bet · H701FiU51 · 2020-03-30 00:00:00 — Korttids-arbete innebär att arbetstagare tillfälligt går ned i arbetstid och lön för att möta en tillfällig svårighet. Kostnaden för detta bärs till viss del av staten, vilket innebär att korttidsarbete utgör ett offentligt stöd. Utskottet vill understryka att en förutsättning för stöd är att arbetsgivaren har allvarliga ekonomiska svårigheter, dvs. i frånvaro av stöd skulle behöva genomföra omfattande uppsägningar. Arbetsgivaren förutsätts agera i enlighet med lagens syfte. Utskottet anser att det under sådana förhållanden inte kan anses försvarligt att arbetsgivare som mottar stöd från det allmänna vid korttidsarbete samtidigt genomför aktieutdelningar och andra liknande utbetalningar. I kommittémotion 2019/20:3520 av m.fl. (KD) yrkar motionärerna på att regeringen bör utvärdera permitteringsgraden i lagen (2013:948) om stöd till korttidsarbete (yrkande 2). Utskottet kan konstatera att det system för korttidspermittering som regeringen föreslår i propositionen baseras på de procentsatser som redan finns i befintlig lagstiftning, dvs. 20, 30 respektive 60 procents permitteringsgrad. innebär förslaget att statens andel av kostnaden för korttidsarbete höjs från en tredjedel till tre fjärdedelar av den totala kostnaden. Utskottet menar att arbetsgivarna genom detta förslag kommer att ges betydligt bättre förutsättningar att klara de ekonomiska svårigheterna i samband med krisen. Därmed ser utskottet inga uppenbara skäl till att regeringen skyndsamt ska utvärdera systemet med avsikten att ytterligare höja permitteringsgraden. Kravet på att arbetsgivaren ska ha använt andra tillgängliga åtgärder för att minska kostnaden för arbetskraft för att komma i fråga för stöd m.fl. (KD) anser vidare i kommittémotion 2019/20:3520 yrkande 3 att det bör göras ett tillfälligt undantag från kravet på att arbetsgivaren ska ha använt andra tillgängliga åtgärder för att minska kostnaden för arbetskraften för att komma i fråga för stöd enligt regeringens förslag i lagen om korttidsarbete (5a § 4). Utskottet uppfattar att utgångspunkten i den aktuella bestämmelsen är att arbetsgivaren ska använda sig av alla tillgängliga åtgärder för att minska kostnaden för arbetskraft. Vilka åtgärder som kan anses tillgängliga får bedömas utifrån förhållandena hos den arbetsgivare som har ansökt om stöd. Det avgörande för bedömningen är således personens roll och funktion i arbetsgivarens verksamhet. Även konsulter, inhyrd personal eller tillfälligt anställd personal kan vara verksamhetskritiska och det finns inget generellt krav på att säga upp konsulter och inhyrd personal. Enligt propositionen får bedömningen göras i varje enskilt fall utifrån förhållandena hos den aktuella arbetsgivaren. Utskottet anser att det är en rimlig hållning. Räntekostnaden för tillfälliga anstånd I kommittémotionerna 2019/20:3519 av m.fl. (M) och 2019/20:3520 av m.fl. (KD) yrkas på att regeringen skyndsamt ska återkomma till med förslag om att räntekostnaden ska tas bort eller sänkas genom en ändring i lagen (2009:99) om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. Utskottet kan konstatera att den modell som används är densamma som togs fram i samband med finanskrisen och där avsikten har varit att återspegla riskerna för staten och hålla nere kostnaden för skattebetalarna. Mot bakgrund av det nuvarande exceptionella läget kan utskottet delvis hålla med motionärerna om att den beslutade räntemodellen är problematisk. Den sammantagna räntan är . Det är en hög lånekostnad, i synnerhet för många små och medelstora företag som är i kris. Utskottet har inlett en dialog med regeringen om räntekostnaden och regeringen har också angett att den kan komma att agera för att justera räntans storlek om den nuvarande krisen får ett mer utdraget förlopp. Utskottet menar dock att detta är brådskande. Därför bör ställa sig bakom det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör återkomma till med förslag om att sänka den sammantagna ränta som ska betalas vid anstånd med inbetalning av skatt. Budgeteffekter av förslagen i den extra ändringsbudgeten Den sammantagna effekten av förslagen i propositionen är att statens lånebehov ökar med . av detta ökade lånebehov hänförs dock till det förslag om anstånd med inbetalning av skatter och avgifter som utskottet har beslutat om genom betänkande 2019/20:FiU53 i syftet att få dessa likviditetsförstärkningar på plats så snabbt som möjligt. Utskottet avstyrker av det skälet den föreslagna inkomstberäkningen i propositionen. Den beräknade försvagningen av inkomsterna med är således inte längre aktuell i denna extra ändringsbudget. De återstående förslagen i propositionen innebär att de anvisade medlen ökar med 2020 (se tabell 1 i bilaga 2). Ökningen hänförs i huvudsak till ersättningar för höga sjuklönekostnader, stöd vid korttidsarbete, sjukpenning samt bidrag till folkhälsa och sjukvård. Utgiftsökningarna ökar statens lånebehov och försämrar statens finansiella sparande med motsvarande belopp. När det gäller förslaget om stöd vid korttidsarbete beräknar regeringen i propositionen kostnaden för stödet till 2020. betonar regeringen att givet det snabbt föränderliga ekonomiska läget är detta en siffra med omfattande osäkerhet. Enligt den senaste uppskattningen från som utskottet tagit del av beräknas kostnaderna för korttidsarbete snarare uppgå till ca eller mer . I förhållande till propositionen föreslår utskottet även vissa förändringar i lagen om korttidsarbete. Det handlar för det första om ett tillägg i övergångsbestämmelsen i lagen om korttidsarbete när det gäller arbetsgivare vars verksamhet i huvudsak är finansierad av allmänna medel. Detta tillägg bedöms dock inte leda till ökade kostnader eftersom lagändringen syftar till att lagen ska få den effekt som från början var avsedd. Dock måste sägas att det finns en mycket stor osäkerhet i beräkningarna. För det andra föreslår utskottet att undantaget för familjemedlemmar i lagen om korttidsarbete slopas. Enligt uppgifter från saknas det underlag om antalet familjemedlemmar som kan tänkas beröras av denna vidgning av förslaget. Det medför att osäkerheten i de redan osäkra beräkningarna blir än större. Också övriga uppskattade utgifter inom i synnerhet utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg och utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning är naturligtvis osäkra till följd av det snabbt föränderliga ekonomiska läget. Sammanfattningsvis är således beräkningarna av statens kostnader för de åtgärder som föreslås i denna extra ändringsbudget mycket osäkra. Vi kan exempelvis redan konstatera att kostnaderna för korttidsarbete sannolikt kommer att vara högre än beräkningarna i propositionen. befinner vi oss i ett exceptionellt läge och det är helt nödvändigt att vidta de åtgärder som krävs för att dämpa effekterna på samhällsekonomin. Utskottet vill också betona att de åtgärder som måste vidtas trots allt sker från ett gott statsfinansiellt läge, tack vare det finanspolitiska ramverk vi värnat . Mot den här bakgrunden tillstyrker utskottet delvis propositionen, till-styrker delvis två motionsyrkanden och avstyrker övriga motionsyrkanden. Extra ändringsbudget – Åtgärder med anledning av coronaviruset (SD) (SD) anför: sprids coronaviruset, som orsakar covid-19, över världen. Hundratusentals har konstaterats vara smittade och trenden pekar brant uppåt. Fler än 15 000 har avlidit. De rent medicinska följderna är alltså omfattande, och myndigheterna i och i andra länder arbetar nu för att fördröja smittspridningen, så att sjukvården inte överbelastas. I allt väsentligt sluter upp bakom detta arbete, som det kan konstateras att samhället nu tvingas till svåra avvägningar. Det står helt klart att de ekonomiska effekterna håller på att bli direkt dramatiska. Prognoserna är osäkra och kan snabbt förlora sin aktualitet och relevans, men estimerar (den 20/3) att ekonomi är på väg mot en tillbakagång på . Att effekterna för världsekonomin blir långtgående står alltså bortom allt tvivel, och den svenska ekonomin påverkas både direkt av nationella åtgärder och indirekt av världsekonomins utveckling. Detta riskerar att mycket snabbt rasera stora delar av svenskt näringsliv och – i förlängningen – svensk välfärd. Många företag har begränsade marginaler och har, förklarligt nog, inte kalkylerat med en ekonomisk jordbävning av denna magnitud. Hela branscher och deras underleverantörer ligger i farozonen. Regeringen har lagt fram en extra ändringsbudget (regeringens proposition 2019/20:132 – Åtgärder med anledning av coronaviruset). Denna omfattar bl.a. anstånd med inbetalning av skatt, ett nytt system för stöd vid korttidsarbete och förändrade regler för smittbärarpenning och tillfällig föräldrapenning. Det finns ingen anledning för oss som opposition att lyfta dessa förslag till debatt, och för tydlighets skull understryks att står bakom regeringens åtgärder. Med detta sagt vänder vi åter uppmärksamheten till företagens situation. De åtgärder som regeringen föreslår är inte tillräckliga för att undvika en våg av konkurser inom ett flertal branscher, främst bland små och medelstora företag. Effekterna skulle bli ytterst smärtsamma för många enskilda entreprenörer, varav många permanent skulle upphöra med att vara verksamma som företagare. Här måste man observera att staten drar en enorm nytta av dessa företagare när omständigheterna är normala, och är det upp till staten att sträcka ut en hjälpande hand. Detta berör även arbetstagarna, direkt och indirekt. Avsikten är inte att bjuda upp till en splittrande debatt om regeringens politik, men det är alltså uppfattning att de åtgärder som har riktats mot företagen inte är i närheten av att räcka till. Det som kan beskrivas som större åtgärder från regeringens sida är anstånd med att betala skatt och företagslån mot en väl tilltagen ränta. För många företag är dessa åtgärder verkningslösa. Att under rådande omständigheter dra på sig stora skatteskulder och räntekostnader kan vara mycket riskabelt, i synnerhet som ingen just nu kan svara på hur länge dessa extrema omständigheter kommer att vara. Och att vända sig till en bank för att ansöka om lån kan minst sagt vara besvärligt om man för ögonblicket har lägre intäkter än utgifter. Till skillnad från många andra länder har stabila statsfinanser att falla tillbaka på. Detta är ett resultat av en budgetsanering som ägde rum , överskottsmål och det man generellt kan kalla budgetdisciplin hos både socialdemokratiska och borgerliga regeringar. Som oppositionsparti har stått bakom överskottsmålet och är anhängare av det finanspolitiska ramverket. Men staten finns inte till för sin egen skull utan måste agera resolut när medborgarnas intressen står på spel. förespråkar därför att den exekutiva makten mycket skyndsamt initierar ett större hjälppaket riktat mot näringslivet. Vi anser att det finns ett utrymme för staten att låna pengar på av BNP, alltså ca , utan att de långsiktiga följderna skulle bli särskilt dramatiska, för att inte säga negligerbara. Effekterna av att inte undsätta näringslivet är just nu mycket mer skrämmande. Några förslag på besparingar läggs inte fram just , men självklart måste statens utgifter ses över för att komma tillbaka till budgetbalans så fort corona-krisen har passerat. Följande batteri av åtgärder ser vi som verkningsfulla för den situation som råder just nu: • Arbetsgivaravgifter och egenavgifter slopas . • Staten tar fullt ekonomiskt ansvar för permitteringar direkt kopplade till corona-krisen. • Räntan för dessa lån sätts till noll. • A-kassan utvidgas till att gälla fler och taket höjs till per dag. Ett par av dessa förslag är av sådan art och karaktär att det är svårt att uppskatta någon offentligfinansiell effekt, eftersom vi inte vet hur mycket de enskilda förslagen kan komma att nyttjas. Att helt slopa arbetsgivaravgifter och egenavgifter medför dock en statlig kostnad på strax , dvs. en synnerligen betydande lättnad för företagen. Detta är en väldigt bred åtgärd som i kombination med mer nischade stöd kan fungera väl. Företag är, trots sin ständiga konkurrens, i slutändan inte bara beroende av sina konsumenter utan även av andra företag. Det handlar om att ge företagen ett andrum så att de ges möjligheten att rida ut denna storm. Ska man leta efter något positivt i denna allvarliga situation är det att corona-pandemin i sig inte får några större direkta återverkningar på samhällets strukturer. Infrastruktur och fabriker kommer att stå intakta och människor kommer att kunna börja arbeta igen, vilket innebär att möjligheterna till en återhämtning är relativt goda så snart ekonomin kommer igång. Den springande punkten kan just vara att inte behöva hantera en våg av konkurser, som riskerar att bli fallet om staten inte agerar snabbt och beslutsamt. Att enskilda företag klarar sig utan hjälp och så att säga skulle ”tjäna” på krispaketet är inte en anledning att stanna upp eller tveka. Alla enskilda länder har sina respektive förutsättningar att ta hänsyn till, men detta är vad både kan och bör göra för att hålla sitt näringsliv flytande . Extra ändringsbudget – Åtgärder med anledning av coronaviruset (V) (V) anför: anser att regeringens snabba åtgärder för att minska smittspridning och rädda arbeten och livskraftiga företag är bra. Decennier av skattesänkningar och privatiseringar har dock gjort den svenska vården, krisberedskapen och samhället i stort skörare. Redan innan corona-krisen stod kommuner och regioner inför stora ekonomiska utmaningar. Välfärden har varit underfinansierad, och många kommuner och regioner har genomfört stora besparingar. Därtill finns de kända demografiska förändringarna med en ökad andel äldre och fler elever i . Därefter har corona-viruset spridits över världen och det står helt klart att det kommer att få mycket stora effekter på den ekonomiska aktiviteten i kommunsektorn och samhället i stort. Coronakrisen slår hårt mot svensk arbetsmarknad. Från till en annan försvinner folks inkomst och trygghet när företag varslar till följd av krisen. Bara har nära 20 000 anställda varslats från sina anställningar och har tusentals timanställda och visstidsanställda fått besked om att de inte får jobba kvar. Väldigt många av dem som förlorar sin försörjning har otrygga, tillfälliga anställningar, är inte med i a-kassan eller kan inte få a-kassa för att reglerna är så krävande. Om inget görs kommer de att få mycket svårt att klara sin försörjning. En stor andel av dem bor i hyresrätt. Risken är därför stor att många hyresgäster inte kommer att ha råd att betala sin hyra. I förlängningen kan det leda till att tusentals arbetslösa hyresgäster vräks och blir hemlösa. Det krävs gemensamma lösningar för att klara krisen. Mot bakgrund av detta bör regeringen skyndsamt återkomma med bl.a. ett omfattande tillskott till kommunsektorn, en regelförenkling så att det blir lättare för fler att kvalificera sig för a-kassa, en höjning av a-kassan samt andra åtgärder för att minska risken att människor förlorar sin försörjning och sina hem. Vad det gäller den aktuella propositionen och förslaget om att utvidga systemet med stöd för korttidsarbete vill särskilt understryka att det är en brist att det även fortsättningsvis, under vissa förutsättningar, kommer att vara möjligt för företag som saknar centralt kollektivavtal att söka och få stödet. Extra ändringsbudget – Åtgärder med anledning av coronaviruset (KD) (KD) anför: Jag beklagar att utskottet inte ställer sig bakom vårt förslag att tillfälligt undanta 5a § 4 vid tillämpningen av lagen (2013:948) om stöd till korttidsarbete. Det kommer sannolikt att leda till fler uppsägningar och fler arbetslösa än vad som annars hade varit fallet. Utskottet har – klokt nog i detta exceptionella läge – valt att ändra i regeringens förslag på flera andra punkter så att undantag görs ; även familjemedlemmar till ägare ska omfattas, liksom företag som huvudsakligen finansieras med allmänna medel. Det gäller dock inte för den ovan nämnda bestämmelsen, vilket jag beklagar. Av regeringens proposition framgår att ett av kraven för att beviljas stöd till korttidspermittering är följande: ”Arbetsgivaren ska också ha uttömt tillgängliga åtgärder för att minska kostnaderna för arbetskraft. Sådana åtgärder kan handla om att genomföra förändringar i skiftläggningen samt uppsägning av personal som inte är tillsvidareanställd och som inte bedöms vara verksamhetskritisk, t.ex. konsulter, inhyrd personal eller tillfälligt anställd personal.” Uttömt är ett relativt starkt ord i sammanhanget, och tillfälligt anställd personal nämns explicit. Det innebär att många med vikariat, visstidsanställningar eller provanställningar kan komma att behöva sägas upp för att företaget ska få del av korttidspermitteringsstödet. Detsamma gäller för konsulter. Sedan följer visserligen ett resonemang om att frågan om ”tillgänglighet” vad gäller åtgärder liksom vilken personal som kan anses vara ”verksamhetskritisk” får göras i varje enskilt fall. Någon närmare vägledning ges inte, mer än att ”avgörande för bedömningen således är personens roll och funktion i arbetsgivarens verksamhet”. Det blir alltså upp till myndigheten att bedöma, utifrån inlagor från företagen. Vem är verksamhetskritisk i den värsta ekonomiska kris som världen upplevt i modern tid? Den bedömningen torde inte vara alldeles enkel att göra ens i ett normalläge. I stället uppstår betydande osäkerhet både till förfång för företagen och till priset av ökad rättsosäkerhet, liksom en uppenbar risk för fördröjning av beslut. Detta riskerar i sin tur leda till att utbetalningar och besked försenas. knapphändiga information på denna punkt indikerar, liksom samtal med ledande företrädare för myndigheten, att det inte är alldeles enkelt för myndigheten att tillämpa denna paragraf i rådande läge. Frågan är viktig. Vi ser redan nu en mycket tydlig utveckling där företag i stor skala för att vara säkra på att få ta del av korttidspermittering för tillsvidareanställda, säger upp alla med andra anställningsvillkor. Utskottet har i fråga om andra förändringar i förhållande till propositionen resonerat på följande vis: ”Det är också viktigt att upplevda otydligheter i regelverket inte i onödan hindrar att stöd lämnas eller orsakar att handlägg-ningstider av ansökningar om godkännande blir längre än nödvändigt.” Det menar jag bör gälla också i detta fall. För mig framstår denna del av regeringens proposition som tydligt i strid med flera av de uttalade syftena med förslagen i propositionen i övrigt, nämligen att förhindra uppsägningar och arbetslöshet och bibehålla produktivitet i företagen under en oförutsedd och tillfällig kris. Grundvillkoret här – att säga upp alla som inte är tillsvidareanställda för att kunna korttidspermittera övrig personal – framstår som svårbegripligt i allmänhet och i denna djupa nedgång i synnerhet, när åtgärderna i övrigt syftar till att så många som möjligt ska kunna behålla anställningar för att enklare kunna återgå fullt i arbete när krisen är över. Hur bred ventilen är att verksamhetskritisk personal kan få behållas är svårt att veta. Vi vet av tidigare utvärderingar av korttidsarbete att det är just de som har tillfälliga anställningar som drabbas hårdast i en kris, som de mer sällan omfattas av korttidsarbete, vilket konstaterar försvagar deras ställning gentemot ”insiders” på arbetsmarknaden ytterligare. Flera länder som hade korttidspermitteringssystem eller motsvarande när finanskrisen inleddes och som inte hade inkluderat exempelvis tillfälligt anställda, valde att inkludera fler när krisen djupnade. Det gjordes mot bakgrund av att det hade blivit långt svårare för dem att hitta andra mer högproduktiva jobb under rådande kris, som den sociala kostnaden för arbetslöshet riskerade att bli hög. gör nu tvärtom. Det förhåller sig nämligen så att det ursprungliga systemet för korttidsarbete som trädde i kraft saknar den begränsning till tillsvidareanställda som ingår i regeringens proposition. Tvärtom framhölls i såväl utredningen (Ds. 2012:59) som propositionen (prop. 2013/14:1) att alla anställningsformer bör omfattas. Av utredningen framgår att ”lagen ska inte uppställa någon begränsning vad gäller anställningsformer” och där argumenterades för att deltagande i stödberättigat korttidsarbete skulle vara möjligt också för arbetstagare med tidsbegränsade anställningar, såsom allmänna visstidsanställningar, säsongsanställningar, vikariat och provanställningar. Argumentet var tydligt: ”Ett uteslutande av visstidsanställda från ett system för korttidsarbete skulle dock riskera att göra situationen för denna grupp på arbetsmarknaden mer osäker. De bör därför omfattas.” Förslaget bibehölls i propositionens förslag om korttidsarbete efter sedvanlig remissbehandling: ”Stöd bör därför kunna lämnas för arbetstagare med anställningsavtal som gäller tills vidare och för arbetstagare med olika slag av avtal om tidsbegränsade anställningar.” Vem som ska vara berättigad till permitteringsstöd bör, oavsett anställningsform, stämmas av mot vilka som var anställda och deras anställningsgrad . Det senare är samma krav som finns i nuvarande lagförslag. Under beredningen i finansutskottet har det hävdats att beredningsunderlag inte finns för en sådan ändring som jag förordar och att den skulle få svåröverblickbara konsekvenser. Jag har stor respekt för beredningsprocesser men menar dels att vi är i ett extraordinärt läge (vilket utskottet i flera fall tagit som intäkt för att göra förändringar i regeringens förslag, vilket framgått ovan), dels att det faktum att den ursprungliga lagstiftningen saknade denna bestämmelse och i stället förordade att tillfälliga anställningar skulle omfattas, ger vid handen att det skulle vara möjligt att göra det jag föreslår. Det är i den nuvarande situationen bättre att företagen kan upprätthålla en personalstyrka men minska arbetstiden via permittering än att man tvingas – eller uppfattar sig tvungen att – säga upp personal för att kunna använda sig av korttidsarbete för den resterande delen av personalstyrkan. Jag anser fortfarande att regeringen därför bör återkomma med förslag till en lagändring så att inte behöver tillämpa detta krav för de ansökningar som kommer in och som rör situationen under coronakrisen. Därutöver menar jag också att regeringen skyndsamt bör utvärdera de nuvarande nivåerna i kortidspermitteringarna och överväga upp till 90 procents permitteringsgrad. bedömer att det är långt bättre om företag så långt det är möjligt behåller anställda av flera skäl: Anställda som får inkomst av sin arbetsgivare slipper vända sig till a-kassa eller annan försörjning som ändå är offentligt finansierad. Arbetslöshet har stora sociala och hälsomässiga konsekvenser och det finns en stor risk för att den som blir av med sitt arbete i en kris blir kvar i arbetslöshet också när ekonomin återgår till ett normalläge, s.k. persistens. Om anställda är kvar hos sin arbetsgivare kan en samhällsekonomisk återhämtning när den väl sker gå fortare genom att produktiviteten bibehålls i företagen. anser också att regeringen bör överväga att höja lönetaket för kortidspermittering från månadslöner på till så att fler yrkesgrupper omfattas. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2019/20:132 Extra ändringsbudget – Åtgärder med anledning av coronaviruset: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken (avsnitt 2.1 och 6). 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön (avsnitt 2.2 och 6). 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön (avsnitt 2.3 och 6). 4.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i föräldraledighetslagen (1995:584) (avsnitt 2.4 och 6). 5.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i studiestödslagen (1999:1395) (avsnitt 2.5 och 7). 6.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2009:99) om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall (avsnitt 2.6 och 4).