frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — 6.2 Begränsningen av möjligheterna att genomföra permissioner För att underlätta anpassning i samhället för en person som är intagen i anstalt får han eller hon – efter att ha avtjänat en viss del av straffet – beviljas tillstånd att vistas utanför anstalten (permission). Permission får inte beviljas om det finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Vidare får en intagen, om det finns särskilt ömmande skäl, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalten (särskild permission). Särskild permission får beviljas om be- hovet inte kan tillgodoses genom en vanlig permission och vistelsen utanför anstalt kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den intagne kom- mer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Bestämmelser om särskild permission finns även i häkteslagen, och en intagen kan beviljas en sådan utevistelse om det inte finns hinder mot det av säkerhetsskäl.130 Kriminalvårdens beslut om permission kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol.131 Den särskilda rutin som Kriminalvården införde i bilaga 7 till Kriminalvårdens hälso- och sjukvårdshandbok innebär att intagna endast får genomföra permissioner som är absolut nödvändiga. Den första versionen av bilagan anvisade dels att redan beviljade permissioner skulle skjutas upp, dels att nya beslut om beviljade permissioner skulle innehålla information om att datum för utevistelsen skulle meddelas . Den beskrivna ordningen medförde enligt ledningen för Kriminalvården att permissionerna ”lades på hög”. Eftersom det uppfattades som otillfredsställande ändrades ruti- nen , och avslås alla ansökningar om permissioner som inte bedöms vara absolut nödvändiga. Vidare återkallas redan beviljade permissioner. Denna förändring av rutinen framstår enligt min mening som ändamålsenlig, eftersom det inte råder någon tvekan om att en intagen kan be- gära omprövning och överklaga Kriminalvårdens beslut. Jag kan också notera att ett beslut om att avslå en ansökan om permission för att kunna besöka en 13010 kap. 1 och 2 §§ fängelselagen och 2 kap. 13 § häkteslagen. 13114 kap. 1 § första stycket fängelselagen och 7 kap. 3 § första stycket häkteslagen. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 närståendes begravning har överklagats av en intagen. Överklagandet avslogs av förvaltningsrätten och prövades alltså i sak.132 Jag vill understryka vikten av att Kriminalvården även fortsatt gör en indi- viduell bedömning av varje ansökan om permission. Det finns nämligen en up- penbar risk för att den typen av åtgärder som myndigheten har vidtagit annars leder till att ansökningar prövas – och avslås – schablonmässigt. I den första versionen av bilaga 7 i Kriminalvårdens hälso- och sjukvårdshandbok (daterad ) angavs nämligen att: Alla nya beslut om att bevilja permission ska innehålla följande skrivning. Permission kommer att kunna genomföras först när bedömer att risken för smittspridning av den samhällsfarliga sjukdomen är låg. Datum för permissionen kommer därför att meddelas . En sådan instruktion motverkar enligt min mening på ett effektivt sätt att varje ansökan om permission prövas utifrån de enskilda förutsättningarna och det är naturligtvis oacceptabelt. Den skrivningen återfinns inte i senare versioner av bilagan, men i den rådande situationen finns det en fortsatt risk för att det inte sker en individuell prövning av intagnas permissionsansökningar. I en senare version av bilaga 7 till Kriminalvårdens hälso- och sjukvårds- handbok (daterad ) anger Kriminalvården följande: Endast permissioner som Kriminalvården bedömer är absolut nödvändiga att genomföra för den intagne får genomföras fram till dess att Folkhälso- myndigheten bedömer att risken för smittspridning av den samhällsfarliga sjukdomen är låg. Exempel på absolut nödvändiga permissioner kan vara att en intagen behöver beredas akut tandvård eller att en intagen har ett spädbarn hos sig som behöver besöka den allmänna sjukvården och detta inte kan skjutas upp. Ovanstående innebär att redan beviljade permissioner som huvudregel ska återkallas, och att nya ansökningar om permission i normalfallet ska avslås till dess att risken för smittspridning bedöms som låg. Även den typen av instruktioner menar jag riskerar motverka att det sker en individuell prövning av ansökningar om permissioner. Det kan naturligtvis fin- nas ett behov av att ge Kriminalvårdens tjänstemän stöd i sina överväganden och tillämpningen av bestämmelserna om ordning och säkerhet i förhållande till en ansökan om permission, och därmed att ange exempel på vad som kan anses utgöra ”absolut nödvändiga” permissioner. Däremot anser jag att det inte bör förekomma svepande instruktioner om att beviljade permissioner ”som hu- vudregel” ska återkallas och ansökningar om permission ”i normalfallet” ska avslås. Det riskerar att skicka den felaktiga signalen att det inte behöver ske någon egentlig prövning av ansökan. 6.3 Begränsningarnas konsekvenser för de intagna Begränsningarna av möjligheterna att ta emot besök och genomföra permis- sioner har medfört negativa konsekvenser för intagna i häkten och anstalter. En uppenbar följd av den nya rutinen är att intagna inte har möjlighet att träffa anhöriga i verkliga livet. Den förändrade praxisen har vidare lett till att intagna 132Se Förvaltningsrätten i dom , mål nr 7700-20. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D i vart fall i anstalten (säkerhetsklass 3) inte getts möjlighet till kortare permissioner för att ha kontakt med sina minderåriga barn via videosamtal. kunde nämligen de intagna vistas utanför anstaltsområdet under någon timme och ha kontakt med sina barn via privata mobiltelefoner. till syftet med dessa permissioner och att det inte förekommer någon fysisk kontakt med en annan människa, är tillämpningen av rutinen i dessa fall enligt min mening inte proportionerlig. När Kriminalvården av säkerhets- eller ordningsskäl inför långtgående re- striktioner måste myndigheten överväga och vidta kompensatoriska åtgärder för att minska de negativa konsekvenserna. Av dessa skäl tar Kriminalvården inte ut någon avgift för inrikessamtal i myndighetens särskilda system för kontrollerat telefonerande för intagna (INTIK-systemet) och avgif- ten för utrikessamtal har halverats. Enkätundersökningen bland intagna visar att åtgärden är uppskattad. Det har dock framförts synpunkter från intagna om att en begränsad tillgång till INTIK-telefoner och telefontider har gjort att åt- gärden i vissa anstalter inte har haft någon större effekt på möjligheten att ha kontakt med bl.a. anhöriga. Kriminalvården har permanentat ett pilotprojekt i syfte att ge intagna möjlighet att kommunicera med minderåriga barn genom video- samtal via surfplattor. Enligt ledningen för Kriminalvården kommer inled- ningsvis varje häkte och anstalt få tillgång till en surfplatta, och totalt kommer 300 surfplattor att införskaffas för detta ändamål. mening att Kriminalvården aktivt arbetar för att finna nya vägar för att minska de negativa konsekvenserna för de intagna. Det är naturligtvis positivt. surfplattorna väl är på plats kommer det att innebära en välkommen lättnad för Jag noterar dock att antalet plattor med hänsyn till antalet intagna är relativt begränsat och att genomförandet av videosamtal är beroende av att personal kan närvara. Det finns alltså en risk för att de intagnas möjlighet att använda surfplattorna blir, i likhet med vad som gäller för telefonsamtal utanför INTIK-systemet, starkt begränsad. Ytterligare ett problem som de intagna har lyft fram i enkätundersökningen är att Kriminalvården inte tillåter vissa typer av samtal inom INTIK-systemet. En intagen i en anstalt i säkerhetsklass 1 får inte ringa till IP-telefoni inom INTIK-systemet133, och av en tidigare utredning hos JO framgår även att an- stalter i högre säkerhetsklass (1 och 2) är restriktiva med att bevilja telefontill- stånd till mobiltelefoner.134 För att kompensera en avsaknad av möjlighet att ringa inom INTIK-systemet kan Kriminalvården i vissa fall ge intagna tillstånd att ringa utanför det systemet. Ett sådant samtal ska avlyssnas om det inte är 1337 kap. 12 § FARK Fängelse. 134Se JO 2018/19 s. 137 där det av Kriminalvårdens remissvar framgår bl.a. att i anstalter i säkerhetsklass 2 beviljas tillstånd till mobiltelefoner i varierande omfattning medan anstalter i säkerhetsklass 1 nästintill uteslutande avslår ansökningar om telefontillstånd till mobiltele- foner. I de flesta fall då telefontillstånd medges till en mobiltelefon inom INTIK-systemet rör det sig om tillstånd till en närstående. 135Se 7 kap. 13 och 14 §§ FARK Fängelse av vilka det bl.a. framgår att en intagen får beviljas tillstånd att ringa telefonsamtal utanför INTIK-systemet endast om (1) tillstånd till samtalet KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 I enkätundersökningen har intagna i anstalten framfört synpunkter på att inskränkningen i möjligheten att ta emot besök inte har lett till några kom- pensatoriska åtgärder utanför INTIK-systemet. En intagen har beskrivit situa- tionen på följande sätt: Jag får inte ta emot besök av nära och kära, detta har jag förståelse för. Det som är mer problematiskt för mej och andra är att vi inte heller får ringa våra anhöriga trots att vi inte har restriktioner. Man hänvisar till att kontak- ter ska ske via brev. Det finns intik-system men då måste den man vill ringa ha fast telefoni, inte ip-telefoni eller mobil, vilket nästan alla har. Detta gäl- ler även dom som har minderåriga barn på utsidan. Detta är påfrestande. Det har kommit fram uppgifter om att intagnas kontakter med vuxna anhöriga kan uppgå till så pass lite som ett tiominuterssamtal . Det rör sig alltså om en starkt begränsad möjlighet till anhörigkontakt, och både JO:s me- dicinske expert och JO:s expert i psykologi har gett uttryck för att detta är en riskfaktor för signifikant psykisk ohälsa hos de intagna. Jag fäster stor vikt vid denna bedömning. Det är oklart om Kriminalvården har gjort någon prövning i förhållande till FN:s konvention om barns rättigheter () vid beslutet att be- gränsa de intagnas möjligheter att ha kontakt med minderåriga barn vid kortare permissioner. Av följer bl.a. att en konventionsstat ska re- spektera rätten för det barn som är skilt från den ena av eller båda föräldrarna att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkt kontakt med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa.136 Det finns enligt min mening skäl att överväga även hur de andra begränsningarna som Kriminalvården har infört och som berör barn till intagna förhåller sig till konventionen. Ledningen för Kriminalvården uppgav vid dialogmötet att det kommer ske en analys av vilka konsekvenser de nuvarande begränsning- arna ger upphov till. Det är enligt min mening önskvärt och Kriminalvården bör se över om det är möjligt att införa fler kompensatoriska åtgär- der för att minska de negativa konsekvenserna till följd av begränsningarna av möjligheten att ta emot besök och genomföra permissioner. Vidare bör myn- digheten se över om åtgärderna verkligen måste vara så långtgående som de har varit. Jag tänker bl.a. på att Kriminalvården behöver utvärdera om begränsningarna även måste omfatta kortare permissioner utanför anstaltsom- rådet. Den åtgärden kan vara svår att motivera, särskilt när myndigheten sam- tidigt tar in nya intagna i anstalter och i vissa anstalter låter dem i stort sett direkt gå ut i gemensamhet med övriga intagna. Jag vill framhålla vikten av att systemet för att hantera smittspridning framstår som logiskt utifrån de intagnas perspektiv, inte minst för att åstadkomma en acceptans för de långtgående in- skränkningarna. av säkerhetsskäl inte kan beviljas inom det systemet och (2) den intagne har starka skäl för att få ringa samtalet. Enligt ett allmänt råd kan starka skäl att få ringa telefonsamtal utanför INTIK-systemet finnas t.ex. för samtal till en närstående, om behovet av kontakt inte kan tillgodoses på annat sätt. 136Artikel 9.3 i bilagan till lagen (2018:1197) om konvention om barnets rättigheter. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D Enligt min mening bör Kriminalvården även undersöka vilka möjligheter myndigheten har att bevilja besök där den intagne och besökaren kan upprätt- hålla en fysisk distans. Det kan t.ex. handla om att tillåta besök utomhus eller att besök genomförs i rum där den intagne och besökaren är skilda från varandra genom en glasruta. Den senare typen av besök medför en betydande inskränkning, men är enligt min mening att föredra framför att en intagen inte kan ta emot några besök alls. 6.4 Förhållandena för intagna med särskilda villkor I enkätundersökningen har det kommit fram uppgifter om att de införda be- gränsningarna har en negativ inverkan på intagna som har s.k. särskilda villkor. En intagen har beskrivit situationen på följande sätt: Min möjlighet till nedklassning till klass 2 är inte möjlig på grund av att alla permissioner drogs in. Det betyder att jag inte kan fullfölja min VSP (verkställighetsplan) inför frigivningen. Jag blir strandsatt här på klass 1, utan möjligheter till förberedande insatser inför villkorlig frigivning. Jag måste ha två godkända bevakade permissioner tillsammans med personal innan jag kan flyttas till klass 2. Det är mycket dåligt att jag inte kan få möjlighet till nedklassning och permissioner på grund av Kriminalvårdens beslut. Jag har familj och barn som väntar på min utsluss och jag har pla- nerat att genomgå IÖV-utsluss med fotboja, men som också blir omöjligt på grund av Kriminalvårdens begränsningar och beslut. Jag har skött mig exemplariskt hela straffet. Kriminalvården ska enligt huvudregeln besluta om särskilda villkor för intagna som avtjänar fängelse i lägst . Myndigheten ska besluta om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller placering i anstalt, vistelse utanför anstalt (permission), och särskilda utslussningsåtgärder. Om det finns särskilda skäl ska Kriminalvården besluta om sådana villkor för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . Prövning av vilka särskilda villkor som ska gälla för verkställigheten ska ske så snart verkställigheten på- börjas eller annars när det finns behov av det. Villkoren ska omprövas när det finns anledning till det. Ett beslut om placering, permission, särskild permiss- ion eller särskilda utslussningsåtgärder får inte meddelas i strid med de sär- skilda villkoren.137 Beslutet om vilka särskilda villkor som ska gälla för verk- ställigheten ska bygga på den risk- och behovsprofil som tas fram under vistel- sen på någon av Kriminalvårdens båda riksmottagningar. Avsikten är att vill- koren ska sätta de yttre ramarna för den intagnes verkställighet vad gäller sä- kerheten.138 Genom utredningen i det här ärendet står det klart att Kriminalvårdens be- gränsningar av permissioner har fått konsekvenser för möjligheten för intagna med särskilda villkor att flytta till en anstalt i lägre säkerhetsklass. Det kan t.ex. handla om att en intagen har ett särskilt villkor som kräver att han eller hon ska ha genomfört ett visst antal permissioner utan anmärkning. Åtgärderna för att hindra smittspridning ger således inlåsningseffekter för de intagna. Vid in- spektionerna har det kommit fram att personal i Kriminalvårdens anstalter 1371 kap. 7 och 8 §§ fängelselagen. 1997/98:95 s. 36. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 efterlyst vägledning från myndighetens huvudkontor om hur de ska hantera den aktuella situationen. Vid det avslutande dialogmötet framhöll ledningen för Kri- minalvården att det bara är en begränsad andel av de intagna som har särskilda villkor. Ledningen är medveten om de konsekvenser som beslutet om indragna permissioner har fått för denna grupp av intagna. Av den anledningen har myn- digheten för avsikt att genomföra ”en praxisförändring” i syfte att även fortsatt möjliggöra lättnader för den enskilde. Kriminalvården har gått ut lokalt med denna information, men framhåller att lagstiftningen som rör särskilda villkor betonar vikten av samhällsskydd. Av den anledningen kommer myndighetens placeringssektion att endast med försiktighet genomföra förändringen. Det är välkommet att Kriminalvården ser över på vilket sätt det är möjligt att minska de negativa konsekvenserna av de begränsningar som införts. I en sådan analys anser jag att Kriminalvården bör ta hänsyn till att ett av myndig- hetens grundläggande uppdrag består i att utforma verkställigheten så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av fri- hetsberövandet motverkas. Vidare ska verkställigheten, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgär- der som är ägnade att förebygga återfall i brott.139 Dessa båda uppdrag har för- svårats av de indragna permissionerna. De negativa konsekvenserna riskerar dessutom att förstärkas för var dag som går. Det är viktigt att Kriminalvården snabbt kommer fram till en lösning på detta problem som på ett rimligt sätt tar hänsyn både till de intagnas behov och till samhällsskyddet. 6.5Folkhälsomyndighetens bedömningar och inskränkningarnas varaktighet Kriminalvården har gjort en framtida lättnad i inskränkningarna av rätten till besök och permissioner avhängigt av att bedömer att risken för smittspridning av covid-19 är låg.140 Detsamma gäller intagnas möj- lighet till frigång. Åtgärderna har vidtagits för att minska smittspridning och jag har förståelse för att Kriminalvården måste ta hänsyn till Folkhälsomyndig- hetens bedömningar. Även om denna myndighet ansvarar för samordningen av smittskyddet på nationell nivå och är expertmyndighet i folkhälsofrågor, ifrå- gasätter jag att Kriminalvården på detta sätt har gjort inskränkningarnas giltig- het helt beroende av en annan myndighets bedömningar. Enligt min mening måste Kriminalvården kontinuerligt ta hänsyn till samt- liga relevanta omständigheter vid prövningen av om det finns skäl för fortsatta inskränkningar av bl.a. möjligheten att ta emot besök. I den processen måste givetvis bedömningar vägas in, men Kriminalvården måste ta hänsyn även till andra faktorer såsom vilka möjligheter myndigheten har att vidta säkerhetsåtgärder eller kontroller som kan minska risken för smitt- spridning i häkten och anstalter. Det kan handla bl.a. om tillgången till 139Se 1 kap. 5 § första och andra styckena fängelselagen. 140Folkhälsomyndigheten bedömer risken för smittspridning på en femgradig skala; mycket låg, låg, måttlig, hög och mycket hög (se beredskap/utbrott/aktuella-utbrott/covid-19/riskbedomning/). 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D provtagning för covid-19, vilken typ av permission det rör sig om och om det är möjligt att genomföra besök med fysisk distans. Det förhållandet att Kriminalvården knutit åtgärdernas varaktighet till Folk- hälsomyndighetens bedömning av smittspridningen på det angivna sättet kan ge intryck av att Kriminalvården lagt över ansvaret för beslutsfattandet på en annan myndighet. Formuleringen kan också skicka signalen att situationen är bortom kontroll, och därmed att myndigheten inte kan eller behöver vidta några åtgärder för att de intagna återigen ska kunna ta emot besök m.m.Av dessa skäl vill jag understryka vikten av att Kriminalvården även i en krissituation gör självständiga bedömningar av om beslutade kontroll- och tvångsåtgärder är proportionerliga, och om det är möjligt att uppnå samma syfte med mindre ingripande insatser. 6.6 Andra åtgärder för att hindra smittspridning Begränsningen av besök och permissioner utgör en del av de åtgärder som Kri- minalvården har vidtagit för att hindra smittspridning. Det finns behov även av andra åtgärder. Av de särskilda föreskrifter och allmänna råd som har utfärdat för att hindra smittspridning framgår följande. Alla statliga myn- digheter ska möblera om eller på annat sätt skapa utrymme för att undvika trängsel och erbjuda möjlighet att tvätta händerna med tvål och vatten och er- bjuda handsprit, samt undvika att flera personer samlas, särskilt i trånga lokaler. Vidare har var och en i ett ansvar att hindra spridning av sjukdom. För att begränsa smittspridning bör alla vara noggranna med sin handhygien och ofta tvätta händerna med tvål och vatten och hålla avstånd till varandra inom- och utomhus på platser där människor samlas, som t.ex. butiker, köpcentrum, museer, bibliotek, servicekontor och väntrum. En ytterli- gare och central åtgärd för att förhindra smittspridning är att var och en stannar hemma vid minsta symptom som kan tyda på covid-19. Slutligen finns det ett allmänt råd till bl.a. För att undvika smittspridning inom myn- dighetens verksamheter bör sålunda Kriminalvården (1) i sitt ledningssystem ha rutiner för hur verksamheten ska förhindra smittspridning, (2) regelbundet utföra riskbedömningar utifrån rekommendationer från och smittskyddsläkare, och (3) ta fram instruktioner för hur personal och bo- ende kan förhindra smittspridning.141 Som jag nämnde inledningsvis har i en nationell strategi identifierat intagna i häkten och anstalter som tillhörande prioritets- grupp 1 när det gäller provtagning för covid-19. Detta understryker enligt min mening att de intagnas trygghet och säkerhet är beroende av att det finns en kapacitet för att testa för smitta och att sådana tester även genomförs. Jag utgår ifrån att det inom finns kunskap och kapacitet för att säkerställa detta. 141Folkhälsomyndighetens föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2020:12) om allas ansvar att förhindra smitta av covid-19 m.m. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 6.6.1 Betydelsen av personalens agerande för att minska risken för smitta När det gäller ansvaret att stanna hemma vid sjukdomssymptom, har flera in- tagna i sina enkätsvar uppgett att kriminalvårdspersonal befinner sig på arbetet trots att de t.ex. har hosta eller snuva. En intagen i anstalten har beskrivit situationen på följande sätt: Jag tror att det är flera stycken från personalen som har eller haft symtom då jag hört personal gått runt och hostat osv. Sen är det mycket ny personal här och mycket ordinarie personal borta, och när man frågar om dom är hemma för att dom har symtom osv. så känns det som att det mörkas ned då personalen som är borta har haft mycket kontakt med oss intagna och det gör mig orolig att inte anstalten är tillräckligt transparanta och meddelar oss när personalen insjuknat så vi får veta om vi är i riskzonen för att ha fått viruset. Jag har stor förståelse för att det hos de intagna kan skapa en oro om personalen uppvisar symptom som kan tyda på smitta av covid-19. De intagna har som regel inte möjlighet att välja vilken personal de ska vara i närheten av. Det är inte heller ovanligt att intagna i samband med t.ex. kroppsvisitationer kommer närmare personalen än de som har blivit den allmänna riktlinjen för fysisk distans. Av dessa skäl ligger det ett extra stort ansvar på personal som arbetar i låsta miljöer att stanna hemma även vid mycket begränsade symptom. Som redan framgått har intagna också framfört synpunkter på att det råder en stor omsättning på personal. Vidare har det kommit fram uppgifter om att personal kan jobba på flera häkten och anstalter. Sådana kommentarer har läm- nats från intagna i anstalterna Färingsö och . En intagen i den senare anstalten har beskrivit situationen på följande sätt: Eftersom beslutet att ta bort besök + permissioner togs med motiveringen att skydda oss intagna + personal, så är det lite konstigt att personalombytet har ökat med ungefär det dubbla. Feberkontroll skulle utföras på personalen vid ingång på anstalten, vilket inte sker personalen kommer till arbetet med feber och ont i halsen. Att införa besöks- och permissionsförbud har inte begränsat eller [minskat] risken för att bli smittad av något virus utan vi har haft samma risk för smitta som resten av samhället. Det enda som har be- gränsats är min möjlighet att träffa [min familj].