frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — Innan information lämnas till rätten bör en kvalitetssäkring ske, exem- pelvis av närmaste chef, för att säkerställa att rätten får konkret information om vad misskötsamheten består i. Endast upplysningar som är så konkreta och allvarliga att de kan förväntas påverka rättens lämplighetsbedömning vid kommande förordnanden av uppdrag till berörd person bör lämnas. Upplysningarna bör lämnas till rätten i nära anslutning till att en polisan- ställd får kännedom om de aktuella omständigheterna (jfr anförda JO- beslut). Vilka åtgärder kan anses lämpliga att vidta när det kommer till en tjänstemans kännedom att en målsägande är missnöjd med sitt målsägandebiträde och uttrycker önskemål om att få byta målsägandebiträde? Som redovisats ovan åligger det undersökningsledaren att göra anmälan till rätten om det finns anledning att entlediga ett målsägandebiträde (se prop. 1987/88:107 s. 44). I de fall en polisanställd får kännedom om att en måls- ägande är missnöjd med sitt målsägandebiträde och uttrycker önskemål om att få byta målsägandebiträde bör således undersökningsledaren informeras om detta. Det ligger sedan på undersökningsledaren att anmäla målsägan- dens önskemål till rätten. Målsägandens uppgifter om önskemål att byta biträde bör självfallet dokumenteras på ett tydligt sätt. Av det ovan anförda följer att det inte är en lämplig ordning att en polis- anställd som inte också är undersökningsledare gör en anmälan till rätten om byte av målsägandebiträde. Det är naturligtvis inte heller acceptabelt att en polisanställd utövar inflytande på en målsägandes val av målsägande- biträde. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: När en förundersökning har inletts har en målsägande i vissa fall rätt att få ett målsägandebiträde (se 1 § lagen om målsägandebiträde). Om målsäganden har rätt till ett målsägandebiträde och har föreslagit en person som är behörig ska den föreslagna personen förordnas om det inte finns särskilda skäl mot det. Ett målsägandebiträde kan entledigas om biträdet t.ex. missköter sitt uppdrag. Vidare kan ett byte av målsägandebiträde ske om det finns särskilda skäl. Det är rätten som beslutar i dessa frågor. (Se 4 och 7 §§ lagen om målsägandebiträde.) Om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde eller om det av andra skäl finns anledning att förordna ett sådant biträde ska undersökningsledaren anmäla det till rätten (se 23 kap. 5 § ). Undersökningsledaren bör också anmäla till rätten om det finns anledning att entlediga ett målsägan- debiträde (se prop. 1987/88:107 s. 44). Saklighet och opartiskhet m.m. Myndigheter ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (se 1 kap. 9§ regeringsformen). Kravet på saklighet innebär bl.a. att myndigheters åtgärder PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L och beslut inte får utgå från ovidkommande hänsyn och vara godtyckliga utan ska vara rationella och logiskt motiverade. Kravet på opartiskhet betyder att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att deras opartiskhet faktiskt inte med fog kan ifrågasättas. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Hur myn- dighetens agerande har uppfattats är också av betydelse. (Se och , Regeringsformen – en kommentar, tredje uppl., s. 53 f. och t.ex. JO 2015/16 s. Anställda vid ska i kontakter med allmänheten med be- aktande av omständigheterna och situationen agera så hänsynsfullt som möj- ligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen). CCinformerade om att det fanns ett behov av att förordna ett målsägandebiträde för BB och att BB önskade ett kvinnligt biträde. Vidare framförde CC ett önskemål om att AA helst inte skulle förordnas. Det är klar- lagt att det var fråga om CC:s personliga önskemål som grundade sig på hennes egna erfarenheter av AA och alltså inte ett önskemål som hade framställts av BB. CC har i sin redogörelse inför yttrandet till JO anfört att hon har en min- nesbild av att detta tydligt framgick av hennes mejl till . Jag har inte haft tillgång till det aktuella mejlet och har därför inte kunnat granska innehållet. Oavsett hur mejlet formulerades måste det ha varit CC:s syfte att AA inte skulle förordnas. Jag instämmer i bedömning att det sanno- likt var CC:s uppgifter i mejlet som bidrog till att man hos antecknade att AA inte skulle förordnas. När BB hade fått kännedom om att det fanns en anteckning om att hon inte ville ha AA som målsägandebiträde berättade CC för henne att det var hon som inte ville ha AA som målsägande- biträde i utredningen. CC:s agerade medförde att BB kände sig obekväm med situationen, vilket också resulterade i att BB begärde att AA skulle entledigas från sitt uppdrag. CC:s inställning till AA som målsägandebiträde grundade sig enbart på hen- nes egen erfarenhet av AA från tidigare utredningar och hennes personliga upp- fattning att AA då inte hade utfört sitt uppdrag på ett korrekt sätt. Vilka närmare omständigheter som låg till grund för hennes uppfattning om AA och vilket sakligt underlag hon hade för den redovisade hon inte i samband med att hon framförde sitt önskemål. Jag delar bedömning att CC:s age- rande har gått utöver vad som är godtagbart och att det strider mot regerings- formens krav på saklighet och opartiskhet samt polisförordningens krav på att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende. CC ska kritiseras för detta. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Som jag har nämnt är det en uppgift för undersökningsledaren att anmäla till rätten om det finns anledning att entlediga ett målsägandebiträde. Jag har ingen invändning mot att en polis eller en utredare hos polisen praktiskt bistår en målsägande som är missnöjd med sitt målsägandebiträde och önskar byta bi- träde. En självklar utgångspunkt är dock att det sker under iakttagande av bl.a. de krav på saklighet och opartiskhet som gäller för en polisanställd. Med den utgångspunkten är det alltså godtagbart att en polis eller civil utredare informe- rar undersökningsledaren om ett önskemål från målsäganden att byta biträde så att undersökningsledaren kan ta ställning till om det ska anmälas till rätten. Enligt CC var det på uppdrag av DD som hon begärde att DD skulle få byta målsägandebiträde. CC måste dock ha förstått, oavsett vilka besked hon hade fått vid sina kontakter med och tingsrätten, att hon utifrån de krav som ställs på en polisanställd inte kan uppträda som ombud för måls- äganden i en brottsutredning där hon själv är utredare. CC:s agerande har stått i strid med regeringsformens krav på opartiskhet och polisförordningens krav på att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende. CC ska kritiseras också för detta. I ärendet aktualiseras frågan hur en polisanställd bör agera om han eller hon har synpunkter när det gäller en persons lämplighet att vara rättsligt biträde. Det är naturligtvis värdefullt om iakttagelser som t.ex. en utredare gör under en brottsutredning kan vidarebefordras till rätten om de kan ha betydelse i fråga om en persons lämplighet att vara rättsligt biträde. Ett grundläggande krav är emellertid att det sker under rättssäkra former. För att det över huvud taget ska bli aktuellt att vidarebefordra sådana uppgifter till rätten måste det röra sig om uppgifter som är tillräckligt allvarliga för att kunna vara av betydelse vid rättens bedömning. Uppgifterna måste också vara så konkreta och preciserade att den berörda personen får klart för sig vilket agerande som ifrågasätts och har möj- lighet att bemöta dem. Det är också angeläget att uppgifter av detta slag lämnas till rätten i nära anslutning till att en iakttagelse av misskötsamhet eller annat olämpligt beteende har gjorts eller på något annat sätt har kommit till en tjäns- temans kännedom. För att undvika missförstånd och ur kontrollsynpunkt är det viktigt att de uppgifter som lämnas till rätten dokumenteras hos polisen. Slutli- gen bör det inte vara den polis eller utredare som själv har iakttagit ett olämpligt beteende som lämnar uppgifter om detta till rätten. I stället bör han eller hon underrätta undersökningsledaren eller sin närmaste chef. Denne får därefter be- döma om det finns tillräckliga skäl att informera rätten och i förekommande fall även göra det. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L tillfälliga beslut om avstängning av en ordningsvakt har ansetts upphöra sedan det upphävts av en domstol efter ett överklagande (Dnr 3981-2018) Beslutet i korthet: stängde av AA från tjänstgöring som ordningsvakt och omhändertog i samband med det hans bevis om förord- nande som ordningsvakt. AA överklagade beslutet om avstängning. Efter att kammarrätten upphävt beslutet begärde AA att få tillbaka sitt bevis. Polis- myndigheten lämnade dock inte tillbaka det förrän kammarrättens dom vun- nit laga kraft. I beslutet uttalar JO att utgångspunkten bör vara att ett interimistiskt be- slut upphör att gälla om det har upphävts, t.ex. efter ett överkla- gande. En annan ståndpunkt kan dock i det enskilda ärendet vara motiverad, exempelvis av de syften som ligger bakom den bestämmelse som gjort det möjligt att besluta interimistiskt. I linje med detta synsätt anser JO att skulle ha återläm- nat beviset om förordnandet till AA direkt när kammarrätten upphävde myn- dighetens beslut. Det har dock inte uttryckligen av reglering i författning eller på annat sätt framgått hur myndigheten skulle hantera situationen. JO anser sig därför inte ha tillräckliga skäl att kritisera . inledde ett ärende om återkallelse av AA:s förordnande som ordningsvakt . beslutade Polismyndig- heten att stänga av AA från tjänstgöring som ordningsvakt. Enligt myndigheten kunde det antas att AA:s förordnande som ordningsvakt skulle återkallas. AA:s bevis om förordnande som ordningsvakt omhändertogs dagen därpå. AA över- klagade beslutet om avstängning till förvaltningsrätten och begärde inhibition. Förvaltningsrätten avslog begäran om inhibition och även överklagandet. AA överklagade förvaltningsrättens dom till kammarrätten. Kammarrätten biföll överklagandet och upphävde underinstansernas avgöranden . Med anledning av kammarrättens avgörande kontaktade AA Polismyndig- heten och bad muntligen att få tillbaka sitt bevis om förord- nande som ordningsvakt. Han fick till svar att övervägde att överklaga kammarrättens dom och att han därför inte kunde få tillbaka beviset. begärde AA ett skriftligt besked i frågan. svarade att AA inte kunde få tillbaka beviset om förordnande eftersom kammarrättens dom inte hade vunnit laga kraft och kammarrätten inte heller hade förordnat att domen skulle gälla . I en anmälan som kom in till JO förde AA fram klagomål mot . Han anförde i huvudsak följande. Kammarrätten har upphävt beslut att stänga av honom från tjänstgöring som ordningsvakt. har uppgett att myndigheten inte har för avsikt att lämna tillbaka hans bevis om förordnande innan kammarrättens dom vunnit 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L En domstols dom gäller generellt sett . saknar därför laglig grund för att hålla honom fortsatt avstängd. Beslutet om avstängning har påtagliga rättsverkningar för honom eftersom det hindrar ho- nom från att arbeta. överklagade därefter kammarrättens dom till Högsta för- valtningsdomstolen som beslutade att inte meddela pröv- ningstillstånd. Efter att fått del av Högsta förvaltningsdomstolens beslut lämnade myndigheten tillbaka beviset om förordnande som ordningsvakt till AA. avslutade sitt ärende om återkallelse av AA:s förordnande som ordningsvakt utan att förordnandet återkallades. uppmanades att yttra sig över AA:s anmälan och vilket rätts- ligt stöd hade för att inte återlämna beviset om förordnandet efter att kammarrätten upphävt underinstansernas avgöranden. () yttrade sig efter att upplysningar hämtats in från be- rörda befattningshavare. redovisade följande bedömning. Av dokumentationen i ärendet framgår att berörda befattningshavare ingå- ende diskuterade frågan om beslut om avstängning skulle fortsätta att gälla, till dess att det förelåg en lagakraftvunnen dom. Med stöd av flera jurister gjordes bedömningen att den förvaltningsrättsliga huvudprincipen gällde, dvs. att kammarrättens avgörande var verkställbart först efter att det vunnit laga kraft. Så fort fick vetskap om att kammarrättens avgörande vunnit laga kraft återlämnades också be- viset om ordningsvaktsförordnandet till AA. Det kan diskuteras om gjort en korrekt bedömning av rättsläget. Beslutet att stänga av AA från tjänstgöring var av tillfällig ka- raktär och gällde till dess att frågan om återkallelse av förordnandet prövats slutligt. I den nya förvaltningslagen är det tydligt att ett sådant tillfälligt beslut får verkställas , vilket i någon mån talar för att en dom- stols upphävande av ett sådant beslut också bör gälla . Enligt uppfattning saknas dock ett entydigt svar på den frågan i författning, praxis eller doktrin. I enlighet med regleringen i den nya förvaltningslagen får ett tillfälligt beslut alltid verkställas . Beslut som innebär att Polismyndig- heten stänger av en ordningsvakt från tjänstgöring, för tiden till dess att frågan om återkallelse har prövats slutligt, kan visserligen anses vara ett sådant beslut. Det saknas emellertid särskilda bestämmelser i förvaltnings- processlagen eller lagen om ordningsvakter som tar sikte på en förvalt- ningsdomstols prövning av ett sådant beslut. Kammarrätten har inte heller förordnat att domen ska gälla . I en sådan situation förefaller det därför rimligt att tillämpa huvudregeln om att domstolens avgörande är verkställbart först när det vunnit laga kraft. Det är av grundläggande betydelse att ordningsvakter har allmänhetens och förtroende. Därför måste det ställas höga krav på gott uppförande, omdöme och laglydnad hos en person som innehar ett för- ordnande som ordningsvakt. Enligt bedömning är det inte klarlagt att berörda befattningshavare har agerat felaktigt när de beslu- tade att avvakta med att lämna tillbaka AA:s ordningsvaktsförordnande, till dess att kammarrättens dom vunnit laga kraft. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: har, i avvaktan på att frågan om återkallelse av AA:s förord- nande som ordningsvakt skulle prövas slutligt, fattat ett s.k. interimistiskt be- slut om att stänga av AA från sin tjänstgöring som ordningsvakt (se 9 § lagen om ordningsvakter). Möjligheten att stänga av en ordningsvakt har tillkommit för att kunna vägra en ordningsvakt att tjänstgöra när det kan antas att förordnandet kommer att återkallas. Avstängningen ska i sådant fall gälla till dess frågan om återkallelse har prövats slutligt. (Se prop. 1979/80:122 s. När ett beslut om avstängning har fattats ska ordningsvakten överlämna beviset om förordnandet till eller till en polis (se 3 § förordningen om ordningsvak- ter). beslut att stänga av AA gällde alltså . Den frågeställning som aktualiseras i ärendet är om även beslutet att upp- häva det interimistiska beslutet gällde (i meningen att avstängningen upphörde) , eller om var tvungen att invänta den tidpunkt då beslutet inte längre kunde överklagas innan beviset om förordnande återlämna- des. har lagt det sistnämnda synsättet till grund för sitt age- rande. Huvudregeln inom förvaltningsrätten är att ett beslut får verkställas först när tiden för överklagande har gått ut, dvs. när beslutet har fått laga kraft (se 35 § första stycket förvaltningslagen, som trädde i kraft ). Skälet till det är att rätten att överklaga beslutet annars kan bli illusorisk och att rättssä- kerhetsaspekter därför förutsätter att laga kraft inväntas innan beslutet verk- ställs. Beslut som gäller endast tillfälligt får dock alltid verkställas (se 35 § andra stycket 2 förvaltningslagen). Ett typiskt exempel på sådana be- slut är interimistiska beslut. Det finns inte någon generell reglering i författning om vad som ska gälla när en myndighets interimistiska beslut upphävs av en högre instans. Fråge- ställningen synes inte vara närmare kommenterad i den juridiska litteraturen och rättspraxis är sparsam på området. Rättsfallet RÅ 1997 not. 242 kan dock nämnas, av vilket framgår att ett beslut om att återkalla en registrering som fastighetsmäklare, som enligt lag gällde , också upphörde omedel- bart sedan det efter ett överklagande upphävts av en domstol. Ett interimistiskt beslut syftar till att få rättsverkningar mot den enskilde endast tillfälligt och att , men inte slutligt, reglera ett visst förhål- lande. Det fattas som regel tidigt under handläggningen och på ett underlag som inte är lika fullständigt som vid den slutliga prövningen. Ett interimistiskt beslut förutsätter också ofta att den slutliga prövningen med en viss grad av säkerhet kan antas resultera i ett avgörande som reglerar det aktuella förhållan- det på samma sätt som det interimistiska beslutet gör. När en överinstans upphäver ett interimistiskt beslut har den som regel gjort en annan bedömning av sannolikheten att saken vid den slutliga prövningen får den utgång som underinstansen antagit. Med hänsyn till det interimistiska be- slutets karaktär finns det då sällan anledning att låta åtgärden bestå i avvaktan 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L på laga kraft. Tvärtom finns det i stället ofta starka skäl för att den tillfälliga åtgärden bör upphöra , särskilt om den inneburit ingripande verk- ningar för någon enskild. Utgångspunkten bör därför vara att ett interimistiskt beslut upphör att gälla om det har upphävts, t.ex. efter ett överklagande. En annan stånd- punkt kan dock i det enskilda ärendet vara motiverad, exempelvis av de syften som ligger bakom den bestämmelse som gjort det möjligt att besluta interim- istiskt. I AA:s fall ansåg kammarrätten att det inte kunde antas att hans förordnande som ordningsvakt kunde komma att återkallas. Det har inte kommit fram några skäl som talar för att beslutet om avstängning ändå borde ha fortsatt att gälla. I linje med det synsätt som jag redovisat ovan anser jag att därför skulle ha återlämnat beviset om förordnandet till AA direkt när kammar- rätten upphävde myndighetens beslut. Det har dock inte uttryckligen av regle- ring i författning eller på annat sätt framgått hur myndigheten skulle hantera situationen. Jag anser mig därför inte ha tillräckliga skäl att kritisera Polismyn- digheten. har inte följt beslut från (Dnr 4816-2018, 4835-2018) Beslutet i korthet: JO behandlar i beslutet hur hanterat två beslut från () där nämnden undanröjt beslut som fattats i samband med att myndigheten sökte chefer till Nationella operativa avdelningen (). JO uttalar att det är av grundläggande betydelse att en beslutsmyndighet respekterar och rättar sig efter det som en överinstans har bestämt. Enligt JO har beslutsmyndigheten en principiell skyldighet att tolka och tillämpa över- instansens beslut på ett lojalt sätt. I beslutet konstaterar JO att i de granskade fallen inte lojalt följt överinstansen SÖN:s beslut och rättat sig efter vad nämnden har bestämt. Enligt JO kan det inte accepteras att en myndighet sätter sig över en över- instans avgörande på det sätt som har gjort. Genom sitt agerande har inte bara satt en grundläggande förvalt- ningsrättslig princip ur spel utan också omintetgjort effekten av SÖN:s kon- troll av att myndigheter följer regeringsformens krav på saklighet vid stat- liga anställningsbeslut. får allvarlig kritik för sitt agerande. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L sökte chefer till Nationella operativa av- delningen (), för bl.a. och sektionen för nationell samordning. JO behandlar i det här beslutet hur hanterat två beslut från () där nämnden undanröjt beslut som Polis- myndigheten fattade i samband med rekryteringsförfarandet till . AA:s ärende (JO:s dnr 4835-2018) Poliskommissarien ansökte om att bli chef för . beslutade att tillsvidareanställa polisen som kommissarie och förordnade honom som chef för . AAöverklagade till SÖN. anförde i SÖN bl.a. att AA inte var berättigad att överklaga beslutet eftersom hon redan hade en anställning som kommissarie och anställningsbeslutet inte kunde sägas ha gått henne emot. I sitt beslut undanröjde SÖN beslut att anställa BB och beslutade att AA skulle erbjudas anställningen samt över- lämnade ärendet till för erforderliga åtgärder. SÖN konsta- terade att beslut gått AA emot och att överklagandet därför skulle prövas i sak. SÖN uttalade i beslutet att AA vid en kvalitativ helhetsbe- dömning fick anses mer meriterad än BB för den aktuella befattningen. meddelade att hon inte skulle erbjudas arbetet eller arbetsuppgifterna som chef för . Polismyn- digheten beslutade att inte vidta några ytterligare åtgärder avseende AA med anledning av SÖN:s beslut. CC:s ärende (JO:s dnr 4816-2018) Polisintendenten ansökte om att bli chef för sektionen för nationell sam- ordning. förordnade polisintendenten , som först efter ansökningstidens utgång anmält sitt intresse, som chef för den aktuella sektionen. Anställningsförfarandet avbröts därefter. CC överklagade till SÖN. anförde i SÖN bl.a. att DD placerats på funktionen som chef för sektionen för nationell samordning inom ramen för hans befintliga anställning och att CC inte var berättigad att överklaga beslutet eftersom hon redan hade en sådan anställning som det överklagade beslutet avsåg. Enligt Po- lismyndighetens uppfattning skulle överklagandet avvisas eftersom det över- klagade beslutet inte var ett beslut om anställning. I sitt beslut undanröjde SÖN beslut om anställning och återförvisade ärendet till myndigheten för förnyad handlägg- ning. I sina skäl för avgörandet uttalade SÖN bl.a. att, eftersom DD tillsatts inom ramen för ett anställningsförfarande, det överklagade beslutet skulle an- ses som ett överklagbart anställningsbeslut och, då CC inte fått den anställning som hon sökt, beslut hade gått henne emot. Överklagandet skulle därför prövas i sak. Enligt SÖN:s avgörande skulle göra en jämförelse av CC:s respektive DD:s skicklighet och därvid särskilt ta ställning till förutsättningarna för att beakta DD:s sent inkomna ansökan. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L HR-chefen vid gjorde en notering angående hanter- ingen av SÖN:s beslut. Det antecknades att DD var anställd som polisintendent och att ett undanröjande av DD:s anställning i enlighet med vad SÖN beslutat skulle strida mot 7 eller 18 § lagen om anställningsskydd ef- tersom det enligt myndighetens bedömning saknades saklig grund för uppsäg- ning och laga grund för avskedande. Mot den bakgrunden såg Polismyndig- heten inte anledning att vidta några ytterligare åtgärder med anledning av SÖN:s beslut. CCöverklagade på nytt till SÖN, som avvisade hen- nes överklagande. SÖN anförde att nämnden redan hade prövat ett överkla- gande av CC avseende beslut att anställa DD som chef för sektionen för nationell samordning. syntes dock inte ha ut- rett ärendet vidare och fattat något nytt beslut. CC:s överklagande skulle därför, anförde SÖN, avvisas. SÖN erinrade i beslutet om att det ålåg Polismyndig- heten att vidta erforderliga åtgärder i anledning av nämndens beslut . Med anledning av bl.a. SÖN:s beslut fattade kanslichefen vid ett beslut där det konstaterades att SÖN:s av- göranden inte föranledde någon ändring av beslut där DD ”omplacerades till funktionen som chef för sektionen för nationell samordning vid ”. I beslutet redovisades en jämförelse av CC:s och DD:s skicklighet ivissa avseenden och uttalades att DD hade ett försteg framför CC i fråga om skicklighet. Några uttalanden om förutsättningarna för att beakta DD:s sent in- komna ansökan gjordes inte. CC överklagade beslutet till SÖN. Nämnden avvisade över- klagandet och uttalade att nämnden redan hade prövat ett överklagande av CC avseende beslut att anställa DD som chef för sektionen för nationell samordning och att något nytt beslut inte syntes ha fattats.