frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — En offentlig arbetsgivare kan inte kräva av sina anställda att de utanför tjänsten avhåller sig från att ge uttryck för en viss typ av värderingar. Det gäller även när dessa kan synas helt avvika från det som arbetsgivaren står för. An- språk från en myndighet på att dess anställda som privatpersoner ska omfatta en viss värdegrund strider mot grundlagens krav på respekt för den enskildes OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T åsikts- och yttrandefrihet (se bl.a. JO 2010/11 s. 605 och JK:s beslut , dnr 7507-15-21). JO och JK har upprepade gånger uttalat att en myndighet inte får försöka förhindra att anställda utnyttjar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare får inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndig- heten och dess verksamhet (se bl.a. JK:s beslut , dnr 8564-12-22, och JO 2014/15 s. 663). JO har dock i flera beslut uttalat att principen att en tjänstemans offentligt uttalade åsikter är en privatsak inte kan upprätthållas fullständigt undantagslöst. En beslutsfattare vars personliga åsikter har tilldragit sig uppmärksamhet kan i allmänhetens ögon t.ex. framstå som mindre lämpad att handlägga vissa typer av ärenden, vilket kan ge myndigheten rätt att vidta åtgärder. Det kan bl.a. handla om att förebygga förtroendeskador av samma slag som de som riskerar att uppkomma vid jävsförhållanden (se bl.a. JO 2010/11 s. 605). Om den an- ställdes yttranden utgör brottsliga handlingar kan även detta vara grund för ar- betsgivaren att ingripa (m.fl., Anställningsförhållandet [. 2016, Zeteo], s. 254). Vid tiden för AA:s anmälan till JO gällde säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633). Försvarsmakten har i sitt remissvar redogjort för relevanta delar av dessa författningar. Jag vill för egen del tillägga att nämnda författningar ersattes av säkerhetsskyddslagen (2018:585) och säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i 2 kap. TF. En allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, ska genast eller så snart det är möjligt till- handahållas den som önskar ta del av handlingen. Det ska ske på stället och utan avgift (2 kap. 15 § TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen (2 kap. 16 § TF). En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material kan det vara ofrånkomligt med ytterligare dröjsmål. Jag vill inledningsvis framhålla att min bedömning inte omfattar frågan om huruvida de arbetsrättsliga åtgärder som vidtagits avseende AA har varit kor- rekta eller inte. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T Ifrågasatt överträdelse av repressalieförbudet Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan alltså ge uttryck för sin uppfatt- ning om exempelvis den egna arbetsgivarens verksamhet. Utrymmet för en myndighet att vidta någon form av åtgärd mot en anställd med anledning av t.ex. hans eller hennes uttalanden är därmed begränsat. Enligt min mening måste sådana eventuella åtgärder föregås av mycket noggranna överväganden från myndighetens sida. Som redovisats ovan är yttrandefriheten dock inte oinskränkt. I offentlig- hets- och sekretesslagen finns regler som begränsar de offentligt anställdas rätt att yttra sig om vad de fått veta i samband med sin tjänst. När inte regler om sekretess utgör något hinder har alltså även anställda inom Försvarsmakten fri- het att framföra sina synpunkter i olika frågor och delta i den allmänna debat- ten. Ett sådant agerande kan emellertid i praktiken få betydelse ur andra aspekter som en myndighet har att beakta i sin verksamhet. En tänkbar sådan aspekt kan vara de krav som uppställs i säkerhetsskyddslagstiftningen. Detta innebär alltså att även om en myndighets åtgärd ur den enskildes synpunkt upp- fattas som en reprimand eller en repressalie kan åtgärden i själva verket ha varit motiverad utifrån tvingande regler som myndigheten har att följa. Utredningen visar att Försvarsmakten har vidtagit vissa åtgärder i fråga om AAmed anledning av hans uttalanden i sociala medier. AA har bl.a. konfron- terats av överordnade befäl om vissa av hans inlägg samt tilldelats en helt annan befattning än den han hade. Sådana åtgärder är typiskt sett inte tillåtna enligt regleringen om förbud mot repressalier. Försvarsmakten har emellertid anfört att åtgärderna inte har inneburit att AA har utsatts för repressalier eller att hans yttrandefrihet har inskränkts. Åtgärderna uppges i stället ha grundats på myn- dighetens lagstadgade skyldighet att värna säkerhetsskyddet i verksamheten. AA:s befattning innefattade hantering av hemlig och skyddsvärd information rörande rikets säkerhet, och hans ageranden i vissa avseenden ansågs medföra att hans pålitlighet från säkerhetssynpunkt kunde ifrågasättas. Mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen finner jag inte anled- ning att ifrågasätta Försvarsmaktens uppgifter om att myndigheten agerat uti- från de tvingande regler som uppställs för myndigheten enligt regleringen om säkerhetsskydd. Det är inte heller min uppgift att överpröva Försvarsmaktens bedömningar enligt den lagstiftningen. Försvarsmaktens verksamhet är speciell i sammanhanget, genom att myn- digheten i stor utsträckning hanterar uppgifter som rör rikets säkerhet och som därmed är ytterst skyddsvärda. Kännedom om förekomsten av sådana uppgif- ter, liksom vilka personer som har tillgång till viss information eller besitter särskild kunskap, kan givetvis vara av intresse för exempelvis främmande makt. Utöver bestämmelser i om t.ex. tjänstefel, brott mot tyst- nadsplikt och vårdslöshet med hemlig uppgift syftar säkerhetsskyddslagstift- ningen bl.a. till att motverka att skyddsvärd information kommer i orätta händer eller hanteras på ett ovarsamt sätt. En av de säkerhetsskyddsåtgärder som re- gleras där är personalsäkerhet (2 kap. 4 § säkerhetsskyddslagen [2018:585]). Den åtgärden ska bl.a. förebygga att personer som inte är pålitliga från OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T säkerhetssynpunkt deltar i en verksamhet där de kan få tillgång till säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter eller i en verksamhet som av någon annan an- ledning är säkerhetskänslig. Det som sagts innebär att även om t.ex. en officer genom ett visst age- rande inte har röjt någon hemlig uppgift, kan en uppvisad brist på omdöme från hans eller hennes sida påverka bedömningen av hans eller hennes lämplighet att hantera sådana uppgifter enligt lagstiftningen om säkerhetsskydd. Det är Försvarsmakten som har ansvaret för att den regleringen efterlevs i myndighe- tens verksamhet. Det kan således uppkomma situationer där Försvarsmakten måste göra komplicerade avvägningar mellan å ena sidan en medarbetares rätt till yttrandefrihet och å andra sidan de krav som ställs på myndigheten utifrån bestämmelserna om säkerhetsskydd. Den utredning jag har tagit del av talar för att Försvarsmaktens ifrågasät- tande av AA:s pålitlighet från säkerhetssynpunkt har haft sin grund i dels att myndigheten ansåg att innehållet i vissa av AA:s inlägg på Twitter omfattades av sekretess, dels att AA:s agerande visade på brister i hans säkerhetsmed- vetande, bl.a. i fråga om riskerna med att exponera sina kunskaper inom områ- den som rör rikets säkerhet och därigenom göra sig sårbar. Försvarsmakten har framhållit att AA hade en befattning i säkerhetsklass som innefattade hantering av hemlig och skyddsvärd information rörande rikets säkerhet. Myndigheten har även anfört att AA vid samtal med sina överordnade uppvisade en bristande förståelse för olämpligheten – från säkerhetssynpunkt – av hans uttalanden i sociala medier och att han inte heller hade för avsikt att ändra sitt beteende. Som redogjorts för ovan har MUST i sin slutliga menbedömning konstaterat att uppgifterna i de aktuella Twitterinläggen inte omfattades av sekretess. Av menbedömningen framgår dessutom att flera av de aktuella uppgifterna redan hade förekommit i tekniska ordrar och i andra handlingar som inte omfattades av sekretess samt även på Försvarsmaktens intranät. I ett fall bedömdes upp- gifterna över huvud taget inte angå verksamhet, planläggning eller annan för- beredelse för att försvara landet. Det kan därför, med facit i hand, ifrågasättas om Försvarsmakten gjorde tillräckligt noggranna överväganden innan åtgär- derna mot AA vidtogs. Som jag redan nämnt tycks dock frågan om huruvida uppgifterna omfattades av sekretess inte ensam ha legat till grund för Försvars- maktens agerande. Jag får sammanfattningsvis konstatera att utredningen enligt min mening inte visar att de åtgärder som Försvarsmakten vidtagit mot AA har utgjort otill- låtna repressalier enligt bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och yttran- defrihetsgrundlagen. Jag finner därför inte anledning att kritisera Försvarsmak- ten i den delen. För att underlätta för Försvarsmaktens personal i dessa frågor bedömer jag dock att Försvarsmakten, om det inte redan har gjorts, bör se över och förtyd- liga myndighetens riktlinjer och handbok om sociala medier. AAoch Försvarsmakten har lämnat olika uppgifter i frågan om huruvida AA vid mötet mellan honom och företrädare för Försvarsmakten 2 0 2 0 /2 1 :J O1 OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T begärde att få del av vissa handlingar. Uppgift står alltså mot uppgift i denna del, och jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat. Av utredningen framgår att AA skriftligen begärde att få del av vissa handlingar av Försvarsmakten och att myndigheten lämnade ut handlingar , alltså . En så lång handläggningstid är normalt sett inte förenlig med det skyndsamhetskrav som uppställs i tryckfrihetsförordningen. Försvarsmakten har förklarat att dröjsmå- let berodde på att flera olika enheter inom myndigheten var delaktiga i hand- läggningen och att en omfattande sekretessprövning behövde göras. Försvars- makten har framhållit att handläggningen pågick fortlöpande och att AA upp- daterades om hur arbetet med hans begäran fortskred. Det framgår dock inte av remissvaret att det aktuella materialet skulle ha varit särskilt omfattande. Även mot bakgrund av de omständigheter som Försvarsmakten har beskrivit bedö- mer jag att en handläggningstid inte framstår som rimlig utifrån det skyndsamhetskrav som uppställs i tryckfrihetsförordningen. För- svarsmakten kan alltså inte undgå kritik för den långsamma handläggningen av den aktuella begäran om utlämnande av handlingar. Vad AA i övrigt anfört i detta ärende ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Upplysningsvis kan dock nämnas att vissa klagomål som AA framfört mot Försvarsmakten handläggs i ett annat ärende hos JO, dnr 6902-2019. Jag vill även nämna att jag denna dag har fattat beslut i ytterligare ett ärende som rör frågan om Försvarsmaktens vidtagna åtgärder i förhållande till tryckfri- hetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens repressalieförbud, dnr 7250- 2018. Att hålla ett klargörande samtal med en anställd med anledning av dennes kritiska inlägg på Facebook stred mot det s.k. repressalieförbudet (Dnr 3407-2018) Beslutet i korthet: Bildningsstyrelsen har hållit ett klargörande samtal med en anställd med anledning av att hon på sitt privata Facebookkonto uttryckt åsikter om hur kommunens politiker fördelade de ekonomiska resurserna. JO har ansett att åtgärderna stått i strid med det s.k. repressalieförbudet och att de dessutom syftat till att begränsa den anställdas yttrandefrihet. AAanmälde Bildningsstyrelsen i kommun för att ge- nom påtryckningar ha begränsat hennes yttrandefrihet. Hon framförde bl.a. föl- jande: OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T Hon är anställd av kommun. Hon hade skrivit en personlig åsikt i sociala medier om hur de styrande politikerna i kommunen fördelade skatte- medlen. blev hon inkallad till ett samtal med sin chef som upplyste henne om att ordföranden i bildningsstyrelsen hade uttryckt missnöje över det hon skrivit. Hon fick veta att arbetsgivaren tyckte att det var olämpligt att hon som privatperson uttryckte sin åsikt på sociala medier, och hon uppma- nades att upphöra med det. Hon trodde att saken därefter var utagerad, men blev hon på nytt inkallad till sin chef. Han berättade att de skulle ha ett klargörande samtal om det som hänt och överlämnade ett doku- ment till henne. Klargörande samtal används av arbetsgivaren som en första åtgärd vid misskötsel. Nästa åtgärd är en skriftlig varning. AAbifogade ett dokument daterat med rubriken rande samtal med anledning av publicering på Facebook och en skärmbild från kommunens intranät om hantering av misskötselärenden. I dokumentet Klargörande samtal med anledning av publicering på Fa- cebook, som är undertecknat av bildningschefen, anges följande: För offentliganställd finns en långtgående yttrande- och meddelarfri- het. Denna har tillkommit dels för att ska ha ”högt i tak” för att kunna föra ett bra samtal om även svåra frågor i den offentliga debatten, men också för att anställda ska kunna slå larm om olika missförhållanden. har rättspraxis utkristalliserat att det finns en lojalitetsplikt i det enskilda anställningsavtalet som begränsar möjligheten för medarbetare hur de kritiserar arbetsgivarens verksamhet gentemot tredje man. (AD 1992 nr 9, AD 1986 nr 95, AD 1988 nr 67, 1994 nr 79, 1997 nr 59). I korthet innebär detta att man inte får förmedla kritik till tredje man som skadar förtroendet för arbetsgivarens inriktning, produktion, tjänsteverksamhet el- ler dess brukare och kunder. Vilket krav på lojalitet som arbetsgivaren kan ställa på medarbetarna, som begränsar delar av meddelarfriheten, avgörs dels av medarbetarens för- troendeställning, dels av vilken skada den bristande lojaliteten kan orsaka. Det har kommit till arbetsgivarens kännedom att du publicerat kritik mot de politiska förslag om verksamhetsförändringar och inriktning samt den inriktning på verksamheten som de demokratiskt valda politikerna har gjort. Bl.a. har du gjort kommentarer på Facebook, när det gäller hur de sty- rande vill fördela ekonomiska medel mellan föreningslivet och de lagstad- gade verksamheterna. Arbetsgivaren vill vara tydlig med att säga att ovanstående uppfattningar kan visserligen framföras utan att anställningen är i fara, och att det ligger inom ramen för meddelarfriheten, men i gränstrakten för att kollidera med lojalitetskravet. Dock anser vi att det är olämpligt att fälla sådana kommen- tarer med hänsyn till den position och förtroendeställning du har, där din uppgift är att bereda och utvärdera olika ekonomiska effekter åt Bildnings- styrelsens politiker och dess förvaltningsledning. Arbetsgivaren vill därför meddela Dig, i form av ett klargörande samtal, det olämpliga med att förmedla personliga åsikter på Facebook om den po- litiska ledningens förslag som kan undergräva förtroendet för den politiska ledningen, med hänsyn till den förtroendeställning du har inom det ekono- miska området inom Bildningsstyrelsens verksamhet. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T JO uppmanade bildningsstyrelsen att lämna upplysningar om och yttra sig över det som AA framfört i sin anmälan. Bildningsstyrelsen (personalchefen ) lämnade följande yttrande: AAhar funktionen inom som dess övergripande förvaltningsekonom och jobbar nära med både den politiska ledningen och tjänstemannaledningen. Hon uppbär också funktionen som samord- nare av verkställigheten och beredningarna av de övergripande ekono- miska frågorna inom . Hon har i denna egenskap också en förtroendefunktion i ekonomiska frågor både gentemot ledningen och kommuninnevånarna med anledning av de frågor som tar sikte på de ekonomiska förhållandena. lade AA ut en text på Facebook, där hon kraftfullt kritiserade den politiska ledningen för dess ekonomiska prioriteringar och hur pengar fördelades inom kommunens olika verksamheter. Denna kritik omfattade mycket personliga åsikter och subjektiva värderingar, som visser- ligen var helt i linje med meddelar- och yttrandefriheten, men som kommun anser är mindre lämpligt, med hänsyn till den förtroendeposition hon har. kommun vill framhålla att vi är mycket medveten om att offent- liganställda har en omfattande meddelarfrihet och att det står varje medar- betare fritt att ha privata uppfattningar om hur de styrande fördelar sina pengar. Några tidigare aktiviteter från arbetsgivarens sida för att begränsa medarbetarnas yttrandefrihet har därför aldrig gjorts i kommun och några anmälningar härom har heller inkommit, vare sig från enskilda medarbetare eller från fackliga företrädare. Däremot ansåg förvaltningschefen att på det sätt som budskapet var for- mulerat på Facebook, av AA, så kunde detta innebära vissa problem för omgivningen att tolka huruvida detta var något som hon ansåg som privat- person eller i egenskap av ekonom inom . Med an- ledning av detta förhållande hade förvaltningschef ett samtal med AA om det inträffade. Vid detta samtal betonades tydligt – för att förebygga missförstånd – att det som hon uttryckt på Facebook förelåg inom ramen för meddelarfriheten, men att det ansågs olämpligt, med hänsyn till den förtroendeposition som hon har. Viktigt i detta sammanhang är också att notera att ett klarläggande samtal inte är att anse som en bestraffning, re- pressalie, eller disciplinär åtgärd, enligt vårt kollektivavtal. Endast en skriftlig varning anses vara en disciplinåtgärd enligt Allmänna bestämmelserna § 12, vilken kan betecknas som en bestraffning av en med- arbetare vid klandervärt beteende eller uppträdande enligt arbetsrättsliga utgångspunkter, med tanke på hur våra kollektivavtal är utformade. Men någon sådan disciplinär påföljd har alltså inte utdelats till AA p.g.a. hän- delsen. Vägledande och klarläggande samtal gentemot anställda ges regel- bundet i vår verksamhet och är en del av det coachande ledarskap, som är naturlig del för en chef, när händelser inträffar som visserligen i sig är till- låtna, men däremot mindre lämpliga. I samband med det klarläggande samtalet delgavs också en skriftlig sam- manfattning av samtalet till henne, där det tydligt framgår, att det som AA framfört i Facebook ligger inom ramen för medarbetarnas meddelarfrihet. Att ändå påstå att arbetsgivaren hävdat motsatsen är därför inte en objektiv slutsats, enligt kommun, även om AA:s subjektiva och personliga upplevelse av samtalet är ett helt annat. Att våra chefer förkla- rar för en medarbetare att ett beteende inte är lämpligt är inte samma som att vi bestraffar vår personal eller anser att detta är otillåtet. Denna typ av kommunikation bör rimligen ligga inom ramen för arbetsledningsrätten. OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T AAkommenterade remissvaret och framförde bl.a. att det står på hennes Fa- cebooksida att den är privat. I ett beslut anförde JO följande: Jag vill inledningsvis framhålla att JO som regel inte utreder klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det beror på att det finns en särskild ordning för hur sådana arbetstvister ska lösas, nämligen ge- nom fackliga förhandlingar eller genom en rättegång enligt bestämmelserna i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Utredningen här har därför in- riktats på om bildningsstyrelsens ingripande genom förvaltningschefens samtal med AA och överlämnandet av dokumentet Klargörande samtal med anledning av publicering på Facebook har inneburit en kränkning av AA:s yttrandefrihet. Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med ytt- randefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upp- lysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen, RF). Yttrandefriheten får endast begränsas genom lag med hänsyn till vissa preciserade ändamål (2 kap. 20–23 och 25 §§ RF). Yttrande- friheten skyddas även genom artikel 10 i . Yttrandefrihet i vissa medier omfattas av särskilda grundlagsregleringar i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Den som använder sin yttrandefrihet i de former som är särskilt reglerade får inte utsättas för andra sanktioner från det allmännas sida än sådana som uttryckligen är an- givna i de grundlagarna. (Se 3 kap. 6 § TF och 2 kap. 6 § YGL, vilka före motsvarades av 3 kap. 4 § andra stycket TF respektive 2 kap. 4 § tredje stycket YGL.) Detta s.k. repressalieförbud innefattar varje form av repressiv åtgärd mot den enskilde, från tillrättavisningar till de särskilt ingripande åtgärderna som är straffbelagda. Även den som använder sin yttran- defrihet i andra former än de som regleras genom TF och YGL, dvs. icke grund- lagsskyddade medier, är inom ramen för 2 kap. 1 § första stycket 1 RF skyddad mot repressalieåtgärder. (Se Axberger i Tryckfrihetsförordningen, , Karnov, kommentaren till 3 kap. 6 § och i Yttrandefrihetsgrundlagarna, fjärde uppl., 2019, s. 150 samt bl.a. JO 2018/19 s. 283, dnr 172-2016.) Grundlagarna tillförsäkrar var och en yttrandefrihet gentemot ”det all- männa”, vilket omfattar bl.a. kommunernas valda församlingar och förvalt- ningsorgan. Den redovisade lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan alltså fritt ge ut- tryck för sin uppfattning, även om den egna myndighetens verksamhet, såvida inte tystnadsplikt gäller för uppgifterna. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstad- gade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta eller genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka den anställde om hur han eller hon utnyttjar sin yttrandefrihet. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att den anställde har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att bemöta och rätta sådana uppgifter. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T T R Y C K - O C H Y T T R A N D E F R I H E T Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan repressalier från sin arbetsgivare, offentligt ge sina synpunkter på verksamheten. Det är en annan sak att en anställd måste vara lojal mot sin arbetsgivare och rätta sig efter de beslut och de direktiv som arbetsgivaren meddelar om hur verksamheten ska bedrivas. Det civilrättsligt reglerade anställningsförhållandet mellan myndig- heten och den anställde kan medföra faktiska begränsningar i den enskildes möjligheter att utnyttja sin grundlagsskyddade yttrandefrihet. Den anställde kan t.ex. inte med hänvisning till reglerna om yttrandefrihet kräva att i tjänsten få hålla föredrag eller föreläsningar om sin syn på myndighetens verksamhet. Det innebär emellertid inte att den anställde är förhindrad att fritt uttrycka sina privata åsikter om bl.a. sådana beslut och direktiv. Det finns vidare inget som hindrar att en myndighet bestämmer vad som ska vara myndighetens officiella ståndpunkt i olika frågor och ger en särskild person i uppdrag att uttala sig för myndighetens räkning.