frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — Ef- tersom det i viss mån är nödvändigt att information kan lämnas mellan de olika verksamhetsgrenarna för att garantera att den vård som ges är trygg och säker för den enskilde, väckte jag med stöd av 4 § JO-instruktionen frågan hos rege- ringen om det för vissa situationer behövs en bestämmelse som bryter sekre- tessen i berörda avseenden. I förra årets ämbetsberättelse redogjorde jag för den allvarliga kritik som jag riktat mot (t.ex. i beslut och ) för att myndigheten hanterat sekretesskyddade uppgifter ovarsamt bl.a. genom att skicka ut handlingar till fel person. har i samband med dessa ärenden redogjort för olika åtgärder som myndigheten vidtagit för att minimera risken för felaktiga utskick. Trots dessa åtgärder har anmälningar om ovarsam hantering av sekretesskyddade uppgifter fortsatt att komma in till JO. kom det in åtta nya anmäl- ningar som gäller felaktiga utskick av handlingar. Jag har därför anmodat För- säkringskassan att redogöra för vilka ytterligare åtgärder som vidtagits efter mina beslut för att hindra att sekretesskyddade uppgifter röjs (dnr 5-2020). Jag har även begärt att få ta del av handlingsplan. Eftersom ärendet är under handläggning avser jag att återkomma till denna fråga i nästa års ämbetsberättelse. De anmälningar som rör långa handläggningstider har även detta år varit många. I anledning av det har jag bl.a. följt upp ompröv- ningsverksamhet för att undersöka hur handläggningstiderna utvecklats efter min inspektion . Jag kunde konstatera att problemen fortfa- rande finns kvar i en omfattning som är bekymrande (dnr 1971-2019). Jag kom- mer därför att även i fortsättningen följa åtgärder för att komma till rätta med handläggningstiderna. Det gäller även andra ärendeslag T I L L R IK S D A G E N 2 0 2 0 /2 1 :J O1 där jag genom de anmälningar som kommit in till JO fått klart för mig att de enskilda får vänta alltför länge på sina beslut, t.ex. ärenden om omvårdnadsbi- drag och merkostnadsersättning. Det finns även anledning att följa upp den kri- tik som jag under verksamhetsåret riktat mot lång- samma handläggning av ärenden om bostadstillägg till pensionärer. I ämbetsberättelsen har jag tagit med fyra beslut som i grund och botten handlar om hur bör utreda ett socialförsäkringsärende. Självklart är det viktigt att myndighetens ärenden blir tillräckligt utredda. Be- roende på den enskildes individuella behov och förutsättningar kan Försäk- ringskassans utredningsåtgärder dock behöva anpassas. Grundläggande vid all ärendehandläggning är vidare att har lagstöd för sina åtgär- der. Det bör också kunna ställas krav på att åtgärderna inte leder till att ett större ingrepp än nödvändigt görs i den enskildes integritet. Det första beslutet (dnr 1959-2018) gällde frågan om i vissa fall kan anses vara skyldig att anpassa formerna för en utredningsåtgärd till den enskildes behov. I det aktuella fallet kände till att den enskilde hade svårigheter att närvara fysiskt vid möten i myndighetens lo- kaler. I stället för att utreda alternativa mötesformer drog in den enskildes sjukpenning eftersom han uteblivit från de möten som han hade kallats till. I ärendet konstaterade jag att en enskild som har invändningar mot formerna för en utredningsåtgärd inte kan anses ha vägrat att delta i den innan myndigheten har utrett frågan och tagit ställning till om det finns ändamålsen- liga alternativ. I det andra beslutet var frågan om vilket medicinskt underlag som Försäk- ringskassan kan behöva i ett visst ärende (dnr 7851-2018). hade bl.a. begärt att få en persons samtliga befintliga journaler med anledning av att personen ansökt om ersättning för särskilda hjälpmedel enligt arbetsska- deförsäkringen. Detta fick till följd att ett stort antal medicinska journaler läm- nades till . Många av dessa avsåg helt andra medicinska frå- gor än de som var relevanta i ärendet. Jag konstaterade att endast sådana hand- lingar som behövs ska begäras in och att i varje enskilt fall måste bedöma om och hur en förfrågan om medicinska handlingar ska avgrän- sas. Det är inte tillåtet för att slentrianmässigt begära in allt material som rör en viss person. Jag har även tagit med två beslut som aktualiserar frågan i vilka fall och under vilka förutsättningar kan begära in kontouppgifter från en bank (dnr 5933-2018 och 7011-2018). Klagomålen inom socialtjänstområdet är ofta omfattande och gäller många olika frågor. Som exempel kan nämnas ett medialt uppmärksammat ärende som gällde vissa kommuners vägran att verkställa beslut om hemtjänstinsatser för personer som tillfälligt vistas i kommunen (dnr 3063-2020). Gemensamt för flera av de beslut som jag tagit med i ämbetsberättelsen är att de på olika sätt rör frågan om barnets bästa beaktats i tillräcklig utsträckning. Inom tvångsvår- den har vidare olika tillämpningsfrågor aktualiserats som avser de särskilt reg- 2 0 2 0 /2 1 :J O1 T I L L R IK S D A G E N lerade befogenheterna avskiljning och vård i enskildhet. de Opcat-inspektioner som genomförts av olika SiS-hem, men även genom de klagomål som kommit in till JO, har jag dragit den slutsatsen att det fortfarande finns allvarliga brister i kunskapen om de rättsliga förutsättningarna för de särskilda befogenheterna. Det är oroväckande eftersom det i sig riskerar leda till att personalen på t.ex. de särskilda ungdomshemmen agerar utanför sina befogenheter och i strid med det grundlagsfästa skyddet mot kroppsliga I ett omfattande ärende som jag av utrymmesskäl valt att inte referera i äm- betsberättelsen har jag undersökt hur verkställer domstolarnas beslut om umgänge med umgängesstöd (dnr 9119-2019). 2019 inspekterade jag , familjerättsenheten, i Vid den inspektionen kom det bl.a. fram att familjerättsenheten till- handahöll umgängesstöd i en lokal där flera barn kunde ha umgänge . Denna lösning väckte en del frågor som jag bedömde är relevanta för social- tjänsten även i andra kommuner. att i ett särskilt ärende undersöka saken. Syftet med undersökningen var i första hand att bedöma om lokallösningen står i överensstämmelse med bestämmel- Centralt var här i vilken utsträckning som lokallös- ningen är förenlig med vad som är bäst för barnet och hur socialnämnden be- dömer den frågan i enskilda fall. För att få underlag för min undersökning in- spekterade jag kommunala nämnder i , Norr- , och med ansvar för frågor om umgängesstöd. olika skäl som redovisas i beslutet kom jag fram till att lokallösningen, trots de fördelar som finns, innebär en risk för att det enskilda barnet inte får det indi- viduella stöd som det har behov av och rätt till. Principen om barnets bästa riskerar därmed att inte få det genomslag som lagstiftaren tänkt sig. därför att lämna över beslutet till regeringen för kännedom. I ett refererat ärende, som mer konkret illustrerar vilka problem som kan uppstå om en företrädare för en socialnämnd sätter sig över en domstols beslut om umgängesstöd i stället för att verkställa det, konstaterade jag att nämndens uppgift är av rent verkställande karaktär och att den inte kan överpröva det beslut om umgängesstöd som domstolen fattat (dnr 8055-2018). Av de beslut i övrigt som rör socialtjänstlagen och som refereras i ämbetsbe- rättelsen vill jag lyfta fram fyra beslut. I det första beslutet var jag kritisk till att två handläggare inte försökte komma i kontakt med en vårdnadshavare innan de åkte hem till hennes hem för att göra s.k. skyddsbedömningar avseende sex barn som lämnats ensamma I beslutet behandlade jag även frågan om det fanns rättsliga förutsätt- ningar för handläggarna att gå in i vårdnadshavarens bostad trots att hon inte var hemma eller hade lämnat sitt samtycke till åtgärden (dnr 5219-2018). I det andra beslutet hade jag att bedöma om det var befogat att inom ramen för utredning genomföra s.k. beteendeobservationer av en snart 13-årig pojke i hans skola. Syftet med åtgärden var att observera pojkens sam- T I L L R IK S D A G E N 2 0 2 0 /2 1 :J O1 spel med andra elever. I ärendet aktualiserades en rad frågor, bl.a. vilken bety- delse vårdnadshavarens samtycke till åtgärden haft när det inte stått klart för vare sig vårdnadshavaren eller socialnämnden vad samtycket egentligen avsett. I beslutet var jag kritisk bl.a. till att pojken inte fick komma till tals i fråga om observationerna av honom. Jag kunde konstatera att observationerna, på det sätt som de utfördes, var såväl ingripande som integritetskänsliga för pojken. Nämnden hade över huvud taget inte tagit ställning till om behovet av att ge- nomföra observationerna övervägde risken för att pojken skulle skadas av åt- gärden (dnr 7898-2017). Det tredje beslutet är ett annat exempel på att det uppstår problem när hand- läggningen brister i formellt hänseende därför att handläggarna av ett ärende inte har klart för sig vad som gäller och inte heller förstår den rättsliga innebör- den av vad de gör. I det beslutet var jag kritisk mot att barnärenden dokumen- terats på ett sätt som syftade till att försvåra den ena vårdnadshavarens insyn i ärendena och för att handläggarna agerat i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet (dnr 5013-2018). I ett annat ärende var jag kritisk mot att två socialsekreterare hjälpt en förälder att svara på en stämningsansökan från den andre föräldern i ett familjemål (dnr 4302-2019). I ämbetsberättelsen refereras fyra beslut som rör vård enligt LVU. Frågeställ- ningarna i samtliga av dessa ärenden gäller centrala rättssäkerhetsfrågor. Som exempel på det vill jag lyfta fram två beslut som också kännetecknas av att personalen på grund av bristande kunskaper tagit sig rätt att vidta åtgärder mot barn och unga som det saknats rättsligt stöd för. I besluten understryker jag vikten av att de tjänstemän vid socialförvaltningarna som handlägger tvångs- vårdsärenden har den kompetens som krävs. Jag pekar också på svårigheterna att tillämpa bestämmelserna i om de särskilda befogenheter som SiS har för att kunna genomföra vården eller för att upprätthålla säkerheten vid de sär- skilda ungdomshemmen. I det första ärendet riktade jag allvarlig kritik mot det särskilda ungdoms- hemmet Tysslinge för att personalen lagt ned och hållit fast en intagen ungdom mot golvet (dnr 6774-2017). I beslutet uttalade jag att det inte får förekomma att det bland personalen utvecklas en uppfattning om att man, vid sidan av de särskilda befogenheterna i LVU, har andra oskrivna befogenheter som i reali- teten innebär att personalen i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna. Utifrån hur SiS beskrev den aktu- ella händelsen fanns det uppenbarligen förutsättningar för att avskilja ungdo- men. Det fattades dock inte något beslut om avskiljning och ungdomen fördes inte heller till något särskilt avskiljningsrum. Han hölls i stället fast till dess att han, enligt personalens uppfattning, hade lugnat sig. Av utredningen i ärendet framkom inte att avsikten med fasthållningen var att föra ungdomen till ett av- skiljningsrum. Enligt min mening saknades det lagligt stöd för personalens åt- gärd. När ungdomen lades ned och hölls fast mot golvet skedde det i strid med det grundlagsfästa skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp. På grund av all- 2 0 2 0 /2 1 :J O1 T I L L R IK S D A G E N varligheten i det inträffade skickade jag en kopia av beslutet till Inspektionen för vård och omsorg () och till . Även i det andra ärendet fann jag anledning att rikta allvarlig kritik mot åt- gärder som enligt min mening vittnade om bristande kunskaper hos inblandade tjänstemän (dnr 1356-2019). I beslutet kritiserade jag såväl socialnämnden som nämndens ordförande för åtgärder som vidtagits i samband med att en ungdom blev omhändertagen enligt 6 § LVU, och i ett senare skede när för- valtningsrätten avslagit socialnämndens ansökan om vård. rade jag att nämnden brustit när den hanterade inkomna domar och beslut. I båda fallen hade det fått allvarliga konsekvenser för ungdomen som blivit frihetsberövad utan att det funnits något Jag uttalade också att när ett omhändertagande har upphört till följd av att domstolen avslagit nämndens ansökan om vård, är det en utgångs- punkt att nämnden ska rätta sig efter det ställningstagandet. ska kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande krävs det i princip att nya omständigheter har tillkommit. Det inträffade understryker vikten av att de per- soner som arbetar inom förvaltningen har tillräckliga kunskaper om regelverket och att de förstår vikten av att agera i samband med att ett beslut om omhändertagande upphävs eller upphör av någon annan anledning. 3.4 JO Per Lennerbrant (ansvarsområde 4) Inom mitt ansvarsområde låg under verksamhetsåret ärenden som rör allmänna åklagare, polis- respektive tullväsendet och utlänningsärenden vid Migrations- verket. Min tillsyn avsåg också bl.a. som inte är special- reglerad och utrikesförvaltningen. Genom de förändringar av ombudsmännens ansvarsområden som gjordes fick jag tillsyn även över kom- munikationsväsendet, se avsnitt 1.3. Jag kommer inte här att fördjupa mig i statistiska uppgifter. Jag nöjer mig med att konstatera att det totala ärende- inflödet under verksamhetsåret och antalet balanserade ärenden vid verksam- hetsårets utgång låg på i princip sam- För mer de- taljerade uppgifter hänvisar jag till bilaga 1. Jag tillträdde som justitieombuds- man . Det var ett stimulerande och händelserikt första år. De åtgärder som vidtogs för att begränsa spridningen av covid-19 påverkade hela samhället och satte fokus på JO:s uppdrag att bevaka grundläggande fri- och rättigheter. I likhet med mina ombudsmannakolle- gor tog jag initiativ för att granska si- tuationen för frihetsberövade perso- ner. Den granskningen skedde genom T I L L R IK S D A G E N 2 0 2 0 /2 1 :J O1 att Opcat-enheten på mitt uppdrag genomförde en utredning av konsekven- serna för de intagna i förvar med anledning av de åtgärder som verket vidtagit som en följd av spridningen av covid-19 (dnr O 18-2020). Resultatet av granskningen redovisas . Mot bakgrund av uppgifter om att flera kommuner och en region samordnat sin hantering av en journalists begäran om att få del av sammanställningar av uppgifter som rör covid-19 inleddes, genom beslut som fattades strax efter verksamhetsårets utgång, en utredning om huruvida offentlighetsprincipen följts (dnr 3718-2020 m.fl.). Jag kan få anledning att återkomma till resultatet av dessa granskningar i nästa års ämbetsberättelse. Pandemin påverkade naturligtvis även verksamheten vid tillsynsavdel- ningen. Klagomålshanteringen fortgick visserligen i princip som vanligt, men planerade inspektioner kunde inte genomföras alls eller på det sätt som det var tänkt. Antalet klagomålsärenden med en koppling till covid-19 var dock för- hållandevis begränsat inom mina områden. Jag deltog i fem inspektioner, varav tre rörde och två . En av inspektionerna av avsåg arresten och gjordes inom ramen för mitt uppdrag som nationellt besöks- organ enligt Opcat. På mina områden genomfördes ytterligare åtta Opcat- inspektioner, fem som gällde arrester och tre som gällde förvar. Två av förvarsinspektionerna hade samband med initiativet med anledning av covid-19. På Opcats område mottog jag dessutom två återrapporteringar. Se vidare avsnitt 4. Jag inledde sju initiativärenden och mottog en återrapportering, utöver de ovan nämnda. Ett av initiativen avsåg transporten av en minderårig flicka till ett av Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem (dnr O 6-2020). I väntan på att transporten skulle genomföras var flickan omhändertagen av Po- lismyndigheten. Omhändertagandet drog ut eftersom polisen och so- cialtjänsten var oense om huruvida en socialsekreterare skulle närvara vid transporten. Initiativet berör bl.a. frågan om myndigheters samverkan i sådana situationer. När detta skrivs har jag ännu inte fattat beslut i ärendet. Många ärenden gällde anmälningar om långa handläggningstider hos Mi- grationsverket. Flertalet av dem avslutades med hänvisning till att frågeställ- ningen är under utredning i annat ärende (se nedan under Utlänningsärenden). Andra förhållanden som ofta blev föremål för anmälningar är att polisen ska ha vidtagit tvångsåtgärder, t.ex. kroppsvisitation eller husrannsakan, utan att det fanns grund för det eller på ett för ingripande sätt. Jag utreder flera ärenden som gäller kroppsvisitation och husrannsakan och har tagit med två beslut om detta i årets ämbetsberättelse. I ett av dessa uppmärksammade jag regeringen på behovet av en översyn av lagstiftningen. Många klagomål mot gällde åtgärder enligt lagen om omhändertagande av be- rusade personer m.m. Frågeställningar om tillämpningen av lagen, bl.a. i fråga om hur föreskriven förmansprövning av omhändertaganden görs, aktualisera- des också vid en av mina inspektioner av . Jag beslutade där- för att ta ett initiativ om detta (dnr 1748-2020). Det är min ambition att antalet ärenden som avgörs efter att den anmälda myndigheten fått yttra sig ska öka, framför allt på polisväsendets område. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 T I L L R IK S D A G E N der året beslutades om remiss till den anmälda myndigheten i fler klagomåls- ärenden än föregående år. Jag fattade beslut beträffande 24 lagstiftningsremisser som kom in till JO. Av dem kan jag nämna betänkandena Stora brottmål – nya processrättsliga verktyg (SOU 2019:38), En ny riksbankslag (SOU 2019:46) och Ett effektivare regelverk för utlänningsärenden med säkerhetsaspekter (SOU 2020:16). Re- missvaret över det sistnämnda betänkandet lämnades strax efter verksamhets- årets utgång. I ämbetsberättelsen har jag tagit med ett antal beslut som jag bedömt är av ett principiellt intresse. Jag har gjort urvalet med beaktande av vad som är JO:s huvudsakliga uppgift och behovet av vägledning hos myndigheterna i enskilda frågeställningar. Enligt instruktionen för ombudsmän är en av de viktigaste uppgif- terna för ombudsmännen att se till att regeringsformens bud om saklighet och opartiskhet iakttas i den offentliga verksamheten. Jag har tagit med tre beslut som särskilt behandlar frågor om saklighet och opartiskhet. De rör alla . I ett av fallen hade en polis stoppat en bilist vid en trafikkontroll för att han inte stannat vid stopplikt (dnr 2323- 2018). Mannen ville inte godta ett föreläggande av ordningsbot men ändrade sig när polisen förklarat att han avsåg att omhänderta mannens körkort. Polisen utfärdade en ordningsbot och lät mannen behålla körkortet. Det saknades dock enligt min mening förutsättningar att omhänderta körkortet. Ett hot om kör- kortsomhändertagande eller andra åtgärder får aldrig användas för att påverka en enskild att godkänna en ordningsbot. Det får självfallet inte heller före- komma något köpslående i samband med diskussioner om godkännande av en ordningsbot. Polisens agerande stred mot kravet på saklighet. Det gjorde också en polis uttalanden i ett telefonsamtal med en enskild som kontaktat honom med anledning av ett utvisningsärende (dnr 8479-2018). Un- der samtalet, som spelades in, gjorde polisen långa utläggningar om frågor som rörde invandring och svensk migrationspolitik i allmänhet. Uttalandena präg- lades av polisens personliga åsikter men han gav i vissa avseenden intryck av att tala även för . Det han sa var i flera delar nedvärderande och fördomsfullt i förhållande till vissa grupper av människor och national- iteter. Utöver att strida mot kravet på saklighet kunde uttalandena underminera allmänhetens förtroende för . Jag såg därför mycket allvarligt på polisens agerande. I ett annat fall hade en utredare hos polisen under en brottsutredning fram- fört ett personligt önskemål om att en viss advokat inte skulle förordnas som målsägandebiträde i ärendet (dnr 2570-2018). Utredaren hade också i en annan utredning agerat som ombud för målsäganden och bistått målsäganden med att byta biträde. Utredarens agerande stred mot kravet på saklighet och opartiskhet. En fråga av närliggande karaktär behandlades i ett beslut som gällde hur hanterat två avgöranden från () (dnr 4816-2018 och 4835-2018). Det är av grundläggande betydelse att T I L L R IK S D A G E N 2 0 2 0 /2 1 :J O1 en beslutsmyndighet respekterar och rättar sig efter det som en överinstans har bestämt. ska tolka och tillämpa överinstansens beslut på ett lojalt sätt, vilket i de här fallen inte hade gjort. Genom sitt agerande hade inte bara satt en grundläggande förvalt- ningsrättslig princip ur spel utan också omintetgjort effekten av SÖN:s kontroll av att myndigheter följer regeringsformens krav på saklighet vid beslut om stat- liga anställningar. fick allvarlig kritik för sitt agerande. rörde det största antalet klagomålsärenden Polismyndighet- ens verksamhet. Polisens agerande i samband med ingripanden har stor bety- delse för allmänhetens förtroende för polisen men kan också avspeglas i förtro- endet för samhällets institutioner i stort. Flera klagomål gällde att polisen kroppsvisiterat personer och gjort husrannsakan i fordon för att i brottsförebyg- gande syfte söka efter vapen, utan att det fanns grund för det. Detta är en vanlig typ av polisingripande, och JO har uttalat sig i dessa frågor. I ett beslut redogjorde jag för tillkomsten av de aktuella bestämmelserna i polislagen och gjorde uttalanden om i vilka situationer de är avsedda att till- lämpas (dnr 6855-2018). Min granskning visade att bestämmelserna har brister och är svårtillämpade. För att det grundlagsfästa skyddet mot kroppsvisitation och husrannsakan ska upprätthållas i praktiken är det viktigt att bestämmel- serna är konsekventa, tydliga och så enkla att tillämpa som möjligt. Bristerna är av den karaktären att de bör lösas av lagstiftaren. Jag uppmärksammade där- för regeringen enligt 4 § i JO-instruktionen på behovet av en översyn av lag- stiftningen. I ett annat beslut granskade jag hur de aktuella bestämmelserna hade tillämpats bl.a. i samband med den s.k. Operation Rimfrost, i un- der (dnr 8911-2019). Jag uttalade bl.a. att lagstiftningen inte med- ger att ett visst område eller en plats pekas ut, där polisen regelmässigt kan ingripa med tvångsåtgärder. Beslutet skickades för kännedom till Justitiedepar- tementet. När misstanke om brott uppstår kan beslut behöva fattas snabbt. När det gäller tvångsmedelsanvändning enligt utgår regleringen ofta från grundtanken att beslutet i första hand ska fattas av en undersökningsledare, en åklagare eller, i vissa fall, rätten. En polis kan som regel besluta om en sådan tvångsåtgärd endast om det är fråga om ett brådskande fall (”fara i dröjsmål”). Det finns dock ingen definition i lag av vad som är ett brådskande fall och frågan är sparsamt kommenterad i övrigt. I ett ärende som rörde en polis beslut om husrannsakan i en bil vid misstanke om narkotikabrott gjorde jag uttalanden om när ett brådskande fall kan anses föreligga (dnr 5316-2018). verksamhet rör också administrativa frågor. Även på det området kan myndighetens agerande få stor betydelse för allmänhetens förtro- ende för myndigheters verksamhet. mottar många bestridanden av betalningsansvar för felparkeringsavgift. Det är angeläget att ärenden om felparkeringsavgift handläggs i enlighet med förvaltningslagens skyndsamhetskrav, särskilt som fordonets ägare är skyldig att betala avgiften även om betalningsansvaret bestridits. Jag granskade två sådana ärenden där 2 0 2 0 /2 1 :J O1 T I L L R IK S D A G E N sakförhållandena var okomplicerade och det saknades behov av ytterligare uppgifter (dnr 3965-2019). Trots det uppgick handläggningstiden till i det ena ärendet och i det andra. Handläggningen stred natur- ligtvis mot förvaltningslagens krav på att ett ärende ska handläggas så skynd- samt som möjligt. Granskningen visade att handläggningstiderna skilde sig åt vid de olika rättsenheterna inom . Enligt min mening är hand- läggningen av dessa ärenden ett bra exempel på där på ett bättre sätt kan utnyttja fördelarna med en sammanhållen organisation. I några ärenden granskade jag åklagares hantering av tvångsmedel.