frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — Jag har inte fått klarhet i vilken kategori dessa intagna tillhör när Kriminalvården mäter isoleringsbrytande åtgärder. Jag vill ändå framhålla att denna grupp av intagna har rätt att vistas i gemensamhet och där- för bör ingå i kategorin intagna utan restriktioner. Den nuvarande osäkerhet som finns angående redovisningen av mätresultaten medför att det inte är möj- ligt att klarlägga i vilken utsträckning myndigheten förmår tillgodose rätten till gemensamhet. har mottagit internationell kritik bl.a. för att intagna hålls isolerade i häkte. Det är alltså inte fråga om någon hastigt upp- kommen situation. Frågan togs även upp av (Brå) i en rapport . I rapporten konstaterar bl.a. att Kriminalvårdens mät- ningar visade att nästan nio av tio häktade med restriktioner var iso- lerade en given dag.77 Bristerna har även påtalats av JO. Mot denna bakgrund är det mycket allvarligt att Kriminalvården inte har nått längre i sitt arbete med att nå myndighetens egna mål för isoleringsbrytande åtgärder. Det medför en risk för allvarliga konsekvenser för dem som vistas i Kriminal- vårdens häkten. Kriminalvårdens möjligheter att arbeta med isoleringsbrytande åtgärder på- verkas av dels hur många intagna som är belagda med restriktioner, dels de är det. Den ovannämnda Häktes- och restriktionsutredningen tog upp denna fråga i sitt betänkande, och gav bl.a. uttryck för uppfattningen att det finns en kultur med en tämligen utbredd acceptans för att häktade är belagda med restriktioner : Vår uppfattning är att det krävs en genomgripande förändring i synen på häktning och den kultur som omgärdar och har omgärdat denna fråga. En kultur som något tillspetsat präglas av en viss naivitet i synen på staten och dess företrädare som välmenande i alla delar och där det därför inte behövts några klara gränser för häktningstider. I praktiken har det inneburit en kul- tur där ansvaret för att häktningstider inte förlängts i onödan vilat på den enskilde åklagaren och där domstolarna generellt varit passiva i att kontrol- lera att förundersökningar drivs på. En kultur och en reglering som i flerta- let fall säkert fungerat väl med ansvarstagande och professionella åklagare 77Se Brås rapport 2017:6 Att minska isolering i häkte – Lägesbild och förslag, s. 11 och 12. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D men som också lämnar utrymme för att häktningstider förlängts för ofta och där proportionalitetsprincipen sällan ställts på sin spets och verkligen prö- vats av domstolarna.78 Av den anledningen lämnade utredningen förslag som innebär att en misstänkt, enligt huvudregeln, ska få vara häktad fram till dess att åtal har väckts. Enligt förslaget ska häktningsti- den bara få förlängas ytterligare om det finns synnerliga skäl. För en misstänkt som är när han eller hon häktas ska motsvarande tidsfrist vara . För att en häktning ska få pågå därefter ska det krävas att det är ab- solut nödvändigt.79 Detta förslag har ännu inte lett till ändrad lagstiftning. De internationella granskningarna av den svenska häktesverksamheten har i första hand tagit sikte på det utbredda användandet av restriktioner och de ris- ker som det för med sig. Min genomgång av mätningarna för de båda katego- rierna, intagna utan restriktioner och intagna med restriktioner, visar att proble- met med isolering i häkte inte är begränsat till de intagna som Kriminalvården har lagstöd för att neka vistelse i gemensamhet. Avsaknaden av bl.a. lämpliga lokaler medför att isolering är något som drabbar även andra intagna i häkte. Med en ändamålsenligt uppbyggd verksamhet skulle denna oacceptabla situa- tion inte behöva uppstå. Jag vill framhålla att det är Kriminalvården som är ansvarig för att utforma verkställigheten av häktningsbesluten så att negativa följder av frihetsberövan- det motverkas (1 kap. 5 § häkteslagen). I detta ligger ett långtgående ansvar för att se till att det exempelvis finns tillräckligt med personal som kan arbeta med isoleringsbrytande åtgärder och på så sätt förhindra att de häktade blir isole- rade. Jag är mycket kritisk till att Kriminalvården inte har nått längre i detta arbete. Kriminalvården har således haft svårigheter med att bryta iso- leringen av häktade. Jag befarar att de åtgärder som Kriminalvården kan och måste vidta inte kommer att vara tillräckliga för att lösa problemet med den höga grad av isolering som råder inom myndighetens häktes- verksamhet. Vid dialogmötet framförde företrädarna för Kriminal- vården att de dessvärre tror att den tid som intagna får isoleringsbrytande åt- gärder inte kommer att öka mer än marginellt, trots att internationellt sett har en förhållandevis hög personaltäthet.80 CPT och Häktes- och restrik- tionsutredningen har bedömt att det behöver ske en genomgripande förändring av häktningsinstitutet. Det som har kommit fram vid min granskning talar med styrka för att regeringen nu behöver ta ett samlat grepp om dessa frågor. Möjligheterna att följa arbetet med isoleringsbrytande åtgärder Vid Opcat-inspektionerna av ett antal av Kriminalvårdens häkten 2017 kom det fram att häktena inte definierade, mätte och följde upp isoleringsbrytande åt- gärder på ett likvärdigt sätt.81 Jag fann det anmärkningsvärt att det saknades en 78Se SOU 2016:52 s. 114. 79Se SOU 2016:52 s. 116–120. 80Se JO:s protokoll s. 8, dnr O 7-2018. 81Se JO:s protokoll s. 13, dnr 416-2017. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 central styrning från Kriminalvården i denna viktiga fråga. Av den anledningen uppmanade jag Kriminalvården att överväga att i föreskrift reglera vad som kan anses utgöra isoleringsbrytande åtgärder. Jag uttalade vidare att det för såväl JO som internationella granskare (t.ex. CPT) är av intresse att kunna följa denna fråga. Jag ansåg därför att Kriminalvården borde se till att isoleringsbry- tande åtgärder rapporteras och dokumenteras. Myndigheten ombads att åter- rapportera sitt arbete till JO . I återrapporteringen gjorde Kriminalvården bedömningen att det underlag som de nuvarande mätningarna ger (sju mättillfällen ) är tillräckligt för att ge en ungefärlig bild av omfattningen av isoleringsbrytande åtgärder på na- tionell nivå.82 Mätningarna är dock inte utformade för att stödja uppföljning på lokal nivå och är otillräckliga som verktyg i det dagliga arbetet. Häktena till- lämpar i stället olika system för den dagliga planeringen och uppfölj- ningen av det isoleringsbrytande arbetet. Myndigheten framhöll att det finns ett behov av att utveckla ett enhetligt och ändamålsenligt planerings- och uppfölj- ningsverktyg som tydligt stöder det lokala operativa isoleringsbrytande arbetet som det på nationell nivå ger ett korrekt samlat underlag. En förstudie hade genomförts, men eftersom projektet är komplext kunde Kriminalvården i samband med återrapporteringen inte uppge om och i så fall när det fram- tida systemet skulle kunna vara i drift eller hur det skulle kunna komma att utformas. Jag tog upp frågan om ett planerings- och uppföljningsverktyg i samband med dialogmötet . Företrädarna för Kriminalvården uppgav då att det i den genomförda förstudien kunde konstateras att ingen av de mätningar som dittills hade utförts av isoleringsbrytande åtgärder är tillräckligt bra för att kunna användas på lokal nivå. Mätningarna kan inte heller användas för att göra nationella jämförelser. Av den anledningen vill Kriminalvården utveckla och införa ett centralt systemstöd för isoleringsbrytande åtgärder. Det har enligt företrädarna för Kriminalvården bedömts vara en rimlig uppskattning att det kommer att ta från det att projektet inleds till dess att det finns ett fungerande systemstöd. I väntan på detta systemstöd kommer Kriminalvården att ta fram en myndighetsgemensam Excelfil i vilken häktena ska redovisa iso- leringsbrytande åtgärder. Kriminalvården planerade att ta den centrala Excelfi- len i bruk under våren 2019.83 I ett yttrande efter dialogmötet har Kriminalvår- den uppgett att myndigheten inte har kunnat hålla tidsplanen för den centrala och gemensamma Excelfilen. Arbetet skulle återupptas för att kunna vara klart innan årsskiftet 2019/2020.84 Redan vid dialogmötet med företrädarna för Kriminalvården framhöll jag att det är mycket allvarligt och djupt otillfredsställande att Krimi- nalvårdens nationella mätningar av isoleringsbrytande åtgärder inte är tillför- litliga. Dels görs mätningarna bara , dels medför – som jag nämnt ovan – bristen på central styrning att häktena inte definierar, mäter och följer upp isoleringsbrytande åtgärder på ett enhetligt sätt. Dessa brister gör det 82Se Kriminalvårdens återrapportering s. 4, JO:s dnr 416-2017. 83Se JO:s protokoll s. 10 och 11, dnr O 7-2018. 84Se Kriminalvårdens yttrande , JO:s dnr O 7-2018. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D framför allt svårt för Kriminalvården att följa det arbete som sker på lokal nivå med att bryta isoleringen av intagna i häkte. Till detta kommer att risken för uteblivna svar från häkten och för att häkten inte registrerar isoleringsbrytande åtgärder medför att mätningarna är förknippade med sådan osäkerhet att de inte heller kan användas på nationell nivå. Det är t.ex. inte möjligt att jämföra re- sultaten från olika år, vilket gör att mätningarna blir i det närmaste oanvänd- bara. Bristen på tillförlitlig statistik gör att det inte är möjligt att med säkerhet säga åt vilket håll utvecklingen går. Till detta kan läggas att avsaknaden av ett ordentligt systemstöd gör det svårt för Kriminalvården att utvärdera myndig- hetens eget arbete när det gäller de isoleringsbrytande åtgärderna. En kontinu- erlig registrering av i vilken omfattning intagna får ta del av isoleringsbrytande åtgärder är nödvändig för att Kriminalvården ska kunna följa arbetet och för att myndighetens personal ska kunna uppmärksamma intagna som löper risk att bli isolerade. Av den anledningen är det mycket angeläget att Kriminal- vården får ett sådant system på plats och att det används på ett korrekt sätt. Den uppfattningen delas numera av Kriminalvården, men arbetet med att ta fram det nya systemstödet har såvitt jag känner till ännu inte inletts. I och med att behovet av att kunna följa arbetet med isoleringsbrytande åtgärder är så stort framstår den beräknade produktionstiden som oacceptabelt lång. I det här sammanhanget vill jag återknyta till att Kriminalvården i sin sta- tistik över isoleringsbrytande åtgärder även redovisar den tid som intagna pla- cerade på gemensamhetsavdelning och gemensamhetsplats vistas utanför sin cell.85 Jag har nämnt ovan att jag anser att det för tanken fel att tala om isoler- ingsbrytande åtgärder i förhållande till denna grupp av intagna, som har en lagstadgad rätt att vistas i gemensamhet med andra intagna. Till detta kommer att statistiken blir missvisande. Jag har emellertid också konstaterat att Krimi- nalvården på grund av strukturella brister även har svårt att tillgodose intagnas grundläggande rätt till gemensamhet. Så länge dessa brister kvarstår finns det ett behov av att också redovisa i vilken utsträckning myndigheten tillgodoser denna rätt. Utredningen i detta ärende visar att Kriminalvården inte tillgodoser intagnas lagstadgade rätt till gemensamhet och att intagna hålls isolerade. För att komma till rätta med denna oacceptabla situation behöver insatser för förändring inle- das omgående. Ett viktigt steg i detta förändringsarbete utgör enligt min me- ning en översyn av såväl fängelselagens som häkteslagens bestämmelser om gemensamhet. Det måste vidtas åtgärder för att säkerställa att intagnas rätt till daglig gemensamhetsvistelse också i praktiken är det normalläge som ska gälla inom verksamheter. En första åtgärd bör vara att det i såväl häkteslagen som fängelselagen införs en definition av begreppet gemensamhet. Det är enligt min mening nödvändigt för att denna rättighet inte ska ges ett godtyckligt innehåll. Jag anser att en 85Se JO:s protokoll s. 9, dnr O 7-2018. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 rimlig utgångspunkt är att gemensamhet ges innebörden att en intagen vistas tillsammans med flera andra intagna. För att rätten till gemensamhet ska bli meningsfull behöver det i lagstift- ningen även anges i vilken omfattning som intagna har rätt att vistas tillsammans med andra intagna. Eftersom det är fråga om en grundläg- gande rättighet är det enligt min mening inte tillräckligt att den närmare inne- börden bara anges i Kriminalvårdens föreskrifter, vilket är fallet för intagna i kriminalvårdsanstalt. Det är inte heller acceptabelt att det i fråga om häkten helt saknas sådana bestämmelser. har det lett till att intagna i häkte i vissa fall har nekats denna rätt helt eller att de har betydligt sämre tillgång till gemensamhet i jämförelse med intagna i andra häkten eller i en kriminalvårdsanstalt. Jag vill också framhålla att Häktes- och restriktionsutredningen även i fråga om isoleringsbrytande åtgärder har lämnat förslag till förändringar i häktesla- gen. I korthet innebär förslaget att häkteslagen tillförs en bestämmelse som anger att en vuxen som är häktad med restriktioner alltid ska ha rätt till minst två timmars vistelse tillsammans med någon annan . Ungdomar ska ha en motsvarande rätt per dag.86 Avsikten med bestämmelsen är att garantera de intagna en viss tids isoleringsbrytande åtgärder per dag för att motverka att de blir isolerade. Jag delar utredningens bedömning att det finns behov av en sådan reglering. Så som utredningens förslag är utformat kommer denna rätt dock bara att om- fatta häktade som är meddelade restriktioner. Även intagna som hålls avskilda riskerar att bli isolerade. Av den anledningen bör också denna grupp av intagna ha rätt till isoleringsbrytande åtgärder. Jag är vidare tveksam till en minimitid om endast . Med utgångspunkt i för behandling av fångar utgör två timmars isoleringsbrytande insatser precis gränsen mot den situation där en intagen anses vara isolerad. För att minska riskerna för de in- tagna bör enligt min mening minimikraven i den svenska kriminalvården sättas högre. Jag vill också påminna om att målsättningen enligt CPT bör vara att alla intagna ska ges möjlighet att tillbringa åtminstone utanför sin cell och i samband med det ges möjlighet att delta i meningsfulla aktiviteter av skiftande slag.87 Dessa synpunkter bör enligt min mening beaktas i det kom- mande lagstiftningsarbetet. Slutligen finns det skäl att på nytt påminna om den framställan om lagändr- ing som jag gjorde till regeringen och som rör behovet av en för- fattningsreglering med tidsfrister för omprövning av beslut om avskildhetspla- cering av häktade. Sådana tidsfrister finns i fängelselagen. Det finns såvitt jag förstår inte något bärande skäl för att i detta avseende tillämpa olika principer i häktes- respektive anstaltsverksamheten. I framställningen uttryckte jag även att det finns ett behov av att förtydliga lagstiftningen i fråga om hur förutsätt- ningarna för Kriminalvårdens beslut om placering i avskildhet förhåller sig till restriktioner som meddelats av åklagaren om inskränkningar i rätten för en in- tagen att vistas i gemensamhet. 86Se SOU 2016:52 s. 41. 87Se CPT/Inf (2016) 1 para 53. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D Som framgått ovan är det min uppfattning att regeringen behöver ta ett samlat grepp om de frågor som behandlas i detta beslut. Det finns ett stort behov av att se över häkteslagen. Därför finner jag anledning att, med stöd av 4 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän, hos regeringen väcka frågan om översyn av lagstiftningen när det gäller dels intagnas rätt till vistelse i gemensamhet respektive isoleringsbrytande åtgärder, dels bestämmelserna om avskiljande av intagna i häkte. En kopia av detta beslut skickas till regeringen. har fått internationell kritik för isoleringen av häk- Regeringen tillsatte Häktes- och restriktionsutredningen efter CPT:s sen- De förslag till förändringar av häkteslagen som utred- ningen lämnade har inte blivit genomförda. Situationen med en utbredd isoler- ing av intagna i häkte är enligt min mening mycket allvarlig och av den anled- ningen skickar jag en kopia av detta beslut även till , för kännedom. Kriminalvården har brustit i omvårdnaden av en multisjuk äldre häktad man och även omplacerat honom. Hans cancerbehandling har fördröjts kraftigt (Dnr 3801-2018) Beslutet i korthet: En multisjuk äldre man med omfattande omvårdnadsbe- hov var placerad i Kriminalvårdens häkten. omplacerades han mellan häkten i , där hans rättsprocess ägde rum, och Kriminalvårdens särskilda omvårdnads- avdelning i häktet . JO:s utredning av den häktades situation har visat bl.a. att han fick tillbringa drygt i häkten där hans behov av omvårdnad inte kunde tillgodoses och att hans pågående cancerbehand- ling kom att fördröjas , till stor del på grund av förflytt- ningarna av honom. JO konstaterar i beslutet att Kriminalvården i flera avseenden brustit i såväl omhändertagandet av den häktade som i sitt ansvar att genom samver- kan med den allmänna sjukvården tillgodose hans stora behov av vård. Kri- minalvården har även underlåtit att konsultera sjukvården inför längre trans- porter av mannen. JO uttalar att Kriminalvården sammantaget förtjänar all- varlig kritik för sina brister i behandlingen av den häktade. Vidare uttalar JO att det som har kommit fram i ärendet gör att det finns starka skäl att ifrågasätta lämpligheten av att Kriminalvården endast har sär- skilt anpassade omvårdnadsplatser för häktade intagna i . JO an- ser även att Kriminalvården bör se över hanteringen av transporter av in- tagna med särskilda omvårdnadsbehov och komplettera sina rutindokument i de delar det finns behov av att ha särskilt anpassade rutiner för dessa in- tagna. Avslutningsvis uttalar JO att hon är övertygad om att hon kommer att återkomma till frågor som rör tillgången till hälso- och sjukvård för intagna inom . KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 I samband med att inspekterade Kriminalvården, häktet Kro- noberg, den 2–(JO:s ärende dnr 2643-2018) kom det fram vissa uppgifter om behandlingen av en häktad person, AA, som var placerad på omvårdnadsavdelningen i häktet. Efter inspektionen hämtades vissa handlingar in och granskades. I ett särskilt initiativärende beslutade chefsJO därefter att utreda frågan om Kriminalvårdens be- handling av AA i ett särskilt ärende. Utredningen har gjorts i detta ärende. Uppgifter som kom fram vid den inledande granskningen Under inspektionen av häktet samtalade JO:s medarbetare med AA som då var sängliggande och hade försetts med ett larm runt handleden. Hans rum var utrustat med en enklare sjukhussäng, ett sängbord, ett handfat och en toalettstol. JO:s medarbetare noterade att det rådde viss oordning i rummet och att det fanns saltavlagringar på golvet mellan sängen och toalettstolen. I sängen låg en urinuppsamlingspåse som var fylld med urin. Av de handlingar som hade hämtats in framkom bl.a. följande. AAär född och medborgare i samt saknar anknytning till . Han häktades av och placerades i häktet . Han dömdes av tingsrätten till fängelse och . Sedan AA överklagat domen satte Hov- rätten för och i dom ned fängelsestraffets längd till . Såväl tingsrätten som hovrätten beslutade att AA skulle vara häktad tills fängelsestraffet fick verkställas. AA led bl.a. av prostatacancer, leukemi, hjärtproblem och diabetes. Han om- placerades på grund av sitt vårdbehov, allmäntillstånd och samsjuklighet till häktet omvårdnadsavdelning där han vista- des fram till . Med anledning av kommande domstolsför- handling flyttades han då tillbaka till häktet . om- placerades AA till häktet och flyttades han tillbaka till omvårdnadsavdelningen i häktet . som AA var häktad transporterades han dessutom till externa sjukvårdsinrätt- ningar. halkade AA i duschen i häktet och ådrog sig en fraktur i ryggen. Han blev sängliggande och slutade i princip att äta och dricka, med bl.a. uttorkning som följd. En sjuksköterska i häktet framställde önskemål om att AA skulle förflyttas till en enhet med bättre omvårdnadsmöjligheter, men det var inte möjligt på grund av den rådande beläggningssituationen. AA:s allmänna hälsotillstånd försämrades och han var därför inlagd på den 27–. Efter sjukhusvistelsen skulle han flyttas till häktet Kro- noberg. Det gick dock inte att ordna någon transport dit och han fick återvända till häktet . Där fanns inte någon sjukvårdsbemanning i samband med påsken 2018. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D AA:s fängelsestraff blev verkställbart . från häktet till anstalten men omplacerades relativt omgående till omvårdnadsavdelningen i anstalten Kumla. lämnade AA in en ansökan om överföring av verkställigheten till Tysk- land. Av journalanteckningar framgick att AA uttryckt oro över att han inte fick den behandling mot sin cancer som han hade fått i hemlandet och att förflyttningarna av honom medförde att han inte fick möjlighet att besöka en urolog. Det upprättades en promemoria med de iakttagelser som JO hade gjort under inspektionen och vid handlingsgranskningen. Kriminalvården uppmanades att yttra sig över promemorian och besvara följande frågor: •Vilka resurser har Kriminalvården för att ta hand om intagna med mer kom- plexa vårdbehov (såsom t.ex. oförmåga att förflytta sig på egen hand och sköta sin personliga hygien m.m.)? Har i det sammanhanget någon föränd- ring skett sedan Kriminalvårdens yttrande i JO:s ärende med dnr 6413-2014 (Kriminalvårdens dnr 1.7.2-2014-25687)? •Hur bedömer Kriminalvården att myndigheten har tillgodosett AA:s vård- behov ? Inom ramen för den frågan bör även framgå om det har gjorts överväganden att mer permanent föra över AA till sjukhus enligt 5 kap. 1 § andra stycket häkteslagen (2010:611) och vilken doku- mentation som finns om detta. •Vilka överväganden gjordes i förhållande till uppgifterna om att AA i hem- landet fick behandling mot sin prostatacancer ? Fick han motsvarande behandling ? Om AA inte fick sådan be- handling , vad var anledningen till det? •Vilka överväganden gjordes i förhållande till AA:s vårdbehov inför beslutet att häktet inte skulle ha någon sjukvårdsbemanning i samband med påsk? •Lämnades det någon information från Kriminalvår- den till om AA:s hälsotillstånd och hur dokumentera- des i sådana fall informationsöverföringen? •Hur har Kriminalvården resonerat, och i förekommande fall agerat, utifrån AA:s önskemål att bli överförd till ? (Av bl.a. daganteckning framgår att AA, sedan han avgett nöjdförklaring, uppgett att han vill bli förflyttad till .) •Av daganteckning framgår att AA begärde att få del av sina sjukvårdsjournaler och att han i den frågan hänvisades till ett läkarbesök . Hur bedömer Kriminalvården att utläm- nandefrågan hanterades i förhållande till tryckfrihetsförordningens regler om utlämnande av allmänna handlingar? KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 I en efterremiss uppmanades Kriminalvården att även yttra sig över följande frågor om transporter av den häktade samt transporter av multisjuka (de som har flera sjukdomar och krämpor) frihetsberövade: •Vilka rutindokument finns det när multisjuka frihetsberövade (Kriminal- vårdens egna intagna och handräckningar) ska transporteras av Kriminal- vården avseende planering, genomförande och uppföljning utöver rutindo- kument för ”vanliga” transporter? •Vilka frågor aktualiserades och togs upp inför fjärrtransporterna av AA un- der den tid som han var häktad? Följande ska framgå av redovisningen: −Gjordes någon medicinsk bedömning av om AA var i transportabelt skick inför transporterna och vilka var ansvariga för denna fråga (be- fattningshavare) och hur har det dokumenterats? −Vilken säkerhetsbedömning och fängselnivå hade AA när han transpor- terades och hur har det dokumenterats? −Vilken typ av fordon kördes AA i och vilken medföljande personal åkte med i fordonen (Kriminalvårdens anställda eller annan personal) och hade de särskilda sjukvårdskunskaper och hur har det dokumenterats? −Fanns det någon särskild tillsyn av AA under eventuella transportuppe- håll?