frsrdg · H804JO1 · 2020-11-10 00:00:00 — stället ha informerat parterna om detta för att ge dem möjlighet att vända sig till tingsrätten med en begäran om ändring av beslutet om umgänge. fall att inte någon av parterna då agerade hade socialnämnden därefter kunnat överväga att eventuellt själv väcka talan i tingsrätten med stöd av bestämmel- sen i 6 kap. 15 a § FB. Om en socialnämnd ändå väljer att självmant yttra sig till domstolen, måste nämnden, som jag redogjort för ovan, först ge parterna möjlighet att ta del av och kommentera yttrandet. SO C I A L T J Ä N S T cera yttranden har kommit till för att bidra till en rättssäker handläggning hos nämnden. Jag ser allvarligt på det faktum att nämnden här har agerat så att dess opar- tiskhet kan ifrågasättas, och nämnden förtjänar kritik för detta. Sammanfattande bedömning av stadsdelsnämndens agerande Utredningen i ärendet visar på stora kunskapsluckor hos myndigheten vad gäl- ler regelverket om umgängesstöd i FB. Utredningen visar också att det vid nämnden och dess förvaltning råder en uppseendeväckande okunskap om den egna delegationsordningen. En förutsättning för att stadsdelsnämnden ska kunna bedriva verksamheten inom det familjerättsliga området på ett tillfreds- ställande och rättssäkert sätt är att tjänstemännen vid nämndens förvaltning har kunskap om och förstår innebörden av principerna om legalitet och objektivitet som är grundläggande när handlägger ett familjerättsligt ärende. Det som har kommit fram i det här ärendet visar på uppenbara brister i det hänseendet. Jag vill därför framhålla att det är nödvändigt för stadsdelsnämn- den att nu vidta åtgärder för att förbättra förvaltningens kunskaper inom dessa områden. Detta torde vara centralt för att något liknande inte ska kunna inträffa igen. Sammanfattningsvis förtjänar i kommun allvarlig kritik för de brister som har framkommit. Två socialsekreterare vid en socialnämnd hjälpte en förälder att svara på stämningsansökan från den andre föräldern i ett familjemål (Dnr 4302-2019) Beslutet i korthet: I ett mål om boende och umgänge enligt , FB, hjälpte två socialsekreterare en förälder att svara på stämningsansökan. De båda socialsekreterarna upprättade ett yttrande som fogades till svars- skrivelsen. I beslutet uttalar JO att när två socialsekreterare, på ett sådant sätt som har skett i det här fallet, hjälper den ena föräldern att svara på en stämnings- ansökan är det nästintill ofrånkomligt att den förälder som har väckt talan kommer att uppfatta det som att förvaltningen har tagit ställning mot honom eller henne. Socialsekreterarna intar i den situationen närmast rollen som ombud för den svarande föräldern, och ett sådant agerande ligger långt utan- för både nämndens ansvarsområde och vad som kan anses rymmas inom grundlagens krav på saklighet och opartiskhet (se 1 kap. 9 § regeringsfor- men, RF). Det är något som varken nämnden eller enskilda socialsekreterare ska ägna sig åt. JO konstaterar också att flera av de omständigheter som redovisas i det aktuella yttrandet var tvistiga samt att yttrandet inte är be- gränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan att det innehål- ler bedömningar av de frågor som var föremål för prövning i det pågående familjemålet. Enligt JO kan yttrandet som sådant och det sätt som det har 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T tillkommit på, inte uppfattas på något annat sätt än som ett ställningstagande för den svarande föräldern. JO konstaterar att handläggningen inte har skett i enlighet med de krav på saklighet och opartiskhet som uppställs i 1 kap. 9 § RF, och nämnden får allvarlig kritik för hanteringen. AAoch BB har tillsammans dottern , född . väckte AA talan mot BB i om boende och umgänge med CC. kom BB in med ett svar till tingsrätten där hon bl.a. hänvisade till ett yttrande som hade upprättats av två soci- alsekreterare vid socialförvaltningen i kommun. I yttrandet angavs bl.a. följande: BBhar bett socialnämnden om hjälp att svara på stämningsansökan och beskriva omständigheterna om varför BB och CC bor i ett skyddat boende. bedömer att BB och CC behöver bo kvar i skyddat boende för att undgå de våld de levt under och för att skapa en trygg relation. BB behöver även stöd i att återta sitt föräldraskap. Utredning av CC:s behov av stöd pågår. Utifrån detta anser vi inte att växelvis boende eller umgänge med AA skulle vara till gagn för CC . I en anmälan till JO klagade på socialförvaltningen i kommun. Han var bl.a. kritisk mot att de båda socialsekreterarna hade hjälpt BB att svara på stämningsansökan. JO begärde att i kommun skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan. Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande: Utredning enligt 11 kap l § SoL inleddes på CC med anledning av att hon hade bevittnat våld och kunde beskriva våldet mamma varit utsatt för i form av bråk, konflikter kontroll och hotelser. CC beskrev även att hon var rädd när pappa var arg. Skrivelsen som AA hänvisar till är skriven av socialsekreterare och EE.Vi beskrev anledningen till att BB och CC var på skyddat boende. BB blev erbjuden skyddat boende för egen del och tog med sig CC. BB önskade hjälp av socialförvaltningen att besvara stämningsansökan. Hon hade inte själv kraft och ork utifrån sin våldsutsatthet att beskriva sin och CC:s situation. Skrivelsen har skrivits i samråd med BB över telefon. I ett beslut anförde JO följande: SO C I A L T J Ä N S T Enligt 1 kap. 9 § RF ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opar- tiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF omfattar inte enbart hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller något annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har upp- fattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet ska kunna anses strida mot 1 kap. 9 § RF (se JO 2019/20 s. 60 och däri gjorda hänvisningar). Socialsekreterarnas agerande i det här fallet väckte AA talan mot BB i om boende och um- gänge med CC. kom BB in med ett svar på stämningsansökan där hon bestred AA:s yrkanden. BB hänvisade också till ett yttrande som hade upprättats av två socialsekreterare vid socialförvaltningen i kommun. Yttrandet var fogat till BB:s svarsskrivelse. Det aktuella yttrandet är benämnt ”bedömning angående BBoch CC:s nuvarande situation […]”. I yttrandet anges inledningsvis att BB har bett nämnden om hjälp att svara på stämningsansökan och beskriva varför BB och CC bor i ett skyddat boende. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att BB inte hade kraft och ork att själv beskriva sin och dotterns situation samt att yttrandet skrevs i samråd med BB per telefon. Det har inte kommit fram att någon liknande kontakt togs med AA innan yttrandet upprättades. I 6 kap. FB finns bestämmelser om hur domstolen kan begära in uppgifter från socialnämnden i familjemål. I vissa situationer finns det också en skyldig- het för nämnden att lämna ett yttrande till domstolen (5 kap. 2 § socialtjänst- förordningen [2001:937]). Ingen av de här situationerna var aktuell när det nu aktuella yttrandet upprättades. Eftersom socialnämnden har lagreglerade uppgifter när det gäller att lämna upplysningar till domstolen i familjemål är det angeläget att stor försiktighet iakttas när uppgifter lämnas vid sidan av de bestämmelserna. När det pågår en tvist mellan föräldrar om vårdnad, boende eller umgänge med barn, finns det skäl att vara särskilt återhållsam med att skriva yttranden på begäran av den ena föräldern eftersom det då finns en risk att nämnden uppfattas som partisk (se JO 2019/20 s. 574 och däri gjorda hänvisningar). När två socialsekreterare, på ett sådant sätt som har skett i det här fallet, hjälper den ena föräldern att svara på stämningsansökan är det nästintill ofrån- komligt att den förälder som har väckt talan kommer att uppfatta det som att förvaltningen har tagit ställning mot honom eller henne. Socialsekreterarna in- tar i den situationen närmast rollen som ombud för den svarande föräldern, och ett sådant agerande ligger långt utanför både nämndens ansvarsområde och vad som kan anses rymmas inom grundlagens krav på saklighet och opartiskhet (se 2 0 2 0 /2 1 :J O1 SO C I A L T J Ä N S T 1 kap. 9 § RF). Det är något som varken nämnden eller enskilda socialsekrete- rare ska ägna sig åt. Redan av dessa skäl borde socialsekreterarna i det här fallet ha avstått från att hjälpa BB att svara på stämningsansökan och i stället ha hän- visat henne till att anlita ett ombud. När det gäller yttrandets innehåll kan jag inledningsvis konstatera att flera av de omständigheter som redovisas i yttrandet var tvistiga. heller begränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan det inne- håller bedömningar av de frågor som var föremål för prövning i det pågående familjemålet vid tingsrätten. Det anges bl.a. att ett växelvis boende eller um- gänge med AA inte skulle vara till gagn för CC. Yttrandet som sådant och det sätt som det har tillkommit på kan inte upp- fattas på något annat sätt än som ett ställningstagande för BB. stor förståelse för att socialsekreterarnas agerande gav AA skäl att ifrågasätta inte bara förvaltningens utan även nämndens objektivitet. är det av mindre betydelse om de omständigheter och bedömningar som redo- visas i yttrandet var korrekta i sak. Det är inte heller något som jag har tagit För att socialnämnden ska kunna fullgöra sitt uppdrag är det, inte minst i ett pågående familjemål, av stor vikt att enskilda har förtroende för nämnden. är därför mycket olämpligt när två socialsekreterare agerar på ett sätt som ger den ena föräldern skäl att ifrågasätta nämndens objektivitet. Det är också an- märkningsvärt att nämnden inte synes ha någon som helst insikt om allvaret i de båda socialsekreterarnas agerande. Av remissvaret framgår inte att nämnden har några egentliga synpunkter på handläggningen, och det ger mig skäl att ifrågasätta om nämnden har tillräckliga kunskaper om innebörden av objekti- vitetsprincipen samt om nämndens uppgifter och skyldigheter i ett mål enligt Handläggningen i det här fallet har inte skett i enlighet med de krav på saklighet och opartiskhet som uppställs i 1 kap. 9 § RF, och nämnden förtjänar allvarlig kritik för hanteringen. Vad AA i övrigt har uppgett leder inte till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. I handläggningen av en ansökan om placering i förskola är en kommun inte skyldig att kontrollera att vårdnadshavarna är överens (Dnr 7417-2017) Beslutet i korthet: I en anmälan har frågan uppkommit om en kommuns hantering av en ansökan om en förskoleplacering där föräldrarna inte var överens om en sådan placering. JO uttalar att frågor om placering i förskola är sådana som barnets vårdnadshavare som huvudregel måste vara överens om. Ett erbjudande från en kommun om en förskoleplacering är emellertid just ett erbjudande. Verksamheten är frivillig och kommunens erbjudande medför inget tvång att utnyttja den erbjudna placeringen. Även om vård- nadshavarna i normalfallet måste vara eniga i frågor som rör deras barns placering i förskola kan det enligt JO inte ställas krav på att kommunen kon- trollerar att vårdnadshavarna är överens. Kommunen måste kunna utgå från att vårdnadshavarna är ense. Också de fall där det, redan innan kommunen har fattat ett beslut med anledning av en ansökan, står klart att föräldrarna är oense i frågan, bör en- ligt JO handläggas med utgångspunkt från att det inte finns något tvång för föräldrarna att utnyttja den erbjudna placeringen. Kommunen bör alltså i sådana fall utgå från att det är föräldrarnas sak att komma överens om huruvida de ska utnyttja erbjudandet. JO har därför inte funnit skäl att rikta någon kritik mot i det här fallet. AAklagade i en anmälan till JO på Barn- och utbild- ningsnämnden i Säters kommun, för handläggningen av en ansökan om place- ring i förskola. Av hans anmälan framgick i huvudsak följande: AA, som är pappa till ett barn, hade tillsammans med barnets mamma ge- mensam vårdnad om barnet. Barnet bodde stadigvarande hos mamman och var folkbokförd i . Mamman flyttade sedan med barnet till Säters kommun där barnet folkbokfördes. Detta skedde mot AA:s vilja. Barnets mamma ansökte om barnomsorg i Säters kommun, och barn- och utbildnings- förvaltningen fattade ett placeringsbeslut enligt vilket bar- net fick plats på en förskola i kommunen. AA var kritisk till att detta beslut fattades utan hans samtycke. Han hänvisade till JO:s beslut , dnr 2996-2002, och Kammarrätten i dom i mål nr 109-17. AA bifogade förvaltningens placeringsbeslut. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 UT B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G JO uppmanade i Säters kommun att yttra sig över AA:s anmälan samt lämna upplysningar om ärendets handläggning och sin bedömning av denna. AAkompletterade sin anmälan med uppgifter om att förskolan brustit i sam- arbete med och information till honom som vårdnadshavare. Han uppgav att han hade anmält detta till Skolinspektionen. JO kontaktade Skolinspektionen som bekräftade att myndigheten hade ett sådant ärende under utredning. Nämnden beslutade att lämna följande remissvar (bilagor utelämnade): Redogörelse för handläggningen och myndighetens bedömning av denna BBansöker om förskoleplats i Säters kommun för dottern . CCvar då inte folkbokförd i och hade förskoleplats i . i kontaktade Lindes- bergs kommun för att höra om de betalar för förskoleplats i Säters kommun. meddelar att man inte betalar för förskoleplats i Sä- ters kommun. i informerar BB om ställningstagande och informerar BB om att då inte kan erbjuda förskoleplats. fattar beslut om att folkbokföra CC i Säters kommun. BB ansöker åter om förskoleplats i . CC erbjuds plats i förskola och börjar på förskola i kommun . AAhar via mail och telefonsamtal framfört att han motsätter sig att CC erbjuds förskoleplats i Säters kommun. Biträdande förvaltningschef har informerat AA om att CC kommer att erbjudas förskoleplats i samband med att hon folkbokförs i . Biträ- dande förvaltningschef har via mail informerat AA om på vilket lagrum man erbjuder CC förskoleplats […]. bedömer att erbjudandet av förskole- plats till CC hanterats i enlighet med gällande regelverk. kommuns yttrande på anmälarens syn på händelsen I JO:s anmodan om yttrande återges anmälarens syn på händelsen: Säters kommun har bortsett från tydlig lagstiftning angående vårdnads- havares samtycke för placering i förskola. Man har bortsett från prejudicerande fall från kammarrätten i . Man har också bortsett från JO:s utlåtande 040116 (Dnr 2996-2002). Säters kommun har genom dessa övergrepp möjliggjort för BB att tillvinna sig fördelar i den pågående rättsprocessen om boende och ”Säters kommun har bortsett från tydlig lagstiftning angående vårdnadshavares samtycke för placering i förskola” CCär folkbokförd i och bor tillsammans med sin mor . Det innebär att CC har sin dagliga omsorg i Säters kommun. Enligt Skollagen (SL) 8 kap. 3 § ska barn som är bosatta i och som inte har börjat i någon utbildning för fullgörande av skolplikten erbju- das förskola. Hemkommunen ansvarar för att utbildning i förskola kommer till stånd för alla barn i kommunen som ska erbjudas förskola och vars UT B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G vårdnadshavare önskar det (SL 8 kap. 12 §). Barn ska från och med erbjudas förskola i den omfattning det behövs med hänsyn till föräld- rarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov på grund av familjens situation i övrigt (SL 8 kap. 5 §). Vidare ska ett barn erbjudas plats vid en förskoleenhet så nära barnets eget hem som möjligt (SL 8 kap. 15 §). Enligt (1949:381) ska ett barns vårdnadshavare tillsam- mans besluta i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om för- äldrarna inte sammanbor blir det med nödvändighet den förälder som barnet bor hos som ensam fattar beslut i de frågor som rör den dagliga omsorgen. Val av förskola bedöms vara sådant som hör till den dagliga omsorgen så länge det inte handlar om en förskola med speciell religiös eller pedagogisk inriktning. Boendeföräldern kan alltså ensam ansöka om och acceptera förskoleplats. hänvisar också till juridiska vägledning där man skriver: Den vårdnadshavare som barnet bor hos får som huvudregel bestämma vid vilken förskoleenhet man söker placering. Detta beror på att valet av förskoleenhet anses vara en del av den dagliga omsorgen om barnet och det ansvaret vilar på den vårdnadshavare som barnet bor hos […]. ”Man har bortsett från prejudicerande fall från kammarrätten i ” Det rättsfall AA hänvisar till gäller mottagande i . gör bedömningen att lagstiftningen ställer andra och större krav på att vårdnadshavarna ska vara överens gällande vårdnadsha- vares val av grundskola än val av förskola. hänvisar till JO, 1999/2000 s. 283 … och juridiska vägledning ... ”Man har också bortsett från JO:s utlåtande 040116 (Dnr 2996- 2002)” JO:s utlåtande, dnr 2996-2002, gäller mottagande av barn i . gör bedömningen att lagstiftningen ställer andra och större krav på att vårdnadshavarna ska vara överens gällande vårdnadshavares val av grundskola än val av förskola. hänvisar till JO, 1999/2000, s. 283 … och juridiska vägledning ... ”Säters kommun har genom dessa övergrepp möjliggjort för BB att tillvinna sig fördelar i den pågående rättsprocessen om boende och vårdnad” Säters kommun har inte tagit ställning och tar inte ställning i den pågående rättsprocessen mellan AA och BB. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Enligt 8 kap. 3 och 12 §§ skollagen (2010:800) ansvarar hemkommunen för att barn som är bosatta i erbjuds förskoleverksamhet. Förskoleverksam- heten ska enligt 8 kap. 5 § skollagen erbjudas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas arbete eller studier eller barnets eget behov. 2 0 2 0 /2 1 :J O1 UT B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G 8 kap. 15 § skollagen ska plats erbjudas vid en förskoleenhet så nära barnets eget hem som möjligt samt skälig hänsyn tas till barnets vårdnadshavares öns- kemål. Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i 6 kap. 2 § andra stycket (FB). Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 11–13 §§ FB. Barnets vårdnadshavare har i enlighet med ovanstå- ende regler rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Har barnet två vårdnadshavare ska de tillsammans utöva be- stämmanderätten (6 kap. 13 § första stycket FB). Det krävs alltså normalt ge- mensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Är en av vårdnadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak förhindrad att ta del i beslut som inte utan besvär kan skjutas upp, bestämmer den andra ensam (6 kap. 13 § andra stycket FB). Han eller hon får dock inte ensam fatta beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. I förarbetena till bestämmelserna om vårdnad uttalades att dessa inte får tolkas så att båda föräldrarna, om ingen är direkt förhindrad, måste delta i alla de var- dagliga beslut som behöver tas när det gäller vårdnaden om barnet och att det ligger i sakens natur att bestämmanderätten utövas än av den ena och än av den andra föräldern, beroende på vem av dem som för tillfället finns till hands eller på hur föräldrarna har organiserat utövandet av vårdnaden. I de fall föräldrarna inte bor tillsammans måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig ensam fatta de vardagliga besluten om vårdnaden, såsom i fråga om bl.a. barnets mat och kläder, sovtider och hur barnet ska tillbringa sin fritid. Man kan utgå från att föräldrarna i dessa fall vanligtvis kommer överens om hur vårdnaden i stort ska utövas och vem som ska fatta de nödvändiga besluten (prop. 1975/76:170 s. 178). JO har i ett tidigare beslut (JO 1999/2000 s. 283, dnr 2680-1997) ansett att frågan om vilken förskola som ska väljas för ett barn i normalfallet bör kunna hänföras till den dagliga omsorgen. JO uttalade att det verkade som mest na- turligt att boföräldern, vars ekonomi och arbetsförhållanden var av betydelse för valet av barnomsorg, hade det avgörande inflytandet i den frågan. JO utta- lade vidare att man måste kunna utgå från att det sker ett sådant samråd mellan föräldrarna, att de i realiteten är ense om vilken förskola som ska väljas och att det under alla förhållanden är tveksamt om det kan ställas något krav på att en kommun regelmässigt ska kräva ett formellt medgivande från den andra vård- nadshavaren i de fall den vårdnadshavare som är platsinnehavare begär ompla- cering av barnet. Se även JO:s beslut , dnr 3285-2000, samt , dnr 2293-2002. JO uttalade att resonemanget ska ses mot bakgrund av att reglerna om skolplikt i skollagen inte är tillämpliga när det gäller förskolan. JO har i de nämnda besluten emellertid konstaterat att rättsläget är oklart och att det kan framföras skäl till stöd för såväl den uppfattningen att frågan om val av förskola bör ingå i den dagliga omsorgen som för den motsatta upp- fattningen samt att det finns ett behov av klargöranden i frågan. Frågan har varit föremål för utredningar. vårdnadskommitté utta- lade att ett beslut om var ett barn ska gå i förskola borde falla under huvudre- geln om vårdnadshavarnas gemensamma beslutsfattande enligt 6 kap. 13 § UT B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G första stycket FB, detta mot bakgrund bl.a. av att den utveckling som förskolan har genomgått innebär att det pedagogiska perspektivet har förtydligats och att verksamheten är starkt förknippad med barnets fortsatta skolgång (SOU 2005:43 s. 129). Samma slutsats drog Utredningen om beslutanderätt vid ge- mensam vårdnad m.m. (SOU 2007:52 s. 114). Frågan om vårdnadshavarnas beslutanderätt när det gäller barns placering i förskola kom upp till prövning i domstol . I en dom i mål nr 6376-17 beslutade Förvaltningsrätten i att upphäva en kom- muns beslut om placering av ett barn i förskola i strid med den ena vårdnads- havarens vilja, med motiveringen att beslutet var lagstridigt. Förvaltningsrät- tens dom överklagades. Kammarrätten i gjorde samma bedömning som förvaltningsrätten i en dom (mål nr 4023-17). I det aktuella fallet bodde barnet växelvis hos föräldrarna, men var folkbokförd hos den vårdnadshavare som hade ansökt om byte av förskola. Domstolen uttalade att det är viktigt att understryka den grundläggande principen i om gemensam beslutanderätt som gäller vid gemensam vårdnad och att undan- tag för beslut om barnets dagliga omsorg av principiella skäl inte bör tolkas extensivt utan i första hand endast bör omfatta frågor om praktiska nödvändig- heter snarare än beslut av mer ingripande karaktär. Domstolen uttalade att det visserligen kan finnas praktiska skäl för ståndpunkten att en förälder ensam bör kunna fatta beslut om placering i förskola, om barnet bor stadigvarande hos den föräldern och endast i mindre utsträckning hos den andra föräldern, men att det resonemanget inte är helt oemotsagt. Bland annat har det pedagogiska perspek- tivet förtydligats i förskolan, och förskoleverksamheten har blivit starkt förknippad med barnets fortsatta skolgång. Domstolen menade i det aktuella fallet att barnets folkbokföring inte kunde legitimera ett undantag från huvudregeln i 6 kap. 13 § första stycket FB och konstaterade att beslutet, att placera barnet i förskola trots att barnet bodde växelvis hos vårdnadshavarna och dessa inte var överens om placeringen, var i strid med bestämmelsen, var- för beslutet skulle upphävas. När ett barn står under vårdnad av två vårdnadshavare har dessa rätt och skyl- dighet att tillsammans fatta beslut om barnets personliga angelägenheter. Är en av vårdnadshavarna förhindrad att ta del i beslut som inte utan besvär kan skju- tas upp får den andra vårdnadshavaren bestämma själv, med vissa undantag.