frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — 1987/88:124 s. 171 f.) uttalas att huvudmannen inom vissa områden, som t.ex. den sociala vårdlagstiftningen, bör kunna tillerkännas en viss självständighet och att risken för negativa konsekvenser av kolliderande rättshandlingar på området torde vara försumbar med beaktande av den officialprövning som åligger sociala myndigheter. Huvudmannen bör också själv få bestämma i frågor som rör hans boende liksom innehållet i erbjuden vård. Oavsett förvaltaruppdragets utformning kan den enskilde i vissa situationer alltså tillerkännas viss självständighet. Enligt min uppfattning är insatser enligt socialtjänstlagen ett område inom vilket en enskild som regel bör tillerkännas viss självständighet trots förekomsten av förordnad förvaltare. Det förhållandet att AA hade förvaltare innebar således inte att han saknade möjlighet att på egen hand ansöka om bistånd i form av bostad. Det var alltså inte tillräckligt att hänvisa honom till att kontakta förvaltaren för att med denne diskutera frå- gan. Sammanfattningsvis anser jag att nämnden, genom att inte klarlägga om AA ville ansöka om bistånd, har brustit i sin handläggning. För detta kan nämnden inte undgå kritik. Det som AA har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida. En enhetschef inom beslutade att inleda utredningar om två syskon trots att hon var jävig (Dnr 2337-2019) Beslutet i korthet: Modern till två barn arbetade som handläggare vid soci- altjänsten i kommun. I en orosanmälan till nämnda socialtjänst uppgav hon bl.a. att fadern utsatte ett av barnen för våld. gjorde en socialsekreterare en s.k. skyddsbedömning avseende barnen och kom fram till att de inte var i behov av skydd. fattade en enhetschef för socialnämndens räkning beslut om att inleda utred- ningar om barnen. Dagen efter överlämnades barnens ärenden till kom- mun som sedan genomförde utredningarna. När nämnden tar emot en orosanmälan om ett barn ska den genast be- döma om barnet är i behov av skydd (11 kap. 1 a § socialtjänst- lagen). Därefter ska nämnden ta ställning till om den ska inleda en utredning om barnet eller inte, en s.k. förhandsbedömning. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T En tjänsteman är jävig att handlägga ett ärende exempelvis om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet, s.k. delikatessjäv (6 kap. 28 § och 7 kap. 4 § kommunallagen, KL). Den som är jävig får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet (6 kap. 30 § KL). Han eller hon får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. Enligt JO var det i det aktuella fallet fråga om delikatessjäv. JO uttalar att en skyddsbedömning utgör ett ställningstagande som inte kan skjutas upp och har därför inte några synpunkter på att socialsekrete- raren gjorde skyddsbedömningarna avseende barnen trots jävssituationen. I fråga om enhetschefens beslut om att inleda utredningar om barnen kon- staterar JO bl.a. att det har kommit fram att de inte var i behov av skydd och att deras ärenden överlämnades till redan dagen efter ställningstagandet. Enligt JO borde nämnden ha låtit ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas eller inte. Nämnden kan därför inte undgå kritik för att enhetschefen fattade beslut om att inleda utredningar om barnen trots att det var fråga om en jävssituation. AAoch BB har tillsammans barnen , född , och DD, född . BB arbetade som handläggare vid i kommun. Den 17 okto- ber 2018 gjorde hon en orosanmälan till i den kommunen och uppgav bl.a. att AA utsatte CC för våld. Enhetschefen beslutade att utred- ningar om barnen skulle inledas med stöd av 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Handlingarna i barnens ärenden överlämnades sedan till som genomförde utredningarna. I en anmälan till JO klagade på i kommuns hand- läggning av barnens ärenden. Han uppgav bl.a. att hade hanterat barnens ärenden trots att det var fråga om en jävssituation. JO tog del av vissa handlingar i barnens ärenden. Därefter begärde JO att i kommun skulle yttra sig över om det var lämpligt att nämnden fattade beslut om att inleda utredningar om barnen eller om frågan borde ha lämnats till i . Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande: får in en orosanmälan från en mamma som misstänker att pappan utövar våld mot barnen. Dåvarande enhetschef för barn och unga utredningsenheten har yttrat sig i ärendet och menar att hon genast insåg att det förelåg risk för jäv i ärendet då modern arbetar som handläggare inom . Detta framkommer även i dokumentation i ärendet. SO C I A L T J Ä N S T Det åligger enligt 11 kap. 1 a § SOL att göra en akut skyddsbedömning, vilket gjordes av socialförvaltningen i . Det framkom då att det ej förelåg behov av skydd. Eftersom våld var en del av orosanmälan så måste enligt SOSFS 2014:4, 6 kap. 1 §, utan dröjsmål starta en utredning, vilket gjordes. ringde ansvarig enhetschef runt till flera kommuner för att se om någon kunde ta över utredningen. faxas utredningen över till som då tog över och fattade beslut i ärendet. menar att något beslut i ärendet ej fattades, just på grund av att det ej vore lämpligt. Man hade heller aldrig för avsikt att fatta beslut i ärendet, vilket styrks av att enhetschefen skyndsamt undersökte om en annan kommun kan ta emot ärendet. Dock gjordes en förhandsbedöm- ning om behov av skydd då denna bedömning svårligen hade kunnat läggas ut på annan kommun då den ska ske . AA fick tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan, en anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan ge anledning till någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § SoL). När nämnden tar emot en orosanmälan om ett barn ska den genast bedöma om barnet är i behov av skydd, en s.k. skyddsbedömning (11 kap. 1 a § SoL). Nämnden ska därefter ta ställning till om den ska inleda en utred- ning om barnet eller inte, en s.k. förhandsbedömning. En förhandsbedömning är inte en mindre utredning utan just en bedömning av om en utredning ska inledas eller inte. Kommunallagens bestämmelser om jäv i 6 kap. 28–32 §§ gäller för anställda i en kommun (7 kap. 4 § KL). I 6 kap. 28 § KL anges ett antal faktiska omstän- digheter som medför att en tjänsteman är jävig att handlägga ett ärende. Det kan t.ex. vara fråga om att ärendet angår tjänstemannen själv eller någon när- stående till tjänstemannen. Vidare är en tjänsteman jävig om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet, s.k. delikatessjäv. Den som är jävig får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet (6 kap. 30 § KL). En anställd som i och för sig är jävig får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. Vid bedömningen måste hänsyn tas till sakfrågans beskaffenhet, åtgärdens na- tur och kravet på snabbhet och effektivitet. Bedömningen av när åtgärder kan vidtas trots förekomsten av jäv ska vara restriktiv (prop. 2016/17:171 s. 374). Enhetschefen kontaktade BB med anledning av den orosanmälan som hon hade gjort. Av en journalanteckning från telefonsamtalet 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T framgår bl.a. att BB bekräftade att hon kunde hämta barnen hos AA. gjorde en socialsekreterare skyddsbedömningar avseende barnen och kom fram till att de inte var i behov av skydd. Som skäl för den slutsatsen angavs bl.a. att BB hade bekräftat att hon skulle hämta hem barnen och att hon ansågs kunna skydda dem. Nämnden beslutade att utred- ningar om barnen skulle inledas. Dagen efter, , faxades handlingarna i barnens ärenden till som sedan genomförde ut- redningarna. Såvitt framgår av utredningen var EE BB:s chef. Enligt min mening kan det inte råda någon tvekan om att EE:s ställning som BB:s chef utgjorde en sådan särskild omständighet som var ägnad att rubba förtroendet för hennes opartisk- het i fråga om hanteringen av orosanmälan. Det var alltså fråga om delikatess- jäv. Även för kollegor till BB torde samma jävsgrund ha gjort sig gällande. Frågan är om det mot den bakgrunden var lämpligt att nämnden beslutade att inleda utredningar om barnen eller om nämnden borde ha överlåtit till att ta ställning till den saken. Jag vill börja med att kort beröra de skyddsbedömningar som en socialsek- reterare gjorde i fråga om barnen. Som jag redogjort för ovan får en tjänsteman som i och för sig är jävig vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. När nämnden tar emot en orosanmälan om ett barn ska den genast bedöma om barnet är i behov av skydd. Det är fråga om ett ställningstagande som inte kan skjutas upp. Jag har därför inte några synpunkter på att socialsekreteraren gjorde skyddsbedömningar avseende bar- nen trots jävssituationen. Nästa steg i handläggningen var att inom ramen för förhandsbedömningarna ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas eller inte. EE beslutade för nämndens räkning att inleda utredningar som orosanmälan kom in. Nämnden har i sitt remissvar hänvisat till kravet på skyndsamhet i 6 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd om våld i nära relationer (SOSFS 2014:4). Av bestämmelsen framgår att när nämnden får kännedom om att ett barn kan ha utsatts för våld eller andra övergrepp av en närstående ska den utan dröjsmål inleda en utredning om barnets behov av stöd och hjälp. Skyndsamhetskravet i den aktuella föreskriften är likalydande med det i 11 kap. 1 § SoL. Allvaret i anmälan avgör hur snabbt nämnden måste fatta beslut i fråga om utredning (prop. 2012/13:10 s. 60). EEvar jävig att handlägga barnens ärenden. Utgångspunkten var alltså att EE inte fick ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas. Det har kommit fram att BB säkerställde barnens behov av skydd och att ärendena överlämnades till . Det har inte gjorts gällande från nämndens sida att i skulle ha varit förhindrad att skyndsamt ta ställning till om utredningar om bar- nen skulle inledas eller inte. Enligt min mening borde nämnden ha låtit göra den bedömningen. Nämnden kan därför inte undgå kritik för att EE fattade beslut om att inleda utredningar om barnen trots att det var fråga om jäv. Det som AA i övrigt har anfört föranleder inte något uttalande från min sida. SO C I A L T J Ä N S T En stadsdelsnämnd lät en jourhemsplacering av en snart 16-årig flicka fortsätta trots att en av vårdnadshavarna inte längre samtyckte till placeringen (Dnr 2776-2019) Beslutet i korthet: En snart 16-årig flicka vårdades på frivillig grund med stöd av socialtjänstlagen, SoL, och var placerad i ett s.k. jourhem. Flickans mor meddelande nämnden att hon inte längre samtyckte till placeringen. Flickan vägrade att flytta från jourhemmet och bodde kvar där . Hon och vårdnadshavarna samtyckte sedan till en placering i ett annat jourhem. JO konstaterar att ett beslut om en placering av ett barn i ett jourhem med stöd av bestämmelserna i förutsätter att barnets vårdnadshavare och barnet, om han eller hon har fyllt , samtycker till insatsen. Om en vård- nadshavare eller barnet efter beslutet om placering tar tillbaka sitt samtycke finns det inte längre grund för en fortsatt placering. Om nämnden anser att en fortsatt placering är nödvändig för barnet kan den under vissa förutsätt- ningar agera med stöd av bestämmelserna i lagen med särskilda bestämmel- ser om vård av unga, LVU. Jourhemsplaceringen av flickan kunde alltså inte fortsätta eftersom en av vårdnadshavarna inte längre samtycke till den. Det fanns inte heller grund för ett ingripande med stöd av LVU. Flickan hade uppnått en så- dan ålder att hon inte kunde flyttas från jourhemmet mot sin vilja. JO kon- staterar att nämnden i en sådan situation måste arbeta aktivt för att hitta en lösning som kan accepteras av både barnet och vårdnadshavarna. Av utredningen framgår att nämnden samtalade med både flickan och modern som den sökte efter ett annat jourhem till flickan. Utifrån det som har kommit fram om nämndens agerande i den uppkomna situa- tionen finner JO inte skäl att rikta någon kritik mot flickan var kvar i jourhemmet . JO påpekar dock att nämnden borde ha fattat ett beslut om att avsluta hennes placering när en av vårdnadshavarna inte längre samtyckte till den. I en anmälan till JO klagade på inom stadsdels- förvaltning i . AAuppgav bl.a. följande: Hon är mor till BB som är född . BB var placerad i ett jourhem på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i social- tjänstlagen (2001:453), SoL. AA meddelade nämnden att hon inte längre sam- tyckte till att BB var placerad i jourhem. Nämnden lät ändå placeringen fort- sätta. AA kompletterade sin anmälan med bl.a. ett mejl som hon hade skickat till tjänstemän vid förvaltningen om att hon tog tillbaka sitt med- givande till att BB bodde i jourhem. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T JO begärde att i skulle yttra sig över det som AA uppgett i sin anmälan. Nämnden lämnade in ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid stadsdels- förvaltningen som sitt yttrande. I utlåtandet anfördes bl.a. följande: har tagit emot en remiss från JO gällande en anmälan. Anmälan gäller att BB varit placerad i jourhem utan moderns till- lika vårdnadshavares medgivande, att motarbetat modern samt att det funnits brister i jourhemmet dels vad gäller information till mo- dern om dottern och dels att dottern lämnats ensam med yngre släkting till jourhemmet. BB:s moder ansökte om stöd från pga rela- tionsproblem mellan henne och dottern. Modern hade tidigare sökt stöd för relationskonflikterna och stöd i sin föräldraroll via stadens öppna in- satser. Vid samtal med BB och modern på framkommer att de lever i en konfliktfylld relation […]. Modern önskar stöd för att återupprätta relationen till dottern så att de inte hamnar i konflikter som blir ohanterbara. Mor och dotter beviljas insats i form av Brief Strategy Family Therapy (BSFT). BB medverkar inte i insatsen och den avslutas därför. väljer BB att inte bo hemma, hon bor hos några vänner till modern. Modern tycker inte att det är någon bra lösning och vännerna meddelar BB att hon inte kan bo hos dem längre. BB vägrar att återvända till modern, hon bor med moderns medgivande hos släktningar till modern . Situationen blir dock ohållbar och socialtjäns- ten beviljar bistånd enlig 4 kap. 1 § SoL i form av jourhemsplacering via , för BB . Efter ca en månad uppger modern att hon saknar förtroende för jourhem- met och att hon inte får information om hur BB mår, eller om hennes före- havande i övrigt och att modern överväger att dra tillbaka sitt samtycke till placering. Modern tror att det kanske kan tvinga BB att flytta till fadern, som också är vårdnadshavare. Moderns kritik tas upp med jourhemskon- sulten som meddelar att det finns en överenskommelse om hur modern ska få information. Ett gemensamt möte hålls med modern, jourhemmet och jourhemskonsulent där modern får information om jour- hemmets uppdrag. Modern uppger att hon överväger att återta sitt medgi- vande till placering då det inte sker någon förändring i hennes och dotterns relation. återtar modern sitt samtycke till placering, modern godkänner placering ytterligare så att kan informera Då situationen är låst och BB vägrar flytta pågår place- ringen ytterligare någon vecka med moderns medgivande. åter- tar modern definitivt sitt medgivande till placering. Då ingen grund för in- gripande enligt LVU finns uppmanas modern att ta kontakt med dottern för att planera för en flytt och modern får information om att hon som vård- nadshavare är ansvarig för BB:s boendesituation. Placeringen fortsätter och under den tiden försöker modern förmå BB flytta hem, försöker också via samtal och besök i jourhemmet att försöka förmå BB lämna jourhemmet. arbetar parallellt med att försöka hitta annat lämpligt jourhem för BB och pla- ceras BB i nytt jourhem med samtycke från BB och hennes båda vårdnads- havare. SO C I A L T J Ä N S T BBoch modern har en allvarlig relationsproblematik. De insatser som erbjudits i form av jourhemsplacering och olika typer av familjebehandling har inte resulterat i att relationen dem emellan har förbättrats. BB har varit konsekvent i att hon inte vill bo med modern eller fadern som bor i . Hon har ingen önskan om en relation med någon av sina vårdnadsha- vare utan önskar endast praktisk hjälp från dem. Vårdnadshavarna inte hel- ler har ett fungerande samarbete gällande BB och har haft olika syn på hen- nes placering i jourhemmet. När det gäller stöd och behandling till BB och modern, eller enbart till BB har det erbjudits stöd men BB har vägrat medverka och det har inte funnits grund för tvångsåtgärder. Bedömningen och inriktningen av er- bjudna insatser har varit att förbättra relationen mellan BB och mo- dern. Modern har fått information om detta men har inte varit nöjd med den informationen och har känt sig felbehandlad och kränkt. Förvaltningens synpunkter och förslag Förvaltningen bedömer att modern och BB erbjudits stöd i sin relation och att modern fått information om möjligheter att tvinga BB till sådana insatser. Modern har också fått information om jourhemmets uppdrag och att behandling inte ingår i det uppdraget. Förvaltningen har brustit då man trots att modern återtagit sitt samtycke till jourhemsplacering låtit BB vistas i det jourhem som modern saknade förtroende för. Samarbetet mellan förvaltningen och resursenheten inom har brustit när det gäller att avsluta placeringen och rutiner för detta behöver därför ses över mellan verksamheterna. AA kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Ett barns vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavarna ska därvid i takt med bar- nets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (6 kap. 11 och 13 §§ ). ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden (5 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). Nämnden ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i t.ex. ett familjehem (6 kap. 1 § SoL). Ett barn kan också tillfälligt pla- ceras i ett s.k. jourhem (6 kap. 6 § SoL). insatser för barn och unga bygger på frivillighet från de berördas sida. Det innebär att insatser som rör ett barn ska göras i samförstånd med barnets vårdnadshavare. Ett barn som har fyllt har rätt att föra sin egen talan i ärenden enligt SoL (11 kap. 10 § SoL). Under vissa förutsättningar kan ett barn ges vård utan vårdnadshavarnas samtycke. Bestämmelser om sådan tvångsvård finns i lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Vård utan samtycke kan förenklat uttryckt grundas på brister i hemförhållandena (2 § LVU) eller på den unges eget beteende (3 § LVU). Nämnden kan med stöd av LVU också besluta om att ett barn inte får flyttas från ett familjehem, s.k. flyttningsförbud (24 § LVU). 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T BBvar jourhemsplacerad med stöd av bestämmelserna i . meddelade AA att hon inte längre samtyckte till att BB var placerad i det aktuella jourhemmet. BB bodde kvar i jourhemmet fram till när hon placerades i ett nytt jourhem. Min granskning avser nämndens handläggning efter det att AA meddelade att hon inte längre samtyckte till att BB var placerad i jourhemmet. Ett beslut om en placering av ett barn i ett jourhem med stöd av bestämmel- serna i SoL förutsätter att barnets vårdnadshavare och barnet, om han eller hon har fyllt , samtycker till insatsen. Om en vårdnadshavare eller barnet tar tillbaka sitt samtycke efter beslutet om placering finns det inte längre grund för en fortsatt placering. Om nämnden anser att en fortsatt placering är nödvändig för barnet kan den under vissa förutsättningar agera med stöd av bestämmel- serna i LVU. Nämnden kan t.ex. besluta om tillfälligt flyttningsförbud. Det står klart att AA meddelade att hon inte längre sam- tyckte till BB:s placering. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att AA gav sitt godkännande till att BB bodde kvar i jourhemmet . AA har tillbakavisat uppgiften om att hon lämnade ett sådant samtycke. Jag har inte funnit anledning att vidta några ytterligare utredningsåtgärder för att försöka klarlägga hur det förhöll sig med AA:s eventuella samtycke. Jag nöjer mig med att konstatera att det i vart fall stod klart för nämnden att AA inte längre sam- tyckte till att BB var placerad i jourhemmet. I avsaknad av samtycke från AA kunde placeringen i jourhemmet inte fort- sätta. I BB:s fall verkar det inte ha funnits någon grund för nämnden att ingripa med stöd av bestämmelserna i . Utgångspunkten var således att nämnden saknade möjlighet att låta BB fortsätta att vara placerad i jourhemmet. BB ville emellertid bo kvar i jourhemmet och vägrade att flytta därifrån. Hon skulle snart fylla och hade alltså uppnått en sådan ålder att hon inte kunde flyttas mot sin vilja (se t.ex. JO 2017/18 s. 384, dnr 2170-2016). AA å sin sida motsatte sig att BB var kvar i jourhemmet. Nämnden stod alltså inför situationen att den inte kunde låta BB fortsätta att vara placerad i jourhemmet, men inte heller kunde tvinga henne att flytta. I ett sådant fall kan nämnden inte förhålla sig passiv, utan måste arbeta aktivt för att försöka hitta en lösning som kan accepteras av både barnet och vårdnadsha- varna. Det har kommit fram att nämnden samtalade med såväl AA som BB för att hitta en lösning. Nämnden försökte vid samtal med BB motivera henne att flytta från jourhemmet. sökte nämnden efter en annan placering för henne. Lösningen i detta fall blev att BB och båda vårdnadshavarna till slut samtyckte till en placering i ett annat jourhem och att BB flyttade dit. Trots att AA motsatte sig att BB var kvar i det ursprungliga jourhemmet, stannade hon alltså kvar där därefter. Nämnden arbetade emel- lertid aktivt för att hitta en lösning. Utifrån det som har kommit fram om nämn- dens agerande i den uppkomna situationen finner jag inte skäl att rikta någon kritik mot var kvar i jourhemmet . Jag nöjer mig med att påpeka att nämnden borde ha fattat ett beslut om att avsluta BB:s placering SO C I A L T J Ä N S T när AA återtog sitt samtycke. Med den kommentaren anser jag mig kunna lämna saken. Det som AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Personal vid Statens institutionsstyrelses ungdomshem Tysslinge har i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen lagt ned och hållit fast en intagen ungdom mot golvet (Dnr 6774-2017) Beslutet i korthet: genomförde JO en Opcat-inspektion av Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Tysslinge. Vid gransk- ningen kom det fram att en intagen ungdom, AA, , hade lagts ned och hållits fast mot golvet av personalen sedan han blivit aggressiv. I beslutet uttalar JO att det naturligtvis inte får förekomma att det bland personalen på de särskilda ungdomshemmen utvecklas en uppfattning om att man, vid sidan av de särskilda befogenheterna i LVU, har andra oskrivna befogenheter som i realiteten innebär att personalen i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen, , vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna. Ut- ifrån hur SiS har beskrivit den aktuella händelsen, fanns det enligt JO up- penbarligen förutsättningar för att avskilja AA enligt 15 c § LVU. Det fat- tades dock inte något beslut om avskiljning, och AA fördes inte heller till något särskilt avskiljningsrum. Han hölls i stället fast till dess att han, enligt personalens uppfattning, hade lugnat sig. Varken i den upprättade journal- anteckningen eller i institutionschefens redogörelse för händelseförloppet finns det något som tyder på att personalens avsikt med ingripandet var att föra AA till ett avskiljningsrum. Enligt JO framstår det därför närmast som att personalen lade ned och höll fast AA mot golvet utan att avsikten från början varit att avskilja AA.