frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — I detta specifika fall fanns sex barn ensamma hemma som allvarligt kunde äventyra sin hälsa och utveckling då de helt saknade tillsyn. Dess- utom fanns fler barn i lägenheten och situationen där var rörig vid tidpunk- ten för hembesöket. Uppgifterna om att detta skett har bedömts som trovärdiga efter hembesöket. Socialjourens personal har till undertecknad dvs. ansvarig enhetschef beskrivit, utöver det som framgår i deras rapport från tillfället, hur de upplevt BB ta ett alldeles för stort ansvar. AAär vidare känd inom utifrån tre tidigare an- mälningar åren 2015–2016, gällande oro för hennes barn som resulterat i inledda utredningar från sida. Det är nu fjärde anmälan som inkommer från Socialjouren, dvs. den 180730 som också den resulterat i att utredningar återigen är inledda på samtliga av barnen. SO C I A L T J Ä N S T I ett beslut anförde JO följande: ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § SoL). När en anmälan rör barn eller unga ska socialnämnden genast göra en be- dömning av om barnet eller den unge är i behov av skydd, en s.k. skyddsbedömning (11 kap. 1 a § SoL). Skyddsbedömningen ska göras som anmälan kommer in eller senast dagen efter om anmälan kommer in sent den dagen (se prop. 2012/13:10 s. 60). Beroende på vad som framgår av orosanmälan kan nämnden redan vid den inledande skyddsbedömningen be- höva kontakta den som anmälan rör. Frågan om nämnden ska inleda en utredning eller inte bestäms vid förhands- bedömningen. En förhandsbedömning är inte en mindre utredning utan syftar endast till att avgöra om det finns något utredningsbehov. Nämnden ska alltså inte vidta några utredningsåtgärder under förhandsbedömningen. En förhands- bedömning ska i första hand grundas på innehållet i anmälan och nämndens tidigare kännedom om barnet eller familjen, t.ex. uppgifter i en personakt eller i tidigare anmälningar. Nämnden får under förhandsbedömningen kontakta den eller de personer som anmälan rör (se prop. 2012/13:10 s. 58). Nämnden kan således träffa vårdnadshavarna och barnet inom ramen för förhandsbedöm- ningen (se t.ex. JO 1999/2000 s. 238). Ett beslut att inleda eller inte inleda en utredning ska, om det inte finns syn- nerliga skäl, fattas efter det att anmälan har kommit in (11 kap. 1 a § SoL). AAär mor till BB, född , CC, född , DD, född , EE, född , FF, född och GG, född . tog socialjouren emot en anonym anmälan om oro för barnen. Anmälaren uppgav bl.a. att barnen var ensamma i bostaden och att de hade lämnats ensamma tidigare, även när AA arbetade. Av socialjourens rapport framgår att socialjouren beslutade att omgående göra ett hembesök hos AA eftersom bar- nen var små. Två handläggare från socialjouren åkte hem till AA. När de kom till bosta- den var barnen ensamma där. Handläggarna väntade tillsammans med barnen i bostaden till dess AA kom hem . I socialjourens rapport antecknades sedan att barnen inte var i behov av akut skydd eftersom AA hade kommit tillbaka till bostaden. beslutade nämnden utifrån bl.a. det som kommit fram vid hembesöket att inleda utredningar om barnen. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T Min granskning avser allmänt de åtgärder som socialjourens handläggare vid- tog med anledning av den orosanmälan som kom in till socialjouren om AA:s barn, och i synnerhet om det fanns rättsliga förutsättningar för handläggarna att gå in i hennes bostad trots att hon inte var hemma. Nämndens handläggning efter orosanmälan Informationen i en orosanmälan bör som regel vara tillräcklig för att nämnden ska kunna bedöma om ett barn är i behov av skydd. I annat fall kan en handläggare, som redovisats ovan, behöva ta kontakt med den som berörs av anmälan. I praktiken innebär det att handläggaren måste försöka nå honom eller henne per telefon. Om en vårdnadshavare inte kan nås på det sättet får nämnden överväga om det kan finnas anledning att åka hem till honom eller henne i syfte att få kontakt. Det kan givetvis finnas uppgifter i en anmälan som gör att nämnden behöver kontrollera barnets förhållanden utan att det varit möjligt att först få kontakt med en vårdnadshavare. Nämnden måste i en sådan situation när ett hembesök anses nödvändigt noga väga det integritetsintrång som en sådan åtgärd kan innebära för vård- nadshavaren mot de intressen som nämnden har att tillgodose, i det här fallet att säkerställa barnets behov av eventuellt skydd (jfr JO 2015/16 s. 377). Nämnden har uppgett att socialjouren åkte hem till AA:s bostad för att göra en bedömning på plats av om hennes barn behövde skydd eller någon annan form av akut stödinsats från sida. Såvitt kommit fram försökte handläggarna inte komma i kontakt med AA innan de åkte till hennes bostad. Det var heller inte fråga om att de åkte dit för att tala med henne. Enligt min mening borde handläggarna, innan de beslutade att göra ett hem- besök hos AA, ha försökt att komma i kontakt med henne för att kontrollera om uppgifterna i orosanmälan stämde. Handläggarna hade då kunnat få ett bättre underlag när de övervägde frågan om ett hembesök var nödvändigt, och de hade då också haft möjlighet att få AA:s samtycke till det. Eftersom hand- läggarna i det skedet inte ens försökte ta någon kontakt med AA har de brustit i sin handläggning av ärendet. För detta förtjänar nämnden kritik. Var och en är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmännas sida (2 kap. 6 § regeringsformen, RF). utgör en del av det allmänna och omfattas således av bestämmelsen. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som företas av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen. I begreppet liknande intrång ryms sådana intrång i någons bostad som inte sker i undersökningssyfte (prop. 1975/76:209 s. 147). Skyddet mot intrång i 2 kap. 6 § RF får endast begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). Det finns inte någon lagbestämmelse som ger rätt att gå in i en enskilds bostad oavsett vad syftet med detta skulle vara. Skyddet mot intrång i den enskildes bostad gäller dock bara påtvingade ingrepp. Den enskilde kan alltså samtycka till att nämndens handläggare besöker honom eller henne i bo- staden. SO C I A L T J Ä N S T JO har i tidigare beslut behandlat fall där en nämnd har gjort hembesök hos en vårdnadshavare inom ramen för en förhandsbedömning om ett barn. JO ut- talade bl.a. att om ett hembesök görs för att kontrollera hemförhållandena får besöket anses vara en sådan utredningsåtgärd som bör vidtas inom ramen för en inledd utredning och inte under en förhandsbedömning (se t.ex. JO 2015/16 s. 377 och prop. 1979/80:1 del A s. 400). Eftersom syftet med det aktuella hembesöket var att undersöka om barnen var ensamma och om de behövde skydd eller någon annan form av akut stödin- sats från sida, borde nämnden alltså ha inlett en utredning innan beslutet fattades om att göra ett hembesök hos AA. På grund av den akuta situ- ation som socialjouren uppfattade att barnen befann sig i, fick nämnden inte tillfälle att då överväga behovet av att först fatta beslut om att inleda en utred- ning om AA:s barn. Av det som framgår av nämndens yttrande diskuterades inte heller den frågan innan handläggarna gav sig av till AA:s bostad för att göra en skyddsbedömning på plats. Det kan därför sättas ifråga om det – trots det angivna syftet med åtgärden – verkligen fanns rättsliga förutsättningar i det läget för att göra ett hembesök hos AA. En annan fråga som behöver diskuteras i det här sammanhanget är om den situation som handläggarna mötte när de kom till AA:s bostad kan bedömas ha varit en sådan nödsituation som i sig skulle ha kunnat berättiga handläggarna att gå in i bostaden trots att hon inte samtyckt till åtgärden. Nöd föreligger bl.a. när en fara hotar liv, hälsa eller egendom (24 kap. 4 § ). Om det kan anses ha varit en nödsituation innebär det förenklat uttryckt att en handläggare redan därför skulle kunna ha rätt att gå in i någons bostad trots att samtycke inte lämnats från den som bor där. Nämnden har i sitt remissvar inte närmare redogjort för handläggarnas iakt- tagelser när de kom till AA:s bostad. Jag har dock inte funnit skäl att vidta några ytterligare utredningsåtgärder i denna del. Enligt min mening är underla- get tillräckligt för att jag ska kunna ta ställning till handläggarnas agerande. På plats kunde handläggarna konstatera att AA inte var hemma. Av re- missvaret framgår att sex barn befann sig ensamma i lägenheten. Det var flera av AA:s barn, bl.a. två av de yngsta barnen, och även vänner till barnen. Enligt nämnden fanns det en fara för barnen eftersom de helt saknade tillsyn. Social- jouren har i sin rapport beskrivit situationen i lägenheten som mycket rörig. När handläggarna kom dit var BB ute på gården och hade således inte någon uppsikt över de yngre barnen i bostaden. Såvitt kommit fram var det inte fråga om att barnen befann sig i en nödsitu- ation. Nämnden har inte heller påstått att det förhöll sig på det viset och att det var därför som handläggarna fann det nödvändigt att gå in bostaden. Innebör- den av det är att handläggarnas besök i AA:s hem varit beroende av att hon först lämnat sitt samtycke till åtgärden. Enligt min mening fanns det alltså inte någon rättslig grund för nämndens handläggare att gå in i AA:s bostad trots syftet med åtgärden. Det jag nu har anfört tar sikte på de rättsliga förutsättningarna för handläg- garna att gå in i AA:s bostad. Även om handläggarnas agerande alltså var fel- aktigt innebär det inte att jag anser att det finns anledning för mig att 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T rikta någon egentlig kritik mot dem. Vid det ställningstagandet har jag beaktat följande. Handläggarna behövde på stående fot ta ställning till hur de skulle agera i den aktuella situationen. Jag kan ha förståelse för att situationen var svår för dem att överblicka. Om de hade väntat utanför bostaden skulle de inte ha sett vad barnen gjorde därinne och om det fanns risk för dem att skadas på något sätt. Såvitt kommit fram var det fråga om små barn som inte borde vara utan tillsyn av en vuxen. Inget annat har kommit fram än att handläggarna handlade med barnens bästa för ögonen när de bestämde sig för att vänta på AA i lägen- heten tillsammans med barnen. Det var dessutom fråga om en situation som var svår för handläggarna att bedöma rent rättsligt. AAhar i sin anmälan uppgett att handläggarna öppnade dörrar och skåp i bo- staden. Nämnden har i sitt remissvar tillbakavisat de uppgifterna. Jag bedömer det inte som sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder skulle kunna skapa full klarhet i vad som ägde rum vid hembesöket. Jag har därför inte funnit skäl att fortsätta utredningen i den delen. Det som AA i övrigt har anfört ger mig inte anledning att vidta någon åtgärd eller att göra något uttalande. En socialnämnd frågade inte en enskild, som vid upprepade tillfällen uppgav att han önskade ett annat boende, om han ville ansöka om bistånd enligt socialtjänstlagen (Dnr 5875-2018) Beslutet i korthet: En man hade beviljats insatsen bostad med särskild ser- vice enligt 9 § 9 lagen (1993:387) om stöd och service för vissa funktions- hindrade, LSS. Mannen hade en förvaltare med uppdraget att bevaka rätt och sörja för person. uppgav mannen för socialnämndens handläggare att han inte trivdes på boendet, att han inte längre ville bo kvar där och att han önskade ett annat boende. Vid andra tillfällen uttryckte mannen att han trivdes på boendet. Insatser som ges med stöd av LSS förutsätter att den enskilde själv begär dem. Mannens vilja att ta emot insatsen var således avgörande för om in- satsen skulle kvarstå. I beslutet uttrycker JO förståelse för att myndigheten i en situation som denna försöker motivera den enskilde att fortsätta ta emot insatsen när denne är ambivalent till insatsen. Handläggningen uppvisade respekt för mannens självbestämmande och en god samverkan mellan ho- nom, förvaltaren och nämnden. En fråga som uppkom var om mannen vid sina upprepade kontakter med nämnden kunde anses ha ansökt om bistånd eller uttryckt sig på ett sådant sätt att nämnden i vart fall borde ha frågat honom om han ville ansöka om bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453). JO anser att mannen hade ut- SO C I A L T J Ä N S T tryckt sig på ett sådant sätt att handläggaren åtminstone borde ha frågat ho- nom om han ville ansöka om bistånd. Nämnden verkar ha varit av uppfattningen att det ankom på mannens för- valtare att ansöka om bistånd. Oavsett förvaltaruppdragets utformning kan den enskilde i vissa situationer tillerkännas viss självständighet. JO uttalar att insatser enligt socialtjänstlagen är ett område inom vilket en enskild som regel bör tillerkännas viss självständighet trots förekomsten av en förordnad förvaltare. Det var därför inte tillräckligt att hänvisa honom till att kontakta förvaltaren för att med denne diskutera frågan. Genom att inte klarlägga om mannen ville ansöka om bistånd, brast nämn- den i sin handläggning. I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. i angående det boende han beviljats enligt lagen (1993:387) om stöd och service för vissa funktionshindrade, LSS. Han anförde i huvudsak att han bor på ett LSS-gruppboende och att han inte vill ha ett boende enligt LSS. Han uppgav vidare att hans gode man inte ville skriva under blanketten för att av- sluta boendet och att han aldrig blivit informerad om att boendet var ett LSS- boende. JO hämtade inledningsvis in handlingar i ärendet. JO remitterade därefter an- mälan och anmodade i att yttra sig över vad AA framförde om att han ville avsluta insatsen i form av ett LSS-boende. Myndig- heten anmodades även att särskilt redogöra för de åtgärder som vidtagits med anledning av AA:s kontakter med nämndens handläggare, där han framfört att han inte trivdes på boendet och att han önskade ett annat boende. Socialnämn- den uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande (bilagor här utelämnade): anmodas yttra sig över vad som framförs i AA:s anmälan till JO i fråga om nämndens handläggning av den enskildes ärende och att hen vill avsluta sin pågående insats i form av LSS-boende. AA har haft insatser enligt LSS och har beslut både om bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna enligt 9 § 9 p, samt daglig verksamhet enligt 9 § 10 p LSS. AAhar vid olika tillfällen framfört till biståndshandläggare hos social- nämnden att hen inte trivs på LSS-boendet, men har även vid senare upp- följningsmöten uppgett att hen trivs på boendet och med den dagliga verk- samheten. AA har fått information om att insatserna som hen beviljats är frivilliga. AAhar insatser i form av bostad med särskild service eller an- nan särskilt anpassad bostad för vuxna enligt 9 § 9 p samt daglig verksam- 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T het enligt 9 § 10 p LSS. Båda besluten är verkställda för perioden . […] AA har vidare förvaltare med uppdraget att bevaka rätt och sörja för person. har ytterligare en förvaltare tillkommit med uppdraget att förvalta AA:s egen- dom. Ett av målen för AA är att flytta till ett serviceboende enligt LSS i vilket framgår av både bifogade journalanteckningar och planer- ing vid uppföljningsmöte. Redogörelse för socialförvaltningens handläggning av AA:s ärende AAhar vid fyra till- fällen, vilket framkommer av bifogade journalanteckningar, framfört att hen inte trivs i sitt nuvarande boende i form av LSS-bostad. har handläggare haft möten/uppföljningar med AA och personal på boendet, liksom möten där även förvaltare har medverkat i syfte att vidare utreda detta. Kontakt med förvaltare har också tagits efter enskilda möten med AA. I samband med möten har AA emellertid ut- tryckt att hen trivs på boendet då hen lyckas hålla sig drogfri och läser in grundskolekompetens samt har en daglig verksamhet hen tycker om. På möte med syftet att följa upp LSS-insatserna där AA, båda förvaltarna, personal och anhöriga närvarade framkommer att AA är väl införstådd med att insatserna hen har är frivilliga. Detta är dock något som AA återkommande behöver påminnas om. AA är medveten om att AA har svårt att hyra egen lägenhet då AA inte beviljas skuldsanering. Myndighetens bedömning av handläggningen Handläggarens uppdrag och mål har varit att samverka med AA, förval- tarna, anhörig och personal på boendet sedan begäran om LSS insatser in- kommit. Detta har också skett utifrån lyhördhet inför AA:s funktionsned- sättningar, egen målsättning och målbeskrivning avseende boende och ar- bete. AA har fått information om att insatserna är frivilliga och har även förklarat sig vara införstådd i detta. Nämnden ser en särskild svårighet i ärendet i och med AA:s skiftande förmåga att förstå innebörden av denna frivillighet och sitt eget behov av insatserna. gör därför be- dömningen att handläggningen har varit tillfredsställande såväl utifrån gäl- lande lagkrav, som individens behov och målsättning. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: AAhar framfört ett flertal synpunkter på socialnämndens handläggning av hans ärende och även missnöje mot andra myndigheters handläggning. Jag har valt att granska anmälan endast i den del den avser nämndens hantering av AA:s önskemål om att få byta till ett annat slags boende. AAhar haft insatser enligt LSS . Han är förordnad två förvaltare, den ena med uppdraget att bevaka rätt och sörja för person och den andra med SO C I A L T J Ä N S T uppdraget att förvalta hans egendom. begärde AA:s förvaltare, med uppdrag att bevaka rätt och sörja för person, att AA skulle få insatsen bo- stad med särskild service enligt 9 § 9 LSS. beviljade AA insat- sen och erbjöd honom boende på i kommun i väntan på möjligheten att flytta till en gruppbostad inom . AA besökte boendet och dagen efter besöket meddelade förvaltaren nämnden att AA tackade ja till boendet. Nämndens beslut att bevilja honom insatsen gällde fr.o.m. t.o.m. . ringde AA till nämndens handläggare och berättade att han inte trivdes med sitt boende på . Handläggaren och AA kom då överens om att AA skulle avvakta ett möte som skulle vara med handläggaren och att han skulle prata med enhetschefen på om sin situation. skickade AA ett e-postmeddelande till handläggaren där han igen uttryckte att han inte trivdes så bra på sitt boende och att han hittat ett boende i alternativt som kunde ta emot honom. Hand- läggaren ringde upp AA och vid samtalet hänvisade hon honom till hans för- valtare och att en ansökan skulle göras via förvaltarna. AA uttryckte att han själv ville kontakta dem. kontaktade handläggaren AA:s förvaltare angående hans önskan att byta boende. Förvaltaren beskrev att AA i perioder önskat byta både boende och ort och att han som förvaltare inte avsåg att ansöka om annat boende för AA. Förvaltaren uppgav att han var mycket nöjd med boendet och att AA haft ett boende med så hög kompetens. Förvaltaren kontaktade nämnden med anledning av att AAville byta boendeform och börja studera. Förvaltaren uppgav att han inte ansåg det aktuellt med byte av boendeform och att AA blivit erbjuden studier på vid sidan av sin dagliga verksamhet. gjordes en uppföljning av insatserna gruppbostad och daglig verksamhet enligt LSS med den vikarierande enhetschefen på som uppgav att det fungerade bra med AA, som hade god tillit till personalen och sa sig trivas bra. En uppföljning gjordes även och även då konstaterade man att det fungerade bra på boendet för AA. kontaktade AA handläggaren via e-post och skrev att han ville tillbaka till ett behandlingshem han varit på tidigare eller till ett annat behandlingshem. Handläggaren svarade AA att han skulle börja med att sam- råda med sin förvaltare och därefter ha ett gemensamt möte på . Av 6 § LSS framgår bl.a. att den enskilde i största möjliga utsträckning ska ges inflytande och medbestämmande över de insatser som ges. Enligt 8 § första stycket LSS ska insatser enligt lagen ges den enskilde en- dast om han eller hon begär det. Om den enskilde är eller uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T man, förmyndare, förvaltare eller framtidsfullmaktshavare begära insatser för honom eller henne. Enligt 11 kap. 9 § (FB) har förvaltaren inom ramen för för- valtaruppdraget ensam rådighet över den enskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget. Enligt 1 kap. 1 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453), SoL, ska soci- altjänstens verksamhet bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet. Av 3 kap. 5 § SoL följer att insatser för den enskilde ska utformas och ge- nomföras tillsammans med honom eller henne. Av utredningen framgår att AA inledningsvis tackade ja till det aktuella boen- det när det erbjöds. Det framgår också att han uttryckte att han trivdes på boendet och vid andra tillfällen att han vantrivdes och ville flytta. När AA tog kontakt med handläggaren för att berätta att han ville ha ett annat boende hänvisade denne honom till att prata med förvaltaren och med persona- len på boendet. Handläggaren förklarade för AA att ansökan om annat boende skulle göras via hans förvaltare, och handläggaren följde också upp frågan ge- nom kontakt med förvaltaren. påminde handläggaren om att insatsen var frivillig. Det är tydligt att AA var ambivalent till det av nämnden beviljade boendet och att han gav uttryck för att han inte längre ville bo kvar där. Insatser som ges med stöd av LSS förutsätter, som ovan framgått, att den enskilde själv begär dem. Det har inte framkommit något i ärendet som tyder på att AA uppenbart saknade förmåga att ta ställning i frågan om boende. Hans vilja att ta emot insatsen var alltså avgörande för om insatsen i form av boende skulle kvarstå. Jag har dock förståelse för att nämnden i en situation som denna, när den enskilde är ambivalent till den beviljade insatsen, i första hand försöker motivera den enskilde att fortsätta ta emot densamma. Nämnden hade fortlö- pande en dialog med AA och följde regelbundet upp insatsen. Handläggningen uppvisar respekt för AA:s medbestämmande och en god samverkan mellan ho- nom, förvaltaren och nämnden. Det saknas därför skäl för mig att invända mot handläggningen i denna del. En fråga som uppkommer i detta sammanhang är dock om AA vid sina upp- repade kontakter kan anses ha ansökt om bistånd eller uttryckt sig på ett sådant sätt att nämnden i vart fall borde ha frågat honom om han ville ansöka om bi- stånd enligt socialtjänstlagen (jfr JO 2017/18 s. 432, dnr 3121-2016). Det finns inte något formkrav för en ansökan om bistånd. En ansökan kan alltså göras muntligt, även om en skriftlig ansökan är att föredra. Socialnämn- den har inte tagit upp den frågan i sitt remissvar och av journalanteckningarna framgår inte heller att nämnden reflekterade över frågan under handläggningen. Det kan enligt min uppfattning visserligen diskuteras om AA vid sina kon- takter med nämnden ansökte om bistånd (jfr JO 1987/88 s. 151, dnr 1871- 1986). Jag anser dock att han uttryckte sig på ett sådant sätt att handläggaren åtminstone borde ha frågat honom om han ville ansöka om bistånd. SO C I A L T J Ä N S T varit fallet hade det ålegat nämnden att utreda och fatta ett beslut i frågan – ett beslut som han sedan hade kunnat överklaga till förvaltningsrätten. Med anledning av att AA hade förvaltare förordnade för sig, och handläg- garen synes ha haft uppfattningen att det var förvaltaren som skulle ansöka om insats, finns det även skäl att redogöra för de bestämmelser som finns om detta. Av 11 kap. 9 § FB följer att en förvaltare har ensam rådighet över de delar som uppdraget omfattar. Förvaltaren behöver inte ha huvudmannens samtycke för sina åtgärder utan handlar på eget ansvar i huvudmannens intresse och för den- nes räkning. I specialmotiveringen till bestämmelsen (prop.