bet · H701JuU28 · 2020-04-03 00:00:00 — Utskottet ansåg att frågorna var uppmärksammade och såg därför inget skäl att ställa sig bakom de begärda tillkännagivandena. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 föreslog utskottet två tillkännagivanden som avsåg återfallsförebyggande arbete (bet. 2018/19:JuU13 s. 11 f.). Det ena gällde att förstärka Kriminalvårdens arbete med att förebygga återfall. Utskottet anförde att det bl.a. handlar om att stärka avhopparverksamheten, att förhindra att skulder uppstår för den intagne och att stärka samverkan mellan berörda myndigheter och civilsamhället för att få till stånd en adekvat utslussning. Det andra tillkännagivandet avsåg att det bör införas ett nationellt exitprogram för personer som vill lämna det kriminella livet. Ett sådant program ska erbjuda de som väljer att hoppa av ett kriminellt gäng skydd och en möjlighet att påbörja ett laglydigt liv. Ett nationellt program innebär bl.a. förbättrade förutsättningar att ha rutiner på plats för att hotade personer ska kunna få hjälp med nya identiteter och att vid behov byta bostadsort. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). I samma betänkande avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om ett ökat arbete med avhopparverksamhet. Utskottet framhöll att det är viktigt att samhället hjälper och ger stöd till de personer som vill lämna kriminella grupperingar. En väl fungerande avhopparverksamhet över hela landet är en viktig del i det återfallsförebyggande arbetet. Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning att frågorna var uppmärksammade och såg därför inte något skäl att ställa sig bakom yrkandet. Utskottet såg, bl.a. mot bakgrund av det brottsförebyggande arbete som bedrivs inom kriminalvården, inte heller något skäl att ställa sig bakom ett motionsyrkande om genomlysning och utvärdering av straffens innehåll. följde utskottets förslag. Utskottet har avstyrkt motionsyrkanden om att i pröva ett system med sociala utfallskontrakt, senast i betänkande 2018/19:JuU13 (s. 11 f.). följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). I samma betänkande behandlade utskottet även ett motionsyrkande om en genomlysning och utvärdering av straffens innehåll liknande det nu aktuella (bet. 2018/19:JuU13 s. 11 f.). Mot bakgrund främst av det brottsförebyggande arbete som bedrivs inom kriminalvården ansåg utskottet att det inte fanns något skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande om genomlysning och utvärdering av straffens innehåll som motionärerna begärde. Utskottet avstyrkte således motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Som framgår ovan har gjort två tillkännagivanden till regeringen om en förbättrad avhopparverksamhet. Regeringen har också vidtagit vissa åtgärder och bl.a. gett ett antal myndigheter i uppdrag att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram. Mot denna bakgrund saknas det enligt utskottet anledning för att nu göra några sådana tillkännagivanden som motionärerna efterfrågar i motionerna 2019/20:2147 (V) yrkande 9 och 2019/20:3248 (C) yrkande 29. Utskottet delar den uppfattning som förs fram av motionärerna i motion 2019/20:2729 (KD) yrkande 10 om att civilsamhället spelar en viktig roll i det återfallsförebyggande arbetet. Som framgår ovan omfattas civilsamhället också av flera av de uppdrag som getts inom det återfallsförebyggande arbetet, t.ex. när det gäller försöksverksamheten med inslussningsprogram. Kriminalvården tog 2018 dessutom fram en strategi för extern samverkan och nya riktlinjer för samverkan med civilsamhället. Mot denna bakgrund saknas det enligt utskottet anledning för att ta några sådana initiativ som motionärerna efterfrågar, och utskottet avstyrker därför motionen. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning när det gäller sociala utfallskontrakt och ser därför inget skäl att ställa sig bakom motionerna 2019/20:2729 (KD) yrkande 11 och 2019/20:3191 (KD) yrkande 11. När det gäller tillsättning av en utredning med motsvarande uppdrag som den tidigare utredningen flexibel och effektiv kriminalvård hade att utvärdera det återfallsförebyggande arbetet inom har , som framgått ovan, tidigare tillkännagett för regeringen att en sådan utredning bör tillsättas. Regeringen har vidtagit vissa åtgärder och tillkännagivandet är inte slutbehandlat. Mot denna bakgrund ser utskottet inte behov av att nu gör något ytterligare tillkännagivande i denna fråga. Motion 2019/20:2729 (KD) yrkande 12 avstyrks. har tidigare också tillkännagett för regeringen att den ska införa ett nationellt exitprogram. beslutade regeringen att ge ett antal myndigheter i uppdrag att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram som ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella och våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar. Uppdraget ska delredovisas och slutredovisas . Det saknas enligt utskottet därför anledning för att nu göra ett nytt tillkännagivande i denna fråga. Motion 2019/20:3062 (M) yrkande 13 avstyrks. När det gäller arbetet mot hedersrelaterade brott har det framgått att Kriminalvårdens uppdrag att utveckla myndighetens återfallsförebyggande arbete för personer som är dömda för våldsbrott mot närstående även omfattar förutsättningarna för att bedriva återfallsförebyggande arbete för personer som är dömda för hedersrelaterade brott. Det saknas därför anledning för att ta ett sådant initiativ som efterfrågas i motion 2019/20:3248 (C) yrkande 54. Utskottet vidhåller slutligen sin tidigare uppfattning när det gäller en bred genomlysning och utvärdering av straffens innehåll och ser därför inget skäl att ställa sig bakom motion 2019/20:3062 (M) yrkande 2. Motionen avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. förkortad tid mellan dom och verkställighet, ökade möjligheter till omedelbar verkställighet och att göra det straffbart att inte inställa sig till verkställighet av fängelsestraff. Jämför reservation 10 (M, KD), 11 (M), 12 (M) och 13 (M, KD). I partimotion 2019/20:2832 av m.fl. (M) yrkande 22 begärs ett tillkännagivande om att ändra lagen så att det framgår att verkställighet av fängelsestraff ska påbörjas . I den nya strafftidslagen ges den dömde rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff på egen begäran om straffet är verkställbart. En sådan rättighet är enligt motionärerna bra men skyndsamhet mellan dom och verkställighet bör vara utgångspunkten för alla som döms till fängelse. I yrkande 23 begär motionärerna att Kriminalvården ges i uppdrag att arbeta för att påtagligt förkorta tiderna mellan dom och verkställighet. Likalydande förslag framställs i kommittémotion 2019/20:3062 av m.fl. (M) yrkandena 3 och 4. I partimotion 2019/20:2832 av m.fl. (M) yrkande 24 begär motionärerna att det ska införas en regel som innebär att när en person som är häktad döms till fängelse ska domstolen kunna förordna att domen ska gå i verkställighet oavsett om den som döms kommer att överklaga. Enligt motionärerna skulle det innebära att den som dömts kan flyttas till en anstalt och få vård och behandling i ett mycket tidigare skede. Eftersom grunden för frihetsberövandet är häktning till dess att domen vunnit laga kraft bör den intagne dock ha möjlighet att vara kvar i häktet om den så önskar. Ett likalydande yrkande framställs i kommittémotion 2019/20:3062 av m.fl. (M) yrkande 5. I kommittémotion 2019/20:3062 av m.fl. (M) yrkande 6 begär motionärerna ett tillkännagivande om att minska möjligheten till uppskov med verkställighet av fängelsestraff. Motionärerna anser att en mer restriktiv syn bör gälla i fråga om möjligheterna att beviljas uppskov. Det kan bl.a. handla om att hänsyn i mindre utsträckning bör kunna tas till den dömdes arbets- eller utbildningsförhållanden. I samma motion yrkande 7 anser motionärerna att den som förelagts att inställa sig vid en kriminalvårdsanstalt och inte dyker upp ska kunna straffas för det. Straffet bör som utgångspunkt motsvara straffen för andra brott som rör grunderna för rättskipningen, såsom mened och övergrepp i rättssak. I kommittémotion 2019/20:2729 av m.fl. (KD) yrkande 13 begärs att personer som inte inställer sig frivilligt för att avtjäna ett utdömt fängelsestraff ska få svårare att få villkorlig frigivning. I motion 2019/20:572 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att regeln bör vara att brottslingar som blivit dömda ska bära fotboja i avvaktan på placering i anstalt. Motionären anför att alltför många dömda lever i det fria i väntan på placering i anstalt. I väntan på att Kriminalvården får mer resurser för personalförstärkning, liksom fler platser, behövs andra förebyggande åtgärder så att de som redan är dömda inte begår fler brott. Därför bör fler personer bära fotboja i avvaktan på placering i anstalt. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. I uppdraget ingick bl.a. att föreslå hur lagstiftningen kan ändras så att det tydligare framgår när och hur verkställighet får eller ska inledas, under vilka förutsättningar omedelbar verkställighet ska ske och vilka skäl som ska utgöra hinder mot verkställighet. Utredningen, som antog namnet , överlämnade utredningsbetänkandet En ny strafftidslag (SOU 2016:18). överlämnade regeringen propositionen En ny strafftidslag (prop. 2017/18:250) till . Utskottet behandlade propositionen i betänkandet En ny strafftidslag (bet. 2017/18:JuU30). Under remissbehandlingen av utredningsbetänkandet framförde ombudsmän (), som i och för sig instämde i utredningens bedömning att kravet på laga kraft är det centrala för verkställighetens inledande, att det även borde anges i lagen att verkställigheten ska påbörjas . Enligt JO skulle det öka bl.a. förståelsen för de skyndsamhetskrav som föreslogs i fråga om den praktiska hanteringen. I propositionen anförde regeringen följande (s. 51): Till skillnad från JO gör regeringen dock bedömningen att det saknas anledning att i lagen utöver vad som föreslås särskilt ange att verkställigheten ska påbörjas . Det är i och för sig riktigt som JO anför att den utgångspunkten är gemensam både för de situationer som behandlas och för de situationer som avser omedelbar verkställighet och att ett sådant tillägg på ett sätt kan sägas öka förståelsen för de skyndsamhetskrav som föreslås gällande den praktiska hanteringen. Både den nu föreslagna regleringen med laga kraft mot den dömde som grundförutsättning för verkställighetens inledande och förslaget nedan om möjlighet till omedelbar verkställighet i vissa fall ger dock redan i sig genom sin utformning uttryck för den utgångspunkten. Ett tillägg som det JO föreslår riskerar därför att leda till osäkerhet kring betydelsen av en sådan bestämmelse och hur den ska tolkas i förhållande till den reglering som diskuteras. Ett sådant tillägg bör därför inte införas. När ett fängelsestraff får verkställas Enligt strafftidslagen (2018:1251) får ett fängelsestraff verkställas när en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff har fått laga kraft mot den dömde (2 §). Under vissa omständigheter får dock ett fängelsestraff verkställas trots att en dom eller ett beslut inte har vunnit laga kraft (3 §). Det kan gälla t.ex. när det finns behov av att utföra behandlingsinsatser utan avbrott eller vid förverkande av villkorligt medgiven frihet vid misskötsamhet. Verkställighet vid skärpt straff i högre rätt Om en dömd har påbörjat verkställigheten av ett fängelsestraff och hovrätten efter överklagande skärper straffet ska hovrättens dom eller beslut i ett sådant fall börja gälla , om inte rätten beslutar något annat (26 kap. 5 § första stycket ). Skälet till denna lagändring, som trädde i kraft , var enligt regeringen att det i praktiken hade visat sig att det med den tidigare gällande ordningen kunde uppkomma avbrott i verkställigheten om den dömde hann avtjäna tingsrättens dom eller beslut innan hovrättens skärpta dom eller beslut fått laga kraft mot honom eller henne (bet. 2017/18:JuU30 s. 7). Regeringen anför i propositionen En ny strafftidslag (prop. 2017/18:250 s. 63) att det är en grundläggande utgångspunkt att verkställigheten av ett fängelsestraff ska påbörjas och utan onödigt dröjsmål efter det att straffet blivit verkställbart. I 5 § strafftidslagen anges det uttryckligen att en dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff om han eller hon begär det och straffet är verkställbart. Om en dömd inte är frihetsberövad när fängelsestraffet är verkställbart ska han eller hon utan dröjsmål föreläggas att senast en viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt där fängelsestraffet ska verkställas (6 §). Om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande eller om det finns risk för det, ska på begäran av Kriminalvården förpassa honom eller henne till ett häkte eller en kriminalvårdsanstalt. Om det bedöms kunna ske utan risk för att den dömde undandrar sig verkställighet, får förelägga honom eller henne att inställa sig vid en kriminalvårdsanstalt i stället för att förpassa honom eller henne dit. För domar eller beslut om fängelse får Kriminalvården skjuta upp verkställigheten av ett fängelsestraff om syftet är att åstadkomma en jämnare beläggning i kriminalvårdsanstalterna, dock högst från den dag fängelsestraffet är verkställbart (7 § första stycket 1 och andra stycket). Kriminalvården får även skjuta upp verkställigheten av ett fängelsestraff i avvaktan på ett ställningstagande om överförande av verkställighet av en svensk dom eller ett svenskt beslut på fängelse till en annan stat, eller i avvaktan på regeringens beslut i ett ärende om nåd (7 § första stycket 2 och 3). Om en dömd är häktad, omhändertagen enligt 26 kap. 22 § första stycket eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket eller intagen i i ett annat mål när fängelsestraffet är verkställbart, ska verkställigheten påbörjas där han eller hon förvaras (8 § första stycket). En dömd som ska överföras eller förpassas till en av fängelsestraff får i anslutning till det tas in i häkte i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transport-förhållandena (9 §). Den dömde får i sådana fall tillfälligt tas in i polisarrest. Tiden i häkte får inte vara längre än nödvändigt och inte längre än , om det inte finns särskilda skäl för (10 §). Tiden i häkte får dock aldrig vara längre än . På ansökan av en dömd och i den utsträckning som intresset av samhällsskydd medger det, får uppskov med verkställigheten av ett fängelsestraff beviljas från den dag fängelsestraffet är verkställbart, om det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsa, familje-, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra liknande omständigheter (14 §). Om det finns synnerliga skäl, får uppskov beviljas under ytterligare högst . En dömd som är gravid eller ammar barn får beviljas uppskov som anses skälig. En ansökan om uppskov får inte bifallas om den dömde är frihetsberövad som häktad eller intagen i i ett annat mål. Ett beslut om uppskov får återkallas om det väsentligen brister i de förutsättningar som legat till grund för beslutet eller den dömde lagförs för nytt brott (15 §). I samband med beredningen av rättsväsendets budget föreslog utskottet ett ökat anslag till Kriminalvården (bet. 2018/19:JuU1 s. 45). Utskottet uttalade bl.a. att åtgärder behöver vidtas för att förkorta tiden mellan lagakraftvunnen dom och verkställighet. Enligt utskottet bör resultaten på området redovisas till regeringen. biföll utskottets förslag (rskr. 2018/19:73). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 (bet. 2018/19:JuU13 s. 23 f.) behandlade utskottet flera motionsyrkanden med samma lydelse som de som behandlas i detta betänkande. Utskottet avstyrkte ett yrkande om att ändra lagen så att det framgår att verkställighet av fängelsestraff ska påbörjas . Utskottet framhöll att möjligheten till omedelbar verkställighet i vissa fall regleras i strafftidslagen. Vidare anges det uttryckligen att en dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff om han eller hon begär det och straffet är verkställbart. Vidare togs frågan om att ange i lagen att verkställigheten av ett fängelsestraff ska påbörjas upp i samband med att lagen infördes. Utskottet gjorde i denna fråga ingen annan bedömning än den regeringen gjorde då. Utskottet var således inte berett att ställa sig bakom det begärda tillkännagivandet. I fråga om ett motionsyrkande om att Kriminalvården skulle ges i uppdrag att arbeta för att påtagligt förkorta tiderna mellan dom och verkställighet konstaterade utskottet att frågan om tiden mellan dom och verkställighet var uppmärksammad. Utskottet såg därför inget skäl att ställa sig bakom yrkandet. Utskottet var inte heller berett att ställa sig bakom ett tillkännagivande om ökade möjligheter till omedelbar verkställighet för personer som är häktade. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). I fråga om de yrkanden om förkortad tid mellan dom och verkställighet och om ökade möjligheter till omedelbar verkställighet som framställs i motionerna 2019/20:2832 (M) yrkandena 22–24 och 2019/20:3062 (M) yrkandena 3–5 vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att det inte behövs några tillkännagivanden från sida. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandena. Vid bedömningen av en ansökan om uppskov med verkställigheten av ett fängelsestraff ska en avvägning bl.a. göras mot intresset av samhällsskydd. Enligt utskottets uppfattning är den gällande lagstiftningen väl avvägd och utskottet ser därför inget skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motion 2019/20:3062 (M) yrkande 6. Att personer som dömts till fängelse avtjänar sitt fängelsestraff är mycket viktigt för allmänhetens tilltro till rättssystemet. Som framgår ovan finns det regler om förpassning till anstalt med hjälp av polisen. Det är även möjligt att ta in en dömd i häkte i avvaktan på anstaltsplacering. Den nämnda lagstiftningen syftar till att personer som dömts till fängelse ska avtjäna sitt fängelsestraff och är enligt utskottets uppfattning tillräcklig. Vidare pågår det arbete med förändringar av systemet med villkorlig frigivning, vilket redogörs för nedan i avsnittet om villkorlig frigivning. Mot bakgrund av det anförda är utskottet inte berett att ställa sig bakom de tillkännagivanden om åtgärder mot personer som inte inställer sig till verkställighet av fängelsestraff som begärs i motionerna 2019/20:2729 (KD) yrkande 13 och 2019/20:3062 (M) yrkande 7. Slutligen ser utskottet inte heller något skäl för det tillkännagivande om fotboja i avvaktan på placering i anstalt som efterfrågas i motion 2019/20:572 (KD) och avstyrker även detta motionsyrkande. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om likvärdig kriminalvård för män och kvinnor, skulduppbyggnad i fängelset och översyn av riktlinjerna för elektronisk övervakning av permission och transport av intagna. Jämför reservation 14 (L), 15 (M, KD, L) och 16 (M). I partimotion 2019/20:2057 av m.fl. (L) yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om likvärdig kriminalvård för män och kvinnor. Motionärerna anför att JO i flera avgöranden har kritiserat att Kriminalvården inte lyckas erbjuda en likvärdig kriminalvård för män och kvinnor. I stället missgynnas kvinnliga intagna i flera avseenden av den befintliga regleringen samt begränsningar i anstalternas fysiska miljö och verkställighetsinnehåll. Enligt motionärerna är det viktigt att regeringen noggrant följer de initiativ som Kriminalvården har tagit för att komma till rätta med bristerna. I kommittémotion 2019/20:2729 av m.fl. (KD) yrkande 7 begär motionärerna ett tillkännagivande om skulduppbyggnad i fängelset. Motionärerna vill att skuldsanering ska beaktas i den verkställighetsplan som upprättas i början av verkställigheten. Åtgärder för att minska den intagnes skuldbörda, som även syftar till att etablera kontakt med och andra relevanta aktörer, bör vidtas. I kommittémotion 2019/20:3062 av m.fl. (M) yrkande 9 menar motionärerna att möjligheten att förena permission eller transport av intagna med elektronisk övervakning genom fotboja används alltför sällan. Därför vill motionärerna att det ska göras en översyn av riktlinjerna så att elektronisk övervakning används i fler fall än . Verkställigheten av ett fängelsestraff ska enligt 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen utformas så att den intagnes anpassning till samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. En permission ska enligt 10 kap. 5 § förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl ska den intagne stå under bevakning. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Villkoren kan t.ex. avse vistelseort, anmälningsskyldighet, krav på nykterhet och förbud mot att kontakta ett brottsoffer. Ett villkor som har meddelats i samband med permission eller särskild permission får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Under verkställigheten i anstalt kan elektronisk kontroll användas som en säkerhetshöjande åtgärd. En intagen får underkastas viss övervakning och kontroll för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas, se 4 § fängelseförordningen (2010:2010) och 1 kap. 23 § Kriminalvårdens föreskrifter KVFS 2011:1 (FARK Fängelse). Kvinnors situation i fängelse Kriminalvården har skilda fängelser för kvinnor och män. Kvinnor som är dömda till fängelse avtjänar sitt straff på anstalterna Hinseberg, Färingsö, , Ljustadalen, eller . Av Kriminalvårdens webbplats framgår att den personal som arbetar på dessa anstalter är utbildad för att kunna möta särskilda behov hos dömda kvinnor. Vidare framgår att antalet kvinnor intagna i fängelse varierar mellan 200 och 300 . Det är av det totala antalet intagna i svenska fängelser. I Kriminalvårdens regleringsbrev anges att myndigheten ska redovisa resultatet av de åtgärder i fråga om jämställdhetsintegrering som vidtagits för att myndighetens verksamhet ska bidra till att uppnå målen för jämställdhetspolitiken. När det gäller arbetet med jämställdhetsintegrering anförde Kriminalvården bl.a. följande i årsredovisningen (s. 8): Åtgärder av arbetet med jämställdhetsintegrering har bland annat varit flera olika utbildningsinsatser för medarbetare med syftet att öka kunskaperna om jämställdhet och normkritik. Ett annat exempel är att utredningen om att utveckla platser och verksamhetsinnehåll för kvinnor i anstalt har slutförts. Ett resultat av arbetet med handlingsplanen är att medvetenheten om de utmaningar som finns med att bedriva en jämställd kriminalvård har ökat, särskilt eftersom verksamheten till stor del är utformad med mannen som norm. Arbetet har medverkat till att kartlägga och belysa oskäliga skillnader. Det har även bidragit till att identifiera åtgärder till den kommande handlingsplanen. Det kan ge effekter för jämställdheten i verksamheten på lång sikt. I årsredovisningen anför Kriminalvården bl.a. följande i fråga om jämställdhetsintegrering (s. 7 f.): Åtgärder som vidtagits för att Kriminalvården ska bidra till att uppnå målen för jämställdhetspolitiken är bland annat att Relationsvåldsprogrammet testades med nyutbildade programledare. Medarbetare utbildades även i instrumentet som används för bedömningar när det gäller hedersrelaterat våld och i behandlingsprogrammet mot relationsvåld. Kriminalvårdens studie om skillnader mellan kvinnor och män när det gäller misskötsamhet i anstalt publicerades . Den visade skillnader när det gäller hur stor andel av män respektive kvinnor som rapporteras för misskötsamhet och även när det gäller sättet kvinnor och män missköter sig på. Resultatet är ett stöd i arbetet med att minska skillnaderna i hantering av misskötsamhet som beror på kön. Det framgår även av årsredovisningen (s. 52) att det antogs en strategi för en jämställd kriminalvård. Strategin är långsiktig och är kompletterad med en plan . Tillsammans med strategin ska planen skapa bättre förutsättningar för att långsiktigt kunna bidra till de jämställdhetspolitiska målen.