frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — När ett ärende om lov eller förhandsbesked har återförvisats till nämnden från t.ex. en domstol ska nämnden på nytt handlägga ärendet och ta ställning till ansökan. Nämnden ska då tillämpa de tidsfrister som gäller enligt 9 kap. 27 § PBL. Om ansökan är fullständig när ärendet kommer tillbaka till nämnden ska nämnden alltså normalt meddela sitt beslut senast . Ett återförvisat ärende bör dessutom alltid handläggas med förtur (jfr t.ex. JO 2016/17 s. 354). Nämnden påbörjade handläggningen av det återförvisade ärendet först och och den totala handläggningstiden från återförvisningen till ett nytt beslut uppgick till . Som förklaring till den långa hand- läggningstiden har nämnden uppgett att den avvaktade vad sökanden skulle vidta för åtgärder i ärendet. Detta utgör inte en giltig anledning till att dröja med handläggningen. Nämnden ska se till att ärendet handläggs skyndsamt och ansvaret för handläggningen kan inte läggas på den enskilde. Nämnden förtjä- nar kritik för den långsamma handläggningen. Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga för- valtningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). Detta följer också av 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900). Kravet på objektivitet omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har hand- lagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande uppfattats är av bety- delse. Man talar ibland om en objektiv och en subjektiv sida av grundlagsbe- stämmelsen. Det subjektiva är hur de involverade myndighetspersonerna själva anser sig ha agerat medan det objektiva är hur deras agerande kunnat uppfattas utifrån. Det räcker att det förekommer rent objektiva invändningar mot en myn- dighets agerande för att grundlagsregeln i 1 kap. 9 § regeringsformen ska aktu- aliseras, och det kan inte läkas av att helt oförvitliga tjänstemän faktiskt har fattat de aktuella besluten. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet P L A N - O C H B Y G G O M R Å D E T och opartiskhet inte iakttas är tillräcklig för att hindra vissa förfaranden (se och , Regeringsformen – en kommentar, 2019, fjärde uppl., s. 54 f.). JO har tidigare uttalat att det är viktigt att myndighetspersoner iakttar kraven på saklighet och opartiskhet inte bara vid kontakten med enskilda, utan även vid kommunikation internt och mellan myndigheter (se bl.a. JO:s beslut , dnr 7274-2017 och där gjorda hänvisningar). I e-postmeddelandet uppmanade BB att utveckla sitt yttrande i bygglovsärendet för att nämnden skulle kunna driva ärendet fram till ett avslag. Utformningen av e-postmeddelandet ger skäl att ifrågasätta BB:s opartiskhet i ärendet. Agerandet är därmed inte förenligt med 1 kap. 9 § regeringsformen. BB ska därför kritiseras. Det som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till några ytter- ligare åtgärder eller uttalanden från min sida. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 Polis, åklagare och tull Sms-meddelanden i en beslagtagen mobiltelefon har använts av polis och åklagare i en förundersökning och åberopats som bevis trots att de omfattades av förbud mot beslag (Dnr 1447-2018) Beslutet i korthet: Under en förundersökning togs en mobiltelefon i beslag från en man som förekom i brottsutredningen. En teknisk undersökning ge- nomfördes av mobiltelefonen, och polisen hittade då sms-meddelanden som mannen hade skickat till en advokat som hade varit offentlig försvarare för honom i en tidigare brottsutredning. Polisen upprättade två promemorior där informationen från sms-meddelandena fanns med. Mannen blev själv miss- tänkt för brott under utredningen och åtalades. Åklagaren lät sms-meddelan- dena ingå i förundersökningsprotokollet och åberopade dem som bevis när han väckte åtal. Sms-meddelandena innehöll uppgifter som mannen hade anförtrott ad- vokaten i egenskap av försvarare för honom och som hon inte hade kunnat höras som vittne om. JO konstaterar att informationen därför omfattas av förbudet mot beslag i 27 kap. 2 § . När en mobiltelefon söks igenom kan de utredande myndigheterna kom- ma att påträffa information som omfattas av beslagsförbudet. JO framhåller att det är ett grundläggande krav att en sådan genomsökning görs med viss försiktighet och att den som söker igenom telefonen är uppmärksam på om den kan innehålla information som inte får tas i beslag. Om sådan informa- tion påträffas ska den självfallet inte läsas, skrivas ut eller på något annat sätt användas i en förundersökning eller i en rättegång. kritiseras för hur polisens utredare hanterade och an- vände den information som fanns i sms-meddelandena. Åklagaren kritiseras för att han lät sms-meddelandena ingå i förundersökningsprotokollet och åberopade dem som bevis i tingsrätten. Det inträffade ger enligt JO intryck av att de berörda befattningshavarna inte har haft tillräckliga kunskaper om innehållet i de aktuella bestämmel- serna. JO uttalar att det självfallet inte är godtagbart och framstår som sär- skilt betänkligt när det rör sig om bestämmelser som syftar till att skydda förtrolig information mellan en misstänkt och hans eller hennes försvarare. mördades en person i , och en förundersökning om mord inleddes. I den förundersökningen hördes AA som vittne. I samband med förhöret togs en mobiltelefon i beslag från AA. En teknisk undersökning av telefonen genomfördes, och telefonen tömdes på sitt innehåll. I mobiltelefonen fanns sms-meddelanden mellan AA och advokaten . Hon hade varit AA:s offentliga försvarare i en tidigare utredning, och hennes telefonnummer var PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L inlagt i under benämningen ”Min advokat”. Sms-meddelan- dena innehöll bl.a. ett telefonnummer till en person som BB hade avsett att eventuellt åberopa som vittne i den tidigare utredningen. Den personen var samma person som misstänktes för mord i den nu aktuella förundersökningen. En tid senare blev även AA misstänkt för brott och BB utsågs till offentlig för- svarare för honom. Under utredningen skrevs sms-meddelandena ut, och pro- memorior upprättades där innehållet i meddelanden återgavs. Dessa handlingar togs sedan in i förundersökningsprotokollet. Kammaråklagaren vid , åklagarkammare, var förundersökningsledare i ärendet. Han väckte åtal bl.a. mot en person för mord och mot AA för bl.a. skyddande av brottsling, grovt brott. I åtalet åbero- pade han bevis för att visa att den mordmisstänkte kunde knytas till ett visst telefonnummer. I bevisuppgiften ingick bl.a. de aktuella sms-meddelandena mellan AA och BB. Åklagaren avstod emellertid från att lägga fram sms-med- delandena som bevis vid huvudförhandlingen efter att BB hade invänt att det inte var förenligt med det s.k. beslagsförbudet att åberopa dem. I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot kammaråklagaren samt , Polisregion syd, och en polis där. Han anförde bl.a. att åkla- garen och polisen brutit mot det beslagsförbud som finns när det gäller förtrolig kommunikation mellan en advokat och en klient genom att ta AA:s mobiltele- fon i beslag samt läsa och åberopa sms-meddelandena som bevis i domstol. JO begärde att och skulle yttra sig över beslaget av mobiltelefonen och hur meddelandena mellan AA och BB hantera- des och användes i utredningen. Myndigheterna skulle också yttra sig över de rättsliga grunderna för att använda meddelandena under förundersökningen och även om de rättsliga grunderna för att åberopa meddelan- dena som bevis i domstol. () yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att yttra sig. Kriminalinspektören lämnade i huvudsak följande uppgifter. Det aktuella telefonnumret var intressant i mordutredningen eftersom mord- offret och innehavaren av numret haft kontakt innan offret anträf- fades död. Utredningen pekade på att det var den medmisstänkta som var innehavare av telefonnumret, en omständighet som denne emellertid förne- kade. Uppgiften från tömningen av AA:s telefon visade dock att numret hade lämnats till advokat efter hennes fråga till AA om den medmiss- tänktas kontaktuppgift. Det upprättades en promemoria om förhållandena men hon kan inte erinra sig att konversationen mellan AA och advokaten i sin helhet togs med som en bilaga till promemorian i förundersökningspro- tokollet. Det aktuella förundersökningsprotokollet sattes slutligen ihop uti- från [en] dialog med åklagaren. Utredningsgruppen och åklagaren träffades 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L regelbundet under utredningen. Information om vad som framkommit vid tömningen av mobiltelefonen delgavs åklagaren. Ett flertal mobiltelefoner beslagtogs inom ramen för utredningen och tömdes på information. Infor- mationen i telefonerna har sedan granskats av utredare i gruppen med di- rektivet att dokumentera vad som kan vara intressant längre fram i utred- ningen. Förmodligen lästes nu aktuell konversation [av] misstag vid gransk- ningen. Poliser är väl medvetna om den sekretess som gäller mellan en för- svarsadvokat och dennes klient. Uppgiften om kopplingen mellan det aktu- ella telefonnumret och den medmisstänkta var emellertid en tillförlitlig uppgift och användbar i utredningen. Uppgiften var betydelselös för AA och dennes försvar i aktuellt ärende och det fanns inte heller något klientförhållande mellan den medmisstänkta och advokaten. lämnade i huvudsak följande uppgifter: Förundersökningen leddes av en utsedd åklagare som fattade de förunder- sökningsbeslut som är aktuella i ärendet. Utredningsgruppen, där förundersökningsledaren ingår, träffades kontinu- erligt och gick igenom förundersökningsmaterialet. Förundersökningsleda- ren beslutade hur utredningen skulle drivas vidare. In- formation kring telefonkontakterna mellan AA och hans försvarare delgavs vid ett sådant möte. Informationen nedtecknades i en promemoria och an- vändes vid förhör med AA. Slutligen bilades både promemoria och utdrag från aktuella sms-med- delanden i förundersökningsprotokollet. Protokolleringen skedde av hand- läggaren i ärendet i samarbete med förundersökningsledaren. redovisade följande bedömning: utgår […] från att bestämmelserna om förbud mot beslag […]är tillämpliga på sådan elektronisk information som finns lagrad i en mobiltelefon. Det som kommit fram i utredningen ger enligt inte skäl att ifrågasätta att det förelåg förutsättningar att beslagta AA:s mobilte- lefon enligt 27 kap. 1 § . Att det senare visade sig att tele- fonen innehöll sms-meddelanden som kunde antas innehålla uppgifter som omfattades av beslagsförbud ändrar inte den bedömningen. Vid en undersökning av sms-meddelanden i en beslagtagen mobiltelefon är det rimligt att man är observant på att det kan förekomma meddelanden som kan antas innehålla information som omfattas av frågeförbudet i 36 ap. 5 § […]. Om det framkommer att så är fallet ska med- delandet självfallet inte läsas och inte heller skrivas ut eller tillföras förun- dersökningsprotokollet. Eftersom de i ärendet aktuella sms-meddelandena avsåg korrespondens med en kontaktuppgift som benämnts ”Min advokat” fanns en tämligen stark indikation på att det kunde bli aktuellt att pröva om informationen i meddelandena kunde antas omfattas av frågeförbudet. De omständigheter som redovisas i den promemoria som upprättades av berörda polisanställda talar tydligt för slutsatsen att det i vart fall fanns skäl för antagandet att uppgifterna i sms-med- delandena mellan AA och advokaten var sådan information som anför- trotts advokaten i hennes yrkesutövning och för fullgörande av ett uppdrag att försvara AA i en rättegång. Trots det har uppgifterna lästs och tillförts brottsutredningen utan att det förefaller ha skett några närmare övervägan- den huruvida meddelandena var skyddade mot beslag. Detta kan självfallet inte anses godtagbart, även om det fanns ett tungt vägande brottsutred- ningsintresse. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Vid en granskning i efterhand är det bedömning att meddelandena innehöll sådan information som advokat inte fick höras som vittne om enligt 36 kap. 5 § . Förbud mot beslag fö- relåg därmed för dessa uppgifter och något undantag var inte tillämpligt […]. Inget i utredningen tyder på att mobiltelefonen – och därmed även de aktuella sms-meddelandena – skulle ha påträffats under förhållanden som medförde att beslagsförbudet inte gällde, t.ex. hos tredje man (jfr 27 kap. 2 § första stycket, punkt 2). AA hade inte heller eftergivit tystnadsplikten (då gäller inte beslagsförbud). kan mot angiven bakgrund konstatera att hanteringen av meddelandena mellan advokat och AA inte skett på ett lagenligt sätt. har upplyst om att särskilda utbildningsinsatser kommer att vidtas för personal inom polisområde med anledning av det som inträffat. (vice riksåklagaren ) yttrade sig efter att ha gett be- rörda befattningshavare tillfälle att yttra sig. Kammaråklagaren lämnade bl.a. följande uppgifter: Förundersökningen var omfattande och det slutliga förundersökningspro- tokollet omfattade ca 4 000 sidor. Under förundersökningen hölls ett stort antal förhör med de misstänkta och vittnen. Vidare inhämtades omfattande teknisk bevisning. I samband med undersökningen av telefonen framkom det underlag som advokaten redogjort för i sin JO-anmälan. För att styrka att [den mordmisstänkte] var gärningsman var det bl.a. väsentligt att visa att han var brukare av ett visst telefonnummer […] som haft kontakt med offret. I utredningen framkom det ett antal omständigheter, förutom de sms- meddelanden som JO-anmälan avser, som styrkte att [den mordmisstänkte] brukat aktuellt telefonnummer. [– – –] Det kan noteras att advokat ej anfört någon erinran över att aktuellt material ingick in förundersökningen under underrättelsen av utredningen enligt 23 kap. 18 § . Efter att åtal väckts och ansökan om stämning givits in till tingsrätten kontaktade advokat mig via telefon. Hon framförde därvid att det var hennes uppfattning att hanteringen av be- slaget och sms-konversationen var i strid mot beslagsförbudet som förelig- ger avseende förtrolig konversation mellan advokat och klient. Eftersom det fanns annan bevisning avseende att [den mordmisstänkte] brukat det telefonnumret […] och med beaktande av vad advokat anfört avstod jag från att vid förhandlingen i tingsrätten åberopa de [nu aktuella sms-meddelandena]. Jag har under förundersökningen, och i vart fall fram till att jag telefon- ledes blev kontaktad av advokat , inte insett något hinder att använda materialet med stöd av att telefonen tagits i beslag och att materialet fram- kommit vid undersökningen av telefonen (27 kap. 1 § ). Under förundersökningen blev jag fortlöpande informerad av polis av- seende vad som framkom under utredningen, så även om undersökningen av den aktuella mobiltelefonen och vad som framkommit vid undersök- ningen av denna. Det fördes ingen särskild diskussion mellan mig och in- volverade poliser om möjligheter att åberopa meddelandena i förundersök- ningen. redovisade följande bedömning. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Vad gäller beslutet att ta AA:s mobiltelefon i beslag och därefter undersöka den så får det anses vara lagligen grundat. Jag konstaterar att förundersök- ningen avsett allvarlig brottslighet. Beslagsbeslutet och den efterföljande undersökningen av mobiltelefonen är enligt min mening motiverad för att föra utredningen framåt. När det sedan gäller frågan om hur sms-meddelandena mellan AA och dennes advokat hanterats gör jag följande överväganden. När mobiltelefo- ner töms på information kan utredande myndigheter komma över inform- ation som kan träffas av beslagsförbudsregeln i 27 kap. 2 § rättegångsbal- ken. En viss försiktighet måste därför alltid iakttas vid en genomgång av en beslagtagen mobiltelefon (eller dator). Upptäcks sådan information, vid t.ex. en mobiltömning och det står klart för åklagaren att informationen är skyddad, ska den inte ingå i förundersökningsprotokollet. Enligt min me- ning är innehållet i nu aktuella sms-meddelandena av sådan karaktär att de träffas av beslagsförbudsregeln. Sms-meddelandena borde därför inte ha ingått i förundersökningsprotokollet och inte heller åberopats som bevis- ning i målet. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en utredning om brott får tas i beslag. Vad som sägs om föremål gäller också – om inte annat särskilt är föreskrivet – för skriftliga handlingar. (Se 27 kap. 1 § , RB.) En skriftlig handling får dock inte tas i beslag – det s.k. beslagsförbudet – om den kan antas innehålla uppgifter som den som avses i 36 kap. 5 § RB inte får höras som vittne om och handlingen innehas av honom eller henne eller av den som tystnadsplikten gäller till förmån för (se 27 kap. 2 § första stycket RB). En advokat får höras som vittne om något som han eller hon har anförtrotts i sin yrkesutövning eller i samband med denna fått kännedom om, endast om det medges i lag eller om den som tystnadsplikten ska skydda samtycker till det (36 kap. 5 § andra stycket RB). En advokat har dock skyldighet att vittna i ett mål om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Detta undantag gäller emellertid inte en försvarare. (Se 36 kap. 5 § fjärde stycket 1 RB.) Av Högsta domstolens avgörande NJA 2015 s. 631 framgår att beslagsför- budet för en skriftlig handling i 27 kap. 2 § RB även omfattar uppgifter som finns lagrade på elektroniska informationsbärare. Det innebär att uppgifter som finns i t.ex. en mobiltelefon kan skyddas av beslagsförbudet. Enskilda handlingar som tas i beslag får inte undersökas närmare av någon annan än rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. En sakkunnig eller an- nan som anlitas för utredningen av brottet får dock efter anvisning granska handlingen. (Se 27 kap. 12 § RB.) Bestämmelsen är även tillämplig på inform- ation som finns lagrad i en elektronisk informationsbärare (se NJA 2015 s. 631, särskilt p. 17, Fitger m.fl., , , , kommentaren till 27 kap. 12 §, och , Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 429 f.). PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Inledningsvis konstaterar jag att jag inte har grund för att ifrågasätta CC:s be- slut att ta AA:s mobiltelefon i beslag och besluta att den skulle tömmas och innehållet undersökas. Efter tömningen av mobiltelefonen visade det sig dock att det fanns sms- meddelanden i den som AA skickat till BB när hon var offentlig försvarare för honom i en tidigare brottsutredning. Sms-meddelandena innehöll kontaktupp- gifter till en person som BB övervägde att åberopa som vittne i den utred- ningen. Dessa uppgifter hade AA alltså anförtrott BB i hennes egenskap av försvarare för honom. Det råder enligt min mening ingen tvekan om att den informationen är av sådan karaktär att BB inte hade kunnat höras som vittne om den. Den har därför omfattats av förbudet mot beslag i 27 kap. 2 § rätte- gångsbalken. När en mobiltelefon söks igenom kan de utredande myndigheterna komma att påträffa information som omfattas av beslagsförbudet. Det är därför ett grundläggande krav att en sådan genomsökning görs med viss försiktighet och att den som söker igenom telefonen är uppmärksam på om den kan innehålla information som omfattas av frågeförbudet i 36 kap. 5 § . har uttalat att om sådan information påträffas får beslags- myndigheten inte använda informationen och har att verka för att den inte finns bevarad inom myndigheten (se NJA 2015 s. 631 p. Förundersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara och ge dem som biträder honom eller henne nödvändiga direktiv för arbetet. (Se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen.) Även om förundersökningsleda- ren har det yttersta ansvaret för att en förundersökning bedrivs i enlighet med de regler som gäller måste alla polisanställda som utför utredningsåtgärder i en förundersökning ha tillräckliga kunskaper för att själva kunna uppmärksamma och på rätt sätt tillämpa de rättsregler som aktualiseras i en utredning. I detta fall avsåg sms-meddelandena en korrespondens med en kontakt som benämnts ”Min advokat”. Redan den omständigheten borde enligt min mening ha gett anledning till extra vaksamhet hos den utredare som först noterade detta. Av utredningen framgår inte när det skedde. Allra senast i samband med att den promemoria som är daterad upprättades måste det emel- lertid ha stått klart för polisens utredare att det fanns information i mobiltelefo- nen som AA lämnat till sin försvarare. Därefter borde inte någon ytterligare befattning ha tagits med den informationen innan man hade klarlagt om den omfattades av beslagsförbudet. Dessutom borde förundersökningsledaren om- gående ha informerats om det inträffade för att få möjlighet att ta ställning till hur informationen skulle hanteras. Detta skedde emellertid inte. I stället färdig- ställdes den aktuella promorian och ytterligare en promemoria, daterad , där informationen fanns med och som togs in i förundersöknings- protokollet. ska kritiseras för att polisens utredare hanterade och använde den aktuella informationen på detta sätt trots att den omfattades av beslagsförbud. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Av EE:s uppgifter framgår att utredningsgruppen och åklagaren träffades regelbundet under utredningen och att information om vad som kommit fram vid tömningen av mobiltelefonen lämnades till åklagaren. Detta bekräftas av CC:s uppgifter. Han har vidare uppgett att det inte fördes någon särskild dis- kussion mellan honom och de inblandade poliserna om möjligheten att åberopa sms-meddelandena i förundersökningen. Utredningen medger inte någon säker slutsats om när CC fick kännedom om innehållet i de aktuella sms-meddelandena eller vilka närmare direktiv han läm- nade om hur informationen i dem skulle användas. Det måste emellertid ha stått klart för CC att det rörde sig om uppgifter som AA lämnat till BB i egenskap av hans försvarare senast när han tog del av den promemoria som är daterad . Redan då borde han därför ha reagerat över innehållet i sms-meddelandena och klarlagt om det fanns något hinder mot att använda denna information i förundersökningen. I stället för att göra detta lät han sms- meddelandena ingå i det slutliga förundersökningsprotokollet, och han åbero- pade dem även som bevis i stämningsansökan. Att BB inte förde fram någon invändning mot att sms-meddelandena fanns med i förundersökningen saknar betydelse för bedömningen av CC:s agerande. Han ska kritiseras för att han hanterade och använde den aktuella informationen på det sätt som redovisats ovan trots att den omfattades av beslagsförbud. Av utredningen framgår att varken polisens utredare eller åklagaren tycks ha reflekterat över om de aktuella sms-meddelandena kunde vara skyddade mot beslag och om det fanns något hinder mot att använda informationen i brotts- utredningen. Det ger intryck av att man inte har haft tillräckliga kunskaper om innehållet i de aktuella bestämmelserna. Det är inte godtagbart och framstår som särskilt betänkligt eftersom det rör sig om bestämmelser som syftar till att skydda förtrolig information mellan en misstänkt och hans eller hennes försva- rare. Jag ser därför positivt på att särskilda utbildningsinsatser kommer att vid- tas för personal inom polisområde med anledning av det inträffade. Jag vill framhålla att det kan finnas anledning att vidta liknande utbildningsinsatser även för polispersonal i andra polisområden än och även för Åklagar- myndighetens personal. Uttalanden om vilka överväganden som bör göras innan ett utpekande läggs till grund för ett beslut om t.ex. tvångsmedel (Dnr 1656-2018) Beslutet i korthet: Efter ett personrån namngav målsäganden en av gär- ningspersonerna. Hon sökte sedan självmant bland den namngivna perso- nens vänner på Facebook och hittade en person som hon uppgav att hon kände igen.