bet · H701FiU22 · 2020-03-12 00:00:00 — Utskottet uppfattar att ramverksskrivelsens modell för en återkommande ordnad översyn av överskottsmålet är i överensstämmelse med det som motionärerna ser som en rimlig ordning. Därmed ser utskottet heller ingen anledning att rikta ett tillkännagivande till regeringen och motionen avstyrks därför. Utskottet föreslår att lägger skrivelsen till handlingarna. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att regeringen bör återkomma med en handlingsplan för att åtgärda problem inom Asiatiska infrastrukturinvesteringsbanken (AIIB). Jämför reservation 1 (SD). I kommittémotion 2019/20:746 av m.fl. (SD) anförs att regeringen bör återkomma med en handlingsplan för att åtgärda problemen inom AIIB. Grundproblemet med AIIB ligger enligt motionärerna i bankens organisation. Dess president utses av kinesiska staten som först och främst ser till övergripande utrikespolitiska prioriteringar. Medlemsländerna, som representeras i styrelsen, beslutar endast om en övergripande strategi. Styrelsens övervakande roll begränsas bl.a. av bristande rätt till information. Motionärerna menar att AIIB är en institution som präglas av kinesisk förvaltningskultur med dess bristande respekt för mänskliga rättigheter, miljö och öppenhet, och många av bankens medlemsländer står själva i beroende till . Regeringen bör därför utforma en handlingsplan för att åtgärda bristerna, och om detta visar sig omöjligt bör medlemskap avslutas, anser motionärerna. Ett liknande motionsyrkande behandlades i utrikesutskottets betänkande 2019/20:UU4, punkt 3. Frågeställningar som angränsar till det som framförs i motionen har tagits upp i skriftlig fråga 2019/20:39 respektive 2019/20:41 och besvarats av finansminister . En redogörelse för verksamheten i AIIB finns i den skrivelse (skr. 2018/19:35 Redovisning av verksamheten i IMF, Världsbanksgruppen samt regionala utvecklings- och investeringsbanker s. 32–34) som finansutskottet behandlade under förra i betänkande 2018/19:FiU22. Med anledning av motionen om AIIB konstaterar utskottet att bankens syfte bl.a. är att främja hållbar ekonomisk utveckling, skapa välstånd och förbättra infrastrukturanslutningar i . Banken har 74 medlemsländer och röstandel begränsar sig till . och fler än 20 andra europeiska länder är med och påverkar besluten i styrelsen – inklusive i frågor som rör upprätthållande av höga standarder inom transparens och miljömässigt och socialt hållbara investeringar. De europeiska länderna och övriga medlemsländer utanför har därmed ett betydande inflytande i banken. Det svenska medlemskapet i AIIB ger som utskottet uppfattar det en möjlighet att påverka att banken lever upp till höga standarder i fråga om transparens och miljömässigt och socialt hållbara investeringar. AIIB har bl.a. antagit ett socialt och miljömässigt ramverk, en policy för offentlig information och en klagomålsmekanism som ska säkerställa höga standarder i bankens verksamhet. Enligt en rapport av är AIIB:s sociala och miljömässiga ramverk i linje med och andra internationella finansiella institutioners ramverk. Mot den bakgrunden avstyrks motionen. Amorteringskravet och andra frågor om makrotillsyn och hushållens skuldsättning Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen samlat bör utvärdera effekterna av makrotillsynsåtgärder och även återkomma med förslag till åtgärder för att underlätta för förstagångsköpare på bostadsmarknaden. bifaller därmed delvis ett antal motionsyrkanden som lyfter dessa frågor och avslår övriga motionsyrkanden. Jämför särskilt yttrande 3 (V). Enligt partimotion 2019/20:2831 av m.fl. (M) yrkande 11 krävs en höjning av bolånetaket från till för att underlätta för framför allt yngre människor att kunna köpa sin första bostad. (M) föreslår i motion 2019/20:1570 att regeringen utreder möjligheten att kräva att banker och andra kreditinstitut ska lämna engagemangsrapporter för borgensåtaganden och andra ansvarsförbindelser för privatpersoner. Som skäl anför motionären att svenskarnas belåning ökar. Utöver den kända belåningen har många privatpersoner även borgensåtaganden och andra ansvarsförbindelser som inte alltid är kända för dem. m.fl. (L) föreslår i kommittémotion 2019/20:2058 att det skärpta amorteringskravet avskaffas. Motionärerna konstaterar att det skärpta amorteringskravet slår mot unga förstagångsköpare. Kravets ökade kredit- och likviditetsrestriktioner innebär också att konsumtionens känslighet för inkomstbortfall ökar, att hushållens motståndskraft minskar och att risken för djupare konjunkturnedgångar därmed förstärks. Vidare drabbar kravet inte bara den som står utanför bostadsmarknaden utan även den som vill byta bostad. Kravet har också bidragit till en snabb inbromsning av efterfrågan på bostäder, och därmed också till en oönskad minskning av byggandet. Även m.fl. (C) anser i kommittémotion 2019/20:3266 yrkande 23 att det skärpta amorteringskravet bör utvärderas i syfte att pröva vilka effekterna skulle bli om det avskaffades. Ett liknande yrkande finns i kommittémotion 2019/20:3380 av m.fl. (SD). I motion 2019/20:3164 av och (båda SD) yrkandena 1–3 föreslår motionärerna att regeringen gör en översyn av amorteringskravet. Regeringen bör även utreda möjligheten att koppla amorteringskravet till ränteavdraget. Vidare bör regeringen utreda möjligheten att införa ett amorteringskrav som baseras på exempelvis ålder där amorteringskravet är lägre för yngre personer för att sedan trappas upp i takt med att låntagaren blir äldre. I kommittémotion 2019/20:3243 av m.fl. (KD) föreslås att möjligheten att erbjuda startlån för förstagångsköpare utreds (yrkande 15). Vidare föreslås att kreditrestriktionerna på bostadsmarknaden ses över så att det blir möjligt för fler att efterfråga ett ägt boende (yrkande 65). Att utreda möjligheten till statliga startlån till unga vuxna är även något som (SD) föreslår i motion 2019/20:15 och och (båda SD) föreslår i motion 2019/20:3140 yrkande 1. Enligt kommittémotion 2019/20:3355 av m.fl. (M) yrkande 42 bör det övervägas om det finns behov av stödåtgärder som exempelvis informationsinsatser och rekommendationer för att uppnå ett ökat bosparande bland unga. I motion 2019/20:16 av (SD) föreslås att det utreds om det skulle vara möjligt att införa ett räntetak för kreditgivare. Utskottet har tidigare behandlat flera liknande motionsyrkanden, senast i betänkande 2018/19:FiU22. Utskottet avstyrkte motionerna och framhöll bl.a. att det förutom amorteringskravet har införts ett räntetak och ett kostnadstak för högkostnadskrediter för att motverka att människor hamnar i överskuldsättning. Utskottet välkomnade att regeringen gett FI i uppdrag att utvärdera verktygen för makrotillsyn och redovisa metoder för att identifiera såväl makroekonomiska som finansiella stabilitetsrisker. Vidare noterade utskottet att det i den sakpolitiska fyrpartiöverenskommelsen ingår reformer vars syfte är att förbättra bostadsmarknadens funktionssätt bl.a. för att underlätta för ungdomar att få en första bostad. har utvärderat verktygen för makrotillsyn Regeringen har gett FI i uppdrag att utvärdera verktygen för makrotillsyn och redovisa metoder för identifiering av makroekonomiska och finansiella stabilitetsrisker. I slutrapporten konstaterar FI att hushållens stora och stigande bostadsskulder kan medföra risker för den finansiella och makroekonomiska stabiliteten. Enligt FI visar dock myndighetens stresstester att endast en liten andel av de hushåll som tagit ett bolån skulle få problem att fortsätta att betala på sina skulder om räntorna steg kraftigt eller vid inkomstbortfall. Av den anledningen bedömer FI att de finansiella stabilitetsriskerna är begränsade. Däremot bedömer FI att den makroekono-miska risken kopplad till hushållens skulder är hög. Det beror enligt FI på att hushåll med stora skulder kan förstärka negativa makro-ekonomiska förlopp om de minskar sin konsumtion till följd av försämrade ekonomiska förutsättningar. FI har infört tre låntagarbaserade åtgärder: bolånetaket (2010), amorte-ringskravet (2016) och det skärpta amorteringskravet (2018) som syftar till att minska sårbarheterna hos hushåll med stora skulder och öka hushållens motståndskraft. Åtgärderna är strukturella och ska verka . FI bedömer att åtgärderna har bidragit till att bryta en spiral där nya bolånetagare tog allt större bolån i förhållande till bostadens värde eller i förhållande till inkomsten. Att nya låntagare amorterar mer efter amorterings-kravens införande kommer enligt FI att fortsätta att öka hushållens motståndskraft framöver i takt med att allt fler av det totala antalet låntagare omfattas av regleringen. FI har särskilt analyserat det skärpta amorteringskravet i rapporten nr 17 . Det skärpta amorteringskravet, som gäller , innebär att nya bolånetagare med skulder av bruttoinkomsten ska amortera mer av lånet jämfört med det tidigare kravet. Anledningen till skärpningen är att stärka motståndskraften hos hushållen, genom att minska antalet bolånetagare som har stora skulder i förhållande till inkomsten. Analysen utvärderar hur det skärpta amorteringskravet har påverkat hur stora lån nya bolånetagare tar och hur dyra bostäder de köper. FI kommer i analysen fram till att de som påverkas av det skärpta amorteringskravet lånar i genomsnitt mindre än vad de annars skulle ha gjort. Dessutom köper de billigare bostäder. Men den skärpta regleringen påverkar bara en liten andel av alla nya bolånetagare. Enligt FI:s bedömning innebär det i sin tur att den sammantagna effekten blir begränsad; nya bolånetagare köper bostäder som i genomsnitt är billigare och lånar i genomsnitt mindre till följd av det skärpta amorteringskravet. Effekten av skärpningen är mindre än FI förväntade sig. Skillnaden beror enligt FI på att färre hushåll som tog ett nytt bolån berördes av skärpningen. Dessutom behövde dessa hushåll inte öka sina amorteringar lika mycket som FI räknade med. Det är ensamstående och de äldsta bolånetagarna som har anpassat sina beteenden mest till följd av det skärpta amorteringskravet. De som påverkas av skärpningen köper billigare bostäder och lånar mindre oavsett var i landet de bor. Men eftersom det är fler som påverkas i och , än i övriga regioner dämpas bolånen och efterfrågan på bostäder mest där. Vidare minskar bolånen också mer hos nya bolånetagare med de högsta inkomsterna. Även det beror enligt FI på att skärpningen påverkar flest hushåll i den gruppen. Ungas situation på bostadsmarknaden FI har analyserat unga vuxnas ställning på bostadsmarknaden i rapporten nr 19 . FI konstaterar i rapporten att unga vuxnas förutsättningar på bostadsmarknaden har försämrats sett . Tillgången till hyresrätter har försämrats överlag och i synnerhet för unga när kötiderna blivit ännu längre. Stigande bostadspriser har höjt trösklarna för att köpa en egen bostad. Det påverkar enligt FI inte minst unga eftersom deras inkomster har ökat långsammare än inkomsterna i andra åldersgrupper och unga i högre grad är förstagångsköpare som inte tagit del av tidigare prisuppgångar. Men mot bakgrund av sämre tillgång till hyrt boende har unga ändå kommit att stå för en växande andel av alla lånefinansierade bostadsköp. FI har särskilt analyserat vilken betydelse de amorteringskrav som FI införde 2016 och 2018 har för denna helhetsbild. Enligt FI visar analysen att av unga bostadsköpare i urvalet skulle ha kunnat köpa motsvarande bostad 2018. Motsvarande siffra för äldre är . Ser man till data från den kortare perioden hade av de unga bostadsköparna kunnat köpa samma bostad. Det innebär att vissa bostadsköpare har behövt anpassa sitt köp till de ändrade förutsättningarna, exempelvis genom att köpa en mindre bostad eller en bostad med mindre centralt läge. De unga bostadsköpare som har behövt anpassa sig kännetecknas enligt FI av att de bor i storstäder, att de köper jämförelsevis dyra bostäder och att de tidigare hade låg avtalad amorteringstakt. De har inte lägre inkomster än andra unga bostadsköpare. FI drar slutsatsen att den huvudsakliga orsaken till att det har blivit svårare att köpa en bostad är de stigande bostadspriserna. Amorteringskraven har bidragit i viss utsträckning. FI skriver i sin rapport nr 20 att tilläggslån på befintliga bolån utgör en dryg tredjedel av antalet nya bolån som tas i . Tilläggslånen utgjorde av de nya bolånen (ned från 2015). Amorteringskraven har dock minskat hushållens efterfrågan på sådana tilläggslån. Tydligast är dämpningen till följd av FI:s första amorteringskrav som började gälla 2016. Färre hushåll med stora befintliga bolån tar tilläggslån, och de som tar tilläggslån lånar mindre efter kravet. Dessutom påverkas hushåll med tilläggslån mer än de som lånar för bostadsköp. Det skärpta amorteringskravet påverkar betydligt färre nya bolånetagare, och av dessa påverkas de som tog ett tilläggslån i liten utsträckning. Vidare skriver FI att ett högt kreditutbud, av låga räntor och stigande bostadspriser har inneburit att hushållens förutsättningar att utöka sina befintliga bolån har varit goda. FI pekar på att en omfattande belåning av befintliga bostäder kan innebära makroekonomiska risker. Det gäller i synnerhet om hushållen använder de utökade bolånen till att finansiera konsumtion. Att amorteringskraven har minskat efterfrågan på tilläggslån gör att andelen bolånetagare med stora skulder är lägre. FI menar att detta med stor sannolikhet har bromsat en utveckling där hushåll utökar bolån för att finansiera annat än bostadsköp. Bankernas marginal på bolån Varje kvartal publicerar FI bankernas bruttomarginal på bolån. Det görs som ett led i att stärka konsumenternas ställning på bolånemarknaden. Genom ökad insyn minskar det informations- och kunskapsunderläge som många bolånekunder befinner sig i. Genom att man jämför den genomsnittliga ränta som kunderna faktiskt har betalat med den genomsnittliga finansieringskostnaden kan marginalen för ett nytecknat bolån med tre månaders räntebindningstid beräknas (PM FI:s beräkning av bolånemarginalen). Högkostnadskrediter är lån med en effektiv ränta som är högre än referensräntan[2]. infördes nya bestämmelser i konsumentkreditlagen (2020:1846) för denna typ av krediter. Högkostnads-krediter träffas bl.a. av bestämmelserna om ränte- och kostnadstak. Räntetaket innebär att en långivare inte får ta ut en nominell ränta som är högre än referensräntan plus . Det innebär i praktiken att räntan just nu inte får vara högre än för en högkostnadskredit. Kostnadstaket innebär att kostnaderna inte får vara högre än lånets storlek. Ett hushåll som lånar ska därmed inte behöva betala tillbaka mer än . Syftet med de nya bestämmelserna är att stärka konsument-skyddet och minska risken för att den här typen av lån ska leda till över-skuldsättning. FI har kartlagt denna typ av lån , dvs. innan de nya bestämmelserna började gälla. [3] Enligt FI kan av blankolånen och av de revolverande krediterna klassificeras som högkostnadskrediter. De lånen har i huvudsak getts av konsumentkreditinstitut och nischbanker. Alla lån som träffas av räntetaket har getts av konsument-kreditinstitut. Det motsvarar av alla krediter som har betalats ut av konsumentkreditinstitut. Av de som tog högkostnadskrediterna 2018 var . Motsvarande siffra för samtliga i kartläggningen var . av de låntagarna hade en inkomst före skatt som var . Det kan jämföras i kartläggningen. FI frågade även om långivarna hade förändrat sina affärsmodeller till följd av de nya bestämmelserna. De aktörer som hade genomfört sådana förändringar uppgav att de hade anpassat sina lån så att de inte träffades av definitionen av en högkostnadskredit. Bolagen hade t.ex. sänkt de nominella räntorna, höjt de lägsta tillåtna lånebeloppen, förlängt löptiderna och infört nya typer av faktura- och uppläggningsavgifter. Men vissa bolag har valt att sluta erbjuda vissa lån eftersom de inte längre anses lönsamma. Av budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 19–20) framgår att regelverket för att stärka bankernas motståndskraft mot kreditförluster har skärpts i flera omgångar sedan finanskrisen och 2009. Regeringen anger i propositionen att storbankernas genomsnittliga kärnprimärkapitalrelation ökade , sannolikt som en konsekvens av höjda kapitalkrav. –2018 föll kärnprimär-kapitalrelationen som en teknisk följd av att metoden för riskviktsgolvet för bolån ändrades. är enligt regeringen dock fortfarande lika motståndskraftiga eftersom de har lika mycket kapital i svenska kronor som . Storbankernas bruttosoliditet låg på 2018, vilket är samma som året före och över minimikravet på . antog och rådet ändringar i tillsynsförordningen, SRM-förordningen, kapitaltäckningsdirektivet och krishanteringsdirektivet. Dessa ändrade rättsakter brukar sammantaget benämnas som EU:s bankpaket. Genom bankpaketet införs krav på exempelvis stabilare finansiering och ett icke riskvägt mått på bruttosoliditet. Det innebär att dessa krav blir bindande. Regelverket för kapitaltäckning görs mer proportionerligt och anpassas efter institutens storlek och komplexitet. Bestämmelser införs också i regelverket för hantering av banker i kris om ett minimikrav på nedskrivningsbara skulder. Vidare har TLAC-standarden[4] genomförts inom ramen för bankpaketet. TLAC-standarden är en villkorsförteckning för total förlustabsorberingskapacitet som syftar till att säkerställa att globala systemviktiga institut kan upprätthålla kritiska funktioner utan att skattebetalarnas pengar eller den finansiella stabiliteten äventyras vid en kris. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till de författningsändringar som krävs för att anpassa svensk rätt till de ändringar i regelverken som bankpaketet innebär (dir. 2018:116). lämnade utredaren betänkandet EU:s bankpaket om riskreducerande åtgärder (SOU 2019:60). Betänkandet har skickats på remiss, och remissvaren ska ha kommit in till . Reformeringen av bostadsmarknaden ingår i den sakpolitiska överenskommelsen slöt Socialdemokraterna, en överenskommelse med 73 punkter (januariavtalet) där partierna är överens om ett budgetsamarbete och ett samarbete i de politiska frågor som framgår av överenskommelsen. Punkterna 44–48 i överenskommelsen handlar om reformer på bostadsmarknaden. Som motivering till reformerna anges bl.a. att fler bostäder behövs för att underlätta för ungdomar att få sin första bostad. beslutade regeringen om ett nytt statligt investeringsstöd för hyresrätter i enlighet med januariavtalet. Villkoret för att få stöd är att av lägenheterna ska vara små med högst ett rum och kök. Dessutom ska kommunerna erbjudas att hyra eller förmedla var åttonde bostad till sociala kontrakt och till ungdomar. Utskottet kan konstatera att hushållens skuldsättning har varit i fokus för vad som skulle kunna utgöra en risk för den finansiella stabiliteten. Högt belånade hushåll innebär en ökad risk för att en lågkonjunktur kan förstärkas och i förlängningen hota den finansiella stabiliteten om hushållen drar ned sin konsumtion. Även om ökningstakten dämpats av ökad hushållsskuldsättning kvarstår hushållens skulder på höga nivåer och utgör även i fortsättningen en risk för såväl den realekonomiska utvecklingen som den finansiella stabiliteten. Dessutom har konsumtionslånen ökat markant. Utskottet anser att FI:s utvärderingar av verktygen för makrotillsyn och redovisning av metoder för att identifiera såväl makroekonomiska som finansiella stabilitetsrisker har varit mycket värdefulla. Enligt FI:s bedömning har de tre låntagarbaserade åtgärder som FI har infört – bolånetaket (2010), amorteringskravet (2016) och det skärpta amorteringskravet (2018) – bidragit till att bryta en spiral där nya bolånetagare tog allt större bolån i förhållande till bostadens värde eller i förhållande till inkomsten. Trots att många åtgärder har vidtagits menar utskottet att det behövs en samlad utvärdering av vilka effekter dessa åtgärder har haft på kreditgivningen. Enligt utskottet bör därför regeringen återkomma till med en sådan samlad utvärdering av makrotillsynsåtgärder. Utvärderingen ska även belysa konsekvenserna för olika hushållstypers möjligheter att låna till ett boende, vilka effekter som åtgärderna har haft på bostadspriserna och hushållens skuldsättning samt hur utvecklingen på detta område har påverkat riskerna förknippade med hushållens skuldsättning. Det bör vidare analyseras hur det utveckling av bostadspriserna har påverkat möjligheterna att ta sig in på marknaden för ägda bostäder. I det sammanhanget bör regeringen också utreda frågan om hur villkoren för förstagångsköparna kan förbättras, exempelvis vad gäller banker och andra kreditgivares krav för olika hushållstyper, och hur förutsättningarna för ökad rörlighet på bostadsmarknaden mellan ägt och hyrt bestånd kan stärkas. Utskottet anser att regeringen bör återkomma till med förslag på åtgärder i dessa delar. Mot den bakgrunden tillstyrker utskottet delvis ett antal motionsyrkanden som lyfter dessa frågor. Övriga motionsyrkanden avstyrks. Struktur och konkurrens på bank- och finansmarknaden Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om strukturen och konkurrensen på bank- och finansmarknaden. Utskottet hänvisar bl.a. till det beredningsarbete som pågår på EU-nivå respektive inom . Jämför reservation 2 (M), 3 (SD), 4 (C) och 5 (V). I partimotion 2019/20:3106 av m.fl. (C) yrkande 3 framhålls vikten av att stärka tillgången på kapital på landsbygden. Det bör enligt motionärerna ske genom att sparbankslagen moderniseras så att lokala banker kan utveckla sin verksamhet. Den befintliga sparbankslagen förhindrar enligt motionärerna att sparbankerna tar in externt kapital. Samma förslag återfinns i kommittémotion 2019/20:3251 av m.fl. (C) yrkande 2. I kommittémotion 2019/20:589 av m.fl. (V) föreslås att det införs en finsk modell för bostadslån i . Motionärerna anför att i sätts bolåneräntorna ofta som ett påslag på internbankräntan i euroområdet, Euribor. Det blir då tydligt för kunden hur stort påslag banken gör, vilket enligt motionärerna gör det lättare för kunden att jämföra och värdera bankens erbjudande. Bankerna bör vara skyldiga att presentera den s.k. Stiborräntan som är den svenska internbankräntan. Därefter bör bankerna vara tvungna att redovisa påslaget på Stiborräntan uttryckt både i procentenheter och i kronor. m.fl. (SD) föreslår i kommittémotion 2019/20:606 yrkande 11 att det utreds om lagstiftningen kan utvecklas så att onödiga regler och avtalstider förhindras så att konsumenter inte ska fastna i långa bindningstider. Motionärerna menar att det är viktigt att konsumenten ska ha möjlighet att göra aktiva val. I kommittémotion 2019/20:2677 av m.fl. (M) yrkande 8 anser motionärerna att det bör införas en investeringsmodell med associationsrättsliga fonder för att underlätta för investeringsbolag att etablera sig i . och (båda C) föreslår i motion 2019/20:157 att den finansiella sektorn ska utveckla policyer för att motverka särbehandling av företagare utifrån kön. (SD) anför i motion 2019/20:772 att bankkontonummer bör göras flyttbara mellan banker. Det skulle enligt motionären öka konkurrensen mellan banker, och kunder skulle få lättare att använda sin konsumentmakt. I motion 2019/20:833 av (M) föreslås att regeringen utreder möjligheten att andra vuxna än föräldrarna ska kunna öppna bankkonton för barn och ungdomar utan att föräldrarna står för själva kontot, och att pengarna dessutom ska kunna låsas till dess att barnet är . Per Åsling och (båda C) efterfrågar i motion 2019/20:1795 en översyn av lagstiftningen för att utjämna risktagandet i företagande så att kreditvärdigheten inte längre beror på var i landet företaget ligger. Motionärerna framhåller att företag som har kreditbehov och som ligger på landsbygden i högre grad än andra företag måste riskera t.ex. familjens egendom och annan kreditvärdig egendom. I motion 2019/20:1835 av Per Åsling och (båda C) föreslås att sparbankslagen ses över i syfte att stärka verksamhetens flexibilitet och styrka (yrkande 1).