bet · H701SoU11 · 2020-05-20 00:00:00 — Om någon som vistas inom regionen utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska regionen erbjuda sådan vård enligt 8 kap. 4 § HSL. En patient som är folkbokförd i en annan region i eller som är medborgare i ett EU-/EES-land och som innehar betalar samma patientavgift som en patient som är bosatt i regionen. Det är behandlande läkare eller motsvarande som i det enskilda fallet avgör vad som ska anses vara omedelbar vård. I förarbetena till den tidigare hälso- och sjukvårdslagen uttalas följande om begreppet omedelbar vård (prop. 1981/82:97 s. 119 f.): Någon närmare precisering av gränserna för vad som skall anses som ”omedelbar vård” kan inte ges här. Detta får prövas från fall till fall. Läkaren eller annan som svarar för vården bör liksom få avgöra om en vårdsökande behöver omedelbar vård eller om vården kan anstå till dess den vårdsökande kommer till sitt eget län eller dit han annars har att söka vård. Skyldigheten att ombesörja vård gäller dock i princip endast så länge den vårdbehövande inte utan men kan flyttas till t.ex. det egna sjukhus. I de flesta fall torde det inte bli aktuellt att förflytta patienten men i vissa fall kan vårdbehovet bli långvarigt och då bör patienten också förflyttas. Eftersom den vårdskyldighet det här är fråga om är betingad av ett akut vårdbehov bör skyldigheten inte gälla längre än vad som från saklig synpunkt är motiverat. Något hinder för att huvudmannen bereder vård i större omfattning finns inte. är det kanske med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet både önskvärt och lämpligt att så sker. Vård för EU-medborgare – rätt till nödvändig vård Den fria rörligheten är en grundprincip som garanteras inom EU (fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, avdelning 4, kapitel 1, artikel 45). En EU-medborgare har rätt att vistas i utan andra villkor än att personen ska ha giltigt pass eller nationellt id-kort. För att vistas i mer än krävs att EU-medborgaren antingen har uppehållsrätt enligt utlänningslagen eller ett uppehållstillstånd. I 3 a kap. 3 § utlänningslagen (2005:716) anges att en EU -medborgare har uppehållsrätt om han eller hon är arbetstagare eller egen företagare i , har kommit till för att söka arbete och har en verklig möjlighet att få en anställning, är inskriven som studerande vid en erkänd utbildningsanstalt i och enligt en försäkran om detta har tillräckliga tillgångar för sin och sina familjemedlemmars försörjning samt har en heltäckande sjukförsäkring för sig och familjemedlemmarna som gäller i , eller har tillräckliga tillgångar för sin och sina familjemedlemmars försörjning och har en heltäckande sjukförsäkring för sig och familjemedlemmarna som gäller i . EU:s förordning 883/2004 reglerar rätten för EU-medborgare, som är försäkrade i sitt hemlands trygghetssystem, att få vård i ett annat medlemsland. Med det europeiska sjukförsäkringskortet (), som utfärdas efter ansökan hos , ges rätt till nödvändig sjukvård i andra EU/EES-länder. betalar en unionsmedborgare lika mycket för sjuk- och tandvården som de som bor i landet. I vissa länder måste man först betala hela vårdkostnaden själv och sedan begära ersättning hos landets motsvarighet till (). Rätt till nödvändig vård innebär i detta sammanhang att de försäkrade under trygga medicinska omständigheter ska kunna vistas här den tid de har planerat. De ska inte behöva avbryta en planerad vistelse och återvända till sitt hemland av medicinska skäl. Med nödvändig vård avses också vård som orsakas av kronisk sjukdom. Det inkluderar även provtagningar, medicinska kontroller, förebyggande mödra- och barnavård samt förlossning. Om vården kan vänta tills patienten kommer tillbaka till sitt hemland betraktas den inte som nödvändig. Det är behandlande läkare eller motsvarande som i det enskilda fallet avgör vad som ska anses vara nödvändig vård. Rätten till nödvändig vård ger inte möjligheter till vård om syftet med resan till är att söka vård. Med planerad vård avses i detta sammanhang att syftet med resan till är specifikt att söka vård (Vård av personer från andra länder, sjunde omarbetade upplagan, SKR , s. 7 och 11). Hälso- och sjukvård till asylsökande m.fl. – rätt till vård som inte kan anstå Lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. innehåller bestämmelser om regionernas skyldighet att, utöver vad som följer enligt HSL, erbjuda hälso- och sjukvård åt asylsökande och vissa andra utlänningar som vistas inom en region. En region ska enligt 6 § erbjuda bl.a. asylsökande som har fyllt vård som inte kan anstå, mödrahälsovård, vård vid abort och preventivmedelsrådgivning. Enligt 5 § ska barn som inte har fyllt erbjudas vård i samma omfattning som erbjuds den som är bosatt inom regionen. Avgifter för denna vård regleras utifrån förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar. Enligt 7 § ska bl.a. asylsökande, om det inte är uppenbart obehövligt, erbjudas en hälsoundersökning. Med vård som inte kan anstå avses utöver omedelbar vård också behandling av sjukdomar och skador där även en måttlig fördröjning av behandlingen kan medföra allvarliga följder för patienten (prop. 2007/08:105 s. 20). Vård till utlänningar utan nödvändiga tillstånd (s.k. papperslösa) – rätt till vård som inte kan anstå Lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd, nedan lagen om vård till papperslösa, innehåller bestämmelser om regionernas skyldighet att, utöver vad som följer av HSL, erbjuda hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas inom en region utan att vara bosatta där. En region ska enligt 7 § erbjuda utlänningar som vistas i utan stöd av myndighetsbeslut eller författning och som har fyllt vård som inte kan anstå, mödrahälsovård, vård vid abort och preventivmedelsrådgivning. Enligt 6 § ska barn som inte fyllt erbjudas vård i samma omfattning som erbjuds dem som är bosatta inom regionen. I proposition 2012/13:109 (s. 11) anförs att samma subventionerade vård som för asylsökande ska erbjudas vuxna personer som har meddelats beslut om avvisning eller utvisning men som håller sig undan verkställighet av beslutet och personer som vistas i landet utan att ha ansökt om nödvändiga tillstånd för detta. Avgifter för denna vård regleras utifrån förordningen (2013:412) om vårdavgifter m.m. för utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Enligt 10 § ska utlänningen om det inte är uppenbart obehövligt erbjudas en hälsoundersökning. Lagen omfattar i första hand medborgare i länder utanför EU/EES. EU-/EES-medborgare har rätt till hälso- och sjukvård i dels genom förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, dels genom praxis som kodifierats genom och rådets direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (patientrörlighetsdirektivet). Vidare ges unionsmedborgare relativt långtgående rätt att vistas i andra medlemsstater genom och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaters territorier. Enligt förarbetena till lagen om vård för papperslösa ska ovan nämnda EU-rättsliga författningar så långt det är möjligt tillämpas när det gäller unionsmedborgare (prop. 2012/13:109 s. 41). Det är dock enligt regeringen inte uteslutet att den då föreslagna lagstiftningen (vård för papperslösa) i enstaka fall kan komma att bli tillämplig även på unionsmedborgare. Enligt ett förtydligande av gäller det senare de unionsmedborgare som vistats i landet mer än och saknar uppehållsrätt eller uppehållstillstånd och därmed vistas i landet utan stöd av myndighetsbeslut eller författning (). Till gruppen papperslösa räknas dels personer som undanhåller sig verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (2005:716), dels personer som befinner sig i utan att ha ansökt om nödvändigt tillstånd för att vistas i landet. Det innebär inte att en person som lever som papperslös nödvändigtvis saknar identitetshandlingar som pass, id-kort eller motsvarande. Papperslösheten avser avsaknaden av tillstånd att vistas i landet (). Bakgrund och pågående arbete Vård som inte kan anstå På uppdrag av regeringen tog fram en rapport (Vård för papperslösa – Vård som inte kan anstå, dokumentation och identifiering vid vård till personer som vistas i landet utan tillstånd). Uppdraget bestod bl.a. i att lämna förtydliganden om tillämpningen av begreppet vård som inte kan anstå. I rapporten nämner att myndigheten delar Prioriteringscentrums bedömning att det finns en risk att begreppet vård som inte kan anstå inte är förenligt med den etiska plattformens människovärdesprincip då vården begränsas utifrån ålder och folkbokföring. Eftersom de flesta diagnoser har varierande förlopp och behovet av vård kan skilja sig mellan enskilda patienter med samma diagnos är det enligt inte etiskt och medicinskt möjligt eller lämpligt att i listor ange vilka diagnoser, tillstånd eller åtgärder som omfattas av begreppet vård som inte kan anstå. Begreppet vård som inte kan anstå är inte heller förenligt med medicinsk yrkesetik, är inte medicinskt tillämpligt i sjukvården och riskerar enligt att äventyra patientsäkerheten. Vad som är vård som inte kan anstå får enligt avgöras i det enskilda fallet av den behandlande läkaren eller tandläkaren. lämnade SKR skrivelsen Brister och oklarheter i lagstiftningen gällande hälso- och sjukvården för asylsökande m.fl. (17/05739) till regeringen. I skrivelsen nämner SKR att det finns ett stort antal oklarheter i den lagstiftning som avser hälso- och sjukvård till asylsökande, nyanlända och utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd, s.k. papperslösa. SKR beskriver de större brister som SKR och dess medlemmar identifierat och även de åtgärder man vill se för att komma tillrätta med bristerna. Bland annat nämns att lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl., lag, bör ändras så att alla grupper som får tidsbegränsade uppehållstillstånd, som inte kan ligga till grund för folkbokföring, omfattas av lagen samt att regionerna bör säkerställas ersättning för vårdkostnader för dessa grupper. Vidare bör lagstiftningen ändras så att kvotflyktingar omfattas av 8 kap. 1 § HSL redan från ankomstdagen. SKR anför att det finns en oklarhet om huruvida subventionen av asylsökandes läkemedel omfattar preventivmedel eller inte, och SKR anser att denna oklarhet bör lösas t.ex. genom att det införs en bestämmelse lag som förtydligar att läkemedel som skrivs ut i samband med subventionerad vård ska subventioneras. Enligt SKR är lagstiftningen otydlig vad gäller om asylsökande och papperslösa barn omfattas av vårdgarantin eller inte, och SKR efterfrågar ett förtydligande i gällande lagstiftning. SKR anför att regionerna har ett kostnadsansvar för rättspsykiatrisk vård av personer som fått avslag på in asylansökan genom ett lagakraftvunnet beslut. SKR anser att det är orimligt att regionerna inte får någon kostnadsersättning i dessa fall. SKR anför vidare att det är olyckligt att formuleringarna skiljer sig åt mellan de båda förordningar (1994:362 och 2013:412) som reglerar de vårdavgifter som asylsökande respektive papperslösa ska betala och att det inte finns skäl att ha olika vårdavgifter för dessa grupper. Skrivelsen bereds inom (S2017/07072/FS). Vård till papperslösa – Slutrapport av uppdraget att följa upp lagen om vård till personer som vistas i utan tillstånd Statskontoret har på regeringens uppdrag följt upp lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. I uppdraget ingick att analysera hur regelverket har genomförts och hur det tillämpas. I sin slutrapport (2016:11) av uppdraget att följa upp lagen om vård till personer som vistas i utan tillstånd bedömer Statskontoret att lagen i huvudsak fungerar så som lagstiftaren avsåg. Statskontoret lämnar rekommendationer till regeringen som skulle kunna leda till förbättrade förutsättningar att tillämpa lagen. Som exempel kan nämnas rekommendationen att ta initiativ till att lagstiftningen preciseras så att det blir tydligt vad som avses med att det inte är uteslutet att lagen i enstaka fall kan komma att bli tillämplig på EU-medborgare. Enligt uppgift från bereds ärendet (S2016/02800/FS). Information om tillämpningen av lagen om vård till papperslösa Som exempel på information från och om tillämpningen av lagen om vård till papperslösa kan nämnas att det under fliken Stöd i arbetet på finns information om vilken vård en region ska erbjuda asylsökande och papperslösa. Därtill kan nämnas personer från andra länder (sjunde omarbetade upplagan) . Medel med syfte att stärka psykisk hälsa hos asylsökande och nyanlända –2020 har regeringen avsatt för insatser som syftar till att stärka psykisk hälsa hos gruppen asylsökande och nyanlända. Medel inom satsningen 2020 har bl.a. fördelats till organisationer inom det civila samhället som arbetar för att främja psykisk hälsa och motverka psykisk ohälsa och suicid hos asylsökande barn och unga. Av budgetpropositionen framgår att antalet ensamkommande barn som ansöker om asyl fortsätter minska (prop. 2019/20:1, utg. omr. 9 s. 171). ansökte 944 ensamkommande barn om asyl i , varav flickor och pojkar. Ansvaret för omsorgen om ensamkommande barn och unga (upp till ) ligger hos i kommunen. Det finns rapporter om ensamkommande barns och ungas utsatthet (bl.a. från – Ensamkommande barn som försvinner och i – De kan alltid hitta mig), som visar på att utsatthet kan medföra risk för att hamna i hemlöshet, drogmissbruk och kriminalitet eller att bli utnyttjad. för individ- och familjeomsorg 2019 Av för individ- och familjeomsorg framgår att ensamkommande barn och unga inte får insatser på samma villkor som andra barn. lyfter fram tre grupper av ensamkommande barn och unga som lever i särskilt utsatta situationer: de som har fyllt eller åldersbedömts till och som är i asylprocessen och har hänvisats till boende men som är kvar i den kommun som de har sin an-knytning till, de som kommit till men som inte har för avsikt att söka asyl samt de som fått avslag på sin asylansökan men inte lämnat landet. beslutade regeringen om fördelningen av i tillfälligt kommunbidrag för ensamkommande unga asylsökande. Genom tillskottet skulle kommunerna kunna låta ensamkommande unga som hinner fylla under asylprocessen bo kvar i kommunen. Uppdrag om unga nyanlända och asylsökandes hälsa m.m. gav regeringen för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) i uppdrag att, i samverkan med ungdomsmottagningen på nätet (UMO), utveckla det pågående arbetet med informationsinsatser om hälsa, sexualitet och jämställdhet riktat till unga nyanlända och unga asylsökande. I uppdraget ingår att utöka informationen på den digitala webbplatsen , utöka kompetenshöjande insatser till yrkesverksamma som möter unga nyanlända samt möjliggöra långsiktig kompetensförsörjning för yrkesverksamma genom utveckling av en webbaserad utbildning. Uppdraget som helhet ska redovisas till . En delredovisning av uppdraget ska lämnas i samband med myndighetens årsredovisningar , 2019 och 2020. Nationellt om ensamkommande barn och unga inom fick regeringens uppdrag att inom myndigheten inrätta ett nationellt om ensamkommande barn och unga upp till (S2017/01863/FST). Uppdraget varar till utgången av 2020. Syftet är att stimulera och stärka det nationella arbetet med att utveckla och sprida relevant och aktuell kunskap och ändamålsenliga kunskapsstöd, metoder och arbetssätt till yrkesverksamma som möter och arbetar med ensamkommande barn och unga. ska också inom ramen för uppdraget belysa hur samverkan mellan kommunerna och regionerna kan utvecklas så att olika yrkesgrupper inom skolan, inklusive elevhälsan, hälso- och sjukvården och kan arbeta för att säkerställa barns och ungas skolgång. Centrumet har inrättat ett stöd till professionen på temat ensamkommande barn och unga på den nationella plattformen . En rapport från centrumet visar att suicidtalet bland ensamkommande asylsökande barn och unga i var relativt högt. Centrumet följer läget efter den nya gymnasielagen (ändringar i lagen [2016:752] om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i som trädde i kraft ) och två rapporter har publicerats. Sammanfattningsvis kan enligt centrumet sägas att den psykiska ohälsan i den här gruppen unga är betydande samt att det är oklart vad som gäller när lagen ska tillämpas. diskussioner med och för att få bättre kunskap om förekomsten av psykisk ohälsa inom gruppen (prop. 2019/20:1 s. 172). har liksom 2019 tillförts för ändamålet (prop. 2019/20:1 utg.omr. 9, bet. 2019/20:SoU1, rskr. 2019/20:135). Inom ramen för Uppdrag psykisk hälsa har SKR lämnat en skrift, Ensamkommande barn och ungdomar, – psykisk ohälsa och traumasymptom. Skriften bygger i huvudsak på föreläsningar i samband med en konferens om ensamkommande barn och ungdomar – psykisk ohälsa och traumatiska symptom. Tanken är att skriften ska fungera som ett informations- och diskussionsunderlag för den som möter ensamkommande barn. Rapport från social utvärdering lämnade social utvärdering (SBU) rapporten – Stöd till ensamkommande barn och unga – effekter, erfarenheter och upplevelser, Systematisk litteraturöversikt och etiska och samhälleliga aspekter (2017/94). Av rapporten framgår att det saknas forskning om vilka effekter olika typer av stödjande insatser har för ensamkommande barn och unga. Utifrån en genomgång av intervjustudier har SBU ringat in vad som främjar och hämmar utveckling och välmående hos ensamkommande barn och unga. Bidrag till ideella organisationer Av regleringsbrev framgår att myndigheten får fördela till ideella organisationer som bedriver förebyggande och främjande verksamhet i syfte att motverka psykisk ohälsa hos barn och unga som är asylsökande eller nyanlända. Bidraget får betalas ut i form av verksamhetsbidrag och projektbidrag. Viss del av bidraget, högst , får fördelas till verksamheter som bedriver verksamhet med stödjande kontakter för barn och unga med psykisk ohälsa. Med stödjande kontakter avses chattsamtal, telefonsamtal och mejlsvar. besvarade socialminister en interpellation om vård till personer utan tillstånd (ip. 2019/20:33). Statsrådet svarade i huvudsak följande: har frågat mig vad jag anser om att regioner och landsting kan erbjuda planerad hälso- och sjukvård till personer som saknar tillstånd att vistas i landet och vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbjuda landsting och regioner att ge planerad vård till denna grupp. har slutligen frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen vidtar för att begreppet "vård som inte kan anstå" ska tolkas likadant i hela landet. Vuxna personer som vistas i utan tillstånd har rätt till vård som inte kan anstå enligt den lag som den dåvarande borgerliga regeringen tog fram, lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Av lagen framgår även att landstingen har möjlighet att därutöver erbjuda vård, upp till samma nivå som för bosatta (8 §). Det är frivilligt för landstingen att använda sig av denna möjlighet. Regeringen gör bedömningen att det inte finns skäl att ändra denna ordning. Sådan vård som går utöver den vård som landstingen är skyldiga att erbjuda ersätts inte enligt den kommunala finansieringsprincipen. Hur enskilda landsting väljer att organisera sin vård och vilken vård de erbjuder personer som vistas i utan tillstånd är en fråga som varken jag som statsråd eller regeringen kan överpröva. Enligt regeringsformen sköter kommunerna lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. Mot bakgrund av att det gäller ett frivilligt åtagande ser regeringen ingen anledning att inskränka kommunernas självstyre utifrån den frågeställning som interpellanten ger uttryck för. Begreppet "vård som inte kan anstå" är enligt förarbetena till lagen avsett att vara en utvidgning av den vård som definieras som omedelbar, det vill säga akut vård. Vad som räknas som vård som inte kan anstå måste alltid avgöras i det enskilda fallet av behandlande läkare, tandläkare eller annan ansvarig vårdpersonal. Det är enbart behandlande läkare eller annan ansvarig vårdpersonal som har kunskap om patientens individuella förutsättningar och som kan bedöma vilka åtgärder som krävs och när. Det är med andra ord en medicinsk bedömning som måste göras i varje enskilt fall utifrån patientens tillstånd. Vilka vårdinsatser som blir aktuella måste därför av naturliga skäl se olika ut. Regeringen gör bedömningen att det inte finns skäl att ändra denna ordning. Motionsyrkanden om vård av utländska medborgare och psykisk ohälsa hos asylsökande behandlades senast i utskottets betänkande 2018/19:SoU8. Motionsyrkandena avstyrktes (s. 134 och 138). biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2018/19:233). När det gäller frågan om EU-medborgares rätt till hälso- och sjukvård i noterar utskottet att Statskontorets slutrapport (2016:11) av uppdraget att följa upp nämnda lag bereds inom . Utskottet noterar även och ställer sig bakom socialministerns interpellationssvar när det gäller begreppet ”vård som inte kan anstå” (ip. 2019/20:33). Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motion 2019/20:2578 (V) yrkande 7. Motionsyrkandet bör avslås. I frågan om brister och otydligheter i lagstiftningen om hälso- och sjukvård för asylsökande och nyanlända noterar utskottet att SKR:s skrivelse Brister och oklarheter i lagstiftningen gällande hälso- och sjukvården för asylsökande m.fl. (17/05739) bereds inom . Något tillkännagivande med anledning av motion 2019/20:220 (V) yrkande 7 är inte nödvändigt. Motionsyrkandet bör avslås. Ensamkommande barn och unga befinner sig i en särskilt utsatt situation. Utskottet ser mycket positivt på att regeringen avsatt medel för att stärka psykisk hälsa hos asylsökande och nyanlända och noterar att en del av medlen fördelas till ideella organisationer som arbetar för att främja psykisk hälsa och motverka psykisk ohälsa och suicid hos asylsökande barn och unga. Utskottet ser också positivt på fördelningen av medel som ska göra det möjligt för kommunerna att låta ensamkommande unga som hinner fylla under asylprocessen bo kvar i kommunen. Utskottet vill också framhålla betydelsen av den verksamhet som bedrivs genom Nationellt om ensamkommande barn och unga upp till . Slutligen noterar utskottet SBU:s rapport om effekter, erfarenheter och upplevelser av stöd till ensamkommande barn och unga samt SKR:s skrift om psykisk ohälsa och traumasymtom hos ensamkommande barn och unga. Utskottet anser sammantaget att inte bör ta något initiativ med anledning av motion 2019/20:3345 (L) yrkande 29, varför motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om tolkhjälp. Jämför reservation 27 (SD). I kommittémotion 2019/20:818 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 67 föreslås ett tillkännagivande om att verka för att vidta åtgärder för att tolkning av främmande språk inom sjukvården och tandvården ska vara avgiftsbelagd för personer som varit bosatta i . I yrkande 68 föreslås ett tillkännagivande om att möjligt verka för att avgiften bör vara den genomsnittliga omkostnaden för en tolkanvändning inom sjukvården och tandvården. I yrkande 69 föreslås ett tillkännagivande om att det alltid ska vara en läkare eller annan medicinskt ansvarig personal som bedömer om det finns behov av tolk. I yrkande 70 föreslås ett tillkännagivande om att verka för att det inte bör vara tillåtet att använda barn för tolkning, med undantag för akuta eller livshotande tillstånd. I yrkande 71 föreslås ett tillkännagivande om att verka för ett fullständigt betalningsansvar för tolkning inom sjukvården och tandvården för personer som inte vill använda den tolk som sjukvården eller tandvården erbjuder.