frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — Jag har under inga omständigheter hotat AA, på något sätt, i syfte att få honom att skriva på en ordningsbot. Jag har heller inte nekat honom att få sin sak prövad och han skrev på ordningsboten av egen fri vilja. redovisade följande bedömning. Inledningsvis ska noteras att det som kommit fram i utredningen, enligt Po- lismyndighetens bedömning, inte ger ett tillräckligt stöd för slutsatsen att BBframställt något hot eller ultimatum i samband med utfärdandet av ord- ningsbotsföreläggandet. Hans agerande kan dock starkt ifrågasättas, vilket utvecklas nedan. Utgångspunkten var att BB och […] hade observerat att AA passerat den aktuella korsningen utan att stanna, trots att det rådde stopplikt. Enligt Po- lismyndigheten saknas det anledning att ifrågasätta att polismännen uppfat- tat detta på ett korrekt sätt. Redan inledningsvis efter att ha stoppats klargjorde AA att han var av uppfattningen att han hade stannat sitt fordon på ett korrekt sätt vid kors- ningen. I en sådan situation föreligger hinder mot utfärdande av ordnings- bot enligt 48 kap. 15 § [] och RPSFS 2008:1, FAP 261-1. Det borde därför ha upprättats en rapport över förseelsen. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L att allmänt redogöra för de två olika alternativen (ordningsbot och rapport) och för körkortslagens bestämmelser om omhändertagande av körkort. Vi- dare uttalade han en avsikt att omhänderta AA:s körkort. Genom BB:s ut- talanden i denna del kan AA inte gärna fått en annan uppfattning än att han skulle få en sämre behandling om han inte godkände en ordningsbot. Rim- ligen stärktes denna uppfattning när AA undertecknade ordningsboten och BBförklarade att han omvärderade beslutet om ett omhändertagande av körkortet. Även om BB:s avsikt inte var att genom hot eller ultimatum förmå AA att godkänna ordningsboten borde han ha insett risken för att AA skulle komma att uppfatta det så. Det ska särskilt framhållas att inte kan se att förutsätt- ningarna för ett omhändertagande av körkortet varit uppfyllda. Den bild som framträder i utredningen är inte att AA till följd av sjukdom, skada eller dylikt saknade förutsättningar att köra sitt fordon på ett trafiksäkert sätt (5 kap. 7 § första stycket 3 körkortslagen). Med utgångspunkt i vad som framkommit om själva förseelsen får det också anses stå förhållandevis klart att gärningen i sig inte var av den arten att det kunde antas att körkortet skulle komma att återkallas (5 kap. 7 § första stycket 2 och RÅ 1994 ref. 9). Sammanfattningsvis anser att BB:s uttalanden om ett omhändertagande var direkt olämpliga. En polisman ska agera på ett objektivt och sakligt sätt. Det är av natur- liga skäl särskilt viktigt i samband med att en polisman efterhör hur en misstänkt ställer sig till frågan om godkännande av en ordningsbot. Enligt kan BB:s tillvägagångssätt och uttalanden enligt ovan inte anses förenliga med de grundläggande kraven på saklighet och opar- tiskhet samt skyldigheten för polisanställda att uppträda på ett sätt som inger förtroende (1 kap. 9 § [regeringsformen] och 10 § polisförordningen). Tillvägagångssättet och uttalandena riskerar tvärtom att bidra till att under- minera allmänhetens förtroende för polisen. tar därför avstånd från nämnda agerande. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Bestämmelser om utfärdande av ordningsbot finns i 48 kap. (RB). Ordningsbot får utfärdas bl.a. vid underlåtenhet att stanna på korrekt sätt vid stopplikt eller trafiksignal (48 kap. 14 § andra stycket RB och Riksåklaga- rens föreskrifter [1999:178] om ordningsbot för vissa brott). Ett föreläggande av ordningsbot får inte utfärdas om den misstänkte förnekar gärningen (48 kap. 15 § RB). En polis bör på grundval av gjorda iakttagelser, den misstänktes berättelse och övriga omständigheter bedöma om det finns förutsättningar att utfärda ett föreläggande av ordningsbot. Den misstänkte bör tillfrågas hur han ställer sig till frågan om godkännande innan föreläggandet skrivs ut. (Se det allmänna rådet till 10 § föreskrifter och allmänna råd om tillämp- ningen av ordningsbot inom Polisen, RPSFS 2008:1, FAP 261-1.) Ett körkort ska omhändertas bl.a. om det på sannolika skäl kan antas att det kommer att återkallas på grund av att körkortshavaren har underlåtit att iaktta stopplikt och överträdelsen inte kan anses som ringa eller om körkortshavaren till följd av sjukdom, skada eller dylikt saknar förutsättningar att köra ett kör- kortspliktigt fordon på ett trafiksäkert sätt (5 kap. 7 § första stycket 2 och 3 och 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 3 § 4 körkortslagen). Om en varning av särskilda skäl kan anses vara en till- räcklig åtgärd ska ett körkort inte återkallas (5 kap. 9 § körkortslagen). En polis ska iaktta saklighet och opartiskhet och i kontakter med allmän- heten agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (1 kap. 9 § regeringsformen och 10 § polisförord- ningen). Av utredningen framgår att AA, när han stoppades av BB och hans kollega, uppgav att han ansåg sig ha stannat på ett korrekt sätt vid stopplikten. Som angav i sitt yttrande fanns det därmed inte förutsätt- ningar att utfärda ett föreläggande av ordningsbot. Redan i det skedet borde BB ha upprättat en rapport över förseelsen. BBinledde emellertid en diskussion med AA och förklarade därefter för AA att han hade för avsikt att omhänderta dennes körkort eftersom han bedömde att AA saknade förutsättningar att framföra sin bil på ett trafiksäkert sätt. Enligt min mening ger varken BB:s egna uppgifter om hur han resonerade i frågan om ett körkortsomhändertagande eller utredningen i övrigt något stöd för att det fanns förutsättningar att omhänderta AA:s körkort på den angivna grunden. Av utredningen kan jag inte dra någon annan slutsats än att detta också måste ha stått klart för BB. När BB i det läget, och som situationen hade utvecklats, förklarade att han skulle omhänderta AA:s körkort måste BB ha förstått att det fanns en uppenbar risk att det skulle kunna uppfatt- tas som en påtryckning i syfte att AA skulle ändra inställning och godta ett föreläggande av ordningsbot. Att BB lät AA behålla körkortet sedan han för- klarat sig villig att godkänna föreläggandet förstärker intrycket av att BB age- rade i detta syfte. En polis får i sin tjänsteutövning aldrig låta sig påverkas av att han eller hon känner ilska eller irritation över en persons uppträdande eller inställning i sam- band med ett ingripande. Han eller hon får självfallet inte heller försöka förmå en enskild att agera på ett visst sätt endast för att det är mest förenligt med polisens egen bekvämlighet, t.ex. förmå en person att godkänna ett föreläg- gande av ordningsbot för att polisen ska slippa inställa sig som vittne i en rät- tegång. Jag har inget att invända mot att en polis sakligt och objektivt informe- rar om hur ett ärende rättsligt kommer att hanteras om en person inte är beredd att godta ett föreläggande av ordningsbot. Det får emellertid inte ske på ett sådant sätt att det riskerar att av den enskilde uppfattas som ett påtrycknings- medel. Givetvis får en befogenhet att besluta om ett körkortsomhändertagande eller andra åtgärder aldrig användas för att påverka den enskilde i en sådan situation. Självfallet får det inte heller förekomma något köpslående i samband med diskussioner om godtagande av ordningsbotsföreläggande i stället för att polisen upprättar en rapport över förseelsen. BB:s agerande har stått i strid med regeringsformens krav på saklighet och skyldigheten för en polis att uppträda på ett sätt som inger förtroende. Han har således åsidosatt de krav som ställs på en polis. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Jag ser allvarligt på det inträffade. När en polis uppträder på det sätt som BB har gjort är det inte bara olämpligt i det enskilda fallet. Det riskerar också att påverka allmänhetens förtroende för polisen i stort på ett negativt sätt. BB ska kritiseras för sitt agerande och för de uttalanden som han gjorde i samband med ingripandet mot AA. JO har fått liknande klagomål som det som är aktuellt i detta ärende när det gäller polisens agerande i samband med ingripanden vid trafikförseelser. Mot den bakgrunden kan det finnas anledning för Polismyndig- heten att i samband med utbildningar och i myndighetens arbete med bemötan- defrågor uppmärksamma hur en polis ska uppträda vid utfärdande av ett före- läggande av ordningsbot. En utredare hos polisen har agerat i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet i förhållande till ett målsägandebiträde (Dnr 2570-2018) Beslutet i korthet: En utredare hos polisen har under en brottsutredning framfört ett personligt önskemål om att en viss advokat inte skulle förordnas som målsägandebiträde i ärendet. Utredaren har också under en annan ut- redning agerat som ombud för målsäganden och bistått målsäganden med att byta biträde. JO konstaterar att utredarens agerande har stått i strid med regeringsfor- mens krav på saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen) och polisförordningens krav på att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende (10 § polisförordningen). Utredaren kritiseras för detta. I beslutet gör JO uttalanden om hur polisanställda bör agera om de har synpunkter när det gäller en persons lämplighet att vara rättsligt biträde. I en anmälan till JO förde advokaten fram klagomål mot , Polisregion väst, för att en utredare hos polisen låtit sin personliga åsikt om AA påverka valet och förordnandet av målsägandebiträde i två utredningar. AAuppgav i huvudsak följande. förordnade henne som målsägandebiträde i en utredning (utredning 1). Vid hennes första möte med målsäganden (BB) förklarade BB att hon var glad att träffa henne och att hon var tacksam för att hon hade fått ett biträde. Vid slutet av mötet berättade dock BB att tingsrätten hade ringt henne och frågat om hon inför förordnandet särskilt hade uppgett att hon inte ville ha AA som målsägandebiträde. BB hade förklarat för tingsrätten att hon inte hade gjort det, utan att det måste ha varit utredaren som hade uppgett det. Mötet avslutades med att BB uppgav att hon kände förtroende för AA. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L emellertid att hon ville byta målsägandebiträde eftersom hon inte kände sig be- kväm med den uppkomna situationen mellan AA och CC. CChar i en annan utredning (utredning 2) – i målsägandens (DD) namn – begärt att AA skulle entledigas som målsägandebiträde och att ett annat biträde skulle förordnas. Handlingar och muntliga upplysningar begärdes in från . Muntliga upplysningar begärdes även in från , åklagar- kammaren i . JO begärde därefter att skulle yttra sig över hur frågorna om förordnande respektive byte av målsägandebiträde kom upp i de två utredningarna. skulle också lämna en redo- görelse för vilka åtgärder som myndigheten anser är lämpliga att tjänstemän vid polisen vidtar dels i en situation där en tjänsteman själv anser att en person inte är lämplig som målsägandebiträde, dels när det kommer till en tjänstemans kännedom att en målsägande är missnöjd med sitt målsägandebiträde och ut- trycker önskemål om att få byta biträde. () yttrade sig efter att ha gett berörda befattningsha- vare tillfälle att yttra sig. Myndigheten lämnade följande redogörelse. Enligt uppgifter i förhörsprotokoll […] informerades BB om rätten till mål- sägandebiträde och hon önskade ett biträde, helst en kvinna. I ett senare förhör uppgav BB åter att hon önskade målsägandebiträde och att hon godtog den som rätten utsåg, gärna en kvinna. Det har inte fram- kommit någon handling eller notering om att BB skulle ha uttryckt några särskilda önskemål om vilken person som skulle förordnas som biträde för henne. Tingsrätten förordnade AA som målsägandebiträde . I anmälan till JO anförs att BB medde- lade AA att hon ville byta målsägandebiträde, eftersom hon inte kände sig bekväm med den uppkomna situationen mellan CC och AA. Tingsrätten beslutade att entlediga AA från uppdraget som målsägan- debiträde för BB och förordnade i stället en annan advokat. Av tingsrättens protokoll framgår att BB som skäl för biträdesbytet anfört att hon saknade förtroende för AA. Av JO:s tjänsteanteckning från telefonsamtal med [en] handläggare vid , framgår bl.a. följande. I ärendet fanns en notering i systemet som löd: ”OBS! Önskar kvinnligt målsägandebiträde dock ej AA”. Registraturen vid tingsrätten missade denna notering. AA stod näst på tur och förordnades. Efter det att påpekat att det fanns en notering om just AA ringde [handläggaren] till BB och frågade om hon hade något särskilt önskemål angående målsä- gandebiträde. BB uppgav att hon inte kände till noteringen och att hon inte heller hade något emot att AA förordnades som målsägandebiträde för henne. och informerades om att förordnandet fick stå kvar. I ett mejl av till anförde BB bl.a. följande. [Handläggaren] vid tingsrätten ringde BB och frågade henne om hon yttrat att hon inte ville ha AA som sitt målsägandebiträde. BB svarade att hon inte alls kände igen detta och att hon inte såg någon anledning till att inte ha AA som biträde. BB frågade handläggaren om det kunde vara PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L CCsom inte ville ha AA. Handläggaren visste inget om det men sa ”att det skulle kunna vara så”. BB ringde CC som bekräftade att det var hon som inte ville ha AA och att det blivit fel när det stod att BB skulle ha uttalat sig om detta. Enligt JO:s tjänsteanteckning från telefonsamtal med kammaråklagaren […] framgår bl.a. följande. Ärendet är nedlagt och alla handlingar är gall- rade. Det finns därför inga handlingar hos med in- formation om målsägandens önskemål angående målsägandebiträde. I sy- stemet finns en anteckning som lyder ”OBS! Önskar kvinnligt målsägan- debiträde dock ej AA”. Den uppgiften kommer antagligen från BB och han fick antagligen den uppgiften muntligen från polisen. Tingsrätten beslutade att förordna AA som målsägande- biträde för DD. meddelade tingsrätten beslut att entle- diga henne från uppdraget och förordnade i stället en annan person. Av tingsrättens protokoll framgår att DD som skäl för biträdesbytet anfört att hon inte kände något förtroende för AA. Det framgår också att begäran har framställts genom utredande polis och att DD därefter i telefonsamtal med tingsrätten bekräftat att hon önskar byta målsägandebiträde. hölls ett förhör med DD där AA var närvarande. För- höret pågick mellan – 11.14. Enligt anteckning i protokollet avvek hölls ytterligare ett förhör med DD. Enligt protokollet hade AA lämnat återbud innan förhöret. I ett mejl till [handläggaren] vid framförde ut- redaren CC att DD omgående önskade byta målsägandebiträde. Som skäl angavs bl.a. att DD inte kände något förtroende för AA och att DD behövde ett målsägandebiträde som kunde supporta och stötta henne fullt ut samt att DD kände sig otrygg och osäker. I mejlet angavs att DD lämnat fullmakt till CC att framföra det som angavs i mejlet och att DD inte hade något specifikt önskemål om vem som skulle utses till nytt målsägandebiträde. Av tjänsteanteckning i utredningen daterad framgår att en kontakt tagits med tingsrätten angående byte av målsägandebiträde. Där anges bl.a. att AA inte dök upp på målsägandeförhöret och att DD därför önskade byta målsägandebiträde då DD känt sig felbehandlad. redovisade följande uppgifter från CC. Vid brott i nära relation såsom t.ex. grov kvinnofridskränkning och våldtäkt har målsägandebiträdet en mycket viktig roll. Ofta är det tack vare måls- ägandebiträdet som den utsatta målsäganden orkar medverka i brottsutred- ningen. Det är därför av stor vikt att målsägandebiträdet utför sitt uppdrag på bästa sätt. Hon har varit i kontakt med AA vid tidigare brottsutredningar och anser att hon då inte utfört sitt uppdrag på ett korrekt sätt. Hon vill verkligen påpeka att hon inte har några personliga åsikter om AA. Hennes enda avsikt i dessa två ärenden har varit att se till målsägandens bästa. Hon anser att AA:s agerande i de utredningar där de haft kontakt medfört att processen inte har varit rättssäker. BBhade ringt till hennes chef och berättat att hon tyckte att processen var oerhört jobbig. BB ringde också till CC. BB hade fått vänta med sin utredning och var väldigt vacklande om hon ville driva ärendet vidare. BB:s psykiska välbefinnande var nedsatt och hon ut- tryckte suicidtankar. Hon har aldrig haft någon målsägande som mått så dåligt. BB frågade henne om hon kunde rekommendera något målsägande- biträde. Hon svarade att hon inte fick lämna några rekommendationer. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L reflekterade över att utredningen skulle vara svår att bedriva med ett måls- ägandebiträde som varken hade tid eller engagemang för sin klient och tänkte att om BB fick AA som målsägandebiträde så kommer BB att bryta samman. När begäran om målsägandebiträde skulle ges in skickade CC, så som hon minns det, ett e-postmeddelande till åklagarkammaren. Hon är inte säker på att det var så det gick till men det vanligaste tillvägagångssättet i samband med förordnande av målsägandebiträden är att skicka ett e-post- meddelande till åklagarkammaren. I meddelandet skrev hon att BB ville ha ett kvinnligt målsägandebiträde och att CC helst inte ville att AA skulle förordnas eftersom hon hade dåliga erfarenheter av henne. CC:s minnesbild är att det tydligt framgick av meddelandet att det var polisens utredare som hade dåliga erfarenheter av AA. På åklagarkammaren måste de ha missför- stått meddelandet och i stället skrivit till tingsrätten att BB ville ha AA som sitt biträde eftersom det var hon som blev förordnad. Hon har inte kunnat hitta e-postmeddelandet i efterhand. Den misstänkte blev häktad och DD hördes av jouren i . AA var endast på plats under halva förhöret. På jobbet hade de haft diskussioner om AA och det var flera andra utredare som hade dåliga erfarenheter av hennes arbete. Eftersom hon ville vara säker på att AA skulle komma till nästa förhör mejlade hon henne och ringde också sekreteraren på advokat- kontoret innan förhöret. Någon timme innan själva förhöret skulle hållas fick hon veta att AA trots detta inte skulle komma till förhöret. Hon kontaktade då DD och berättade detta. DD uppgav att eftersom hon förbe- rett sig mentalt så ville hon ändå komma och genomföra förhöret. CC tog med sig en ny kollega till förhöret som inte hade jobbat med brott i nära relation tidigare. DD tyckte att det var jobbigt att målsägandebiträdet inte var närvarande och berättade att hon inte hade haft någon kontakt med sitt biträde. DD frågade CC om det fanns möjlighet att byta biträde. CC ringde direkt till sekreterarna på eftersom det är de som ord- nar med förordnanden och frågade hur man gör när målsäganden säger att han eller hon vill byta biträde. De sa till henne att kontakta tingsrätten. Hon ringde därefter till tingsrätten och pratade med en domstolshandläggare. Handläggaren sa till henne att hon skulle skicka ett mejl till tingsrätten och att hon i mejlet skulle skriva att målsäganden gett henne fullmakt att skicka in mejlet. Efter samtalet med tingsrätten pratade hon med målsäganden som gav henne fullmakt att begära byte av målsägandebiträde å hennes vägnar. Hon följde sedan handläggarens instruktioner och skickade ett mejl till tingsrätten. Kontakten med tingsrätten i utredning 2 skedde efter telefonkontakt med aktuell åklagare. Hon inte minns exakt vem hon var i kontakt med eftersom händelserna inträffade för mer än . redovisade följande bedömning. Enligt är behovet av stöd till målsäganden särskilt fram- trädande vid utredningar som rör brott i nära relation. Det är rimligt att de brottsutredande myndigheternas serviceskyldighet möter detta behov, vil- ket får betydelse vid bedömningen av hur långt serviceskyldigheten sträcker sig när en målsägande behöver stöd i samband med byte av måls- ägandebiträde. måste polisanställda iaktta kraven på saklighet och opartiskhet samt med beaktande av omständigheterna visa behärskning och agera på ett förtroendeingivande sätt. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Utredningen ger vid handen att BB inte uttryckt några särskilda önskemål om vem som skulle förordnas som målsägandebiträde för henne. Note- ringen i systemet återgav således inte BB:s önskemål på ett korrekt sätt. Utredningen ger visserligen inte underlag för att med säkerhet uttala sig om orsaken till detta. CC har emellertid berättat att hon meddelade Åklagar- myndigheten att hon helst inte ville att AA skulle förordnas som målsägan- debiträde för BB, eftersom CC hade dåliga erfarenheter av AA. Det är san- nolikt att dessa uppgifter har bidragit till att noteringen gjordes. [M]ålsägandens önskemål [tillmäts] stor betydelse när rätten beslutar om förordnande av målsägandebiträde. Tingsrätten hade sannolikt förord- nat ett annat biträde för BB än AA om domstolen hade observerat (den fel- aktiga) noteringen om BB:s önskemål i systemet. Det var således en ren slump att så inte skedde i detta fall. Enligt BB har CC, efter förordnandet av AA, till BB uttryckt sin personliga åsikt om att hon inte ville ha AA som målsägande- biträde i utredningen. Även om det inte var CC:s avsikt har hennes agerande bidragit till att BB känt sig obekväm med situationen och även försämrat förutsättningarna för AA att utföra sitt uppdrag. ifrågasätter inte att CC har agerat utifrån omsorg av målsäganden och med syftet att skapa bra förutsättningar för att bedriva utredningsarbetet. Enligt har hennes agerande emellertid gått utöver vad som är godtagbart. Hennes agerande strider mot regerings- formens krav på saklighet och opartiskhet samt polisförordningens krav att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende. Utredningen ger enligt bedömning inte underlag för nå- gon annan slutsats än att DD själv uttryckt ett önskemål att byta målsägan- debiträde. [D]et åligger undersökningsledaren att göra anmälan till rätten om det finns anledning att entlediga och byta ett målsägandebiträde. I de fall en polisanställd får kännedom om att en målsägande är missnöjd med sitt mål- sägandebiträde och uttrycker önskemål om att få byta målsägandebiträde ska således undersökningsledaren informeras om detta. Det ligger sedan på undersökningsledaren att ombesörja att det görs en anmälan till rätten. Även om har en långtgående skyldighet att stötta en målsägande i en situation som förelåg i detta fall, får det anses klart oför- enligt med kravet på opartiskhet att polisens utredare agerar som ombud för en målsägande i samband med ett biträdesbyte. CC borde i stället ha för- medlat DD:s önskemål till undersökningsledaren som hade i uppgift att göra anmälan till rätten. Även i denna del var CC:s agerande inte förenligt med de allmänna krav som gäller för polisanställda. Vilka åtgärder kan anses vara lämpliga åtgärder att vidta när en tjänsteman själv anser att en viss person inte är lämplig som målsägandebiträde? Förutsatt att det inte finns något rättsligt hinder i övrigt och att det sker med beaktande av de krav som i övrigt ställs på polisanställda, finns det enligt inte något som hindrar att en polisanställd lämnar upp- lysningar till rätten om en viss person som kan tänkas påverka bedöm- ningen av dennes lämplighet som målsägandebiträde. Det finns tvärtom skäl som kan tala för att det är en lämplig ordning att polisanställda delger rätten eventuella iakttagelser som kan vara av intresse vid bedömningen av en persons lämplighet att ta emot förordnanden om uppdrag som målsägan- debiträde, eftersom det kan bidra till att tingsrättens beslut grundas på ett 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L mer fullgott utredningsunderlag (jfr JO:s beslut dnr 7527-2015). En sådan ordning ligger också i linje med uppgift att samarbeta med andra myndigheter (6 § polislagen).