bet · H701JuU26 · 2020-04-29 00:00:00 — Av 29 kap. 1 § framgår att straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, ska bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Med brottets straffvärde avses detsamma som brottets svårhet i förhållande till andra brott, eller med andra ord hur allvarligt brottet är. I linje med ekvivalens- och proportionalitetsprinciperna ska lika svåra straff följa på lika svåra brott, och svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott. Vid bedömningen av straffvärdet ska enligt 29 kap. 1 § andra stycket särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Genom en lagändring 2010 tillfördes bestämmelsen en ny mening som anger att domstolen särskilt ska beakta om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Ändringen infördes i syfte att höja straffnivån för allvarliga våldsbrott. Samtliga de faktorer som anges i 29 kap. 1 § gäller omständigheterna vid brottet. Enligt gällande rätt är straffet för en lagöverträdare böter eller fängelse. Därtill kan påföljden också bestämmas till bl.a. villkorlig dom och skyddstillsyn. Vid val av påföljd ska rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse (30 kap. 4 § ). Bestämmelser om böter finns i 25 kap. och bestämmelser om fängelsestraff finns i 26 kap. Skyddstillsyn regleras i 28 kap. samma balk. Det följer av 28 kap. 1 § att rätten får döma till skyddstillsyn för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. I 30 kap. 9 § första stycket anges att vid val av påföljd ska rätten som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. Av andra stycket 2 följer att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan beakta om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans eller hennes brottslighet. I 30 kap. 9 § andra stycket 3 anges att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan beakta om något förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom eller henne uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten, s.k. kontraktsvård. I förarbetena till bestämmelsen anförde departementschefen bl.a. följande (se prop. 1986/87:106 s. 35 f.): Kontraktsvård är en påföljd avsedd i huvudsak för missbrukare av alkohol eller narkotika. Det är dock inte uteslutet med kontraktsvårdsarrangemang i andra situationer där förhållandena kräver vård eller annan behandling och det även i övrigt är lämpligt, exempelvis i fall av kleptomani, exhibitionism eller vissa former av incest. I sistnämnda fall krävs dock att brottet är av förhållandevis lindrig beskaffenhet. Som jag ser det bör kontraktsvård förutsätta att det finns en koppling mellan missbruket och den aktuella brottsligheten. Ett sådant samband torde för övrigt föreligga i de fall där missbruket är av den arten att frågan om kontraktsvård kommer upp. Åtminstone i typfallen torde det förhålla sig så att brottsligheten har sin förklaring i eller ingår som ett led i missbruket. Även när det gäller andra förhållanden som påkallar vård eller behandling än missbruk bör enligt min mening förutsättas ett samband mellan vårdbehovet och brottsligheten. I kommentaren till 30 kap. 9 § anges att en mycket väsentlig utgångspunkt är att kontraktsvårdsarrangemang ska kunna förekomma i fall där påföljden annars skulle bestämmas till fängelse (se m.fl., , , , kommentaren till 30 kap. 9 §). Enligt 26 kap. 1 § kan fängelse dömas ut enligt vad som gäller för det enskilda brottet eller på livstid. Fängelse på livstid är stadgat endast för ett fåtal brott och aldrig som enda möjliga straff. Ett livstidsstraff kan omvandlas till ett tidsbestämt straff (se lagen [2006:45] om omvandling av fängelse på livstid). Omvandling kan också ske genom nåd av regeringen, se 12 kap. 9 § regeringsformen. Om omvandling sker tillämpas därefter vanliga frigivningsregler. För den som döms till fängelse finns en möjlighet att ansöka om att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt, enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Verkställigheten sker i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av förbudet ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel (s.k. fotboja). En ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt. Har den dömde tidigare undergått verkställighet utanför anstalt i form av intensivövervakning får en ansökan bifallas endast om det därefter förflutit en period av under vilken den dömde inte begått något brott som har föranlett strängare påföljd än böter. skärptes straffet för mord i 3 kap. 1 § genom att rätten särskilt ska beakta om gärningen har föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller på annat sätt varit särskilt hänsynslös. Syftet med lagändringen är att livstidsstraffet ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning än tidigare (prop. 2018/19:138, bet. 2019/20:JuU4, rskr. 2019/20:34). Enligt 25 kap. 2 § ska dagsboten bestämmas till ett antal av minst trettio och högst etthundrafemtio. Varje dagsbot fastställs till ett visst belopp från och med femtio till och med , efter vad som bedöms som skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjningsskyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt. Om det finns särskilda skäl, får dagsbotens belopp jämkas. Minsta bötesbelopp är . Av Riksåklagarens riktlinjer för beräkning av dagsbotsbeloppet (RåR 2007:2) framgår att den misstänktes egna uppgifter om årsinkomst ska godtas om de framstår som trovärdiga i förhållande till övrig utredning. En uppgift om taxerad inkomst ska finnas tillgänglig vid bedömningen, om det inte av särskilda skäl finns anledning att anta att en sådan uppgift skulle sakna betydelse. Om den misstänktes egna uppgifter inte framstår som trovärdiga ska årsinkomsten uppskattas till ett rimligt belopp utifrån den senast taxerade inkomsten och övriga tillgängliga uppgifter. Om uppbörd och indrivning av böter finns bestämmelser i bötesverkställighetslagen (1979:189). Böter som inte betalas får, om inte annat är föreskrivet, enligt 25 kap. 8 § förvandlas till fängelse i lägst och högst enligt bestämmelserna i bötesverkställighetslagen. Av RättsPM 2012:7, uppdaterad , framgår på s. 15 att påföljden för ringa narkotikabrott genom eget bruk är lägsta antalet dagsböter, oavsett vilken slags narkotika som brukats. I propositionsförteckningen har regeringen aviserat att en proposition benämnd Utökade möjligheter att förvandla obetalda böter till fängelse ska överlämnas till . Frågan har inte behandlats sedan kom med vissa förslag i frågan i sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34). I betänkandet, där det konstaterades att den ovannämnda regeln om att förvandla obetalda böter förvandlas till fängelse sällan användes, föreslogs att kravet på att det ska vara uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna ska tas bort. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 57 f. och 134 f.) behandlade utskottet motioner om påföljder liknande flera av de nu aktuella motionsyrkandena. Utskottet anförde då att det inte var berett att vidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkanden om användandet av kontraktsvård i större omfattning, en översyn av reglerna om böter, riktiga livstidsstraff eller huruvida förvaring bör införas som påföljd. Vad gällde yrkanden om avskaffande av böter anförde utskottet vidare att de grundläggande principerna bakom den nuvarande regleringen var väl avvägda och att det även fanns en möjlighet att omvandla böter som inte har betalats till fängelse. Samtliga motioner avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet anser att de nuvarande bestämmelserna och principerna för straffmätningen och påföljdsbestämning är väl avvägda och att det inte finns skäl att ta något initiativ med anledning av motionerna 2019/20:541 yrkandena 1 och 2 samt 2019/20:2728 (KD) yrkande 24. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom motionen om fler alternativ till fängelse för vuxna lagöverträdare. Motion 2019/20:150 (V) yrkande 1 avstyrks. Därutöver vidhåller utskottet vad det tidigare anfört om riktiga livstidsstraff och om huruvida förvaring bör införas som påföljd samt om användandet kontraktsvård i större omfattning. Motionerna 2019/20:541 (SD) yrkande 12, 2019/20:585 (SD) yrkande 4 och 2019/20:3063 (M) yrkande 15 avstyrks. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motioner om fler påföljdsalternativ vid narkotikabrott. Motionerna 2019/20:969 (S) och 2019/20:2751 (L) yrkande 2 avstyrks. Utskottet gör inte heller någon annan bedömning än tidigare i fråga om huruvida böter bör omvandlas eller avskaffas som påföljd. Utskottet finner inte heller skäl att i övrigt se över de nuvarande bestämmelserna för böter och hur dessa beräknas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2019/20:126 (V) yrkande 3, 2019/20:951 (SD), 2019/20:1432 (S), 2019/20:2373 (M), 2019/20:2678 (M), 2019/20:2842 (M) yrkandena 1 och 2 samt 2019/20:2847 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att åklagare alltid ska yrka på utvisning och att utvisning ska komma i fråga oftare. Jämför reservation 53 (M, KD). I kommittémotion 2019/20:3368 av m.fl. (M) yrkande 33 begärs ett tillkännagivande om att åklagare alltid ska yrka på utvisning till följd av brott då förutsättningarna för detta i lagstiftningen är uppfyllda. I kommittémotion 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 14 begärs ett tillkännagivande om att utvisning ska komma i fråga oftare. Bestämmelser om utvisning på grund av brott finns i 8 a kap. utlänningslagen (2005:716). En utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse (1 §). Utvisning får dock ske endast om utlänningen döms till svårare påföljd än böter och om • gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller • brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. En utlänning som är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om de förutsättningar som anges i 1 § är uppfyllda och det sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet (5 §). Rätten kan på eget initiativ ta upp frågan om utvisning, men i praktiken är det upp till åklagaren om frågan om utvisning prövas eller inte. Enligt en promemoria från (RättsPM 2013:5) ska åklagaren vid utredningar som rör allvarlig eller upprepad brottslighet begången av en person som inte är svensk medborgare alltid överväga och ta ställning till frågan om utvisning. Kommer åklagaren fram till att brottsligheten är sådan att utvisning kan komma i fråga ska åklagaren som regel framställa ett sådant yrkande. Enligt samma promemoria är det inte upp till åklagaren att avgöra om det finns hinder för utvisning på grund av utlänningens anknytning till , utan den proportionalitets- och skälighetsbedömning som slutligen avgör huruvida den åtalade vid fällande dom ska utvisas bör, i alla fall utom de uppenbara, göras av domstol. Utskottet behandlade motionsyrkanden liknande de som behandlas här i betänkande 2017/18:JuU14 (s. 91 f.). Utskottet ansåg att det måste finnas en balans mellan de reaktioner ett brott ska medföra och brottets allvar. Utskottet var av uppfattningen att det är rimligt att det krävs ett allvarligt brott eller en risk för fortsatt brottslighet för att utvisa någon. Utskottet ansåg att den nuvarande ordningen är väl avvägd och säkerställer en rimlig proportionalitet mellan brott, påföljd och särskild rättsverkan i form av utvisning. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 138 f.), där ett likande yrkande behandlades, vidhöll utskottet den uppfattning som anfördes i det tidigare betänkandet och avstyrkte motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet gör ingen annan bedömning än tidigare utan vidhåller uppfattningen att den nuvarande ordningen är väl avvägd och säkerställer en rimlig proportionalitet mellan brott, påföljd och särskild rättsverkan i form av utvisning. Motionerna 2019/20:2728 (KD) yrkande 14 och 2019/20:3368 (M) yrkande 33 avstyrks. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår 44 motionsyrkanden med förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Motionsyrkandena i bilaga 2 överensstämmer helt eller i huvudsak med yrkanden som utskottet har behandlat tidigare . Motionsyrkandena behandlades i betänkande /19:JuU11. avslog motionsyrkandena i enlighet med utskottets förslag. Utskottet avstyrker de nu aktuella motionsyrkandena med hänvisning till detta. Skärpta straff för våldsbrott, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 22 och 2019/20:2944 av (M). Dagens straffnivåer står enligt vår mening inte i samklang med den allmänna rättsuppfattningen. De ger inte heller offer och anhöriga upprättelse och verkar dessutom inte heller preventivt i någon större utsträckning. Inte minst gäller detta våldsbrott. Detta är ett särskilt viktigt område där rättskipningen måste stå i samklang med den allmänna rättsuppfattningen. Vi vill därför att samhället ska markera tydligare mot grova brott och vill se skärpta straff för t.ex. brott mot barn, mord och andra grova våldsbrott. Det bör därför göras en generell översyn av tredje kapitel med utgångspunkten att såväl minimistraff som maximistraff ska höjas. Skärpta straff för vållande till annans död, punkt 2 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3069 av m.fl. (M) yrkande 16. Att uppsåtligen beröva någon annan livet är ett av de allvarligaste brotten i svensk straffrätt. Den som däremot av oaktsamhet orsakar någon annans död döms för vållande till annans död till fängelse i högst . brott leder till böter och grovt brott till fängelse i lägst ett och högst . Även om vållandebrott är mindre allvarliga än uppsåtliga brott menar vi att diskrepansen i detta fall är problematisk. Vissa fall av vållande till annans död, exempelvis dödsolyckor orsakade av berusade bilförare, är extra allvarliga och bör leda till särskilt kännbara straff. Vi anser att straffskalan för vållande till annans död bör ses över. Inriktningen bör vara att minimistraffet för brott av normalgraden höjs till sex månaders fängelse och att minimistraffet för grovt brott höjs till fängelse. Även maxstraffen bör skärpas på motsvarande sätt. Det bör även övervägas om den särskilda straffskalan för ringa brott bör avskaffas. Fridskränkningsbrott, punkt 3 (M, SD, KD) av (KD), (M), (M), (M), (SD), (SD), (SD) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:823 av m.fl. (SD) yrkande 13 i denna del, 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 21, 2019/20:3064 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2019/20:3189 av m.fl. (M) yrkande 22. Vissa typer av brottskategorier utmärker sig som särskilt knutna till kvinnovåld. Det gäller bl.a. grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Att motverka dessa brott är en viktig del i arbetet med att motverka kvinnovåld och för att öka kvinnors trygghet. är straffskalan för dessa brott fängelse till . För att bättre fånga upp allvaret i denna typ av systematiska kränkningar i nära relationer vill vi skärpa straffskalan. Minimistraffet bör därför höjas till fängelse. En sådan höjning skulle också innebära att polisen på egen hand kunde hämta ut exempelvis journaluppgifter och driva vidare en utredning även i de fall då målsäganden inte medverkar i utredningen. Vi vill vidare att maximistraffet för dessa brott ska höjas avsevärt. Regeringen bör återkomma med ett förslag till om höjda straff i enlighet med vad vi anfört. Barnfridskränkningsbrott m.m., punkt 4 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkandena 39 och 51 samt 2019/20:3253 av m.fl. (C) yrkande 22 och 2019/20:985 av m.fl. (S) yrkande 2. Barn är en särskilt utsatt grupp och därmed särskilt skyddsvärda. Jag vill att de som utsätter barn för brott ska kunna straffas oftare än . Därför vill jag se ett nytt barnmisshandelsbrott som ska inkludera både fysisk och psykisk misshandel. Jag vill också att det införs ett särskilt barnfridskränkningsbrott för dem som begår många mindre allvarliga brott mot ett barn. Med tanke på den kränkning det innebär att begå brott mot barn ska detta ha hårdare straff än andra fridskränkningsbrott. Enligt min mening bör det även införas ett straffrättsligt skydd för barn som bevittnar brott i nära relationer. Barn som exempelvis bevittnar misshandel och våld i en nära relation befinner sig i en oerhört utsatt situation, ofta med psykiska ärr som sitter kvar långt efter att misshandeln har avslutats. Dessa barn behöver ett bättre skydd än vad som är fallet . Jag anser också att det finns anledning att se över möjligheterna att kriminalisera kontrollerande beteenden. Våld i nära relationer börjar sällan med våld, utan med ett kontrollerande beteende och olika former av psykisk misshandel som både påverkar den utsatta genom en kraftigt försämrad självbild och beskär hens handlingsutrymme och möjlighet att ta sig ur relationen. Många lever sitt liv under någon annans kontroll – någon som isolerar en person från familj och vänner, kontrollerar att man går direkt hem från jobbet, hindrar en att gå på viktiga möten som läkarbesök, upprepat talar nedlåtande till en och får en att känna sig värdelös, går igenom telefonräkningen och frågar ut en om vem man har pratat med och tar kontrollen över ens inkomst. Vissa av de handlingar som en kriminalisering av kontrollerande beteende skulle täcka är redan kriminaliserade, men även handlingar som inte är det kan ha en stor effekt på självbild och självkänsla som lätt leder till självpåtagen isolering och en kraftigt begränsad frihet. Det våldskapital som gärningsmannen har, eller det hotfulla beteende gärningsmannen har påvisat, kan vidare vara tillräckligt för att en utsatt person ska foga sig i att bli kontrollerad. Kontrollerande beteende är en stor del av problematiken kring våld i nära relationer och jag tror att en kriminalisering av kontrollerande beteende skulle innebära att man i praktiken tidigarelägger vad som är kriminaliserat. riskerar ett brottsoffer att fastna i en våldsam relation utan att kunna få hjälp av rättssamhället innan han eller hon är så nedtryckt att det är närapå omöjligt att ta sig ut. En kriminalisering i ett tidigare skede skulle också göra det lättare för gärningsmannen att få hjälp att hantera sitt beteende. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag på hur en kriminalisering av kontrollerande beteenden skulle kunna se ut. Uppmaning att begå självmord, punkt 7 (S, V, L, MP) av (MP), (V), (L), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: 2019/20:2883 av Boriana (M), 2019/20:2896 av (SD) yrkandena 1 och 2 samt 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 41. Det är viktigt att samhället reagerar med kraft mot personer som uppmanar andra att begå självmord. Den nya lydelsen av straffbestämmelsen om ofredande innebär att uppmaningar till att någon ska ta livet av sig under vissa omständigheter kan utgöra sådant hänsynslöst beteende som leder till straffansvar enligt bestämmelsen. Även om detta är en välkommen förändring finns det anledning att ytterligare skärpa lagstiftningen som kan träffa de fall där någon uppmanar till självmord. bereds inom den utredning som kommit med ett förslag i enlighet med de nu behandlade motionsyrkandena. Vi anser därför att det saknas anledning att göra ett tillkännagivande i enlighet med vad som anges i motionerna. Våldtäkt, punkt 9 (S, V, L, MP) av (MP), (V), (L), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 26, 2019/20:1906 av (M) yrkande 1, 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 8, 2019/20:2942 av (M), 2019/20:3068 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 42 i denna del. Som framgår ovan har riktat tillkännagivanden till regeringen om att straffen för sexualbrott bör skärpas, både på ett mer generellt plan och för vissa specifikt utpekade sexualbrott. Utskottet har därvid anfört att straffen för sexualbrott, trots de straffskärpningar som gjorts, framstår som förhållandevis låga jämfört med andra brott. Vi välkomnar därför att regeringen gett en utredare i uppdrag att se över straffskalorna för bl.a. våldtäkt och lämna förslag på de ändringar som kan behövas för att dessa i tillräcklig mån ska spegla brottens allvar. Utredningens arbete bör enligt vår mening inte föregripas, varför det inte finns anledning för att göra några sådana tillkännagivanden som motionärerna efterfrågar. Skärpta straff för sexualbrott, punkt 10 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 25 och 2019/20:823 av m.fl. (SD) yrkande 13 i denna del. har haft en destruktiv utveckling av sexualbrott och den grupp som är mest utsatt är unga kvinnor enligt Brottsförebyggande rådets nationella trygghetsundersökning. Vi anser att straffsatserna för sexualbrott är för låga. Trots ett antal straffskärpningar finns det fortfarande sexualbrott mot barn där minimistraffet är böter. Det bör därför göras en översyn över samtliga sexualbrott med utgångspunkten att såväl straffminimum som straffmaximum ska höjas. Sexuellt ofredande, punkt 11 (M, C) av (C), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 44 och 2019/20:1312 av (M) yrkandena 1 och 2. Vissa former av sexuella ofredanden kan vara väldigt skrämmande, men når ändå inte upp till vad som utgör en våldtäkt. Det handlar t.ex. om situationer där grupper av gärningsmän angriper en person eller där gärningsmannen på något annat sätt har agerat särskilt hänsynslöst eller kränkande. I dessa fall anser vi att en ny rubricering med en högre straffskala, grovt sexuellt ofredande, bör övervägas. Hämndporr, punkt 12 (SD) av (SD), (SD) och (SD).