bet · H701JuU30 · 2020-02-20 00:00:00 — 2012/13:60). Enligt 10 kap. 20 § offentlighets- och sekretesslagen (OSL) hindrar sekretess inom för uppgift om en enskilds personliga förhållanden inte att en uppgift som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas till när någon som kan antas vara under påträffas av personal inom under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling, eller om den unge påträffas när han eller hon begår brott. När det gäller misstankar om begångna brott i övrigt föreskrivs i 10 kap. 23 § OSL att en uppgift som bl.a. är sekretessbelagd hos endast får lämnas till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet om misstanken angår brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). infördes en möjlighet att vidta tvångsvisa drogtester av barn som misstänks för att olovligen ha brukat narkotika (prop. 2009/10:105, bet. 2009/10:JuU25, rskr. 2009/10:316). Enligt 36 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) får kroppsbesiktning ske genom att man tar prov från kroppen och undersökning av sådant prov företas på den som är skäligen misstänkt för att olovligen ha brukat narkotika, om det kan antas vara nödvändigt för att avgöra behovet av insatser för den unge. Regeringen gav Brå i uppdrag att utvärdera om denna ändring och övriga ändringar som gjordes i LUL hade fått önskad effekt. Brå redovisade uppdraget i rapporten begångna av barn – en utvärdering av ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare under (rapport 2014:20). Enligt rapporten har polisens nya möjlighet att genomföra drogtest på barn inte utnyttjats särskilt ofta. Drogtester förekom endast totalt sett i av ärendena. Uppräknat till innebar det att knappt 200 barn drogtestades av polisen 2012. Både polisen och upplevde emellertid att drogtester gjorts i nödvändig omfattning. Vidare ansåg polisen att den nya möjligheten i praktiken inte använts i särskilt stor omfattning. Det framkom också att vissa poliser avstod från att genomföra drogtester på barn för att de var osäkra på vad lagen innebär och rädda för att göra fel. Den främsta orsaken till att polisen inte genomförde fler drogtester var dock att behovet inte var större, enligt de poliser som intervjuats. Öppna insatser utan samtycke har fått i uppdrag av regeringen att lämna förslag på hur möjligheterna att ge öppna insatser utan samtycke kan öka (S2019/04727/FST). Huvudregeln är att öppna insatser ska ges med samtycke både från barnet eller den unge och från hans eller hennes vårdnadshavare. Under vissa förutsättningar kan dock öppna insatser redan ges utan samtycke. möjligheter att besluta om öppna insatser utan vårdnadshavarnas samtycke regleras i socialtjänstlagen (2001:453). Även i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) finns det bestämmelser som ger socialnämnden befogenhet att besluta om förebyggande (öppna) insatser utan samtycke (s.k. mellantvång). I uppdraget ingår bl.a. att ska se över om fler typer av insatser behövs och om mellantvånget i LVU även ska kunna användas vid brister i barnens hemmiljö. ska ta fram konkreta lagförslag, men även andra förslag som inte är författningsförslag. Uppdraget ska redovisas och är en del i regeringens särskilda åtgärdsprogram mot gängkriminalitet, det s.k. 34-punktsprogrammet. Kommunernas ansvar för det brottsförebyggande arbetet beslutade regeringen att en särskild utredare ska utreda och lämna förslag om hur kommunerna kan få ett lagstadgat ansvar för brottsförebyggande arbete (dir. 2019:94). I direktiven anförs (s. 1): Brottsligheten behöver motverkas med effektiva brottsbekämpande metoder och ändamålsenlig lagstiftning. Samhället måste också bedriva ett brett och utvecklat förebyggande arbete mot brott och återfall i brottslighet och för att förhindra att unga involveras i kriminalitet. Kommunerna har en viktig roll i detta arbete och flera centrala brottsförebyggande verktyg finns inom den kommunala verksamheten. • beskriva och analysera verksamheter inom kommunerna som kan bidra till det brottsförebyggande arbetet • föreslå hur ett lagstadgat kommunalt ansvar för det brottsförebyggande arbetet bör utformas och vilka verksamheter som bör omfattas av ett sådant ansvar • lämna förslag som bidrar till att kommunerna på ett effektivt sätt kan fullgöra sitt ansvar för det brottsförebyggande arbetet. Uppdraget ska redovisas . Även detta uppdrag är en del i regeringens 34-punktsprogram. Uppdrag att ta fram ett nationellt avhopparprogram gav regeringen ett uppdrag till , , och att ta fram ett myndighetsgemensamt nationellt avhopparprogram (Ju2019/02027/, Ju2010/02161/, Ju2016/03810/, Ju2018/03621/, Ju2018/03622/). Programmet ska bidra till att stödet till personer som vill eller kan motiveras till att lämna kriminella eller extremistiska miljöer eller grupperingar blir mer kunskapsbaserat, effektivt och samordnat. Det ska också utgöra ett ramverk såväl för långsiktig samordning på strategisk nivå, kunskapsutveckling och erfarenhetsutbyte som för konkreta stödjande insatser till kommuner och organisationer i det civila samhället som kommer i direkt kontakt med personer som vill hoppa av. I uppdraget ingår även att bedöma om uppdraget ska omfatta grupper som agerar mot bakgrund av hedersrelaterade motiv. Kriminalvården ska ansvara för samordning av uppdraget, och uppdraget ska redovisas till regeringen med en delredovisning . Regeringen uppger vidare att man också avser att fördubbla det bidrag som fördelar till avhopparverksamheter, från till (Regeringens webbplats ). beslutade regeringen att en särskild utredare ska se över regelverket för utredningar av barn som misstänks för brott (dir. 2019:103). Utredaren ska bl.a. utvärdera bestämmelserna om drogtester av barn som misstänks för brott och bedöma om de är ändamålsenligt utformade samt lämna förslag på de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga för att säkerställa att drogtester kan genomföras i tillräcklig omfattning. Uppdraget är en del i regeringens 34-punktsprogram. Av 34-punktsprogrammet framgår det vidare att bedömer att en bemanning med fältassistenter och i socialt utsatta områden kan vara en både synlig och effektiv åtgärd mot gängproblem och rekrytering av unga till kriminalitet. Resurser till kommunerna för detta och för arbetet med sociala insatsgrupper ska enligt regeringen säkerställas. Därutöver anför regeringen att och ska få i uppdrag att samordna insatser för barn och unga i riskzonen. Straffen för dem som rekryterar unga till kriminalitet ska också skärpas. Brottsförebyggande åtgärder för unga Utskottet har behandlat motionsyrkanden om vikten av tidiga och samordnade insatser för att motverka framtida brottslighet bland unga som befinner sig i riskzonen för att hamna i kriminalitet (se bet. 2017/18:JuU18 s. 8 f.). I förra årets betänkande om unga lagöverträdare behandlade utskottet liknande motionsyrkanden om tidiga insatser och förslag på brottsförebyggande åtgärder för unga som de som är aktuella (bet. 2018/19:JuU15). Utskottet fann då inte anledning att göra någon annan bedömning än året innan. Utskottet anförde (s. 15): Som redovisats arbetar man med brottsförebyggande åtgärder på flera håll i samhället, bl.a. genom det nationella brottsförebyggande programmet som riktar sig till myndigheter, landsting, kommuner, näringslivet och det civila samhällets organisationer. Det i sin tur skapar bättre förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt arbete med att förebygga brott bland unga. Utskottet utgår från att regeringen följer frågan och vidtar de åtgärder som behövs. När det gäller Kriminalvården fick man, som framgått ovan, genom , en plattform för fortsatt utvecklingsarbete för unga inom . Utskottet avstyrkte därefter motionsyrkandena i denna del. När det gäller sociala insatsgrupper tillkännagav för regeringen att sådana grupper på olika sätt borde användas i ökad omfattning (bet. 2016/17:JuU21, rskr. 2016/17:224). Bland annat framhöll utskottet att sociala insatsgrupper borde användas i högre utsträckning för att bryta upp kriminella och destruktiva grupper och grupperingar. När utskottet behandlade liknande motionsyrkanden om sociala insatsgrupper vidhölls denna uppfattning liksom vad som tidigare anförts om att arbetet med sociala insatsgrupper i många fall hade varit framgångsrikt (bet. 2017/18:JuU18 s. 17). Utskottet fann dock mot den bakgrunden, och med hänsyn till det tillkännagivande om en ökad användning av sociala insatsgrupper som gjort 2017, inte någon anledning för att ta några ytterligare initiativ i frågan. Motionsyrkandena avstyrktes därför. I förra årets betänkande om unga lagöverträdare vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning och avstyrkte ett motionsyrkande om sociala insatsgrupper (bet. 2018/19:JuU15). följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:170). Regeringen uppger i skrivelse 2018/19:75 att tillkännagivandet inte är slutbehandlat (s. 42 f.). Utskottet ställde sig bakom ett motionsyrkande om en utvärdering av sekretesslagstiftningen för att säkerställa att nödvändig information om unga kan delas mellan och polisen inom ramen för myndigheternas arbete med att förhindra ungdomsbrottslighet (bet. 2017/18:JuU18). Enligt utskottet är ett välfungerande samarbete mellan och polisen grundläggande för att kunna förhindra brott bland unga. Det fanns dock indikationer på att bestämmelser om sekretess fortfarande förhindrar att nödvändig information delas mellan och polisen. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att regeringen borde se lagändring och vilken effekt den haft samt undersöka om polisen och kommunerna har tillräcklig kunskap för att tillämpa sekretessreglerna på ett riktigt sätt. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:175). I förra årets betänkande om unga lagöverträdare (2018/19:JuU15) avstyrkte utskottet ett motionsyrkande i frågan bl.a. med hänvisning till att det saknades anledning för att göra ännu ett tillkännagivande. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:170). Tillkännagivandet om en utvärdering av den sekretessbrytande bestämmelsen som infördes bereds i (skr. 2018/19:75 s. 60). När det gäller drogtester av barn tillkännagav för regeringen att möjligheten att drogtesta barn bör utvärderas i syfte att säkerställa att sådana tester kan genomföras i tillräcklig omfattning (bet. 2017/18:JuU18, rskr. 2017/18:175). Utskottet fann då att det fanns anledning att titta närmare på bestämmelsen i 36 b § LUL om drogtester på barn och dess tillämpning. Enligt utskottet borde fler barn drogtestas vid misstanke om brott för att samhället ska kunna fånga upp dem i ett tidigt skede i missbruket. Av den utvärdering som Brå genomfört framgick dock att möjligheterna inte utnyttjats särskilt ofta och att vissa poliser dessutom avstår för att de är osäkra på vad lagen innebär. Enligt utskottets mening fanns det därför anledning att utvärdera bestämmelsen för att säkerställa att sådana tester kan genomföras i tillräcklig omfattning. Även i förra årets betänkande om unga lagöverträdare behandlade utskottet ett motionsyrkande om drogtester av barn . Utskottet ansåg då, med hänvisning till det tidigare tillkännagivandet, att det inte fanns anledning för att ta några ytterligare initiativ i frågan. Motionen avstyrktes (bet. 2018/19:JuU15). följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:170). Tillkännagivandet om drogtester av barn är inte redovisat som slutbehandlat utan bereds alltjämt inom (skr. 2018/19:75 s. 60). Utskottet vidhåller vad som tidigare anförts om vikten av tidiga och samordnade insatser för att motverka framtida brottslighet bland unga som befinner sig i riskzonen för att hamna i kriminalitet. Som ovan redovisats arbetar man med brottsförebyggande åtgärder på flera håll i samhället, bl.a. genom det nationella brottsförebyggande programmet som riktar sig till olika delar av samhället och som skapar bättre förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt arbete med att förebygga brott bland unga. Regeringen har också gett en särskild utredare i uppdrag att utreda och lämna förslag om hur kommunerna kan få ett lagstadgat ansvar för det brottsförebyggande arbetet (dir. 2019:94). Vidare har , som en del av i regeringens särskilda åtgärder mot gängkriminalitet, fått i uppdrag att ta fram förslag på ökade möjligheter till öppna insatser utan samtycke, s.k. mellantvång. Det pågår också ett arbete med att ta fram ett nationellt avhopparprogram, där Kriminalvården ansvarar för samordning av uppdraget Utskottet noterar slutligen att Kriminalvården genom fått en plattform för att fortsätta med utvecklingsarbete för unga inom . Mot denna bakgrund finner utskottet inte anledning att göra någon annan bedömning än tidigare i dessa frågor. Motionerna 2019/20:1113 (MP) yrkande 3, 2019/20:1999 (M) yrkandena 1 och 2 samt 2019/20:3062 (M) yrkande 10 avstyrks. När det gäller sociala insatsgrupper tillkännagav för regeringen (bet. 2016/17:JuU21) att sådana på olika sätt borde användas i ökad omfattning. Utskottet har ingen annan uppfattning . Eftersom det tidigare tillkännagivandet inte är redovisat som slutbehandlat saknas det enligt utskottet anledning för att på nytt göra ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Utskottet avstyrker därför motionerna 2019/20:2147 (V) yrkande 5, 2019/20:2793 (L) yrkande 10 och 2019/20:3065 (M) yrkande 6. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om en utvärdering av den sekretessbrytande bestämmelse som infördes och som innebär att en uppgift som rör en enskild som inte fyllt i vissa fall ska kunna lämnas från till polisen utan hinder av sekretess. har också tillkännagett för regeringen att man bör se lagändring och vilken effekt den haft (bet. 2017/18:JuU18). Ärendet bereds inom . Det saknas därför enligt utskottet anledning för att göra ännu ett tillkännagivande i denna fråga. Motionerna 2019/20:2478 (M) yrkande 1, 2019/20:2728 (KD) yrkande 30, 2019/20:2928 (M) yrkande 17 och 2019/20:3065 (M) yrkande 7 avstyrks därmed. Avslutningsvis vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning om att det är viktigt med tidiga insatser för att motverka framtida brottslighet bland barn som befinner sig i riskzonen för att hamna i kriminalitet. Möjligheten att drogtesta barn är en sådan insats. Som framgår ovan har redan tillkännagett för regeringen att titta närmare på möjligheten att drogtesta barn och hur bestämmelsen tillämpas (bet. 2017/18:JuU18). Regeringen har också tillsatt en utredning som bl.a. ska utvärdera bestämmelsen om drogtester av barn (dir. 2019:94). Det finns därför enligt utskottet inte någon anledning för att ta några ytterligare initiativ i frågan. Utskottet avstyrker motion 2019/20:543 (SD) yrkande 4. Handläggningen av brott som begås av unga Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om målsägandebiträde vid brott som begåtts av barn och tillkännager detta för . ställer sig även bakom det som utskottet anför om att inrätta särskilda ungdomsdomstolar och tillkännager detta för . avslår övriga motionsyrkanden om handläggningen av brott som begås av unga, t.ex. när det gäller utredning av brott som begåtts av barn och rätten till en offentlig försvarare. Jämför reservation 7 (SD), 8 (C), 9 (L), 10 (C), 11 (M, SD), 12 (S, MP), 13 (L) och 14 (S, C, V, MP). Utredning av brott som begåtts av barn m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2019/20:543 yrkande 5 att fler brott som begås av barn ska utredas. Ett liknande yrkande återfinns i kommittémotion 2019/20:2793 av m.fl. (L) yrkande 11 där motionärerna bl.a. anför att brott som begås av minderåriga som huvudregel ska utredas i syfte att visa på allvaret i att mycket unga personer begår brott. I kommittémotion 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 23 anför motionärerna att de vill att regeringen skyndsamt följer upp frågan om bevistalan så att åklagaren kan väcka bevistalan efter eget beslut. Detta bör vara regel vid fall av dödligt våld och vid grova sexualbrott. ClasGöran och (båda S) begär i motion 2019/20:1433 att en utredning ska tillsättas, lex , som ska undersöka hur en misstänkt gärningsperson ska få sin sak prövad på ett rättssäkert sätt i de fall då inget straff kan utdömas på grund av den misstänktes låga ålder. (M) anför i motion 2019/20:2246 yrkande 1 att reglerna för tvångsmedel när det gäller brottsmisstänkta barn bör ses över i syfte att åklagare ska kunna använda sig av fler tvångsmedel, såsom avspärrning av det brottsmisstänkte barnets bostad. m.fl. (C) anför i kommittémotion 2019/20:3248 yrkande 14 att de ungdomar som begår brott måste mötas av en snabb och tydlig reaktion från samhället. Övervakning och andra tvångsmedel I partimotion 2019/20:2828 av m.fl. (M) yrkande 47 begärs att det i syfte att snabbt bryta ett kriminellt beteende hos unga ska vara möjligt att förordna om utegångsförbud och inom ramen för en pågående brottmålsprocess. Detta ska kunna kombineras med övervakning med fotboja förundersökningen pågår. Målsägandebiträde vid brott som begåtts av barn och rätten till offentlig försvarare I kommittémotion 2019/20:142 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs att regeringen ska återkomma med förslag till om att brottsoffer ska få tillgång till målsägandebiträde även i de fall gärningspersonen är . Liknande yrkanden framställs i kommittémotion 2019/20:2793 av m.fl. (L) yrkande 17 och i motionerna 2019/20:2246 av (M) yrkande 2 och 2019/20:2823 av (L). m.fl. (L) begär vidare i kommittémotion 2019/20:2793 yrkande 16 att alla barn oavsett ålder som misstänks för ett allvarligt brott ska ha rätt till ett juridiskt biträde eller en offentlig försvarare redan från det första förhöret. m.fl. (M) begär i kommittémotion 2019/20:2928 yrkande 16 att särskilda ungdomsdomstolar ska inrättas för att döma i LVU-mål och mål där barn och ungdomar är åtalade för brott. Ett liknande yrkande framställs i kommittémotion 2019/20:3065 av m.fl. (M) yrkande 5. Utredning av brott som begåtts av barn och handläggning av ungdomsmål Lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, förkortad LUL, finns det regler för hur polis, åklagare och domstol ska handlägga mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . Av 4 § LUL framgår det att en förundersökning som gäller den som inte har fyllt och brott som kan ge fängelse ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det är möjligt och senast för delgivning av brottsmisstanke. Denna tidsfrist får endast överskridas om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott eller med hänsyn till utredningens art eller andra särskilda omständigheter. Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott ska vårdnadshavaren eller någon annan som ansvarar för den unges vård och fostran underrättas och kallas till förhör som hålls med den unge (5 § LUL). En företrädare för ska enligt 7 § LUL, om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen, närvara vid förhör med den som inte har fyllt och som är misstänkt för ett brott som kan ge fängelse. I 29 § LUL anges det att mål mot den som inte har fyllt alltid ska behandlas skyndsamt. Av 31 § första stycket LUL framgår det att när någon kan misstänkas för att ha begått ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller ett straffbelagt försök, en straffbelagd förberedelse eller en straffbelagd stämpling till ett sådant brott, ska en utredning om brottet inledas, om inte särskilda skäl talar emot det. På begäran av socialnämnden får en utredning om brott även inledas i andra fall när det gäller någon som inte har fyllt , om socialnämnden bedömer att utredningen kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser för den unge (31 § andra stycket LUL). En sådan utredning får också inledas om det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, om det behövs för att efterforska gods som man har kommit åt genom brottet eller som kan bli föremål för förverkande eller om det av andra skäl är av särskild betydelse med hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse (31 § tredje stycket LUL). När det slutligen gäller handläggningen av mål föreskrivs det i 25 § första stycket LUL att om det inte möter något hinder ska mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål. Detsamma ska gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana mål. I mål som rör brott på vilka endast böter kan följa får, enligt andra stycket, andra domare och nämndemän anlitas. Av 36 § LUL framgår dat att om någon är misstänkt för att ha begått ett brott får, om det finns särskilda skäl, beslag, husrannsakan och kroppsvisitation företas mot den unge, samt fotografi och fingeravtryck tas av honom eller henne enligt bestämmelserna i 23 kap. 9 a §, 27 och 28 kap. . Övervakning och andra tvångsmedel Av 23 § LUL framgår det att den som inte fyllt får häktas endast om det finns synnerliga skäl. Bestämmelser om häktning finns i 24 kap. (RB). På åklagarens begäran får den person häktas som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Dessutom krävs det att det med hänsyn till brottets art, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att den misstänkte avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Om det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet ska personen häktas, om det inte är uppenbart att det saknas skäl till häktning. Den misstänkte får endast häktas om skälen för detta uppväger det intrång eller men i övrigt som häktning innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Denna regel kallas för proportionalitetsprincipen och ger uttryck för att minsta möjliga tvång ska användas för att nå det avsedda syftet med frihetsberövandet. Regeln innebär att häktning endast får användas om syftet med åtgärden inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Sådana mindre ingripande alternativ till häktning är reseförbud, anmälningsskyldighet och övervakning. Häktning får, under vissa förhållanden, endast ske om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (24 kap. 4 § RB). Ett sådant förhållande är om det med hänsyn till den misstänktes ålder kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte. Om den misstänkte är ska socialnämnden underrättas och ta ställning till om det finns förutsättningar för ett omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Vid övervakning saknar åklagaren möjlighet att begränsa den misstänktes kontakter med omvärlden genom restriktioner. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till hur man kan minska användningen av häktning och restriktioner (dir. 2015:80). I uppdraget ingick bl.a. att överväga och, om det bedömdes lämpligt, föreslå nya former av straffprocessuella tvångsmedel som alternativ till häktning samt att särskilt fokusera på åtgärder för att begränsa användningen av häktning och restriktioner för barn och andra unga lagöverträdare. Utredningen, som antog namnet Häktes- och restriktionsutredningen, lämnade betänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52).