frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — att senast en viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt där fängelsestraf- fet ska verkställas.155 Trots att en dömd person alltså har rätt att påbörja verk- ställigheten av ett fängelsestraff får Kriminalvården neka att ta emot honom eller henne i häkte eller anstalt vid upplopp, utbrott av sjukdom eller annan liknande extraordinär omständighet.156 För att hindra smittspridningen av covid-19 har Kriminalvården infört vissa restriktioner när det gäller nyintagning i anstalt av dömda som befinner sig på fri fot. I bilaga 7 till Kriminalvårdens hälso- och sjukvårdshand- bok anges följande: Egna inställelser i anstalt och häkte i fråga om personer som uppvisar sjuk- domssymtom ska skjutas upp i taget till dess att Folkhälso- myndigheten bedömer att risken för smittspridning av den samhällsfarliga sjukdomen är låg. Placeringssektionen ansvarar för uppföljning av upp- skjutna inställelser och verksamhetsställena ansvarar för att meddela pla- neringssektionen när någon nekas att inställa sig med stöd av 3 § strafftids- förordningen (2019:95). Jag noterar att Kriminalvården endast skjuter upp egna inställelser för personer med sjukdomssymptom, och alltså inte fullt ut använder sig av den möjlighet som strafftidsförordningen ger i detta avseende.157 Den som dömts till fängelse och befunnit sig på fri fot har vistats i samhället där risken för att smittas med covid-19, enligt , har bedömts som mycket hög. Det är fråga om en allmänfarlig och samhällsfarlig sjukdom, och smittade personer kan uppvisa vaga eller atypiska symptom. Det har kommit fram att den hälso- kontroll som genomförs vid nyintagning kan vara mycket begränsad och ibland är det inte ens sjukvårdsutbildad personal som utför den. Detta är omständig- heter som Kriminalvården enligt min mening måste väga in vid tillämpningen av 3 § strafftidsförordningen. Utredningen visar vidare att anstalterna hanterar nyintagna olika. I anstalten Asptuna placeras nyintagna skilda från övriga intagna . Som jag har förstått det handlar det inte enbart om intagna med befarad smitta av covid- 19, utan samtliga nyintagna. Däremot har nyintagna i anstalterna Färingsö och som inte uppvisar några symptom som utgångspunkt rätt att direkt vis- tas tillsammans med andra intagna. De skilda rutinerna har av ledningen för Kriminalvården förklarats med att anstalterna har olika praktiska förutsätt- ningar att separera grupper av intagna från varandra. Med tanke på de förödande konsekvenser en smittspridning av covid-19 kan få i ett häkte eller i en anstalt framstår de säkerhetsåtgärder som vidtagits i an- stalten Asptuna som rimliga. Det har även kommit fram i enkätundersökningen att det skapar en oro bland de intagna när nyintagna ges möjlighet att direkt gå ut i gemensamhet. Där har också förts fram synpunkter att en sådan ordning motverkar de eventuella vinster som uppnåtts med beslutet att ställa in i stort sett alla permissioner. En del intagna har svårt att förstå varför inte samma typ 1555 § och 6 § första stycket strafftidslagen (2018:1215). 1563 § strafftidsförordningen (2019:95). 157Jag noterar att i den första versionen av bilaga 7 till Kriminalvårdens hälso- och sjukvårds- handbok daterad sköts samtliga egna inställelser i anstalt upp. Det ändrades , till den rutin som jag har beskrivit ovan. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D av system, med en begränsad hälsokontroll, skulle kunna tillämpas i samband med permissioner. Jag har förståelse för dessa synpunkter. Enligt min mening finns det anledning för Kriminalvården att se över han- teringen av nyintagna klienter. Förutom att skapa en ordning som motverkar smittspridning bör en sådan översyn även syfta till att skapa ett enhetligt system som framstår som logiskt och innebär att de intagna ges ett likartat skydd mot smitta oavsett i vilken anstalt han eller hon är placerad. 6.9 Intagnas tillgång till hälso- och sjukvård I enkätundersökningen bland intagna har det kommit fram uppgifter om att spridningen av covid-19 har haft en negativ inverkan på deras tillgång till hälso- och sjukvård. Nio intagna i häktet har uppgett att det numera bara är tillåtet att träffa hälso- och sjukvårdspersonal i ärenden som är relate- rade till covid-19. Detta har visserligen tillbakavisats av personalen vid in- spektionen av häktet. En intagen i häktet har dock lämnat följande beskrivning: Jag själv fick symptom och feber och var dålig . Fick ingen sjukvård. De sa att det inte finns hjälp, bara ligga på rummet. Personalen sa även om man är sjuk i samhället så tar inte sjukhusen emot. så har jag blivit bättre. Men fortfarande har [jag] inte träffat sjukan. Fick en lapp att på grund av smittspridning så träffar inte sjukvården någon. Dessutom fanns [det] personal på [avdelningen] som gick omkring och hos- tade, nös och var snuviga. När man konfronterade dom, sa dom att det är bara förkylning. Jag vet att det var flera intagna som vart dåliga också på avdelningen. En intagen i anstalten har beskrivit situationen på följande sätt: De sade ”blir ni sjuka kommer vi att låsa in er på rummet. Ni kommer inte skickas till sjukhus om inte vi tror att ni kommer dö.” Märkligt då plitarna saknar sjukvårdskunskap för att göra den bedömningen. De intagna är således av uppfattningen att deras tillgång till hälso- och sjukvård har försämrats på grund av de åtgärder som Kriminalvården har vidtagit för att hindra smittspridning. En intagen i häkte som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av lä- kare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppen- bart att en sådan undersökning inte behövs.158 Vidare ska en intagen i häkte eller anstalt som behöver hälso- och sjukvård vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i häktet eller anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det be- hövs, ska den intagne föras över till sjukhus.159 Varje häkte och varje anstalt ska ha tillgång till legitimerad läkare och personal med lämplig sjukvårdsut- bildning.160 Kriminalvårdens regioner tog fram rutindokument be- nämnda ”Förändrad sjukvårdsverksamhet relaterat till Covid-19”. 1585 kap. 1 § första stycket häkteslagen. 1599 kap. 1 § första stycket fängelselagen och 5 kap. 2 § andra stycket häkteslagen. 16025 § fängelseförordningen och 15 § häktesförordningen. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 är i stort sett identiska och region rutin daterad inne- håller följande skrivning: Genom olika åtgärder kan vi minska risken för spridning av Covid-19. vivill undvika är att människor som kan bära på viruset, kommer till sjuk- mottagningen och för smittan vidare. Viktigt att sjukvårdspersonal endast träffar klienter med sjukdomstillstånd som inte kan anstå. Sjukvårdskon- takter bör, om det är möjligt, ske med , per telefon, genom lucka eller på annat lämpligt sätt där smittorisken minimeras. För att minska arbetsbelastningen på sjuksköterskor och minska nära kontakt med nya kli- enter har en reducerad anteckningsmall för initiala hälsoundersökningar tagits fram. Uppföljning av initiala hälsoundersökning är borttagen. Mini- mera provtagningar. Prioritering ersätter tidigare utskickade prioriterings- lista och gäller tillsvidare. Beroende på resursfördelning på olika enheter kan lokala avvikelser förekomma. Dessa sker i samråd med verksamhets- expert hälso- och sjukvård. Jag kan inte tolka det redovisade på annat sätt än att samhällspridningen av covid-19 har lett till att de intagnas tillgång till hälso- och sjukvård har be- gränsats. Det handlar bl.a. om att sjukvårdspersonalen bara träffar intagna med sjukdomstillstånd som inte ”kan anstå”, att hälsoundersökningarna har reduce- rats och att antalet provtagningar har minimerats. Jag har en förståelse för att hälso- och sjukvårdspersonalen vid befarad eller konstaterad smitta av co- vid- 19 kan behöva göra omprioriteringar i sin verksamhet och att de – i likhet med Kriminalvårdens personal i övrigt – måste vidta försiktighetsåtgärder vid kontakter med personer befarat eller bekräftat smittade av covid-19. Vidare in- ser jag att de intagnas tillgång till extern hälso- och sjukvård kan påverkas un- der rådande förhållanden. Den rutin som jag har redogjort för ovan utgår emellertid inte från förutsätt- ningen att hälso- och sjukvårdspersonalen ska göra omprioriteringar vid befa- rad eller konstaterad smitta. I stället bygger rutinen på att personalen generellt ska minimera samtliga kontakter med intagna. Detta är enligt min mening inte acceptabelt. Det gäller även den omständigheten att det inte framgår den generella inskränkningen ska gälla. Det finns skäl för Kriminal- vården att se över rutinerna och hur de tillämpas för att säkerställa att det inte uppstår några obefogade begränsningar av de intagnas tillgång till hälso- och sjukvård. 6.10 Intagnas tillgång till mat Vid dialogmötet tog jag även upp det förhållandet att intagna i bl.a. häktet regelmässigt var utan mat cirka . Ledningen för Kriminalvården delade min uppfattning om att det inte är god- tagbart och hade vidtagit åtgärder för att komma till rätta med situationen. Det är naturligtvis välkommet. Liknande iakttagelser gjordes vid inspektioner av häkten 2015 och 2017.161 Att det förflyter mellan måltiderna är alltså inte en ny fråga. Problemet har dock accentuerats i samband med att Kriminal- vården beslutade att inte längre tillåta insättningar av privata 161Se protokoll från inspektioner av häktet samt häktet (JO:s dnr 4969-2015 och 416-2017). 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D medel till intagna i häkte och anstalt. Detta har minskat de intagnas möjlighet att köpa extra mat i häktes- eller anstaltskiosken. Den minskade omsättningen har i sin tur medfört att kioskverksamheten i vart fall i häktet har försvunnit i den form som fanns tidigare. Uppgifter finns om att det är fallet även på andra ställen, t.ex. häktet . Jag utreder Kri- minalvårdens beslut att stoppa insättningar av privata medel, och kommer där- för ha anledningen att återkomma till bl.a. vilka konsekvenser det har fått för de intagna.162 Redan nu vill jag dock uppmana Kriminalvården att se till att intagna i häkten och anstalter serveras måltider med en rimlig regelbundenhet och att myndigheten etablerar ett gemensamt förhållningssätt beträffande detta. 7 Kriminalvårdens framställningar angående lagändringar Kriminalvården har i två framställningar till regeringen pekat på att det finns ett behov av att ändra bestämmelserna om permissioner och frigång samt placering i avskildhet. Av den första framställningen framgår att Kriminalvården nekar permissioner och frigång med hänvisning till 1 kap. 6 § fängelse- respektive häkteslagen. Enligt behöver det infö- ras uttryckliga bestämmelser som gör det möjligt att neka sådana aktiviteter vid utbrott av allvarlig smitta eller annan liknande extraordinär omständighet. I framställan framhåller Kriminalvården bl.a. följande: Avsaknaden av en sådan tydlig reglering i kombination med att Kriminal- vården fattar överklagbara beslut i varje enskilt ärende […] innebär att frå- gan om det finns grund för att neka permission, särskilda permission och frigång med hänvisning till 1 kap. 6 § fängelselagen och 1 kap. 6 § häktes- lagen överlämnas åt praxis. Med beaktande av de synnerligen allvarlig kon- sekvenser en smittspridning inom verksamhet skulle få för myndighetens tillhandahållande av samhällsviktiga funktioner av mycket stor betydelse för såväl samhället i stort som rättsväsendet som hel- het får en sådan ordning anses vara högst otillfredsställande.163 I den andra framställningen har Kriminalvården pekat på behovet av att ändra bestämmelserna i 6 kap. 5 § fängelselagen som reglerar möjligheten att placera intagna i avskildhet för att upprätthålla ordningen och säkerheten. Enligt Kri- minalvården behöver det tydliggöras att ett sådant avskiljande kan få pågå un- der än om det finns synnerliga skäl. Avsikten är att Krimi- nalvården ska kunna besluta om avskildhet för att hantera stora personalbortfall till följd av smittspridning. Om lagändringen inte genomförs, anser Kriminalvården att det i vart fall bör införas en tillfällig reglering. Den tillfälliga regleringen ska enligt framställan göra det möjligt att placera intagna i avskildhet om personalbortfall på grund av smittspridning omöjliggör att Kriminalvården bedriver en verksamhet där intagna vistas i gemensamhet. En sådan avskildhetsplacering ska få pågå fram 162Se JO:s dnr 2585-2020. 163Se Kriminalvårdens Framställan om ändring av bestämmelserna om permission, särskild permission och frigång i fängelselagen (2010:610) och om särskild permission i häkteslagen (2010:611) (Kriminalvårdens dnr 2020-6677). KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 till personalsituationen är hanterad och således inte än vad som är nödvändigt. Enligt bör den tillfälliga bestämmelsen träda ikraft möjligt, och gälla i vart fall till och med . När det gäller behovet av en tillfällig undantagsbestämmelse framhåller Krimi- nalvården följande: Det är mycket svårt att överblicka konsekvenserna av den på- gående smittspridningen av covid-19. Som […] nämnts kan det dock kon- stateras att ett större personalbortfall inom på grund av smittspridning kan leda till omfattande störningar i myndighetens verksam- het samt medföra betydande svårigheter när det gäller att garantera de in- tagnas hälsa och säkerhet. Det finns därför ett påtagligt behov av att det – i vart fall – införs en möjlighet för Kriminal- vården att besluta om avskildhet av intagna i anstalt än . Sådan avskildhet bör kunna aktualiseras i en situation då personal- bortfall på grund av smittspridning omöjliggör att myndigheten bedriver en verksamhet i vilken de intagna i anstalt vistas i gemensamhet i normala former.164 Jag vill inte förekomma en eventuell lagstiftningsprocess, men vill framhålla att det i krissituationer finns påtagliga risker för att det på och med ett begränsat beredningsunderlag sker lagändringar som inskränker enskil- das fri- och rättigheter. Kriminalvården har långtgående möjligheter enligt fängelselagen att i olika situationer begränsa intagnas relativa frihet genom beslut om avskildhet. En utökning av denna möjlighet innebär en ytter- ligare inskränkning av de intagnas frihet. JO har pekat på att det finns ett behov av att stärka de intagnas grundläggande rätt att kunna vistas i gemensamhet. Senast har JO framhållit att det finns skäl att såväl i fängelse- som häkteslagen införa en definition av begreppet gemensamhet och reglera omfattningen av de intagnas rätt att dag- ligen vistas tillsammans. Det behövs vidare en översyn av i vilka undantags- situationer som Kriminalvården ska ha möjlighet att begränsa denna rättighet. Som JO framfört är detta nödvändigt för att förhindra att bestämmelserna om gemensamhet och placering i avskildhet tillämpas på ett godtyckligt sätt.165 Om det finns skäl att också utreda den förändring som Kriminalvården nu efter- frågar, bör samtliga frågor enligt min mening grundligt analyseras i ett sam- manhang. Det här initiativet har tagit sikte på Kriminalvårdens åtgärder med anledning av covid-19, och vilka konsekvenser de har fått för de intagna. Initiativet ska ses i ljuset av syftet med mitt uppdrag som nationellt besöksorgan, s.k. NPM, nämligen att förebygga att frihetsberövade utsätts för grym, omänsklig eller annan förnedrande behandling eller bestraffning. Det råder fortfarande ett i det närmaste totalt stopp för bl.a. intagnas möjlig- het att emot besök och genomföra permissioner. I min granskning har jag 164Se Kriminalvårdens Framställan om ändringar i lagstiftningen vad avser avskildhet i anstalt av ordnings- och säkerhetsskäl (Kriminalvårdens dnr 2020-6677). 165Se JO 2018/19 s. 146 och JO:s beslut (dnr O 7-2018). 2 0 2 0 /2 1 :J O1 KR I M I N A L V Å R D kunnat konstatera att den tillfälliga rutin som Kriminalvården har infört gör att det finns en betydande osäkerhet om intagna kan få sin rätt att ta emot besök prövad av högre instans. Detta är djupt otillfredsställande. Jag har även efterlyst att Kriminalvården undersöker möjligheterna för intagna att ta emot besök på ett sätt som inte riskerar en smittspridning, och vilka övriga lättnader som myn- digheten kan införa för de intagna som vare sig ges möjlighet att ringa inom INTIK-systemet eller ta emot besök. Sådana insatser är enligt min mening nödvändiga för att begränsa de negativa konsekvenser som inskränkningarna När det gäller intagnas rätt till permissioner har jag pekat på de risker som finns med de införda rutinerna, och jag har understrukit vikten av att det även fortsatt sker grundliga och individuella prövningar av ansökningarna. rutinerna har tillämpats på ett sådant sätt att också möjligheten till korta permissioner direkt utanför anstaltsområdet har stoppats. tidigare inneburit en möjlighet för intagna att ha kontakt med minderåriga barn Avsikten är alltså inte att dessa intagna ska ha någon fysisk kontakt med en annan människa. Mot den bakgrunden har jag gjort bedöm- ningen att det är oproportionerligt att inte tillåta i vart fall den typen av per- Kriminalvården bör vidta fler åtgärder för att minska risken för smittsprid- Det handlar t.ex. om att myndigheten bör se till att det inte förekommer dubbelbeläggning av celler där det inte är möjligt för de intagna att hålla nödvändig fysisk distans. Jag har även efterlyst enhetliga rutiner för hur nyintagna som inställer sig på egen hand ska placeras i anstalt. jag kunnat konstatera att anstalter inte har hanterat intagna som befinner sig i en riskgrupp vid smitta av covid-19 på ett enhetligt sätt. som att vissa häkten och anstalter inte har haft någon uttalad strategi för att minska antalet intagna som personalen kommer i kontakt med. Inte minst avsaknaden av enhetliga rutiner gör att det finns en risk för att det uppstår en ojämlikhet i fråga om vilket skydd som Kriminalvården kan erbjuda Det är inte acceptabelt. Myndigheten har lagt ett stort ansvar på enskilda verksamhetsställen att hantera sådana svåra frågor som differentiering av intagna som befinner sig i en riskgrupp och nyintagna. Det har även varit upp till enskilda häkten och anstalter att ta fram egen skriftlig information till intagna om det bedömts nödvändigt liksom att avgöra hur intagna bör ges Kriminalvårdens beslut om rutiner – som bl.a. inskränker intagnas rätt att ta emot besök och genomföra permissioner – var en av de första åtgärderna som De har tagits fram för att i första hand hantera covid-19 och har införts som en bilaga till myndighetens hälso- Avsikten med en rutin är att den ska ge stöd till medar- betare i det dagliga arbetet. I den s.k. normhierarkin befinner sig en handbok under såväl grundlag, lagar och förordningar som Kriminalvårdens formella Det är alltså inte möjligt att kringgå en rättighet garanterad i lag genom en instruktion i en handbok. Som jag har framhållit är det sätt på vilket Kriminalvården infört begränsningarna problematiskt. om Kriminalvården har gjort några djupare överväganden i detta avseende. KR I M I N A L V Å R D 2020/21:JO1 Under alla förhållanden gör tillvägagångssättet och utformningen av rutinerna att jag ifrågasätter om myndigheten var tillräckligt förberedd inför den kris- situation som pandemin medfört. Jag har uppfattat att den snabba spridningen av covid-19 kom som en över- raskning för Kriminalvården. Även andra myndigheter har säkerligen haft svårt att förutse pandemin. Det kan hävdas att denna omständighet måste tillmätas betydelse vid en analys av hur en myndighet har förberett sig inför en kris. Man kan också göra gällande att det är lätt att med facit i hand peka på att en myn- dighet borde ha vidtagit andra åtgärder och att dessa skulle ha gett ett annat resultat. Kriminalvården har emellertid ett samhällsviktigt uppdrag. Myndig- heten är en av största och har ett ansvar för över 6 000 intagna. Dag- ligen befinner sig ett stort antal anställda i klientnära situationer. Lika med led- ningen för Kriminalvården konstaterar jag att en spridning av covid-19 i häkten och anstalter skulle kunna få förödande konsekvenser för både de intagna och verksamheten samt för samhället i övrigt. Det gäller i och för sig även vid en spridning av andra allvarliga och smittsamma sjukdomar. Som jag underströk redan inledningsvis är de intagna beroende av att Kriminalvården i en krissitu- ation vidtar ändamålsenliga och proportionerliga åtgärder. Med dessa utgångspunkter bör det rimligen kunna krävas att det finns en bättre förberedelse för hur Kriminalvården ska hantera en smittspridning av en allmänfarlig eller samhällsfarlig sjukdom. En väl förberedd krishantering med tydliga regler och strukturer bidrar till en förutsebarhet för såväl intagna som personal kring vilka åtgärder som kan komma att vidtas i en krissituation. Jag förutsätter att Kriminalvården kommer att utvärdera och analysera hur myndig- heten har hanterat den pågående pandemin. Därigenom säkerställs också att de åtgärder som vidtas i förhållande till intagna vid nästa kris är rättssäkra, ända- målsenliga och proportionerliga. Min granskning har inte omfattat Kriminalvårdens samverkan med andra myndigheter och självfallet inte heller andra myndigheters agerande under den pågående pandemin. berör smittspridningen hela samhället och en välfungerande krishantering bygger på bl.a. myndigheters och andra aktörers förmåga till och förutsättningar för ett gott samarbete. Förutom formerna för samverkan handlar det för Kriminalvårdens del t.ex. om myndighetens tillgång till adekvat skyddsutrustning och tester för allmänfarliga eller samhällsfarliga sjukdomar. Mot denna bakgrund är det angeläget att den kartläggning av sam- hällets förmåga att hantera pandemin som har aviserats från politiskt håll även innefattar Kriminalvården och dess samverkan med andra myndigheter. Med hänsyn till de frågor som initiativet omfattar och mina uttalanden finner jag anledning att översända en kopia av detta beslut till regeringen för känne- dom. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 hantering av ansökningar om betalningsföreläggande (Dnr 5796-2019 m.fl.) Beslutet i korthet: tog JO emot många anmälningar med klagomål mot som rörde hanteringen av betal- ningsföreläggande. JO beslutade att utreda fem ärenden där myndigheten bl.a. låg efter med registreringen av ansökningar. skulle myndigheten ha sjösatt ett nytt it-system för an- sökningar om betalningsföreläggande, men bytet sköts fram . vidtogs dock vissa åtgärder inför it-bytet som påverkade de inle- dande handläggningstiderna. Utredningen hos JO har visat att tiderna under varit oacceptabelt långa för de ansökningarna samt att skillnaden i den inledande handläggningstiden mellan dessa och de maski- nella ansökningarna i perioder varit markant. Detta har lett till olägenheter för enskilda. har inte kunnat iaktta det skyndsamhetskrav som gäller enligt tryckfrihetsförordningen för handlingsutlämnande. Det har varit svårt för sökandena att komma i kontakt med myndigheten och få svar på frågor. Myndigheten har inte levt upp till kraven på bl.a. service, infor- mation och effektivitet. JO anser också att den information som lämnats på webbplatsen om handläggningen har varit bristfällig och gör uttalanden om underrättelseskyldigheten enligt 11 § förvaltningslagen när ett avgörande förväntas bli väsentligt försenat. JO menar att har brustit i planeringen och sjösättningen av det nya it-systemet och att ledningen även försummat att beakta de förvaltningsrättsliga kraven som gäller för ärendehandläggningen. JO understryker ledningens ansvar för att myndighetens uppgifter utförs rättssäkert, effektivt och enkelt för allmänheten och enskilda. får sammantaget allvarlig kritik. Bakgrund och anmälningar mot tog JO emot många anmälningar mot Kronofogdemyndig- heten. Klagomålen handlade framför allt om att myndigheten låg efter med re- gistreringen och handläggningen av de s.k. ansökningarna om betal- ningsföreläggande.