frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — I beslutet uttalar sig JO om rollfördelningen mellan och å ena sidan och socialnämnden å andra sidan, i de fall ett barn kan vara utsatt för t.ex. sexualbrott. Enligt JO ska socialnämnden oberoende av en eventuell polisutredning och åklagares bedömning bilda sig en egen uppfattning om barnets behov av insatser för skydd och stöd. Om en socialnämnd beslutar att inte polisanmäla ett misstänkt sexualbrott mot ett barn ska en sådan bedömning dokumenteras. JO kritiserar dokumenta- tion. JO fastslår avslutningsvis att ett barn som är har behov av ett absolut skydd mot sexuella handlingar. Uppgifterna som familjehemmet lämnade till tydde på att AA var utsatt för ett allvarligt brott, och att då lämna familjehemmet rådet att prata med AA om vikten av säkert sex är anmärkningsvärt. För detta kritiseras socialnämnden. I en anmälan till JO klagade på i kommun och uppgav i huvudsak följande: Han och hans fru var tidigare familjehem med kommun som uppdragsgivare. Kommunen placerade barnet hos dem. I feb- ruari 2017 berättade AA, som då var , att han hade en äldre flick- vän som var 16 eller . De fick reda på att AA och flickvännen hade sexuellt umgänge och AA verkade efter hand må dåligt av relationen. BB och hans fru vände sig till för hjälp, men de fick inte något stöd. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T polisanmälde inte heller det inträffade. Till slut gjorde AA:s mor en polisanmälan. Efter att ha hämtat in vissa handlingar från socialförvaltningen i kom- mun begärde JO att socialnämnden i kommunen skulle yttra sig över BB:s an- mälan. i kommun uppgav i sitt svar till JO i huvudsak föl- jande: meddelade familjehemmet till ansvarig familjehems- handläggaren att den placerade pojken hade en flickvän som var äldre och att de troligtvis hade haft sexuellt umgänge. Den placerade pojken var vid tillfället , skulle fylla 14 och flickan var . Familjehemssekreteraren hade därefter tät kontakt med familjehemmet och handledde dem utifrån den uppkomna situationen. Familjehemssekre- teraren uppmanade även familjehemmet att prata med flickans mamma om den relationen hon var involverad i och prata med pojken om säker sex samt att ta kontakt med ungdomshälsan för mer råd. Familjehemshandläggaren informerade omgående ansvarig socialsekre- terare, CC, i barn och ungdomsgruppen om den uppkomna situationen. Diskussion fördes bland berörda handläggare, arbetsledare och chef på för barn och unga om polisanmälan skulle göras el- ler inte och vad som i övrigt behövde göras. Det bedömdes svårt att hindra ungdomarna att träffas men det behövdes mer ramar och mer struktur i re- lationen dem emellan. I samtal med den placerade framkom inget som tydde på att han mådde dåligt av relationen med flickvännen eller att han tvingades vara med henne på något sätt han inte ville. Det var en vanlig pojk- och flickvänsrelation. Det fanns i dåläget inget som styrkte att de skulle haft sex och inte heller något som talade för att pojken befann sig i någon form av beroendeställning gentemot flickan. Efter övervägande i ar- betsgrupp och med arbetsledare bedömdes att polisanmälan inte skulle gö- ras och att inte inleda någon utredning. Utredning av person ska enligt för- valtningslagen göras enbart om det är nödvändigt. I det här fallet var kon- takten med berörda parter god och kontinuerlig kontakt hölls med pojken och med familjehemmet. Det bedömdes som tillräckligt. medger att det brustit i dokumentationen av bedöm- ning och skälen till varför polisanmälan inte gjordes och utredning inte in- leddes. BB kommenterade därefter remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: En socialnämnd ansvarar, enligt 5 kap. 11 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453), SoL, för att ett barn som utsatts för brott och dennes närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. I fråga om barn som placerats i t.ex. ett familjehem ska socialnämnden enligt 6 kap. 7 § SoL bl.a. medverka till att de får god vård och fostran och i övrigt SO C I A L T J Ä N S T ska också enligt 6 kap. 7 b § SoL noga följa vården av de barn och unga som vårdas i ett familjehem. En socialnämnd har alltså ett särskilt ansvar för barn och unga som har placerats i familjehem. De övergripande bestämmelserna om socialnämndens ansvar gäller även när barn och unga har omhändertagits för vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Enligt 11 § första stycket LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas . Av fjärde stycket samma bestämmelse framgår att nämnden eller den som nämnden upp- dragit vården åt ska ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning som be- hövs för att genomföra vården, bestämma om hans eller hennes personliga för- hållanden. Av bestämmelsen följer att nämnden efter ett beslut om vård enligt LVU inträder vid sidan av vårdnadshavare eller i deras ställe och att nämnden har samma skyldigheter och befogenheter som tillkommer vårdnadshavarna. Att noga följa och stödja de barn som omhändertagits av samhället för vård är en av de viktigaste uppgifterna för den sociala barn- och ungdomsvården. Ef- tersom samhället tar över ansvaret för barnets fostran vid en placering är det särskilt angeläget att uppföljningen av vården bedrivs systematiskt och regel- bundet (se prop. 2002/03:53 s. 84 och prop. 2012/13:10 s. 76). ska enligt 11 kap. 1 § första stycket SoL utan dröjsmål in- leda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämn- den. Enligt 11 kap. 1 § andra stycket SoL ska vad som har kommit fram vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande tillvaratas på ett betryggande sätt. Av 11 kap. 5 § första stycket SoL framgår vidare att hand- läggningen av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras. Dokumentationen ska ut- visa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Inom gäller enligt 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretessla- gen (2009:400), OSL, sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhål- landen, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen hindrar alltså socialnämn- den att anmäla brott om det inte finns särskilt lagstöd för att bryta sekretessen. Enligt undantagsbestämmelsen i 10 kap. 21 § OSL har dock socialnämnden en möjlighet att anmäla brott enligt bl.a. 6 kap. till polisen utan hinder av sekretess. I allmänna råd (SOSFS 2014:6) om socialnämndens hand- läggning av ärenden som gäller barn och unga sägs bl.a. att om det finns en misstanke om brott mot barn enligt bl.a. 6 kap. bör en polisanmä- lan skyndsamt göras, såvida det inte strider mot barnets bästa. Om det är oklart huruvida en polisanmälan ska göras, bör polis eller åklagare konsulteras. Om en socialnämnd har fått kännedom om att ett barn kan ha varit utsatt för brott enligt bl.a. 6 kap. , men har avstått från att göra en polisanmälan, bör skälen för detta framgå av barnets journal (se 4 kap. 11 § SOSFS 2014:5). 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T JO har tidigare uttalat att när en socialnämnd överväger att göra en polisan- mälan om ett misstänkt brott mot barn bör nämnden beakta bl.a. barnets behov av skydd, brottets svårighetsgrad, barnets relation till den misstänkte gärnings- mannen och hur barnet kan reagera om nämnden gör en anmälan (jfr t.ex. JO 2011/12 s. 426 och JO 2019/20 s. 493). Bedömning av nämndens handläggning i detta fall Av bestämmelsen i 6 kap. 4 § första stycket , i dess lydelse före , framgår att den som har samlag med ett barn eller som med ett sådant barn genomför en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst två och högst . Alla sexuella handlingar mot någon som inte fyllt är således otillåtna (jfr dock bestämmelsen om sexuellt ut- nyttjande av barn i 6 kap. 5 § och ansvarsfrihetsregeln i 6 kap. 14 § brottsbal- ken), och ett barn som inte har fyllt och som har en sexuell relation med någon utsätts alltså för ett brott. Det har inte någon betydelse om barnet har deltagit frivilligt i de sexuella handlingarna (se prop. 2004/05:45 s. 21 f.). Av utredningen i ärendet framgår att socialnämnden fick in- formation om att AA, som då var , hade en äldre flickvän, som var 16 eller , och att AA och flickvännen hade en sexuell relation. Detta innebär att nämnden alltså hade information om att AA kunde ha blivit utsatt för sexualbrott. Det är viktigt att notera att och å ena sidan, och socialnämnden å andra sidan har att utreda misstanke om sexu- ella övergrepp mot barn, men att myndigheterna har olika roller. De brottsutre- dande myndigheterna ska genom förundersökning utreda om brott har begåtts och finna en gärningsman. har till uppgift att utreda barnets och familjens situation samt barnets behov av hjälp och stöd. ska alltså, oberoende av en eventuell polisutredning och åklagares bedömning, bilda sig en egen uppfattning om barnets behov av insatser för skydd eller stöd. För att kunna göra det behöver nämnden genomföra en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL. Av utredningen i ärendet framgår att nämnden inte inledde någon utredning för att utreda AA:s behov av stöd och hjälp. Eftersom AA var omhändertagen av samhället för vård hade nämnden ett långtgående ansvar för honom. Mot bakgrund av de uppgifter som nämnden fått in om att AA kunde ha blivit utsatt för sexualbrott borde nämnden därför omgående ha inlett en utredning för att allsidigt kunna belysa AA:s situation. Nämnden ska kritiseras för att den inte inledde en utredning. Jag kan vidare konstatera att nämnden i sitt remissvar vad gäller frågan om utredning endast resonerat utifrån regelverket i förvaltningslagen. En social- nämnds utredningsskyldighet regleras i SoL och det är anmärkningsvärt att nämnden i sitt remissvar resonerar kring utredningsskyldigheten utifrån en lag som inte reglerar denna fråga. Detta tyder på en oroväckande okunskap om det grundläggande regelverk som styr nämndens verksamhet. SO C I A L T J Ä N S T Nämnden har i sitt svar till JO uppgett att den övervägde att anmäla det in- träffade till polisen, men att det beslutades att någon polisanmälan inte skulle göras. Denna bedömning dokumenterades dock inte i ärendet. Som jag re- dogjort för ovan ska en sådan bedömning dokumenteras, och jag är kritisk till att så inte skedde i detta fall. Avslutningsvis kan jag konstatera att BB och hans fru vände sig till social- tjänsten för att få råd om hur de skulle hantera situationen kring AA och flick- vännen. De fick då rådet av handläggare att prata med AA om vikten av säkert sex. Ett barn som är har behov av ett absolut skydd mot sexuella handlingar. Uppgifterna som nämnden hade vid tillfället tydde på att AA var utsatt för ett allvarligt brott, och att då lämna detta råd är anmärk- ningsvärt. Det är med förvåning som jag noterar att nämnden inte ens i samband med remissvaret insett det felaktiga i handläggningen. Möjligen tyder det in- träffade på att nämnden inte förstått allvaret i uppgifterna. Oavsett hur det för- håller sig i denna fråga ska nämnden kritiseras för rådet som gavs till familje- hemmet. I ärendet har framkommit att nämnden har begått fel på flera punkter vid hand- läggningen av ärendet om AA. Felen rör delvis grundläggande regler och jag avser då främst utredningsskyldigheten i 11 kap. 1 § SoL samt bestämmelserna om dokumentation. Jag utgår från att nämnden nu vidtar utbildningsinsatser för att komma till rätta med de brister som framkommit vid granskningen. Detta torde vara centralt för att något liknande inte ska kunna inträffa igen. Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon kommentar från min sida. En socialnämnd har, utan att det funnits något beslut, omhändertagit en ungdom. Nämndens ordförande har utan att det funnits förutsättning för det fattat beslut om omhändertagande dagen efter att förvaltningsrätten avslagit nämndens ansökan om vård (Dnr 1356-2019) Beslutet i korthet: blev AA omhändertagen med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. AA placerades på Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Lövsta och socialnämnden ansökte därefter om att han skulle beredas vård enligt LVU. avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård. Domen kom in till socialförvaltningen i som den hade meddelats. Domen vidarebefordrades dock inte till rätt enhet inom förvaltningen och det dröjde därför till dagen därpå, , innan ungdomshemmet underrättades och AA fick åka hem. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T beslutade nämndens ordförande att på nytt omhän- derta AA med stöd av 6 § LVU. Beslutet verkställdes med biträde av polis . som beslutet verkställdes beslutade förvalt- ningsrätten att häva det omedelbara omhändertagandet. Beslutet kom in till förvaltningen som det hade meddelats men blev, på samma sätt som förvaltningsrättens dom , liggande och vidarebe- fordrades inte till rätt enhet. Det dröjde därför till dagen därpå, , innan polisen underrättades och AA släpptes fri. I beslutet konstaterar JO att nämnden, , har brustit i hanteringen av inkomna domar och beslut. I båda fallen har följden blivit att AA varit omhändertagen utan att det har funnits något giltigt beslut. Det är naturligtvis helt oacceptabelt, och nämnden får allvarlig kritik för det inträffade. JO uttalar också att när ett omhändertagande har upphört till följd av att förvaltningsrätten avslagit nämndens ansökan om vård, är det en utgång- spunkt att nämnden ska rätta sig efter det ställningstagandet. För att nämn- den ska kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande krävs det i princip att nya omständigheter har tillkommit. JO konstaterar att förvaltningsrätten i sin dom inte ifrågasatte att AA hade ett vårdbehov. Ansökan avslogs i stället på grund av att vården bedömdes kunna ges på frivillig väg. I den delen hade det inte kommit fram något nytt och situationen var därför inte sådan att det fanns fog för att på nytt omhänderta AA. Nämndens ord- förande får kritik för att han trots det fattade ett sådant beslut. beslutade ordföranden i i kom- mun att omhänderta AA med stöd av 6 § lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Beslutet fastställdes av förvalt- ningsrätten, och AA placerades på Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdoms- hem Lövsta. Nämnden ansökte därefter om att AA skulle beredas vård enligt 1 och 3 §§ LVU. avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård. i fick del av domen som den hade meddelats och underrättade ungdomshemmet dagen därpå, dvs. beslutade ordföranden i socialnämnden att på nytt omhänderta AA med stöd av 6 § LVU. Beslutet verkställdes med biträde av polis . som beslutet verkställdes beslutade för- valtningsrätten att häva det omedelbara omhändertagandet. Förvaltningen fick del av beslutet som det hade meddelats och underrättade polisen dagen därpå. I en anmälan till JO klagade advokat , i egenskap av ombud för , på i kommuns hantering av AA:s ärende. SO C I A L T J Ä N S T JO hämtade in handlingar från socialförvaltningen i samt från Förvaltningsrätten i (mål nr 321-18 och 989-18) och Kam- marrätten i (mål nr 1121-18 och 1150-18). Därefter begärde JO att i skulle yttra sig över anmälan. I ytt- randet skulle nämnden särskilt redogöra för handläggningen till . Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande: Redogörelse for handläggningen – Dom inkommer från förvaltningsrätten i 16.28 till so- cialförvaltningens gemensamma mail. Förvaltningsrätten avslår nämndens ansökan om vård enligt 3 § LVU. Detta mail vidarebefordras ej till ansvarig enhet varav informationen ej når SIS-hemmet som A är placerad vid. ansvarig enhet får domen. När kontakt tas med SIS-hemmet visar det sig att A befunnit sig i isoleringen pga. aggres- sivt och hotfullt beteende. A har ställt till med stor oreda på avdelningen, han har bl.a. haft sönder en TV och kastat en stol mot ett föns- ter. [– – –] Varje gång personalen försöker prata med honom så blir han hyste- risk och skriker. A hotar även personalen och säger att de ska släppa ut honom så han får visa vad han går för. Personalen hittar en metallbit när de går in i rummet som är vässad som ett vapen. A har även dagen innan detta uppvisat ett våldsamt och starkt tvivelaktigt beteende. Utifrån de nya upp- gifter som framkommer om A:s beteende samt då LVU-ansökan avslagits och det inte finns något skydd runt A fattar socialnämnden beslut om ome- delbart omhändertagande enligt 6 § LVU då det bedöms finnas en påtaglig risk att A:s hälsa och utveckling allvarligt kommer att skadas om han inte bereds vård. av dagen arbetar nämnden med att försöka hitta ett HVB-hem som kan ta emot A. Samtliga av de HVB-hem som kontaktas säger nej då de anser att hans beteende är för svårt och att han behöver vara på SIS. Nämnden har kontakt med SIS som meddelar att de inte har någon akutplats åt honom. Nämnden ställer sig i kö för sådan plats. Efter samråd med socialsekreterare, socialsekreterare samt enhetschef beslutas det att A får åka hem till sin mamma i avvaktan på att SIS har en plats åt A på en akut-avdelning, detta då inget annat alternativ finns. SIS meddelar att de har en akutplats åt A. Nämnden beslutar utifrån A:s tidigare aggressiva och oförutsägbara beteende att begära polishandräckning. Polis får information om att de ska kontakta nämnden när de befinner sig hos familjen så att handläggare får berätta om beslutet och varför det fattades. Beslut inkommer från förvaltningsrätten i där de häver det omedelbara omhändertagandet. Beslutet inkommer till socialförvaltning- ens gemensamma mail. Detta beslut når inte rätt enhet varav polishandräck- ning skickas då enheten tror att beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU fortfarande gäller. hämtar polis A och tar honom till arresten i . Nästkommande dag planeras det för trans- port till det tilltänka SIS-hemmet. får nämnden information om att beslutet hävdes . A släpps från polisen. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T Nämnden identifierar ett antal brister i handläggningen. När det kommer till att A var kvar på SIS-hemmet Lövsta utan giltigt beslut handlar om att förvaltningen vid tillfallet hade felaktig rutin för mot- tagandet av domar då domstolen ändrat sin distribuering av domar. Vid till- fället för det inträffade såg rutinen ut som så att domar kom via fax. Den person som för dagen hade ansvar för jourärenden hade som uppgift att kontrollera inkomna handlingar. Domen ifråga kom dock inte via fax utan mailades till socialförvaltningens gemensamma mail. Utifrån att domstolen tidigare skickat alla sina domar via fax och inte via mail frångick detta de rutiner som förvaltningen då hade. Utifrån detta uppmärksammades det inte att denna dom inkom till socialförvaltningens mail 16.28. Nämnden vill här tillägga att det var mycket olyckligt att A dessutom var isolerad vid händel- sen. Beslut om isolering är något som SIS-hemmen ansvarar för men hade ansvarig handläggare fått information om att beslutet om LVU hävts hade placeringen avbrutits med detsamma och A hade tagits från isoleringen. Gällande att A togs av polis utan giltigt beslut handlar om detsamma som ovanstående. Ansvarig handläggare hade inte fått information om att det omedelbara omhändertagandet hävts av domstol. Efter den första inci- denten rapporterade enhetschef det inträffade till högre chefer. Tyvärr hann inte någon ny rutin upprättas innan A togs av polis. Bedömning görs att nämnden vid de aktuella tillfällena inte säkerställt att inkomna domar om vård enligt LVU mottogs på ett rättssäkert sätt. Be- dömning görs att det inträffade fått negativa konsekvenser för A och nämn- den ser allvarligt på det inträffade. Efter detta har nämnden upprättat en ny rutin gällande mottagandet av domar och har därmed säkerställt att liknande händelse inte kan uppstå igen. BB kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hän- syn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Ett beslut om omhändertagande ska, enligt 7 § LVU, understäl- las förvaltningsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omhändertagande ska socialnämnden, enligt 8 § LVU, från den dag då omhän- dertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska be- redas vård med stöd av LVU eller vara fortsatt omhändertagen för tillfällig vård enligt 9 a § LVU. Ett omhändertagande upphör enligt 9 § LVU om ansökan om vård eller ansökan om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård enligt 9 a § LVU inte har gjorts inom den tid som anges i 8 § LVU och inte heller förläng- ning av tiden har begärts eller när rätten avgör frågan om vård eller frågan om fortsatt omhändertagande. SO C I A L T J Ä N S T Nämndens agerande efter det att förvaltningsrätten hade avslagit ansökan om vård avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård. Enligt 9 § LVU upphörde därmed även det omedelbara omhändertagandet av AA. i fick del av förvaltningsrättens dom som den hade meddelats. Domen vidarebefordrades dock inte till rätt enhet inom förvaltningen. Det dröjde därför till dagen därpå, den 27 feb- ruari 2018, innan SiS ungdomshem Lövsta underrättades och AA fick åka hem till sin mamma. Vid tillfället var AA föremål för tvångsåtgärder på ungdoms- hemmet. Jag har tidigare uttalat att det ankommer på socialnämnden att vidta åtgärder när domstolen i ett särskilt beslut upphäver ett om- händertagande och det gäller oavsett när beslutet meddelas (se JO:s beslut , dnr 1837-2017). Detsamma gäller när ett om- händertagande upphör till följd av att nämndens ansökan om vård har avslagits. Nämnden har som förklaring till att domen inte uppmärksammades uppgett att förvaltningsrätten tidigare hade skickat domar per telefax och att domen i det här fallet i stället skickades per e-post. Nämnden har dock ett ansvar för att bevaka inkommande e-post och måste ha en beredskap för att det även per e- post kan komma in handlingar som kräver omedelbara åtgärder. Det får helt enkelt inte förekomma att en dom, av det slag som det har varit fråga om här, blir liggande och inte vidarebefordras till rätt enhet inom förvaltningen. Följden blev i det här fallet att omhändertagandet av AA, och de tvångsåtgärder som han var föremål för, fortgick utan att det fanns något giltigt beslut. Det är na- turligtvis helt oacceptabelt och nämnden förtjänar allvarlig kritik för det inträf- fade. ordförandes beslut att på nytt omhänderta AA med stöd av 6 § LVU Som redogjorts för avslog förvaltningsrätten ansökan om vård. Förvaltningsrätten konstaterade att AA visserligen hade ett vårdbehov och det hänvisades bl.a. till hans våldsamma beteende samt till att han hade en benägenhet att få aggressionsutbrott och hamna i konflikter. Vården bedömdes dock kunna ges på frivillig väg med följd att ansökan avslogs. dagen efter att förvaltningsrätten hade avslagit ansökan om vård, beslutade ordföranden i socialnämnden att på nytt omhän- derta AA med stöd av 6 § LVU. Bakgrunden till beslutet var att det i samband med att förvaltningen underrättade ungdomshemmet om förvaltningsrättens dom hade kommit fram att AA varit inblandad i en hän- delse på ungdomshemmet. Vid tillfället hade AA fått ett vredesutbrott och han hade agerat hotfullt mot personalen. Han hade bl.a. slagit på en tv och kastat en stol mot ett fönster. Polis hade tillkallats, och efter händelsen hade AA uppvisat ett förvirrat beteende.