallagstiftning, inga be- stämmelser som ger de anställda någon självständig beslutanderätt (prop. 2016/17:171 s. 207). Grundtanken är i stället att det i en politisk organisation är de förtroendevalda som fattar de strategiska och övergripande besluten, vil- ket hänger samman med att det yttersta ansvaret också vilar på den politiska ledningen (prop. 2016/17:171 s. 207). De anställda är inte demokratiskt valda och kan inte stå till svars inför väljarna. Förutom när det gäller ärenden av prin- cipiell beskaffenhet eller annars av större vikt får fullmäktige uppdra åt en nämnd att i fullmäktiges ställe besluta i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden (5 kap. 1 och 2 §§ KL). Nämnden får i sin tur uppdra åt bl.a. en anställd att besluta i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden utom i de fall som avses i 6 kap. 38 § KL (6 kap. 37 § och 7 kap. 5 § KL). Förbud mot delegering enligt den bestämmelsen gäller bl.a. för beslut i ärenden som avser verksam- hetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet och ärenden som rör myndig- hetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Avsikten med den utvidgning av det delegeringsbara området som tillkom i och med införandet av kommunallag var att ärenden som rörde den ”inre verksamheten” skulle kunna delegeras i större utsträckning, medan det ansågs finnas skäl att behålla en restriktiv syn på delegering av rätts- förhållanden gentemot enskilda, särskilt om de rörde myndighetsutövning (prop. 2016/17:171 s. 103). Enligt praxis får anställda i kommuner och regioner dock fatta beslut som är av rent verkställande eller förberedande art (prop. 2016/17:171 s. 204). Sådana beslut kan inte överklagas och behöver därför inte protokollföras särskilt eller anmälas till nämnden (7 kap. 8 § KL och 13 kap. 2 § 2 KL). Med beslut av verkställande art avses enligt förarbetena (prop. 2016/17:171 s. 204) beslut där det inte finns utrymme för självständiga bedömningar, t.ex. i fråga om avgifts- debitering enligt en fastställd taxa. Sådant beslutsfattande sker inte med stöd av delegation utan följer i stället av den arbetsfördelning mellan de förtroende- valda och de anställda som måste finnas för att den kommunala verksamheten ska kunna fungera (prop. 1990/91:117 s. 204). har i rättsfallen HFD 2011 ref. 7 och RÅ 2006 ref. 78 uttalat att utrymmet för vad som är rent verkställande eller förbe- redande ska tolkas restriktivt och att beslut som kräver att det görs en helhets- bedömning eller individuell bedömning inte är av rent verkställande art. Att tolkningen ska vara restriktiv framgår också av JO:s praxis (se bl.a. JO 2004/05 s. 353 och JO 1995/96 s. 412). Någon ändring i fråga om anställdas beslutsfattande och vad som avses med beslut av verkställande art gjordes inte vid införandet av den nuvarande kom- munallagen som trädde i kraft (prop. 2016/17:171 s. 209). 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D När det gäller dokumentation av beslut i en region framgår av 6 kap. 35 § KL att protokoll ska föras vid sammanträden. Hur protokoll ska föras re- gleras huvudsakligen genom hänvisning till reglerna om fullmäktiges protokoll i 5 kap. KL. För sådana beslut som har fattats med stöd av delegation och som inte ska anmälas till nämnden framgår av 6 kap. 40 § och 7 kap. 8 § KL att dessa ska protokollföras särskilt om de kan överklagas enligt bestämmelserna om överklagande i 13 kap. KL. Beslut som är av rent verkställande art får enligt 13 kap. 2 § 2 inte överklagas. För det fall den aktuella ändringen eller förtydligandet av för vilka besvär kompressionsbandage kan förskrivas har varit av verkställande art har det så- lunda inte funnits något särskilt krav på delegation eller dokumentation av be- Bedömning i det aktuella ärendet Enligt den tidigare lydelsen av Region riktlinjer kunde kompres- sionsbandage förskrivas till brukare med ett långvarigt sjukdomstillstånd där sjukvårdsinsatser utfördes efter instruktion av sjukvårdspersonal och som hade Efter ändringen krävdes fortfarande att sjukdomstillståndet var långvarigt och att sjukvårdsinsatser utfördes efter instruktion av sjukvårds- personal, men brukarna skulle i stället för lipödem ha diagnosen lipolymfödem. Efter ändringen föreskrevs också att kompressionsmaterial inte kunde förskri- vas för smärta. Av landstings fokusrapport Lipödem framgår att li- polymfödem är det sista stadiet av lipödem (stadium 4) och innebär att perso- nen har lipödem med lymfödem (se angiven fokusrapport s. 12). rapport framgår att ett specifikt symtom vid lipödem är smärta (s.10). Eftersom lipolymfödem är den svåraste formen av lipödem innebär änd- ringen eller förtydligandet att endast de patienter som har nått detta stadium kan få kompressionsbandage enligt riktlinjernas lydelse. Att endast de patienter med lipödem som också har utvecklat lymfödem skulle vara berättigade till kompressionsbandage är något som inte har kunnat utläsas av riktlinjernas ti- Det framgår av såväl anmälan som nämndens remissvar att flera förskrivare uppenbarligen inte heller har uppfattat det så. gjordes har enligt min mening otvivelaktigt inneburit en inskränkning av anta- let personer som kan få en sådan förskrivning. Ändringen är därför att betrakta just som en ändring. Tillägget att kompressionsmaterial inte kan förskrivas för smärta är otydligt och kan uppfattas som att patienter som främst besväras av smärta på grund av lipödem, oavsett stadium, inte är berättigade till förskrivning av kompressions- Det bör därför på motsvarande sätt som ändringen beträffande diag- noser betraktas som en ändring av tidigare föreskrifter. Det förhållandet att änd- ringarna enligt remissvaret inte var avsedda att medföra någon medveten för- ändring leder inte till någon annan bedömning. Frågan är då om dessa ändringar är beslut av verkställande art eller inte. Mot bakgrund av den tidigare redovisningen av rättsläget i fråga om beslut av verkställande art drar jag följande slutsatser om den aktuella ändringen. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Hjälpmedelsguiden finns övergripande bestämmelser för förskrivningen av hjälpmedel i regionen. Därutöver finns detaljerade regler i en behovstrappa som anger hjälpmedel utifrån olika behov och som mer detaljerat beskriver för vem hjälpmedel kan förskrivas. De mer övergripande bestämmelserna har inte ändrats. Icke desto mindre har ändringen av de mer detaljerade reglerna påver- kat i vilken utsträckning enskilda kan få kompressionsbandage subvention- erade från regionen. Vilka sjukdomstillstånd som kan berättiga till sådana hjälpmedel är inte något som direkt följer av de övergripande kriterier som nämnden har beslutat om. Utformningen av de mer detaljerade förskrivnings- reglerna innefattar således en självständig bedömning. Det har därmed inte va- rit fråga om ett sådant beslut av verkställande art som anställda inom en region kan fatta utan delegation. Delegation behövs även om syftet är att genomföra ett övergripande beslut av nämnden i sin helhet (se JO 1995/96 s. 412). Av den hanteringsordning som hälso- och sjukvårdsnämnden har beslutat om avseende förändringar i Hjälpmedelsguiden framgår att andra ändringar än de mer övergripande får beslutas av ”förvaltningen”. Jag finner i det här ärendet inte skäl att invända mot delegeringen av beslutanderätten i sig eller det sätt på vilket den har skett. Däremot ställer jag mig mycket tveksam till om delega- tionen kan anses godtagbar med hänsyn till att delegation har getts till hela förvaltningen och det således inte klart framgår till vilken eller vilka befatt- ningshavare beslutanderätten har delegerats. Oavsett om delegation ges genom en sedvanlig delegationsordning enligt bestämmelserna i kommunallagen eller på något annat sätt, t.ex. genom en chefsinstruktion, bör det kunna krävas att det framgår till vilken befattningshavare en viss beslutanderätt har delegerats (se HFD 2016 ref. 28). Giltigheten av hälso- och sjukvårdsnämndens delega- tion med stöd av den angivna hanteringsordningen kan därför enligt min mening starkt ifrågasättas. Oavsett hur det förhåller sig med giltigheten av delegationen i sig har hälso- och sjukvårdsnämnden inte ens påstått att handläggaren i det aktuella fallet, som varken är avdelningschef eller enhetschef, genom delegation skulle ha haft behörighet att fatta beslut om ändringar i Hjälpmedelsguiden. Nämnden tycks i stället ha utgått från att ändringen är att betrakta som ett verkställande beslut. Denna, enligt mitt tidigare framförda resonemang, felaktiga utgångspunkt har fått till följd att något regelrätt och dokumenterat beslut inte har fattats. Brister av sådant slag kan bl.a. innebära att allmänhetens insyn försvåras och att gil- tigheten av fattade beslut kan komma att starkt ifrågasättas (jfr HFD 2011 not. 56 med där anmärkta rättsfall). förtjä- nar kritik för den bristfälliga hanteringen. Utlämnande av allmän handling Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen, TF). Den som öns- kar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D kopia av handlingen (2 kap. 16 § TF). En sådan begäran ska behandlas skynd- samt. JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas som framställningen har gjorts. Någon eller några da- gars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om en handling får lämnas ut. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkom- ligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material. För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], OSL). Den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran. Myndighetens avslagsbeslut får överklagas till kammarrätten (2 kap. 19 § första stycket TF och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL). Av utredningen i ärendet framgår att AA vid upprepade tillfällen har begärt att få ta del av det beslut som låg till grund för den aktuella ändringen i Hjälp- medelsguiden inklusive uppgift om beslutsfattare och datum för beslutet, un- derlaget till stöd för beslutet, grundbeslutet avseende riktlinjerna, gällande de- legationsordning m.m. Vissa handlingar eller uppgifter lämnades till henne ef- ter en eller ett par förfrågningar, medan grundbeslutet och det underlag som visar stöd för beslutsfattandet (hanteringsordningen) överlämnades först , efter det att JO hade anmodat regionen att yttra sig över anmä- lan. Det hade då gått cirka efter AA:s begäran. En sådan tidsut- dräkt är givetvis helt oacceptabel. Jag finner det vidare anmärkningsvärt att handläggaren felaktigt har uppgett att det inte fanns något grundbeslut om riktlinjerna, utan att ta reda på hur det faktiskt förhöll sig med den saken. Hon har inte heller på det sätt som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen informerat AA om möjligheten att begära myndig- hetens prövning för att få ett skriftligt beslut som kan överklagas. Det är väsentligt att offentliga myndigheter har ändamålsenliga rutiner och ser till att personalen har tillräckliga kunskaper om regelverket för att grundla- gens krav i fråga om utlämnande av allmänna handlingar ska kunna upprätthål- las. förtjänar kritik för den bristande hand- läggningen även i denna del. Jag förutsätter att myndigheten ser över sina ruti- ner i det avseendet. De synpunkter som AA har framfört i övrigt föranleder ingen ytterligare utredning eller kommentar från min sida. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Närståendes behörighet att anmäla klagomål till (Dnr 368-2019) Beslutet i korthet: I en anmälan till Inspektionen för vård och omsorg () klagade en förälder till en vuxen patient på den medicinska vård som patienten hade fått. Sedan hade vidtagit vissa utredningsåtgärder inkom patientens hustru, tillika gode man, med en skrivelse till och anförde att hon inte ville att klagomålen skulle utredas. beslutade därefter att avskriva ärendet från vidare handläggning. har i sitt yttrande till JO förklarat att patientens hustru bedömdes vara närmast närstående till patien- ten och därmed behörig att anmäla klagomålen. ChefsJO uttalar att den tillämpliga bestämmelsen i patientsäkerhetslagen måste anses innebära att , i fall där patienten inte själv kan anmäla saken, ska pröva klagomål efter anmälan av en person som bedöms vara närstående till patienten. Som bestämmelsen är utformad kan anmälarens behörighet i sig knappast påverkas av det förhållandet att en annan när- stående har en avvikande uppfattning om klagomålen i sak. Någon särskild rangordning av de närstående finns inte angiven i patientsäkerhetslagen och chefsJO bedömer inte heller att förarbetsuttalandena till den aktuella be- stämmelsen ger något stöd för en sådan tillämpning. ChefsJO anser tvärtom att förarbetena ger uttryck för att kretsen av behöriga anmälare kan omfatta flera olika personer. kritiseras för hur myndigheten har tillämpat den aktuella bestämmelsen. får även kritik för bristfällig motivering av det aktuella beslutet. I en anmälan som kom in till JO framförde AA klagomål mot Inspektionen för vård och omsorg (). Hon anförde bl.a. följande: Hon ansåg att det fanns brister i den medicinska vården av hennes vuxne son och anmälde detta till . Ärendet hos avskrevs dock med moti- veringen att patientens gode man, tillika hustru, inte ville att anmälan skulle utredas. ansåg att patienten, genom sin gode man, fick anses vara den som kunde göra anmälan till . Enligt AA:s mening finns det dock inget förhål- lande som är mer närstående än det mellan en mor och hennes barn. Handlingar i ärendet hos hämtades in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att AA i sin anmälan till hade angett att hon var närstående till den patient som klagomålen avsåg och att patienten hade nedsatt besluts- förmåga. beslutade att avskriva ärendet från vidare handläggning med följande motivering: God man till patienten, tillika patientens maka, har inkommit med en skri- velse till där hon uppger att hon inte vill att det framförda klagomålet avseende patientens hälso- och sjukvård ska utredas. Patienten, genom sin gode man, får anses vara den som kan göra anmälan till . 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D därför beslutat att avskriva ärendet från vidare handläggning enligt 7 kap. 10 § PSL. Anmälan remitterades därefter till för yttrande. JO ställde i samband med detta vissa frågor till , vilka framgår av myndighetens yttrande. I sitt re- missvar anförde , genom chefsjuristen, bl.a. följande: JO har anmodat att yttra sig över vad som framförts i anmälan rörande IVO:s formella hantering av anmälarens klagomål. Av yttrandet bör särskilt framgå hur hanterar klagomål från andra personer än den patient som saken gäller, vilka avvägningar myndigheten gör avseende de formella för- utsättningarna som uppställs för att få anmäla klagomål till , om gör en bedömning av patientens möjligheter att själv anmäla saken vid kla- gomål från någon annan än den patient som saken rör, samt hur han- terar situationer där närstående till patienten har olika uppfattningar i frågan om utredning av ett klagomål ska ske. Yttrandet ska också innehålla en re- dogörelse för handläggningen, relevant lagstiftning samt myndighetens be- dömning av handläggningen i det aktuella ärendet. Med anledning av JO:s remiss har underlag hämtats in från avdelning sydväst som handlagt ärendet. Det har inte varit möjligt att inhämta syn- punkter från berörda befattningshavare eftersom de är anställda i myndigheten.