frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — Enligt 6 kap 2 § regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. 5 kap. hälso- och sjukvårdslagen innehåller bestämmelser om hur hälso- och sjukvården skall organiseras och bedrivas. Enligt 5 kap. 1 § HSL skall hälso- och sjukvårdsverksamhet bedrivas så att kraven på god vård uppfylls enl. 6 kap. 1 §. Patientsäkerhetslagen stadgar att hälso- och sjukvårdspersonalen skall utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfaren- het. Diskrimineringslagen syftar till att motverka diskriminering och främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell lägg- ning eller ålder. Enligt behandlingsrekommendationer om läkemedel vid adhd ska drogfrihet säkerställas inför läkemedelsbehandling. Med hän- syn till läkemedlens verkningsmekanismer måste risken för allvarliga bi- verkningar vid kombination med droger, skadligt bruk och beroende samt felaktig användning (till exempel spridning) värderas före och under be- handling. Det är av största vikt att vården så långt som möjligt genomförs i samråd med patienten, och att patienten visas omsorg och respekt. Personalen ska enligt 3 kap. l § patientlagen (2014:821) ge individuellt anpassad information till patienten om att urinprov krävs enligt såväl Lä- kemedelsverkets behandlingsrekommendationer, besluts- stöd om läkemedelsbehandling hos barn och vuxna, samt de riktlinjer som gäller för , . Sjukvårdsområdet bedömer att kravet på urinprov och sättet som detta sker på är nödvändigt och rättsenligt för att kunna ge medicinen och garan- tera patientens hälsa. Det är fråga om frivillig vård, där patienten fritt får ta ställning till be- handlingen och den provtagning som krävs för att kunna ge behandlingen på ett patientsäkert sätt. Det är därmed inte fråga om ett påtvingat kroppsligt ingrepp i regeringsformens mening. Urinprov krävs för alla patienter som erbjuds behandling med denna typ av läkemedel, oavsett diagnos. Kravet på urinprov utgör därmed inte någon form av diskriminering. Vid en samlad bedömning anser således sjukvårdsområdet att enhetens åtgärder vid urinprovstagning är rättsenliga och nödvändiga för att kunna ge denna typ av läkemedelsbehandling på ett patientsäkert sätt. CC gavs tillfälle att kommentera remissvaret. Ärendena remitterades därefter till och . JO begärde att remissvaren särskilt skulle fokusera på följande frågor: 1.Känner /till om denna typ av gene- rella urinprovtagningar avseende personer med adhd tillämpas i samt- liga landets regioner? 2.Har /någon kännedom om hur ofta urinprovtagningen sker och om frekvensen är densamma i hela landet eller om det förekommer variationer (om denna typ av provtagning bara sker i de regioner som är aktuella i ärendet gäller frågan i stället dem)? Sker urinprovtagning även när det gäller personer ? 3.Är det av patientsäkerhetsskäl nödvändigt att det i varje enskilt fall sker kontinuerlig uppföljning i form av provtagning för att styrka drogfrihet? 4.Kan det finnas andra orsaker – än den enskilda patientens säkerhet – till att samtliga patienter med diagnosen adhd får lämna urinprov för att styrka drogfrihet? 5.Är det ur tillförlitlighetssynpunkt avgörande hur provtagningen går till, dvs. genom övervakade eller oövervakade urinprov, salivprov etc.? 6.Känner /till om det krävs att patienter styrker drogfrihet då den aktuella medicinen förskrivs av andra orsaker än diagnosen adhd och om det krävs att patienter styrker drogfrihet vid för- skrivning av andra narkotikaklassade läkemedel oberoende av diagnos? Om det finns skillnader önskas en redogörelse för vad dessa beror på. 7.Känner /till vilken behandling, om någon, en person med diagnosen adhd kan erbjudas om urinprovet inte styrker drogfrihet? H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 8.Såväl som har lämnat rekommenda- tioner när det gäller läkemedelsbehandling vid adhd (Läkemedelsver- kets behandlingsrekommendation Läkemedel vid adhd och Socialsty- relsens rekommendation Läkemedelsbehandling av adhd hos barn och vuxna). Finns det någon skillnad på hur dessa rekommendationer ska tolkas med avseende på behovet av provtagning för att styrka drogfri- het? 9.Ser /ett behov av bindande föreskrif- ter när det gäller att personer diagnostiserade med adhd ska styrka drog- frihet för att få behandling med narkotikaklassade läkemedel? () har bett att yttra sig över anmälningar som kommit in till JO rörande krav på övervakade urinprov för att få medicin för behandling av adhd förskriven. Som framgår nedan under avsnittet ”Frågeställningar” är uppfattning att provtagning för att styrka drogfrihet inte är nödvändigt i varje enskilt fall hos personer med adhd. För patienter med adhd och samsjuklighet i form av skadligt bruk eller beroende måste riskerna vid förskrivning beaktas sär- skilt. Krav på drogfrihet bör huvudsakligen styras av säkerhetsaspekter och är en del av den enskilde patientens behandlingsplan. besvarar nedan JO:s frågeställningar utifrån den numrering av frågorna som JO har gjort. 1.Läkemedelsverket känner inte till om generella urinprovtagningar för drogtest avseende personer med adhd tillämpas i landets samtliga regioner eller enbart i de regioner som är aktuella i ärendet. 2.Läkemedelsverket har ingen kännedom om hur ofta urinprovtagningar för drogtest tillämpas i landets regioner. Det ligger utanför Läkemedelsver- kets ansvarsområde att samla in hälsodata om drogscreening, typ av drog- test, provtagningsfrekvens eller åldersgrupper. 3.Läkemedelsverkets uppfattning är att provtagning för att styrka drogfri- het inte är nödvändigt i varje enskilt fall hos personer med adhd. Som fram- går av behandlingsrekommendation5 ska en individuell behandlingsplan utformas med definierad målsättning för läkemedelsbe- handlingen och för uppföljningen av effekter och biverkningar.6 För pati- enter med adhd som har komplicerande samsjuklighet i form av skadligt bruk eller beroende måste riskerna vid förskrivning beaktas sär- skilt. har reglerat krav på förskrivarkompetens för cen- tralstimulerande läkemedel vid adhd.7 rekommenderar därutöver att förskrivning av dessa läkemedel, i samband med adhd och samsjuklighet i form av skadligt bruk eller beroende, görs av förskrivare med kunskap om handläggning av sådan samsjuklighet.8 5Läkemedel vid adhd ̶ behandlingsrekommendation. Information från ;27(2):13–24. faktaruta 1, s. 15. 7Läkemedelsverkets föreskrifter HSLF-FS 2017:74 om begränsningar av förordnande och utlämnande av vissa läkemedel. 8Läkemedel vid adhd ̶ behandlingsrekommendation. Information från ;27(2):17 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D I behandlingsrekommendationen betonas att andra förekom- mande tillstånd bör vara behandlade och i stabil fas innan läkemedelsbe- handling för adhd initieras. Innan beslut om läkemedelsbehandling fattas ska ett flertal parametrar beaktas i bedömningen av patienten. Bland dessa parametrar anges skadligt bruk eller beroende av alkohol eller narkotika. Om drogfrihet är ett uppsatt behandlingsmål hos en enskild individ ska drogfrihet säkerställas, till exempel genom drogscreening av urin eller sa- liv.9 och i enlighet med de extra riskminimerande åtgärder som definieras i respektive läkemedels riskhanteringsplaner anser att läkemedelsbehandlingens effekter, biverkningar och interaktionsrisker bör utvärderas regelbundet. Effekterna av alla läkemedel mot adhd motiverar kontroller av blodtryck och puls, längd- och viktut- veckling, hjärt-kärlstatus samt upptäckt av eventuell felanvändning, lang- ning eller skadligt bruk av centralstimulerande läkemedel eller andra sub- stanser.10 Kontrollerna rekommenderas såväl vid behandlingsstart som re- gelbundet . Tidpunkterna för uppföljning behöver anpassas individuellt beroende på exempelvis patientens ålder, tillståndets svårighetsgrad och den sociala situationen. Tät kontakt rekommenderas när så är motiverat.11 Krav på drogfrihet bör huvudsakligen styras av säkerhets- aspekter12 och är en del av den enskilde patientens behandlingsplan. 4.Läkemedelsverket anser inte att det, inom ramen för verksamhetsuppdrag, finns andra orsaker till att lämna drogtest än patient- säkerhet. 5.Läkemedelsverket har inte givit någon mer detaljerad vägledning i be- handlingsrekommendationen än rådet att säkerställa drogfrihet genom drogscreening av urin/saliv hos patienter med adhd och komplicerande samsjuklighet i form av skadligt bruk eller beroende. Det finns drogtester i form av urin- och salivprov som kan utföras på plats och ger ett omgående provsvar, så kallade snabbtester. bedömer dessa patientnära tester som inte tillräckligt tillförlitliga för att ligga till grund för beslut om åtgärder vid exempelvis kontraktsvård eller tvångsvård. För att påvisa intag av narkotika rekommenderar Socialstyrel- sen i första hand användning av urinprov som analyseras vid laboratorier under kvalitetssäkrade förhållanden. Som ett lägre prioriterat alternativ kan salivprov som analyseras vid laboratorier erbjudas. Rekommendationsgra- den är lägre för salivprov beroende på lägre känslighet samt kortare detek- tionstid än urinprov. Salivprov anses vara enklare och lättare att övervaka samt innebära mindre risk för fusk och upplevelse av integritetsintrång.13 6.Fri förskrivningsrätt möjliggör att centralstimulerande läkemedel även kan förskrivas av andra orsaker än diagnosen adhd, det vill säga utanför godkänd indikation. Detta medför ett större ansvar för den enskilda läkaren vid bedömning och uppföljning av det enskilda fallet. faktaruta 1, s. 15. 12Krav på drogfrihet bör styras huvudsakligen av hänsyn till säkerhetsaspekter. Behand- lingseffekten förefaller inte vara beroende av eventuell drogfrihet i enlighet med den syste- matiska kartläggning av vetenskaplig kunskap som utgjorde en av grunderna till Läkemedels- verkets behandlingsrekommendation (, . Behandling av adhd vid samtidigt skad- ligt bruk/beroende av alkohol eller narkotika. Information från ;27(2)52–55. ref 12: Cunill R, Castells X, et al. Pharmacological treatment of attention deficit hyperactivity disorder with co-morbid drug dependence. 2015;29:15–23). 13Nationella riktlinjer för vård och stöd vid missbruk och beroende – Centrala rekommen- dationer. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D betydande erfarenhet av centralstimulerande läkemedel vid behandling av diagnosen narkolepsi och vid olika former av hypersomni.14 Läkemedels- verket känner inte till om det krävs att patienter som behandlas för narko- lepsi eller andra diagnoser ska styrka drogfrihet i samband med läkeme- delsförskrivning eller . Vid förskrivning av andra narkotikaklassade läkemedel oberoende av diagnos gör förskrivande läkare en individuell riskbedömning i enlighet med den godkända produktinformationen för varje läkemedel. Bedöm- ningen innefattar bland annat att ta ställning till vilka kontroller behand- lingen motiverar. Inom exempelvis beroendevården och kontraktsvården, där drogfrihet är ett uppsatt behandlingsmål, är drogtester ett sätt att följa upp behandlingsföljsamhet. 7.Personer med diagnosen adhd och pågående skadligt bruk eller beroende av droger kan erbjudas behandling med andra icke-centralstimulerande lä- kemedel utan beroendepotential eller interaktionsproblematik, eller enbart icke-farmakologiska behandlingsinsatser. Även behandling med centralsti- mulerande läkemedel kan dock i det enskilda fallet övervägas, trots påvisad droganvändning. Om urinprovet inte styrker drogfrihet finns ett större upp- följningsbehov. 8.Under perioden 2013–2015 ingick , , social utvärdering, Folkhälsomyndig- heten och i ett samarbete enligt regeringsuppdraget ”Samordnad kunskapsstyrning inom psykisk ohälsa” (dnr S2012/3905/FS). Kunskapsstöden Läkemedelsbehandling av adhd hos barn och vuxna – Stöd för beslut om behandling, ; 2014 samt Läkemedel vid adhd – behandlingsrekommendation, 2016, vilka det också hänvisas till i det aktuella ärendet, är båda ett resultat av det nämnda myndighetssamarbetet. har inte observe- rat någon skillnad när det gäller hur dessa rekommendationer ska tolkas med avseende på behovet av provtagning för att styrka drogfrihet. 9.Läkemedelsverkets uppfattning är, som framgår ovan, att provtagning för att styrka drogfrihet inte är nödvändigt i varje enskilt fall hos personer med adhd. För patienter med adhd och samsjuklighet i form av skadligt bruk eller beroende måste riskerna vid förskrivning beaktas särskilt. Krav på drogfrihet bör huvudsakligen styras av säkerhetsaspekter och är en del av den enskilde patientens behandlingsplan. Mot denna bakgrund, särskilt med hänsyn till att krav på drogfrihet bör vara en del av den enskilde pati- entens behandlingsplan, anser inte att det finns något be- hov av bindande föreskrifter i fråga om att personer som är diagnostiserade med adhd ska styrka drogfrihet för att få behandling med narkotikaklassade läkemedel. Det kan också noteras att Inspektionen för Vård och Omsorg () ti- digare har kritiserat en region runt information om drogtestning vid adhd- behandling (dnr 8.5-18144/2018-4). JO har i remiss begärt att yttrar sig över vad som kommit fram i anmälningar till JO och regionernas remissvar om övervakade urinprov för att få medicin för behandling av adhd. JO har i remissen angivit några frågeställningar som ombeds att sär- skilt fokusera på i remissvaret. 14Läkemedelsbehandling av narkolepsi – ett kunskapsdokument. Information från Läkeme- delsverket 2013;24(4):21–27. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp Enligt 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen, , är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Skyddet får under vissa förutsättningar begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). God och säker vård Av 5 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, framgår att hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Det innebär bl.a. att hälso- och sjukvården ska vara av god kvalitet, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet och att patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården ska tillgodoses. Av 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659), PSL, framgår att hälso- och sjukvårdspersonalen ska utföra sitt arbete i överensstämmelse med ve- tenskap och beprövad erfarenhet. Vården ska så långt som möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten och patienten ska visas omtanke och respekt. Av 2 § samma kapitel framgår att den som tillhör hälso- och sjuk- vårdspersonalen själv bär ansvar för hur han eller hon fullgör sina arbets- uppgifter. Detta innebär ingen inskränkning i vårdgivarens ansvar enligt PSL eller annan författning. Av 4 kap. 2 § patientlagen (2014:821), PL, framgår att hälso- och sjukvård inte får ges utan patientens samtycke, om inte annat följer av lag. Innan samtycke inhämtas ska patienten få information enligt 3 kap. PL. Patienten får när som helst ta tillbaka sitt samtycke. Om en patient avstår från viss vård eller behandling ska han eller hon få information om vilka konsekven- ser detta kan medföra. Är patienten ett barn ska, enligt 4 kap. 3 § PL, barnets inställning till den aktuella vården eller behandlingen så lång som möjligt klarläggas. Barnets inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Av 6 kap. 2 § föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2017:37) om ordination och hantering av läkemedel i hälso- och sjukvården framgår att den som ordinerar ett läkemedel ska säkerställa att ordinationen är lämplig med utgångspunkt i patientens behov. Detta innebär att den som ordinerar särskilt ska göra en lämplighetsbedömning där hänsyn tas till pa- tientens hälsotillstånd, ålder, kön, överkänslighet, läkemedelsanvändning och andra pågående behandlingar och utredningar. Vid bedömningen ska även läkemedlets kontraindikationer och andra viktiga faktorer beaktas. En lämplighetsbedömning ska göras vid varje beslut som förändrar behand- lingen d.v.s. vid såväl insättning eller utsättning av ett läkemedel, som vid ändring eller förlängning av en pågående läkemedelsbehandling. Enligt 6 kap. 5 § HLSF-FS 2017:37 ska den som ordinerar ett läkemedel planera för en uppföljning av den ordinerade läkemedelsbehandlingen, i vilket ingår att bestämma tidpunkten för ställningstagande till eventuell fortsättning av behandlingen. En ordination (beslut) om läkemedelsbehandling ska, liksom all annan be- handling, grundas på vetenskap och beprövad erfarenhet. Behandlingen ska så långt som möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten och med respekt för patientens självbestämmande och integritet. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Den läkare som ska ordinera ett läkemedel ansvarar för att behandlingen är lämplig för den enskilde patienten och ska bedöma patientens behov ut- ifrån ett helhetsperspektiv. Vid lämplighetsbedömningen ska läkaren sär- skilt beakta de faktorer som räknas upp i 6 kap. 2 § HSLF-FS 2017:37. Uppräkningen är inte uttömmande vilket innebär att även andra faktorer som är relevanta för läkemedelsbehandlingen i det enskilda fallet ska beak- tas, t.ex. eventuellt drogbruk eller beroende hos patienter som ordineras be- handling med ett centralstimulerande läkemedel. I läkarens ansvar ingår också att bedöma vilka undersökningar som behövs för att kunna ställa rätt diagnos och för att kunna ordinera lämpligt läkemedel. Läkaren som ordinerar läkemedlet ska också planera för en uppföljning av läkemedelsbehandlingen. I detta ansvar ingår att bedöma vilka medi- cinska undersökningar som behöver göras vid uppföljningen för att säker- ställa att patientens läkemedelsbehandling är ändamålsenlig och säker. Om drogfrihet behöver säkerställas genom urinprovtagning måste det ske med patientens samtycke. När det gäller barn och deras möjligheter att lämna samtycke till provtagning, utan att vårdnadshavarnas samtycke också inhämtas, får detta bedömas i varje enskilt fall utifrån barnets ålder och mognad. För att patienten ska kunna lämna ett informerat samtycke till urinprovtagningen är det viktigt att patienten får information t.ex. om syftet med provtagningen, vilken metod som kommer att användas, varför prov- tagningen ska vara övervakad och i övrigt hur provtagningen går till. Om urinprov för drogtestning inte kan tas på grund av att patienten inte samtycker måste den ansvarige läkaren göra ett individuellt ställningsta- gande till om diagnostisering och eventuell läkemedelsbehandling kan ge- nomföras på ett patientsäkert sätt utan att drogfrihet har säkerställts genom urinprov. svar på JO:s särskilda frågeställningar 1.Känner till om denna typ av generella urinprovtag- ningar avseende personer med adhd tillämpas i samtliga landets re- gioner? har inga uppgifter om vilka regioner som tillämpar generella urinprovtagningar för att säkerställa drogfrihet hos patienter inför läkeme- delsbehandling med centralstimulerande läkemedel. 2.Har någon kännedom om hur ofta urinprovtagning- en sker och om frekvensen är densamma i hela landet eller om det fö- rekommer variationer (om denna typ av provtagning bara sker i de regioner som är aktuella i ärendet gäller frågan i stället dem)? Sker urinprovtagning även när det gäller personer ? saknar kännedom om i vilken utsträckning och med vilken frekvens urinprovtagning för att styrka drogfrihet används i sjukvården, varken för vuxna eller barn. Vi vet inte heller vilka skillnader som finns mellan olika regioner, sjukhus eller kliniker. Av rekom- mendationer framgår att det saknas data för att kunna fastställa ett optimalt tidsintervall mellan kontrollerna (avser uppföljning överlag och inte enbart drogscreening). Tidpunkterna för uppföljning behöver därför anpassas in- dividuellt beroende på exempelvis patientens ålder, tillståndets svårighets- grad och den sociala situationen. Vidare skriver i sina rekommendationer att i klinisk praxis är intervallen, efter genomförd dosti- trering15, ofta var tredje eller sjätte månad. Tätare kontroller kan vara 15Dostitrering kan förklaras med att man börjar med en låg dos och sedan ökar dosen lite i taget tills man har nått den dos som ger bästa effekten med minsta möjliga biverkningar. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D motiverat vid dosjustering eller misstänkt biverkan. Uppföljning inklude- rande en läkemedelsgenomgång av läkare bör ske minst en gång . 3.Är det av patientsäkerhetsskäl nödvändigt att det i varje enskilt fall sker kontinuerlig uppföljning i form av provtagning för att styrka drogfrihet? Som nämnts ovan behöver såväl behandling som uppföljning anpassas in- dividuellt, varför behovet av urinprovtagning för att säkerställa drogfrihet och frekvensen av sådana prover lämpligen bör individualiseras utifrån den enskilde patientens riskprofil. En patient med ökad risk för missbruk/bero- ende kan behöva följas upp oftare än en patient med låg risk. Det är den läkare som ordinerar läkemedelsbehandlingen som ska planera för att be- handlingen följs upp. I ansvaret ingår att för varje enskilt fall bedöma vilka undersökningar och eventuella prover som behövs för att säkerställa att pa- tienten får en ändamålsenlig och säker läkemedelsbehandling. Kan det finnas andra orsaker – än den enskilda patientens säkerhet –till att samtliga patienter med diagnosen adhd får lämna urinprov för att styrka drogfrihet? kan inte se att det kan finnas andra skäl till att säkerställa drogfrihet genom urinprovtagning än att den enskilde patienten ska kunna ges en ändamålsenlig och säker läkemedelsbehandling. Patienten ska infor- meras om syftet med urinprovtagningen. Om syftet är annat än att kunna ge patienten en god och säker vård ska patienten informeras om skälet till provtagningen. 5.Är det ur tillförlitlighetssynpunkt avgörande hur provtagningen går till, dvs. genom övervakade eller oövervakade urinprov, salivprov etc.? En möjlighet att påvisa intag av alkohol och narkotika är användning av medicinska test, t.ex. urin-, blod- och salivprov. Medicinska test omfattar provtagning med efterföljande analytisk undersökning. Det är avgörande att resultaten av proverna är tillförlitliga för att t.ex. kunna utgöra underlag för diagnostik och behandlingsuppföljning. publicerade 2019 en uppdaterad version av de Nationella riktlinjerna för vård och stöd vid missbruk och beroende som innehåller rekommendationer om använd- ning av bedömningsinstrument och medicinska tester för att identifiera och påvisa intag av alkohol och narkotika.16 Av riktlinjerna framgår att det är viktigt att provtagningen för narkotika i urin utförs under kvalitetssäkrade förhållanden. Att säkerställa att personen inte kan manipulera provet torde ingå i kvalitetssäkringen. Huruvida det bör ske genom att provtagningen övervakas eller om det kan säkerställas genom att andra åtgärder vidtas framgår inte av riktlinjerna. 6.Känner till om det krävs att patienter styrker drog- frihet då den aktuella medicinen förskrivs av andra orsaker än diagno- sen adhd och om det krävs att patienter styrker drogfrihet vid förskriv- ning av andra narkotikaklassade läkemedel oberoende av diagnos? Om det finns skillnader önskas en redogörelse för vad dessa beror på. har inte kännedom om i vilken utsträckning hälso- och sjuk- vården använder urinprovtagning för att kontrollera drogfrihet vid förskriv- ning av narkotikaklassade läkemedel generellt. Som nämnts tidigare är det den som ordinerar ett läkemedel som ska göra en lämplighetsbedömning i varje enskilt fall och bedöma vilka undersökningar och prover som behövs för att säkerställa att patienten får en ändamålsenlig och säker läkemedels- behandling. De läkemedel som är registrerade för behandling av adhd i 16https:///globalassets/sharepoint-dokument/artikelkatalog/nationella- riktlinjer/2019-1-16.pdf. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D har endast adhd som godkänd indikation för behandling.