frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — Av dessa var det mellan 160 och 170 intagna som tillhörde risk- grupp 1 eller 2.109 Det rör sig således om intagna som är särskilt sårbara, och som är beroende av att Kriminalvården vidtar ändamålsenliga åtgärder för att skydda dem mot en smittspridning. Även för övriga intagna är det naturligtvis av avgörande betydelse att Kriminalvårdens agerande med anledning av covid- 19 är väl avvägt. hade Kriminalvården 2 271 årsarbetskrafter i myndighetens häkten och 4 914 årsarbetskrafter i myndighetens anstalter. Det är ett stort antal anställda och många av dem kommer i kontakt med de intagna. I sam- band med en samhällsspridning av en sjukdom likt covid-19 finns det en risk för att anställda för in smitta i häkten och anstalter. De intagna är således bero- ende av att anställda bl.a. stannar hemma vid sjukdomssymptom, men även att Kriminalvården i övrigt vidtar åtgärder för att minska risken för att personalen bidrar till smittspridningen. Frihetsberövade i Kriminalvårdens häkten och anstalter befann sig redan före utbrottet av covid-19 i en utsatt situation. En intagens möjlighet till kontakt med omvärlden är som regel mycket begränsad, och den intagne är i behov av Kriminalvårdens hjälp för att kunna upprätthålla kontakt med t.ex. anhöriga. Det finns en uppenbar risk för att denna utsatthet förstärks av de åtgärder som Kriminalvården har ansett sig vara tvungen att vidta för att hindra en smitt- spridning av covid-19. Vidare kan inte de intagna, till skillnad från många andra i samhället, välja med vem eller vilka de ska umgås. De är därmed bero- ende av att Kriminalvården vidtar åtgärder för att skydda dem mot smittsprid- ning av covid-19. I denna komplexa situation finns det såväl gemensamma som motstridiga krav och intressen. För mig var det viktigt att i den uppkomna situationen också undersöka vilka förutsättningar som Kriminalvården hade för att kunna skydda de intagna och tillgodose deras rättigheter under en kris av den omfattning som har drabbat samhället. Kriminalvården vidtog snabbt ett antal åtgärder efter att det konsta- terats att det fanns en spridning av covid-19. Många åtgärder innebar en 109Till riskgrupp 1 hör intagna och de med påverkat allmäntillstånd och/eller med behandling som dämpar immunförsvaret. Till riskgrupp 2 hör intagna med kompli- cerande sjukdomar såsom exempelvis hjärt-/lungsjukdom, diabetes, cancer och/eller högt blodtryck. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 inskränkning av de intagnas rättigheter. När myndigheter med kort varsel be- gränsar intagnas fri- och rättigheter finns det alltid en risk för att de blir alltför långtgående och kränker enskildas rätt på ett oproportionerligt sätt. Av den an- ledningen är det viktigt att myndigheterna även i ett ansträngt läge kontinuerligt utvärderar de insatser som har genomförts eller som man planerar att genom- föra, detta för att säkerställa att beslutade åtgärder är acceptabla utifrån såväl ett smittskydds- som ett rättighetsperspektiv. 3.2 Kriminalvården har ett samhällsviktigt uppdrag Enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) är ”samhällsvik- tig verksamhet” ett samlingsbegrepp för de verksamheter, anläggningar, noder, infrastrukturer och tjänster som är av avgörande betydelse för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner inom en samhällssektor. Dessa verksamheter bed- rivs av ett stort antal privata och offentliga aktörer. MSB har publicerat en väg- ledning för identifiering av samhällsviktig verksamhet och i den omnämns kri- minalvård som en sådan verksamhet, inom samhällssektorn ”skydd och säker- het”.110 Det råder således inte någon tvekan om att Kriminalvården har ett sam- hällsviktigt uppdrag. Vid dialogmötet uppgav ledningen för Kriminalvården att den gjorde bedömningen att en smittspridning av covid-19 bland de intagna skulle ha en kraftigt negativ inverkan på myndighetens möjligheter att upprätt- hålla ordningen och säkerheten i häkten och anstalter. En smittspridning i ett häkte eller i en anstalt riskerar dessutom enligt ledningen för myndigheten att leda till en belastning på den allmänna sjukvården. Vid det andra dialogmötet uppgav ledningen för Kriminalvården att myndigheten inled- ningsvis saknade stöd i krisberedskapen och att det fanns myndigheter som inte hade klart för sig att Kriminalvården bedriver samhällsviktig verksamhet. Det framgick emellertid att Kriminalvården hade en god kontakt med MSB och också hade ett samarbete med Smittskydd . Slutligen uppgav ledningen för Kriminalvården att myndigheten inledningsvis hade svårt att få tillgång till tester och skyddsutrustning, men an- såg sig vara väl tillgodosedd . arbe- tade myndigheten fortsatt med att försöka få tillgång till bättre tester för covid- 19. I en publikation konstaterade att det primära syftet med provtagning och diagnostik av covid-19 är att identifiera fall inom sjukvård, omsorg och s.k. institutionsboende. Kriminalvårdens häk- ten och anstalter omfattas av det sistnämnda begreppet. Enligt Folkhälsomyn- digheten kan verksamheten genom att erhålla diagnos utifrån en riskbedömning vidta skyddsåtgärder för att minimera smitta inom sjukvård, omsorg och insti- tutionsboende till vårdtagare och andra sårbara grupper. Risken för vård-, om- sorgs- och institutionsrelaterad spridning minskar och därmed bromsas ytter- ligare ökad belastning på dessa verksamheter. har tagit fram en prioritetsordning med fyra grupper för provtagning och laboratorie- 110Se MSB, Vägledning för identifiering av samhällsviktig verksamhet (2019), s. 7 och 8. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D analys med s.k. nukleinsyrapåvisning. Intagna i häkten och anstalter tillhör prioritetsgrupp 1 och kriminalvårdspersonal tillhör prioritetsgrupp 3.111 Det förhållandet att Kriminalvården har ett samhällsviktigt uppdrag medför att det är av avgörande betydelse att myndigheten vidtar förberedelser inför eventuella kriser, såsom en pandemi, utbildar personalen och planerar för åt- gärder som därvid kan anses ändamålsenliga, proportionerliga och rättssäkra. 3.3 Granskningen ger en ögonblicksbild Jag inledde granskningen i det här ärendet relativt snart efter att det fanns en konstaterad samhällsspridning av covid-19. Utredningsåtgärderna har fokuse- rats till Kriminalvårdens region , som var den region som vid tiden för mitt initiativ dittills hade haft den mest omfattande smittspridningen i lan- det. Även de reserestriktioner som gällde hade betydelse för valet att begränsa inspektionerna till . De uppgifter som jag har hämtat in från intagna och personal i Kriminalvår- den beskriver situationen så som den var runt påsk 2020. Därefter har Krimi- nalvården vidtagit fler åtgärder. En del av dessa presenterades av ledningen för Kriminalvården vid dialogmötet . Myndigheten aviserade även en kommande översyn av vissa av de vidtagna åtgärderna. I början och mitten av mars fattade Kriminalvården en mängd beslut och antog nya rutiner med anledning av covid-19. Som nämnts har en del av detta material granskats inom ramen för det här initiativet. Kriminalvår- den har fattat ytterligare beslut efter det att jag i samband med dialogmötet avslutade min granskning. Jag har således inte haft tillgång till ett fullständigt material och har inte kunnat analysera samtliga vidtagna åtgär- der. Eftersom vi fortsatt befinner oss i en krissituation är det inte heller möjligt att fånga helheten av de åtgärder som Kriminalvården har vidtagit eller planerar att vidta. Det har inte heller varit mitt syfte. Avsikten har i stället varit att genom en ögonblicksbild skildra hur Kriminalvården har hanterat situationen och vad som har blivit konsekvenserna för de intagna. I samband med slutförandet av detta beslut kom det till min kännedom att Kriminalvården har beslutat att successivt lätta på de inskränkningar som gällt under pandemin. Således fattade Kriminalvårdens direktör för anstalt, häkte och frivård beslutet ”Successiv återgång mot ordinarie verk- samhet i anstalt och frivård”. Av det framgår bl.a. att fr.o.m. ska intagna i anstalt kunna medges vissa bevakade permissioner där risken för smittspridning kan minimeras. ska intagna i anstalt kunna medges vissa permissioner på egen hand som bedöms nödvän- diga för förflyttning till lägre säkerhetsklass alternativt för beviljande av en särskild utslussningsåtgärd. Vidare kommer intagna i anstalter i säkerhets- klass 3 att kunna ta emot och genomföra besök utomhus. Om smittspridningen i samhället skulle förvärras eller om meddelar nya 111Se , Nationell strategi för utökad provtagning och laboratorieanalys av covid-19 (tredje versionen), s. 18 och 20. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 rekommendationer som talar emot någon av åtgärderna kommer Kriminalvår- den att ompröva och eventuellt ändra beslutet.112 Såvitt jag kan bedöma adresserar Kriminalvården nu delar av de svårigheter och problem jag tar upp i det följande. Det är naturligtvis välkommet att Kri- minalvården anpassar sina åtgärder, och jag utgår från att myndigheten över- väger vilka lättnader som kan införas i förhållande till intagna i häkte. Som jag har understrukit tar det här beslutet sikte på de åtgärder som gällt hit- tills och vilka konsekvenser de har medfört för de intagna. Inledningsvis kommer jag kort att redogöra för vissa grundläggande bestäm- melser. Därefter ger jag min syn på de iakttagelser som har skett i detta ärende. Iakttagelserna behandlar följande aspekter av tillvaron för de intagna i Krimi- nalvårdens häkten och anstalter: 1.Begränsningen av möjligheterna att ta emot besök 2.Begränsningen av möjligheterna att genomföra permissioner 3.Begränsningarnas konsekvenser för de intagna 4.Förhållandena för intagna med särskilda villkor 5.Folkhälsomyndighetens bedömningar och inskränkningarnas varaktighet 6.Andra åtgärder för att hindra smittspridning 7.Kriminalvårdens information till de intagna 8.Egna inställelser och annan nyintagning i anstalt 9.Intagnas tillgång till hälso- och sjukvård 10.Intagnas tillgång till mat. Därefter berör jag de framställningar om ändringar i fängelselagen (2010:610) och häkteslagen (2010:611) som Kriminalvården gjort till regeringen med an- ledning av covid-19. Avslutningsvis lämnar jag några sammanfattande och yt- terligare synpunkter. 5 Grundläggande bestämmelser och förutsättningar Varje intagen i ett häkte eller i en anstalt ska bemötas med respekt för sitt män- niskovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. I anstalt ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberö- vandet motverkas. Verkställigheten ska, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är äg- nade att förebygga återfall i brott. Även i häkte ska verkställigheten utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs.113 112Se Kriminalvårdens beslut (Kriminalvårdens dnr 2020-9655). 1131 kap. 4 och 5 §§ fängelselagen samt 1 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D En verkställighet i häkte eller anstalt får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelse- eller häkteslagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. troll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den an- är covid-19 definierad som en allmänfarlig och samhällsfarlig sjukdom.115 En allmänfarlig sjukdom är en smittsam sjukdom som kan vara livshotande, innebära långvarig sjukdom eller svårt lidande eller medföra andra allvarliga konsekvenser och där det finns möjlighet att före- bygga smittspridning genom åtgärder som riktas till den smittade. farlig sjukdom är en allmänfarlig sjukdom som kan få en spridning i samhället som innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för en allvarlig stör- ning i viktiga samhällsfunktioner och som kräver extraordinära smittskyddsåt- gärder.116 har lämnat rekommendationer som var och en har att följa för att minska smittspridningen av covid-19. ionerna följer att det även finns ett ansvar för alla verksamheter i såsom statliga myndigheter, företag, kommuner, kommunala verksamheter, regioner, föreningar och religiösa samfund att utifrån rekommendationer från Folkhälso- myndigheten och smittskyddsläkare säkerställa att de vidtar lämpliga åtgärder för att undvika smittspridning.117 6 Iakttagelser och uttalanden Kriminalvården beslutade att inrätta en nationell samordnings- grupp med uppgift att hantera covid-19. beslutade ledningen att myndigheten skulle gå upp i s.k. stabsläge. Det har varit myndighetens säker- hetschef som lett arbetet. beslutade Kriminalvården om ett fler- tal nya rutiner. Det har skett vissa justeringar i dessa och somma- ren. 6.1 Begränsningen av möjligheterna att ta emot besök Som redan nämnts har smittspridningen av covid-19 inneburit att Kriminalvår- den i stor utsträckning begränsat de intagnas möjligheter att ta emot besök. En viktig utgångspunkt för det regelverk som gör det möjligt för intagna i häkten och anstalter att ta emot besök, är att det finns starka humanitära skäl för att de ska ha möjlighet att träffa t.ex. sina barn och nära anhöriga de är 1141 kap. 6 § fängelselagen och 1 kap. 6 § häkteslagen. 115Förordningen (2020:20) om att bestämmelserna i smittskyddslagen (2004:168) om allmän- farliga och samhällsfarliga sjukdomar ska tillämpas på infektion med 2019-nCoV. Förord- ningen upphör att gälla och ersätts då av nya lydelser av bilaga 1 och 2 till smittskyddslagen. Se lagen (2020:242) om ändring i smittskyddslagen. Viruset som tidigare kallades 2019-nCoV kallas numer SARS-CoV-2. 1161 kap. 3 § andra och tredje styckena smittskyddslagen. 1171 § föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2020:12) om allas ansvar att förhindra smitta av covid-19 m.m. De allmänna råd som särskilt gäller för Krimi- nalvården berörs nedan i avsnitt 6.6. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 frihetsberövade.118 Besök, liksom andra möjligheter att kommunicera, är alltså viktiga delar i en human kriminalvård och bidrar till att motverka de negativa konsekvenserna av ett frihetsberövande. En intagen i ett häkte får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom att personal övervakar besöket, besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas, eller att besökaren genomgår kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning.119 Liknande bestämmelser finns för intagna i anstalt, men där gäller dessutom att besök får vägras om det kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan.120 Av praktiska skäl och för att öka förutsebarheten för de intagna, fattar Kri- minalvården principbeslut om att en intagen får ta emot besök av en viss be- stämd person, s.k. besökstillstånd. Denna hantering utgör en myndighetspraxis utan författningsstöd som tillkommit för att hantera vad som i fängelse- och häkteslagen förutsätts utgöra beslut för varje besökstillfälle. Dåvarande Rege- ringsrätten har funnit att det kan finnas starka skäl som talar för att sådana be- slut kan behöva fattas och att besluten har sådana verkningar för den intagne att de bör kunna överklagas.121 Enligt föreskrifter får ett be- sökstillstånd återkallas eller på annat sätt ändras till den intagnes nackdel om besök kan äventyra säkerheten, motverka den intagnes anpassning i samhället eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan.122 Ett besökstillstånd får enligt närmast uppfat- tas som en typ av förhandsprövning av möjligheterna till besök som gäller fram till dess att myndigheten gör en annan bedömning. Eftersom Kriminalvården endast kan besluta verkställighetsföreskrifter är det, enligt domstolen, inte möj- ligt för myndigheten att i föreskrifter och allmänna råd om fängelse inskränka eller utöka det bedömningsutrymme som 7 kap. 1 § fängelselagen ger. Ett be- sökstillstånd kan alltså återkallas eller ändras till nackdel för den intagne enbart med stöd av de grunder som anges i detta lagrum.123 6.1.2 Införandet av besöksrestriktioner vid häkten och anstalter De besöksrestriktioner vid häkten och anstalter som infördes är fortfarande gällande. Restriktionerna har införts som en rutinbe- 2009/10:135 s. 143. 1193 kap. 1–3 §§ häkteslagen. 1207 kap. 1–3 §§ fängelselagen. 121Se RÅ 1992 ref. 65. 1227 kap. 31 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse (FARK Fängelse) och 3 kap. 25 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte (FARK Häkte). 123Se HFD 2016 ref. 84. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D skrivning i en ny bilaga till en av myndighetens handböcker.124 Av bilagan framgår att intagna endast får ta emot s.k. tjänstebesök, dvs. besöker en intagen som ett led i sin tjänsteutövning kopplad till den intagne eller på uppdrag av Kriminalvården. Övriga besök till intagna får inte genom- föras fram till dess att bedömer att risken för smittsprid- ning av den samhällsfarliga sjukdomen är låg. Vidare framgår att Kriminalvår- dens personal ska fortsätta att fatta beslut i ärenden om besökstillstånd i enlig- het med myndighetens ordinarie rutiner för ärendetypen. att genom en rutin i en bilaga till en handbok begränsa intagnas rättigheter framstår, inte minst ur ett normhierarkiskt perspektiv, enligt min mening som I den enkätundersökning som genomfördes i häkten och anstalter uppgav 85 procent av de intagna som svarade på enkäten att deras möjlighet att ta emot besök påverkats av Kriminalvårdens åtgärder för att minska smittspridning. Flera intagna framhöll att besöksrestriktionerna är nödvändiga för att minska risken för smitta. Andra intagna uppgav dock att restriktionerna inte har någon betydelse eftersom t.ex. personal med sjukdomssymptom går till arbetet. De grunder på vilka Kriminalvården kan hindra ett besök i häkte eller anstalt anknyter i huvudsak till besökarens person eller till relationen mellan besöka- ren och den intagne. I förarbetena till fängelse- respektive häkteslagen anges bl.a. att ett besök kan nekas personer som är misstänkta för brott eller som missbrukar narkotika eller personer med kopplingar till kriminella nätverk. person som har begått brott och som har avtjänat sitt straff och inte återfallit i ny brottslighet bör däremot i princip kunna få tillstånd att besöka en intagen, om det exempelvis inte finns skäl att anta att besöket kan komma att utnyttjas för planering av nya brott. Vidare är det möjligt att vägra ett besök som på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan, t.ex. ett Lagstiftarens avsikt med besöksbestämmelsernas utformning är således att Kriminalvården i enskilda fall ska kunna hindra en besökare från att komma in i ett häkte eller i en anstalt. I motiven har det inte förts några resonemang om Kriminalvårdens behov av att kunna införa generella besöksrestriktioner för att Myndigheten omfattas inte heller av lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård, som ger vissa huvudmän möj- lighet att fatta beslut om generella besöksrestriktioner för att hindra smittsprid- 124Se Hälso- och sjukvården inom – m.fl. (2012:11), bilaga 7 – Generella rutiner för hantering av samhällsfarliga sjukdomar (vidare bilaga 7 till Kriminalvårdens hälso- och sjukvårdshandbok). 2009/10:135 s. 143. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 ning.126 Ett beslut enligt lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol.127 6.1.3 Det är osäkert om intagna kan få sin rätt prövad av högre instans Som framgått omfattas inte Kriminalvården av lagen om besöksinskränk- ningar vid viss tvångsvård. Myndigheten har dock beslutat om den generella rutin beträffande besök som jag beskrivit, vilken innebär att Kriminalvår- den har fortsatt bevilja ansökningar om besökstillstånd trots att intagna för när- varande inte tillåts ta emot besök. Enligt uppgift från ledningen lämnar vissa häkten och anstalter en upplysning i besluten om att det inte är möjligt att genomföra besök på grund av covid-19, medan andra verksamhets- ställen lämnar en muntlig upplysning med samma innehåll. Den generella be- gränsningen påverkar även de besökstillstånd som Kriminalvården hade bevil- jat innan den nya rutinen infördes. I dessa fall meddelar inte myndigheten något återkallelsebeslut, utan såväl intagna som besökare informeras bara om att det tills vidare inte är möjligt att genomföra besök. Effekten av den nuvarande ord- ningen blir densamma som om Kriminalvården tillfälligt skulle ha återkallat besökstillstånden. I praktiken har Kriminalvården genom den nya rutinen och i tillämpning av den uppnått samma resultat som skulle ha varit fallet om lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård hade varit tillämplig i myndig- hetens verksamhet. Jag noterar att beslut enligt den nämnda lagen kan överkla- gas. Tillämpningen av grunderna för att vägra besök ska vara restriktiv. Starka humanitära skäl talar mot att vägra en intagen att ta emot besök av en nära anhörig, t.ex. make, maka, sambo eller förälder, i synnerhet som Kriminalvår- den kan motverka riskerna genom att kontrollera besök eller besökaren enligt bl.a. 7 kap. 2 och 3 §§ fängelselagen och 3 kap. 2 och 3 §§ häkteslagen.128 underströk dåvarande Regeringsrätten att beslut om besökstill- stånd har sådana verkningar för den intagne att de bör kunna överklagas.129 Dessa skäl talar även med styrka för att Kriminalvården måste hantera frågan om inskränkningar av besök – som i praktiken innebär att besökstillstånd till- fälligt upphävs – på ett sådant sätt att de intagna har möjlighet att få saken prövad i en förvaltningsdomstol. 126Lagen omfattar bl.a. vårdinstitutioner där personer är tvångsintagna för vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga () samt sjukvårdsinrättningar där personer är tvångsintagna för vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (regionerna). Om det med hänsyn till vårdens bedri- vande, risken för överförande av smitta eller skyddet av enskilda vårdtagares personliga in- tegritet är nödvändigt med inskränkningar av besök, får huvudmannen för inrättningen i sär- skilda fall besluta om besöksrestriktioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av en viss eller vissa personer (se 1 och 3 §§ lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångs- vård). 127Se 5 § första stycket lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård. Se även Förvalt- ningsrätten i dom , mål nr 9369-20. 2009/10:135 s. 143. 129Se det nämnda avgörandet RÅ 1992 ref. 65. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D Som jag redan nämnt har Kriminalvården inte beslutat att återkalla redan existerande besökstillstånd med anledning av den nya besöksrutinen. I dessa fall finns det således inte något beslut som den intagne kan överklaga för att få sin rätt till besök prövad av en förvaltningsdomstol. Vidare är det enligt min mening tveksamt om det är möjligt för den intagne att överklaga ett beslut där Kriminalvården bifallit en ansökan om besökstillstånd men lämnat en allmän upplysning om att besök inte kan genomföras. Ansö- kan om besökstillstånd har trots allt bifallits. Det är visserligen en domstol som slutligt avgör om ett beslut är överklagbart eller inte, men jag kan konstatera att den tillfälliga rutinen har medfört att det finns en betydande osäkerhet om en intagen kan få sin rätt att ta emot besök prövad i en högre instans. Detta är djupt otillfredsställande.