bet · H701UU6 · 2020-01-15 00:00:00 — Utskottet anser att jämställdhetsarbete inom FN både behöver fokusera på att driva ett normativt arbete till stöd för global jämställdhet och alla kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna och på att stärka FN:s operativa roll och insatser på jämställdhetsområdet. Utskottet återkommer senare i betänkandet till frågor som rör medlemskap i säkerhetsrådet 2017–2018 och övergrepp som begås av FN-personal. Utskottet konstaterar att FN:s generalsekreterare har lanserat en bred reformagenda med tre huvudspår: organisationsfrågor, fred och säkerhet samt utvecklingsfrågor och genomförandet av Agenda 2030. En rad olika rapporter har presenterats, bl.a. om kvinnor inom FN-systemet. Utskottet stöder liksom regeringen reformagendan som syftar till att anpassa organisationen till nya globala utmaningar. Utskottet uppmuntrar, liksom i betänkande 2017/18:UU15, särskilt till reformer som syftar att stärka kvinnors roll inom FN-systemet, välkomnar generalsekreterarens ambitioner på området och uppmanar regeringen att fortsätta verka för att frågor kopplade till jämställdhet och kvinnors och flickors rättigheter, representation och resurser genomsyrar reformarbetet. I motionsyrkandena nämns för mänskliga rättigheter () och FN:s kvinnokommission (CSW). har som huvudsaklig uppgift att främja och värna de mänskliga rättigheterna och inrättades 2006 efter ett beslut av . står inför en rad utmaningar, men utskottet konstaterar att det är det främsta mellanstatliga normbildande organet för mänskliga rättigheter. Utskottet har i flera betänkanden (2012/13:UU15, 2014/15:UU15 och 2016/17:UU15) behandlat mer ingående och understrukit att både och EU måste fortsätta att vara starka aktörer i i syfte att främja respekten för de mänskliga rättigheterna. Det är viktigt för trovärdighet att de länder som ingår i rådet respekterar de mänskliga rättigheterna. I för mänskliga rättigheter och demokrati åtar sig EU att bidra till att rådet ska fungera effektivt och uppmanar alla medlemmar i att leva upp till de mänskliga rättigheterna och det som länderna har åtagit sig att leva upp till inför inträdet i rådet. Utskottet anser att försök att urholka, försvaga och relativisera de mänskliga rättigheterna och deras universalitet måste bekämpas och att även i fortsättningen konsekvent behöver driva att kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna ska inkluderas i resolutioner, uttalanden och andra initiativ. Utskottet stöder även arbetet för att stärka civilsamhällets möjlighet att delta i rådets arbete. FN:s kvinnokommission (CSW) grundades och är en funktionell kommission under FN:s ekonomiska och sociala råd (Ecosoc). Kommissionen följer upp den s.k. Pekingplattformen med årliga diskussioner och deklarationer om teman kopplade till de tolv centrala områdena i plattformen. deltar med en delegation i kommissionens årliga möte. Därutöver deltar två ledamöter från arbetsmarknadsutskottet i regeringens delegation. Utskottet konstaterar att samtliga medlemsstater i FN kan delta i CSW:s förhandlingsarbete, oavsett om de är medlemmar i kommissionen eller ej. Förhandlingsarbetet sker i politiska och regionala grupperingar. EU förhandlar för EU:s medlemsstaters räkning även om inte alla EU-länder är medlemmar av kommissionen. till Ecosocs underorgan vilar på en fördelning som regionerna har kommit överens om för att tillförsäkra alla regioner platser i olika kommissioner. Det finns inga särskilda kriterier för medlemskap i de funktionella kommittéerna, inbegripet , vilket bl.a. framkommer av svar på skriftlig fråga 2016/17:1313. Utskottet anser att CSW är en central plattform för att driva det globala jämställdhetsarbetet framåt och beklagar att det finns flera förhandlingsparter som motverkar jämställdhet och kvinnors och flickors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna inom kommissionen. röst behöver enligt utskottet vara stark, och behöver arbeta tillsammans med likasinnade i de frågor som är föremål för mest och ökande motsättningar som SRHR, utrymme och skydd för människorättsorganisationer samt frågor relaterade till sexuell läggning och könsidentitet. Några yrkanden rör den feministiska utrikespolitiken i relation till specifika länder. Utskottet har tidigare behandlat situationen för mänskliga rättigheter, inklusive kvinnors situation i (bet. 2017/18:UU15) och i (bet. 2018/19:UU8) samt situationen i och det svenska erkännandet av (bet. 2017/18:UU14, bet. 2018/19:UU8). Utskottet står även fortsättningsvis bakom beskrivningarna i ovan nämnda betänkanden och behandlar därför inte situationen i dessa länder mer ingående i detta betänkande. Eftersom det kvarstår betydande brister i jämställdheten och kvinnors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna i många länder runt om i världen anser utskottet att främjandet av dessa rättigheter även behöver ske i förhållande till länder där stora utmaningar finns i situationen för kvinnor. Utskottet konstaterar att arbetet med den feministiska utrikespolitiken sker på olika sätt och på flera olika arenor, där utlandsmyndigheterna och den bilaterala dialogen är viktiga aktörer och kanaler. Utskottet konstaterar att en av utgångspunkterna för den feministiska utrikespolitiken är att arbetet måste utgå från den kontext där verksamheten bedrivs. Utskottet vill understryka att rapporter om mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer är ett viktigt redskap för att belysa situationen i olika länder och framhåller vikten av att rapporterna fortsätter att tas fram. Situationen i olika länder berörs dock inte enbart i den bilaterala dialogen med enskilda länder. Utskottet utgår från att regeringen kommer att fortsätta ta upp jämställdhet och alla kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna kontinuerligt i dialogen med officiella företrädare för stater och andra relevanta aktörer, men även inom EU, multilaterala och regionala organisationer och andra relevanta forum. Utskottet konstaterar att det förutom det normativa arbetet exempelvis kan handla om konkreta åtgärder. I skrivelsen listas en rad verktyg och arenor för det bilaterala och multilaterala arbetet. Det framgår att i multilaterala sammanhang bl.a. använder styrelseuppdrag, delägarskap, medlemskap, partnerskap och andra verktyg för att driva på arbetet. Andra åtgärder som nämns är exempelvis att föreslå och driva på styrdokument, handlingsplaner, lagstiftning, policyer, funktioner och verksamhetsstöd som stöder jämställdhet och kvinnors och flickors mänskliga rättigheter och att verka för att överenskomna styrdokument och överenskommelser följs upp. Det kan också handla om att verka för rapportering baserad på jämställdhetsanalyser och köns- och åldersuppdelad statistik. Det kan även handla om nätverksbyggande, såsom det kvinnliga medlingsnätverket, eller om att bygga allianser med andra länder. Även det internationella utvecklingssamarbetet, som beskrivs nedan, och handelspolitiken är centrala instrument. Mot bakgrund av det som anförs ovan avstyrker utskottet motionerna 2019/20:3357 (V) yrkande 2, 2019/20:3395 (M) yrkande 2, 2019/20:3396 (SD) yrkandena 3–5 och 7 samt 2019/20:3400 (KD) yrkande 10. Mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om frågor kopplade till mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Jämför reservation 10 (M), 11 (SD), 12 (V) och 13 (KD). Fullt åtnjutande av mänskliga rättigheter är ett av de sex fokusområden som regeringen redovisar i skrivelsen. Även under rubriken och säkerhetspolitiken beskrivs arbetet med mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Där redovisas ingångsvärden, principer och regeringens arbetssätt för att främja de mänskliga rättigheterna på olika arenor. Arbetet med bl.a. våld mot kvinnor och flickor, SRHR, mänskliga rättigheter för människor på flykt och i migration samt politiskt deltagande, demokrati och yttrandefrihet är några av de områden som beskrivs. I kommittémotion 2019/20:3395 av m.fl. (M) yrkande 4 efterlyser motionärerna samarbete och samordning mellan nordiska utlandsbeskickningar för att effektivt kunna ge hjälp till de svenskar och andra nordiska medborgare som har utsatts för familjerelaterat våld och hot. I yrkande 5 välkomnas att regeringen har stärkt det globala stödet för yttrandefrihet och verkat för stärkt skydd för t.ex. kvinnliga journalister, andra medieaktörer och människorättsförsvarare som försvarar kvinnors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. I kommittémotion 2019/20:3396 av m.fl. (SD) yrkande 1 anförs att regeringen bör främja kvinnors och flickors rättigheter globalt och i yttrande 6 att regeringen i relation till totalitära regimer bör fokusera på alla former av kvinnoförtryck, sexuell handel, barnäktenskap, övergrepp och andra former av våldsyttringar såsom könsstympning av flickor. I kommittémotion 2018/19:1386 av m.fl. (SD) yrkande 1 anförs att bör stötta den brasilianska staten i framtagandet av handlingsplaner för mäns våld mot kvinnor. I kommittémotion 2018/19:723 av m.fl. (V) yrkande 3 anser motionärerna att ska verka för ett tydligt stöd till och handlingsfrihet för kvinnorörelser runt om i världen. I kommittémotion 2019/20:3400 av m.fl. (KD) yrkande 5 anser motionärerna att regeringen bör arbeta för att motverka hederskulturen. Vidare anser motionärerna att den internationella kampen mot tvångsgifte, barnäktenskap och könsstympning måste intensifieras och att har ett ansvar att fortsätta att uppmärksamma dessa problem. I yrkande 9 framhålls att ska fortsätta att tillsammans med bedriva en ”diplomatisk offensiv” mot prostitution, människohandel och trafficking. I yrkande 11 och 12 lyfts vikten av respekten för mänskliga rättigheter i internationella avtal fram. Det anförs även att behöver verka för att alla med länder som får del av handelsvillkor och bistånd alltid ska innehålla en klausul om reformer som syftar till respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna. I partimotion 2018/19:2063 av m.fl. (L) yrkande 6 anförs att flickors och kvinnors friheter, rättigheter och möjligheter ska genomsyra den svenska kampen för mänskliga rättigheter. Utskottet framhåller att värnandet av de mänskliga rättigheterna är en hörnsten i samlade utrikespolitik. De mänskliga rättigheterna är en central del av folkrätten och en förutsättning för upprätthållandet av fred och säkerhet samt för en rättvis, jämställd och hållbar utveckling. Utskottet anser att mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer också är grundförutsättningar för genomförandet av Agenda 2030. Utskottet vill därför framhålla vikten av att aktivt arbetar för att stärka respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer och att detta arbete även i fortsättningen ska vara en av de främsta prioriteringarna i utrikespolitikens samtliga delar. Arbetet för mänskliga rättigheter bör enligt utskottet genomsyra alla områden inom utrikespolitiken, och sambandet bör stärkas mellan mänskliga rättigheter, demokrati och utveckling byggd på rättsstatens principer. Kopplingen mellan demokrati och jämställdhet tas upp mer utförligt i en annan del av betänkandet, men utskottet vill i detta sammanhang framhålla att demokrati inte är möjlig utan att den ena halvan av befolkningen deltar och åtnjuter samma rättigheter, representation och resurser som den andra halvan. Utskottet anser därmed att den feministiska utrikespolitiken och arbetet för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer bör gå hand i hand. Utskottet konstaterar att de sex fokusområdena i skrivelsen samtliga har att göra med kvinnors rättigheter. Liksom i betänkande 2016/17:UU15 vill utskottet framhålla vikten av att stärka flickors och kvinnors ekonomiska rättigheter, egenmakt och tillgång till ekonomiska resurser. Enligt uppgifter från äger kvinnor exempelvis av världens landresurser, och i många länder saknar kvinnor över huvud taget rätten att äga land. Vidare är det grundläggande att bl.a. verka för kvinnors och flickors tillgång till utbildning av god kvalitet. Utskottet konstaterar att ett krympande demokratiskt utrymme slår hårt mot civilsamhällesaktörer, inte minst kvinnorättsorganisationer. Kvinnliga människorättsförsvarare är dessutom ofta dubbelt utsatta, som civilsamhällesaktörer och som kvinnor. Utskottet ser positivt på att har bidragit till att civilsamhällesorganisationer över hela världen har fått stärkta förutsättningar att verka för kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna, genom bl.a. kunskapsutbyten, synliggörande, nätverk, finansiering och dialog. Utskottet anser att dialog och samråd med internationella, nationella och lokala kvinnorättsorganisationer, samt med andra civilsamhällesaktörer som arbetar för jämställdhet, är centralt och bidrar till ett bättre kunskapsunderlag för agerande, bredare förankring och bättre resultat för arbetet med mänskliga rättigheter och jämställdhet. I regeringens strategi för utvecklingssamarbete för global jämställdhet och kvinnors och flickors rättigheter 2018–2022 finns fokus på att stärka förutsättningarna för kvinnorättsorganisationer, feministiska rörelser och kvinnliga människorättsförsvarare att verka och skyddas. I skrivelsen konstateras att trots att fler kvinnor och flickor har fått det bättre under har inget land uppnått jämställdhet och den strukturella könsdiskrimineringen kvarstår. Diskrimineringen av kvinnor och flickor påverkar deras möjligheter att åtnjuta alla mänskliga rättigheter, exempelvis rätten till utbildning, arbete, politiskt deltagande och kontroll över den egna kroppen. Utskottet ser med stor oro på att frågor som rör jämställdhet ifrågasätts i internationella sammanhang. Utskottet framhåller att en internationell rättsordning baserad på folkrätten inklusive de mänskliga rättigheterna, demokrati, rättsstatens principer och jämställdhet ständigt måste värnas och anser att jämställdhet och alla kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna konsekvent måste tas upp i dialog med stater, inom EU, i multilaterala och regionala organisationer och med andra berörda aktörer. Detta gäller även arbetet med internationella avtal. Utskottet konstaterar att alla fördrag och avtal som ingås av EU måste vara förenliga med de mänskliga rättigheterna i enlighet med EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna och att det i för mänskliga rättigheter och demokrati specificeras hur detta ska gå till inom olika politikområden. Utskottets uppfattning är att det i arbetet för allas fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna är centralt att värna individen som rättighetsbärare och de mänskliga rättigheternas universalitet. Utskottet uppmanar därför regeringen att fortsätta motarbeta att religion, kultur, sedvänjor eller traditioner ska tillåtas legitimera inskränkningar i kvinnors och flickors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Utskottet konstaterar att har tagit fram en tioårig nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor inklusive hedersrelaterat våld och förtryck. Utskottet framhåller att alla former av våld mot kvinnor och flickor drabbar såväl individen som samhället i stort och utgör ett allvarligt hinder för jämställdhet och utveckling. Könsrelaterat våld förekommer i alla samhällen oavsett utvecklingsnivå. () uppskattar att minst var tredje kvinna i världen har utsatts för fysiskt eller sexuellt våld. Utskottet anser det därmed centralt att regeringen fortsätter att arbeta mot alla former av könsrelaterat våld och skadliga sedvänjor, inte minst barnäktenskap, tidiga äktenskap och tvångsäktenskap samt hedersrelaterat våld och förtryck. Utskottet konstaterar att konvention om förebyggande och bekämpande av våld mot kvinnor och våld i nära relationer, den s.k. Istanbulkonventionen, antogs 2011 och är det första juridiskt bindande regionala instrumentet om våld mot kvinnor i . Konventionen fördömer alla former av våld och beskriver våld mot kvinnor som ett uttryck för historiskt ojämlika maktförhållanden mellan kvinnor och män. Utskottet framhåller liksom i betänkande 2016/17:UU15 att könsrelaterat våld utgör ett av de allvarligaste strukturella och systematiska hoten mot kvinnors och flickors åtnjutande av mänskliga rättigheter. Utskottet anser därför att regeringen bör fortsätta arbeta för att säkerställa allas frihet från våld, stärka ansvarsutkrävandet och motverka straffriheten för våld mot kvinnor och flickor. Utskottet konstaterar att utrikesförvaltningen, enligt handlingsplan för den feministiska utrikespolitiken, ska bekämpa könsrelaterat våld mot kvinnor och flickor såväl normativt som operativt, inklusive genom att angripa grundorsakerna, fokusera på förebyggande insatser och lyfta mäns och pojkars roll och ansvar. Arbetet ska drivas såväl i förhållande till enskilda länder som regionalt, i EU och multilateralt inklusive i , människorättsråd och universella mekanism för ländergranskning. ska vidare uppmärksamma våld i nära relationer och verka för att fler stater ansluter sig till, och genomför, Istanbulkonventionen. Utskottet framhåller att detta även bör gälla i relation till länder inom EU. Av skrivelsen framgår att svenska ambassader och konsulat i ökande utsträckning kontaktas av nödställda med hemvist i som under en utlandsresa utsatts för familjerelaterat våld, ofta förenat med hinder mot att återvända till . De drabbade riskerar att utsättas för tvångsäktenskap eller könsstympning, att utsättas för hot, tvång eller våld från familjens sida, eller att tvingas bli kvar i utlandet mot sin vilja. Utskottet konstaterar vidare att regeringen har stärkt och effektiviserat den konsulära hjälpen till dessa nödställda individer och att detta enligt uppgift från UD även innefattar ett förstärkt samarbete med andra länder, inklusive de nordiska länderna, såväl på huvudstadsnivå som i fält. I likhet med utskottets yttrande 2019/20:UU1y framhåller utskottet att det enligt regeringsformen är regeringen, eller de myndigheter som ligger under regeringen, som beslutar om och utrikesförvaltningens organisation och fördelningen av resurser inom utrikesförvaltningen. Detta bör enligt utskottet även inbegripa hur utrikesförvaltningen organiserar sitt arbete. Utskottet framhåller att människohandel är ett brott med förödande omfattning och konsekvenser. Förutom prostitution och andra former av sexuellt utnyttjande utsätts många av människohandelns offer för tvångsarbete, slaveri, organhandel eller andra former av utnyttjande. Människohandel drabbar främst kvinnor och barn, även om män och pojkar också utsätts. Utskottet konstaterar att regeringen tillsatte en ambassadör som ska vara pådrivande i arbetet med att bekämpa människohandel och bl.a. arbeta för att jämställdhetsperspektivet blir särskilt uppmärksammat inom de internationella insatserna mot människohandel. Utskottet konstaterar även att regeringen antog en handlingsplan mot prostitution och människohandel där ökad internationell samverkan ingår som en del. Utskottet anser att människohandel för sexuella eller andra ändamål innebär en grov kränkning av de drabbade individernas mänskliga rättigheter och att denna kränkning även i fortsättningen måste bekämpas. Utskottet utgår därmed från att regeringen tar arbetet mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål vidare, bl.a. inom ramen för den diplomatiska offensiv som och har tagit initiativ till på området. Utskottet anser också att tillgång till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) är en grundläggande mänsklig rättighet. SRHR och frågor kopplat till detta behandlas mer utförligt på annan plats i betänkandet. Slutligen konstaterar utskottet att flera av de frågor som behandlas i andra delar av detta betänkande, t.ex. under rubriken utvecklingssamarbetet och humanitärt bistånd, även har relevans för mänskliga rättigheter. Mot bakgrund av det som anförs ovan avstyrker utskottet motionerna 2018/19:723 (V) yrkande 3, 2018/19:1386 (SD) yrkande 1, 2018/19:2063 (L) yrkande 6, 2019/20:3395 (M) yrkandena 4 och 5, 2019/20:3396 (SD) yrkandena 1 och 6 samt 2019/20:3400 (KD) yrkandena 5, 9, 11 och 12. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kvinnor, fred och säkerhet. Jämför reservation 14 (M) och 15 (KD). Skrivelsen ger exempel på vad arbetet med den feministiska utrikespolitiken har bidragit till inom området fred och säkerhet. Bland annat beskrivs arbetet med 1325 om kvinnor, fred och säkerhet och de resolutioner på samma tema som har kommit därefter. I skrivelsen redogörs även för regeringens arbete under det svenska medlemskapet i 2017–2018, annat jämställdhetsarbete i FN och arbetet inom EU och . Skrivelsen behandlar vidare bl.a. arbetet inom ramen för den nationella handlingsplanen för kvinnor, fred och säkerhet , arbetet för mer inkluderande fredsprocesser, det kvinnliga medlingsnätverket och arbete inom det humanitärrättsliga området. I kommittémotion 2019/20:3395 av m.fl. (M) yrkande 3 anser motionärerna att det ska råda nolltolerans mot sexuella övergrepp och andra brott bland och av FN-personal. I kommittémotion 2019/20:3400 av m.fl. (KD) yrkandena 7 och 8 framförs att kraftfulla åtgärder mot sexuella övergrepp och könsrelaterat våld i konflikter måste vidtas och integreras i internationella humanitära insatser. Motionärerna anser att har ett ansvar att fortsätta bidra till internationella insatser m.m., inte minst för att förebygga och minska kvinnors utsatthet. De anser även att kvinnors och flickors deltagande i det fredsförebyggande arbetet behöver stärkas och att måste fortsätta att kräva stärkt genomförande av 1325 om kvinnor, fred och säkerhet för att se till att kvinnor får inflytande i det freds- och planeringsarbete som görs med anledning av ett fredsavtal. Detta upprepas i kommittémotion 2019/20:2818 av m.fl. (KD) yrkandena 19 och 21. I partimotion 2019/20:3362 av m.fl. (L) yrkande 6 anförs bl.a. att med kraft bör arbeta för att stoppa sexuellt våld i väpnade konflikter och för att straffriheten för sådana och andra brott mot kvinnor och flickor avskaffas. Vidare anförs att det krävs fler internationella insatser för att skydda kvinnor och att deltagande personal utbildas i genuskunskap, framför allt säkerhetsrådsresolutionerna och 1820. Motionärerna vill även att särskilt ska arbeta för att stärka kvinnors roll i konfliktförebyggande och fredssamtal. Utskottet konstaterar inledningsvis att det 2020 är säkerhetsrådet antog resolution . Sju efterföljande resolutioner har därefter antagits. Tillsammans utgör de åtta resolutionerna FN:s agenda för kvinnor, fred och säkerhet. Resolutionerna slår fast att kvinnors ökade deltagande i att förebygga, hantera och lösa konflikter samt i fredsbyggande och återuppbyggande efter konflikt är en förutsättning för att uppnå hållbar internationell fred och säkerhet. Resolutionerna uppmärksammar behovet av att utgå från kvinnors och mäns och flickors och pojkars olika behov och perspektiv i arbetet med att hantera och lösa väpnade konflikter och för att bättre skydda kvinnor och flickor mot våld och konflikters verkningar. Resolutionerna fördömer konfliktrelaterat sexuellt våld och understryker staternas ansvar att motverka straffrihet för sådant våld som utgör brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Resolutionerna bekräftar även att jämställdhet är en viktig del i att bygga fredliga samhällen, vilket innebär att satsningar på kvinnors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna är en viktig del i att förebygga konflikter. Utskottet konstaterar att regeringen tog beslut om en ny nationell handlingsplan för genomförandet av FN:s säkerhetsrådsresolutioner om kvinnor, fred och säkerhet 2016–2020. Vidare noterar utskottet att genomförandet av resolution i olika sammanhang omnämns som en målsättning i flera budgetpropositioner inom ramen för utgiftsområde 5. Utskottet har framhållit vikten av bl.a. resolution och 1820.