bet · H701KU14 · 2020-04-06 00:00:00 — och tv övervakar genom granskning i efterhand om program som har sänts står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de programrelaterade villkor som kan gälla för tjänsterna (16 kap. 2 § radio- och tv-lagen). granskar program efter anmälan eller på eget initiativ. Nämnden får endast pröva frågor som avser intrång i en enskilds privatliv om den enskilde skriftligen medger det. Nämnden får besluta att den som sänder radio eller tv på lämpligt sätt ska offentliggöra nämndens beslut när nämnden har funnit att någon har brutit mot villkor om att sända genmälen eller mot bestämmelsen om beriktigande. Beslutet, som får innefatta ett föreläggande vid vite, får dock inte innebära att offentliggörandet måste ske i den sändandes program. har det i funnits en självsanerande verk-samhet inrättad av pressbranschen. Den nuvarande ordningen kom till . Syftet med denna är att upprätthålla god publicistisk sed och ge den enskilde ett skydd mot publicitetsskador utöver det som lagen erbjuder. Verksamheten är fristående från staten och bekostas av branschens organisationer. har fastställt och gett ut etiska publicitetsregler, s.k. spelregler för press, tv och radio. Bakom reglerna står , , , , SVT och UR. För programbolagen gäller dock att reglerna ska gälla i den utsträckning som de kan tillämpas med hänsyn till radio- och tv-lagen och programbolagens villkor från staten. De pressetiska reglernas syfte beskrivs i ingressen till reglerna: Press, TV och radio ska ha största frihet inom ramen för tryckfrihets-förordningen och yttrandefrihetsgrundlagen för att kunna tjäna som nyhetsförmedlare och som granskare av samhällslivet och för att kunna publicera det som är av vikt och betydelse för medborgarna. Det gäller dock att skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet. Etiken tar sig inte i första hand uttryck i en formell regeltillämpning utan i en ansvarig hållning inför den publicistiska uppgiften. De etiska reglerna för press, radio och tv är ett stöd för den hållningen. Av publicitetsreglernas första punkt framgår att massmediernas roll i samhället samt allmänhetens förtroende för dessa medier kräver en korrekt och allsidig nyhetsförmedling. Enligt publicitetsreglernas femte punkt ska en felaktig sakuppgift rättas när det är påkallat. Den som gör anspråk på att bemöta ett påstående ska, om det är befogat, ges tillfälle till genmäle. Rättelser och genmälen ska i lämplig form publiceras utan dröjsmål och på ett sådant sätt att de kan uppmärksammas av dem som har fått del av de ursprungliga uppgifterna. Ett utvidgat självreglerande medieetiskt system Som tidigare nämnts, infördes ett nytt, utvidgat självreglerande medieetiskt system. Allmänhetens () och () bytte namn till Allmänhetens () och (). ingår också radio och tv – SR, SVT, UR och TV4 – i det nya medieetiska systemet. Det betyder att allt som sänts i dessa kanaler och publicerats på deras webbsidor eller i andra kanaler under deras varumärke också kan anmälas till , förutsatt att det rör privatlivet där anmälaren är personligen utpekad. Det är därför som bytt namn till . Det nya systemet med MO och MEN ska värna den personliga integriteten och omfatta publiceringar på alla plattformar. Grundförutsättningen för att MO och MEN ska kunna pröva en publicering är att den faller under TF eller YGL eller sker i ett socialt medium där ett grundlagsskyddat massmedium bedriver verksamhet under sitt varumärke och för yttranden som utgivaren godkänt. Därutöver krävs att publiceringen skett i ett massmedium som drivs av ett företag som är anslutet till någon av huvudmännen i Medieetikens förvaltningsorgan, drivs av ett företag eller en enskild som är direktansluten till det medieetiska systemet eller uppfyller kraven i TF för en periodisk skrift. Den som känner sig personligen kränkt eller på annat sätt orättvist behandlad i en publicering enligt ovan kan alltså vända sig till MO som kan försöka bidra till en rättelse eller ett genmäle. I åtskilliga fall görs en utredning som kan leda till att MO överlämnar anmälan till MEN med förslag till . Om MO avskriver ett ärende kan anmälaren själv överklaga beslutet till MEN. Nämnden behandlar således ärenden som gäller tillämpningen av god publicistisk sed och beslutar om det anmälda mediet ska klandras. Nämndens beslut går inte att överklaga. Om nämnden anser att det finns grund för är mediet skyldigt att publicera ett uttalande om fällningen och betala en expeditionsavgift. Som har nämnts, gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för genomförande av direktivet om ändring av AV-direktivet (dir. 2018:55). Utredningen antog namnet AV-utredning (Ku 2018:03). Mot bakgrund av den hemställan till regeringen som Utgivarna, och har gjort om en justering av uppdrag skulle utredningen även analysera förutsättningarna för att innehåll i radio- och tv-sändningar från SR, SVT och UR när det gäller enskildas privatliv och rätten till genmäle granskas genom självreglering. Vid denna analys skulle utredningen beakta de överväganden som görs av Parlamentariska public service-kommittén i slutbetänkandet En oberoende public service för alla – nya möjligheter och ökat ansvar (SOU 2018:50). Utredningen skulle vidare i den utsträckning det bedömdes lämpligt föreslå de författningsändringar som behövs för att frågor om integritetsintrång och genmäle i etermedier ska kunna prövas inom ramen för ett självregleringssystem. överlämnade utredningen till regeringen betänkandet En moderniserad radio- och tv-lag – genomförande av ändringar i AV-direktivet (SOU 2019:39). I kapitel 5 tar utredningen upp frågan om förutsättningarna för bl.a. självreglering genom ett nytt medieetiskt system. Utredningen redogör inledningsvis för det gemensamma medieetiska system som Utgivarna m.fl., har beslutat att inrätta. Utredningen konstaterar att i det förslag till ett nytt medieetiskt system som Utgivarna m.fl., lämnat ingår inte genmäle för etermedier. Utredningen går därför inte närmare in på förutsättningarna för att även frågor om genmäle skulle kunna prövas av ett privaträttsligt subjekt. hänvisar till att i sitt slutbetänkande kortfattat beskriver förslaget om ett utvidgat självregleringssystem som lämnats av Utgivarna m.fl., utan att kommittén tar ställning till det (SOU 2018:50 s. 68 f.). Frågan om självreglering berördes också vid kommitténs överväganden om ändamålsenlig reglering . Om grundlagsändringar genomförs som medger ett teknikneutralt uppdrag för public service där bolagens programverksamhet genom tråd omfattas av samma innehållsvillkor som sändningarna i marknätet, menade kommittén att det får övervägas om självregleringen är tillräcklig eller om ett villkor om respekt för den enskildes privatliv bör införas i det nya kompletterande beslutet för verksamhet i tråd. Ett annat alternativ är att den typen av villkor i marknätet upphör och också tas om hand i ett självregleringssystem (SOU 2018:50 s. 83). beskriver därefter radio- och tv-lagens bestämmelse om att en tillståndshavare i sin sändningsverksamhet ska respektera den enskildes privatliv. Vidare tar utredningen upp frågan om risk för dubbelprövning. Med dubbelprövning avses att samma innehåll prövas av ett privaträttsligt organ å ena sidan och å andra sidan. Utredningen inhämtade upplysningar från Myndigheten för press, radio och tv som lämnade bl.a. följande uppgifter. En anmälan om upplevt intrång i privatlivet rymmer i regel även närliggande frågor. Det handlar inte sällan om att anmälaren anser sig ha fått en alltför begränsad möjlighet att korrigera, försvara sig mot eller ge sin syn på de förhållanden som skildras i ett program eller att anmälaren anser att uppgifterna som lämnas är direkt felaktiga eller missvisande. Bedömningar i dessa delar, i prövningar knutna till kraven på opartiskhet och saklighet, kan dessutom ha betydelse för nämndens bedömning av om ett intrång i anmälarens integritet uppkommit. Utredningen konstaterar att frågor om respekt för den enskildes privatliv har ett nära samband med de grundläggande bestämmelser som rör kraven på saklighet och opartiskhet. Av de ärenden som prövar är det inte ovanligt att en fråga prövas utifrån flera grunder. Utredningen presenterar tre olika alternativ som kan vara tänkbara för att nå det system som Utgivarna m.fl. förespråkar för en framtida granskning av om enskilda blivit utsatta för en publicitetsskada, oberoende av publiceringsplattform. Utredningen anser att risken för dubbelprövning bör undvikas, men konstaterar att samtliga alternativ innebär en viss risk för sådan dubbelprövning. I det tredje alternativet finns en risk för att samma innehåll prövas på samma grund, dvs. respekten för privatlivet. De två andra alternativen innebär att samma innehåll kan prövas av respektive MO och , men inte på samma grund. Risken för att bedömningen av frågor om respekt för privatlivet kan komma att skilja sig åt mellan de två organen är därför enligt utredningen störst i det tredje alternativet. , som nämns ovan, överlappar de olika prövningsgrunderna saklighet, opartiskhet och respekt för privatlivet i någon mån varandra. Erfarenheten från verksamhet visar att den enskilde i sin anmälan inte alltid gör en distinktion i fråga vad anmälan grundar sig på. Det blir i stället en fråga för att göra en bedömning utifrån relevanta bestämmelser. Utredningen drar av detta slutsatsen att det tredje alternativet inte bör väljas. Utredningen gör bedömningen att förutsättningarna för ett sådant system som Utgivarna m.fl. förespråkar initialt kan skapas genom att tillståndsgivaren inte använder möjligheten att ställa ett tillståndsvillkor om att i sändningsverksamheten respektera den enskildes privatliv. Utredningen uttalar bl.a. följande (SOU 2019:39 s. 210 f.): Även om självreglering genom PO och har skett har lagstiftaren på radio- och tv-området gjort ett val att granskning av innehåll ska ske i en lagstadgad ordning. Steget att gå från en detaljerad reglering till självreglering genom ett privaträttsligt organ är då stort, särskilt med tanke på att även public service ska omfattas av systemet. Genom att i ett första steg välja att inte ställa det aktuella villkoret i kommande sändningstillstånd, även om detta är möjligt, ger tillståndsgivaren ett förtroende till det nya medieetiska systemet som sedan kan utökas när verksamheten har visat sig fungera som förväntat. finns en möjlighet att återta ansvaret för granskningen om så inte blir fallet. Utredningen anser därför att det andra alternativet, där möjligheten att ställa villkor kvarstår, skulle vara mest ändamålsenligt, om en öppning ska skapas för att MO och MEN prövar frågor om oförsvarlig publicitetsskada genom intrång i den personliga integriteten även för radio och tv. En lösning där självregleringen har en säkerhetsmekanism kan även anses säkerställa en effektiv och rättssäker uppföljning av att public service i sin verksamhet respekterar den enskildes privatliv. Utredningens förslag har remitterats och betänkandet bereds i . Enligt propositionsförteckningen för /20 avser regeringen att avlämna en proposition . Under /03 avstyrkte utskottet motioner om rätten till genmäle med hänvisning till att enligt TF ska en ansvarig utgivare för en periodisk skrift under straffansvar bestämma över skriftens innehåll så att inget i den införs mot utgivarens vilja (bet. 2002/03:KU17). Motsvarande bestämmelser finns i YGL. Utskottet framhöll att det därmed inte fanns utrymme att införa en laglig genmälesrätt. Utskottet hänvisade till de pressetiska reglerna och att den som känner sig kränkt har en möjlighet att vända sig till Allmänhetens och till samt att och tv genom granskning i efterhand övervakar om sända program står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna. Med hänsyn till detta var utskottet inte berett att införa en laglig genmälesrätt och avstyrkte motionen. Under /14 behandlade utskottet en motion om laglig genmälesrätt i förenklad ordning (bet. 2013/14:KU23). Utskottet vidhöll sin tidigare bedömning och fann inte skäl att ta upp motionen till närmare behandling. Även under /12 behandlade utskottet en motion om laglig genmälesrätt (bet. 2011/12:KU13). Utskottet var inte berett att införa en laglig genmälesrätt med hänvisning till vad det tidigare anfört. Under /16 behandlade utskottet motioner om pressetik och genmälesrätt (bet. 2015/16:KU18). Utskottet anförde att med hänsyn till vikten av vidast möjliga yttrandefrihet bör det i första hand vara en ange-lägenhet för massmedierna själva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en i etiskt hänseende godtagbar nivå. Utskottet var inte berett att föreslå något tillkännagivande om etikkrav för pressen och avstyrkte därför motionen. Med hänvisning till vad utskottet tidigare hade anfört var utskottet inte heller berett att föreslå något tillkännagivande om rättelser i samband med felaktigheter i medierna. Under /18 behandlade utskottet motioner om pressetik och genmälesrätt (bet. 2017/18:KU31). Utskottet anförde att det med hänsyn till vikten av vidast möjliga yttrandefrihet i första hand bör vara en angelägenhet för massmedierna själva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en i etiskt hänseende godtagbar nivå. Utskottet var inte berett att föreslå något tillkännagivande om etikkrav för pressen och avstyrkte därför motionerna. Med hänvisning till vad utskottet tidigare hade anfört var utskottet inte heller berett att föreslå något tillkännagivande om rättelser i samband med felaktigheter i medierna. Motionen om detta avstyrktes därför. Utskottet behandlade motionsyrkanden om pressetik och genmälesrätt även (bet. 2018/19:KU29). Utskottet vidhöll att det i första hand borde vara en angelägenhet för massmedierna själva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en i etiskt hänseende godtagbar nivå. Utskottet konstaterade att företrädare för mediebranschen hade föreslagit ett nytt medieetiskt system för prövning av frågor om privatlivsintrång och rätt till genmäle samt att det nya systemet var tänkt att omfatta samtliga plattformar för publicering och kommersiella aktörer likväl som public service. Utskottet noterade vidare att AV-utredning hade fått i uppdrag att bl.a. analysera förutsättningarna för att innehåll i radio- och tv-sändningar från public service-företagen när det gäller enskildas privatliv och rätten till genmäle granskas genom självreglering med beaktande av de överväganden som görs av Parlamentariska public service-kommittén i slutbetänkandet (En oberoende public service för alla – nya möjligheter och ökat ansvar, SOU 2018:50). Utskottet anförde också att även skulle föreslå de författningsändringar som behövs för att frågor om privatlivsintrång och genmäle i etermedierna ska kunna prövas inom ramen för ett självregleringssystem. Mot denna bakgrund fann utskottet inte skäl att föreslå något tillkännagivande med anledning av motionsyrkandena om ett nytt medieetiskt system. Utskottet var liksom inte heller berett att föreslå något tillkännagivande om rättelser i samband med felaktigheter i pressen. Utskottet fann inte heller skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av övriga motionsyrkanden. Samtliga motionsyrkanden avstyrktes. I betänkandet fanns två reservationer (M och SD). Som utskottet har framhållit är det i första hand en fråga för medierna själva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en i etiskt hänseende godtagbar nivå. Utskottet konstaterar att ett nytt utvidgat självreglerande medieetiskt system har införts fr.o.m. och att public service-bolagen ingår i detta system. Mot denna bakgrund avstyrks motionsyrkanden om att public service-bolagen ska ingå i ett system för medeetisk granskning. Utskottet är inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkanden om rättelser i samband med felaktigheter i pressen, och anser inte heller att det finns skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av övriga motionsyrkanden. Ansvarig utgivare för vissa internetplattformar Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att tillsätta en utredning för att utreda hur man skapar en form av ansvarig utgivare för internetplattformar. I motionerna 2019/20:533 och 2019/20:827 båda av (KD) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning för att utreda hur man skapar en form av ansvarig utgivare för internetplattformar som exempelvis Google och Facebook. Motionären anför att det för enskilda användare blir allt svårare att källkritiskt granska informationsflödet på nätet, att de stora operatörerna samlar in information om sina användare och att enskilda användare som exempelvis har blivit utsatta för förtal, hot eller falska rykten på nätet har svårt att framföra sina klagomål. Motionären menar att om internetplattformar som exempelvis Google och Facebook var skyldiga att ha någon form av ansvarig utgivare så skulle de tvingas att ta ansvar för de uppgifter som sprids via deras kanaler. Vidare skulle användarna veta vart de ska vända sig med sina klagomål. Ett centralt inslag i skyddet för tryck- och yttrandefriheten är den särskilda ansvarsordningen som innebär att bara en person kan hållas ansvarig för innehållet i ett grundlagsskyddat massmedium (ensamansvar). Den ansvarige pekas ut i förväg enligt en särskild ansvarskedja. Vem som ansvarar för brott pekas ut i 8 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) respektive 6 kap. yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Tanken är att denna ordning ska främja yttrandefriheten men underlätta ingripanden mot tryck- och yttrandefrihetsbrott. YGL reglerar skyddet för yttrandefrihet i ljudradio, tv och vissa liknande överföringar och offentliga uppspelningar ur en databas m.m. YGL är tillämplig på sändningar av program som är riktade till allmänheten och som är avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Som sändningar av program anses också tillhandahållande till allmänheten på särskild begäran av direktsända eller inspelade program, om starttidpunkten och innehållet inte kan påverkas av mottagaren (1 kap. 3 §). Med program avses innehållet i bl.a. ljudradio och tv som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor (1 kap. 2 § YGL). Reglerna om sändningar tillämpas också på tillhandahållanden ur vissa databaser enligt den s.k. databasregeln (1 kap. 4 § YGL). Den ger under vissa förutsättningar grundlagsskydd för yttranden som tillhandahålls till allmänheten ur databaser. För vissa massmedieföretag gäller grundlagsskyddet automatiskt, utan att någon särskild åtgärd behöver vidtas. Exempelvis omfattas redaktioner för tv- och ljudradioprogram, vilket innebär att public service-företagens egna webbplatser har automatiskt grundlagsskydd. Av databasregeln följer således att YGL gäller när information tillhandahålls av en redaktion för en periodisk skrift eller ett program, ett företag för yrkesmässig framställning av sådana skrifter som avses i tryckfrihetsförordningen eller av tekniska upptagningar, en nyhetsbyrå, eller någon annan, om det finns utgivningsbevis för verksamheten enligt 1 kap. 5 § YGL under förutsättning att tillhandahållandet sker genom överföring på särskild begäran, överföring enligt överenskommelse i förväg, framställning av tekniska upptagningar, skrifter eller bilder, eller Med ”överföring på särskild begäran” avses i YGL det vanliga sättet att tillhandahålla och ta del av innehåll på internet, dvs. genom att användaren söker upp en webbplats. De aktörer som inte har automatiskt grundlagsskydd kan under vissa förutsättningar få s.k. frivilligt grundlagsskydd för innehåll på webbplatser genom att ansöka om utgivningsbevis hos Myndigheten för press, radio och tv. För att ett utgivningsbevis ska utfärdas ställs vissa formella krav. Till att börja med måste verksamheten bedrivas enligt de förutsättningar som gäller generellt för att databasregeln ska tillämpas. Databasen ska således vända sig till allmänheten, dess innehåll ska kunna ändras endast av den som driver verksamheten och den ska i övrigt fungera på något av de sätt som anges i databasregeln. Vidare ska överföringarna utgå från , databasen ska ha en behörig utgivare som åtagit sig uppdraget och verksamheten ha ett namn som är sådant att det inte lätt kan förväxlas med namn på en annan verksamhet som omfattas av databasregeln (1 kap. 5 § YGL). Däremot ställs det inte upp några krav på att den aktuella verksamheten ska ha ett visst innehåll eller syfte för att utgivningsbevis ska meddelas. Grundlagsskyddet är alltså innehållsneutralt i detta avseende och förutsätter endast att vissa formella kriterier är uppfyllda. Ansvaret för innehållet i en databas som omfattas av YGL ligger som huvudregel på utgivaren för databasen (6 kap. 1 § YGL). Fråga om ett utvidgat automatiskt grundlagsskydd enligt databasregeln Regeringen beslutade att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté för att utreda vissa frågor på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. (Ju 2014:17, dir. 2014:97) fick i uppdrag att, med utgångspunkt i det dåvarande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet, se över grundlagsregleringen i ett antal avseenden. En uppgift var att göra en språklig och strukturell översyn av TF och YGL i syfte att göra dem så tydliga och lättillämpade som möjligt. Uppdraget innebar också att göra en omfattande översyn av grundlagsskyddet enligt den s.k. databasregeln i den dåvarande 1 kap. 9 § YGL. I den delen av uppdraget ingick frågor om grundlagsskyddets omfattning, preskription och ansvar samt skyddet av den personliga integriteten. Kommittén överlämnade sitt betänkande Ändrade mediegrundlagar (SOU 2016:58) till regeringen . Kommittén bedömde bl.a. att det fanns ett behov av att göra en genomgripande översyn av databasregeln, särskilt mot bakgrund av den tekniska utvecklingen. Kommittén konstaterade att översynen ska ske inom ramen för de grundläggande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna och anförde bl.a. följande (SOU 2016:58 s. 265). Grundlagsskyddet för databasverksamhet förutsätter att de principer som grundlagarna vilar på kan tillämpas. Förhållandet till det särskilda ansvarssystemet med ensamansvar och meddelarfrihet har av tidigare utredningar lyfts fram som en frågeställning som behöver beaktas särskilt i detta sammanhang. Och det har påtalats att det finns risk för att t.ex. regler om utgivare eller om krav på dokumentationsskyldighet inte skulle fungera tillfredsställande för många nätbaserade medier (prop. 2001/02:74 s. 37 f.). Vidare har det framhållits att det finns ett samband mellan meddelarfriheten och sekretesslagstiftningen. Om grundlagsskyddet för internetpubliceringar görs mycket vidsträckt kan detta rubba den nuvarande balansen mellan meddelarfrihets- och sekretessintresset på ett sätt som inte har varit aktuellt tidigare (se i bl.a. debattbetänkandet Ny yttrandefrihetsgrundlag? – presenterar tre modeller, SOU 2010:68 s. 124 f. och 136 f.) I tidigare lagstiftningsärenden har mot denna bakgrund slutsatsen dragits att ett generellt grundlagsskydd för databasöverföringar inte är lämpligt eller ens möjligt om de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grundprinciperna ska kunna upprätthållas. Vi delar denna slutsats. Databasregeln ska alltså även i fortsättningen utgå från en viss avgränsning så att inte alla yttranden och aktörer på internet faller under det särskilda grundlagsskyddet för tryck- och yttrandefriheten. En redogörelse för kommitténs analys av villkoren för automatiskt grundlagsskydd enligt databasregeln finns i avsnitt 9 i betänkandet. I avsnitt 9.2 presenteras kommitténs överväganden i frågan om det automatiska grundlagsskyddet bör utvidgas och anförs bl.a. följande (SOU 2016:58 s. 277). Utvecklingen på medieområdet talar i och för sig för en utvidgning av det automatiska grundlagsskyddet till publiceringsverksamhet som bara förekommer på webbplatser på internet.