bet · H701CU12 · 2020-04-20 00:00:00 — Som redovisats ovan har frågan om gemensamma nordiska regler om ömsesidigt erkännande av skuldsanering utretts inom ramen för en statlig utredning, och regeringen har uppgett att den fortsätter att följa frågan inom det nordiska samarbetet. Utskottet anser mot denna bakgrund att det inte finns skäl för att ta ett initiativ med anledning av det som anförs i motion 2019/20:2208 (SD) yrkandena 1 och 2. Motionsyrkandena bör därför avslås. Åtgärder mot otillåtna bosättningar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder som är kopplade till otillåtna bosättningar. Utskottet hänvisar till gällande rätt och pågående arbete. Jämför reservation 9 (SD) och 10 (KD). I kommittémotion 2019/20:2208 av m.fl. (SD) begärs ett tillkännagivande om att drabbade markägare aldrig ska behöva bära kostnaderna till följd av olagliga bosättningar (yrkande 10). Motionärerna föreslår vidare att markägaren ska få samtliga kostnader till följd av olagliga bosättningar ersatta (yrkande 11) och att markägare ska ha rätt till ersättning för inkomstbortfall till följd av olagliga bosättningar (yrkande 12). Motionärerna föreslår vidare ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning om hur brott mot allemansrätten bättre kan bekämpas (yrkande 15). Enligt motionärerna ska det vara tydligt att den som bosätter sig utan tillåtelse på någon annans mark, utöver den natt som enligt hävd och s.k. allemansrätt är tillåtet, gör sig skyldig till ett brott som ska lagföras. Vidare föreslås ett tillkännagivande om att det normalt ska vara en fråga för polisen att avlägsna en otillåten bosättning och att en bosättning som varit olovlig redan från början aldrig ska kunna hävda någon slags besittningsrätt vid det förfarandet (yrkande 13). Slutligen föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att otillåtna bosättningar med barn hanteras särskilt skyndsamt (yrkande 14). I kommittémotion 2019/20:3243 av m.fl. (KD) begärs ett tillkännagivande om att utreda förutsättningarna att befria markägare från kostnadsansvar vid skadegörelse från bosättare och i samband med avhysningar (yrkande 52). Motionärerna anser att markägare inte bör åläggas att betala några förrättningskostnader över huvud taget. Vidare föreslås att det vid verkställande av en avhysning endast ska genomföras en proportionalitetsbedömning (yrkande 53). Slutligen föreslås att tidsfristen för ett avlägsnande ska vara från det att svaranden underrättats om verkställigheten (yrkande 54). Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning En ny form av särskild handräckning som gäller avflyttning vid en otillåten besittningsrubbning infördes (prop. 2016/17:159, bet. 2016/17:CU13, rskr. 2016/17:275). Förfarandet, som benämns avlägsnande, är ett alternativ till ett polisiärt ingripande som markägaren kan använda sig av för att få hjälp med att avlägsna en otillåten bosättning. Bestämmelserna om det nya förfarandet finns i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, förkortad LBH. Genom samma lagstiftningsärende infördes också nya bestämmelser om avlägsnande i utsökningsbalken, förkortad UB. Bestämmelserna gäller vid verkställighet av en exekutionstitel som avser en förpliktelse för den som har rubbat sökandens besittning att, i fall som inte avser avhysning, flytta från fast egendom, en bostadslägenhet eller något annat utrymme i en byggnad eller i annan lös egendom. Lagändringarna syftar till att göra det enklare för markägare att få tillbaka besittningen av sin mark, som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. Det nya avlägsnandeförfarandet innebär bl.a. följande. En ansökan om avlägsnande behöver inte innehålla personuppgifter om svaranden, om sökanden trots rimliga ansträngningar inte kan lämna dessa (18 § andra stycket LBH). ska göra en proportionalitetsbedömning vid prövningen av om en ansökan om avlägsnande ska bifallas (43 § andra stycket LBH). Enligt bestämmelsen om proportionalitet får en ansökan om avlägsnande bifallas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för svaranden. ska underrätta svaranden innan ett avlägsnande sker. När en ansökan om avlägsnande har bifallits och åtgärden ska genomföras ska skälig hänsyn tas till såväl sökandens intressen som svarandens situation (intresseavvägning). I förarbetena anförs att svaranden har rätt till en verkställighetsprocess som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. ska därför göra en bedömning av hur och när verkställigheten bör genomföras. får bevilja anstånd med avlägsnandet om det behövs av hänsyn till svaranden. Om barn berörs av avlägsnandet ska barnets bästa särskilt beaktas (prop. 2016/17:159 s. 63–64). Enligt 16 kap. 10 a § UB får ett avlägsnande ske tidigast från det att svaranden underrättades om verkställigheten. Det gäller dock inte vid verkställighet av ett interimistiskt beslut, i vilket fall avlägsnande får ske tidigare. Enligt 16 kap. 10 b § UB ska ett avlägsnade ske från det att de handlingar som behövs kom in till . De nämnda tidsfristerna beslutades av efter förslag från civilutskottet (bet. 2016/17:CU13). I mål om avlägsnande där utslag meddelas är endast de svarande som anges i ansökan skyldiga att ersätta sökandens kostnader i målet. De kostnader som kan ersättas i denna del är ansökningsavgiften, kostnader för eget arbete med anledning av målet och arvode till ombud eller biträde. Som huvudregel gäller en beloppsbegränsning om för eget arbete och för arvode till ombud eller biträde. Vid verkställighet av ett avlägsnande får förrättningskostnader endast utsökas hos en svarande som anges i den ansökan som ligger till grund för exekutionstiteln. Regeringen har begränsat sökandens ansvar för förrättningskostnader i samband med verkställighet av ett avlägsnande genom ändringar i förordningen (1992:1094) om avgifter vid . Av förordningen framgår att grundavgiften för verkställighet av ett avlägsnande enligt 16 kap. UB är och sökandens ansvar för grundavgifter i ett mål om avlägsnande är totalt högst . Bestämmelserna trädde i kraft som lagändringarna, dvs. Kränkning av äganderätten och befogenheter Skyddet för egendom är reglerat i grundlagen och är ett skydd mot ingrepp i den enskildes egendom från det allmännas sida. I 2 kap. 15 § regeringsformen anges bl.a. att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. I samma paragraf anges att oberoende av vad som föreskrivits om egendomsskydd ska alla ha tillgång till naturen enligt allemansrätten. Allemansrätten är inte obegränsad, men hur långt allemansrätten sträcker sig är inte tydligt definierat i lagstiftningen. Allemansrätten får i stället sitt innehåll främst genom motsatsvisa tolkningar av vissa straffstadganden. Det står dock klart att allemansrätten endast ger en begränsad rätt att tälta eller sätta upp en husvagn på någon annans mark. En bosättning är därför som utgångspunkt otillåten om den har etablerats på någon annans mark utan markägarens tillstånd eller annat stöd i lag. Mot kränkningar av äganderätten som utförs av enskilda personer tillförsäkras ägaren ett skydd för sin egendom i första hand genom straffbestämmelserna i 8–10 och 12 kap. . Där regleras bl.a. stöld, egenmäktigt förfarande och skadegörelse. Den som bosätter sig på någon annans mark utan tillstånd och utan att ha stöd för detta i allemansrätten gör sig alltså i regel skyldig till ett brott. Enligt polislagen (1984:387) har en polisman rätt att avvisa eller avlägsna någon om det behövs för att avvärja en straffbelagd handling (13 § polislagen). Ett sådant ingripande kan göras vid såväl brott enligt som brott mot andra straffstadganden. Den straffbestämmelse som framför allt aktualiseras vid otillåtna bosättningar är bestämmelsen om egenmäktigt förfarande. För egenmäktigt förfarande döms den som gör intrång i någon annans besittning av en fastighet eller obehörigen skiljer någon annan från besittningen av en fastighet eller del av en fastighet (8 kap. 11 § ). Även andra straffrättsliga bestämmelser kan komma i fråga, t.ex. om hemfridsbrott, olaga intrång, skadegörelse, åverkan och nedskräpning. Efter det att personerna har avlägsnats från platsen kan och bestämmelser om beslag respektive förverkande vara tillämpliga för att ta hand om kvarlämnad egendom. När det gäller möjligheter att ingripa mot otillåtna bosättningar framgår det av polislagen (2 § första stycket 1 och 3) att den har till uppgift att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet samt utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal. I dessa uppgifter ingår att ingripa mot en otillåten bosättning där brottslig verksamhet pågår. I 13 § polislagen regleras de närmare förutsättningarna för när en polisman kan avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta en person. I propositionen som låg till grund för den nya lagstiftningen om avlägsnande behandlas inte frågan om ersättning till markägare. Det framhålls dock att det nya, mer effektiva avlägsnandeförfarandet generellt kan få till följd att markägarens kostnader för städning och sanering av marken blir lägre (prop. 2016/17:159 s. 57 och 64). Regeringen gav i regleringsbrevet i uppdrag att göra en utvärdering och uppföljning av hur de nya reglerna om avlägsnande fungerar i praktiken. anförde i sin rapport (840 14395-18/113) bl.a. att kostnader som inte kan tas ut av svaranden nästan uteslutande belastar myndigheten. Företrädare för fastighetsägare har vidare i enkätsvar uppgett till myndigheten att kostnaderna totalt har minskat för otillåtna bosättningar. Det bedöms bero på att den ökade effektiviteten i förfarandet har medfört att antalet omfattande olovliga boenden har minskat, och därmed har även kostnader för sanering och städning minskat. Hantering av otillåtna bosättningar med barn Ett av syftena med det nya avlägsnandeförfarandet är att särskild hänsyn ska kunna tas till om det finns barn på platsen. För att socialnämnden ska kunna fullgöra sin uppgift att förebygga, erbjuda stödinsatser eller vidta åtgärder till skydd för barn som befinner sig i en tillfällig boplats har en ändring gjorts i 9 § förordningen (1991:1339) om betalningsföreläggande och handräckning. Där anges att genast ska underrätta socialnämnden i den kommun där avlägsnandet enligt ansökan ska ske. Av underrättelsen ska det framgå om det kan antas att avlägsnandet avser barn. Syftet med förordningsändringen är att säkerställa att socialnämnden i ett så tidigt skede som möjligt i processen får information om detta. I propositionen anförde regeringen att flera av de förslag som lämnades gör det möjligt för att särskilt beakta det förhållandet att det kan antas finnas barn på platsen. ska bl.a. göra en proportionalitetsbedömning vid prövning av om ett interimistiskt beslut eller ett utslag ska meddelas. Vid verkställighet av ett avlägsnande ska en intresseavvägning göras. Vid dessa bedömningar ska särskild hänsyn tas till om åtgärden avser barn. Om så är fallet kan det finnas anledning att avvakta med verkställigheten för att socialnämnden ska kunna göra en bedömning av hjälpbehovet. Även när det gäller förslaget att ska kunna meddela anstånd med verkställigheten om det behövs av hänsyn till svaranden, måste särskild hänsyn tas till om barn omfattas av avlägsnandet. Förslaget om en tidsfrist för när ett utslag om avlägsnande tidigast får verkställas förväntades enligt regeringen ge bättre förutsättningar att ta till vara barns rättigheter (prop. 2016/17:159 s. 58–59). I samband med lagstiftningsärendet om ett nytt avlägsnandeförfarande föreslog utskottet fyra tillkännagivanden. följde utskottets förslag i alla delar (bet. 2016/17:CU13, rskr. 2016/17:275). Regeringen redovisade de åtgärder som vidtagits för att efterkomma tre av tillkännagivanden i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 4 Rättsväsendet s. 49–50). Regeringen uttalade att den anser att tre tillkännagivanden är tillgodosedda genom vidtagna åtgärder och att de därmed också är slutbehandlade. , som hanterade tillkännagivandena i betänkande 2019/20:JuU1, hade inget att invända mot regeringens redovisning och bedömning. I budgetpropositionen anförde regeringen följande. Uppföljning av den nya regleringen om avlägsnande har tillkännagett att regeringen senast årsskiftet 2017/2018 bör ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen (bet. 2016/17:CU13 punkt 1 b, rskr. 2016/17:275). Regeringen har tagit initiativ till en uppföljning genom uppdrag till och . redovisade uppdraget i årsredovisningen . Såväl som är överens om att avsikterna med lagstiftningen om avlägsnande har fått ett genomslag i praktiken. Inga åtgärdsförslag lämnas av myndigheterna. Regeringen anser att tillkännagivandet är tillgodosett genom de vidtagna åtgärderna. Regeringen anser därmed att tillkännagivandet är slutbehandlat. Förrättningskostnader vid verkställighet av ett avlägsnande har tillkännagett att regeringen bör ta initiativ till att sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsas (bet. 2016/17:CU13 punkt 5, rskr. 2016/17:275). Genom en ändring i förordningen (1992:1094) om avgifter vid har regeringen begränsat sökandens ansvar för förrättningskostnader. Storleken på grundavgiften har bestämts till . Sökandens ansvar för grundavgifterna har dessutom bestämts högst kunna uppgå till . Regeringen har även genom ett uppdrag till tagit initiativ till en uppföljning av den nya regleringen om avlägsnande. Av redovisningen framkommer att de sökande upplever att kostnaderna har minskat (Fi2018/03480/S3). Förklaringen till de minskade kostnaderna anges vara en ökad effektivitet i förfarandet totalt sett, vilket har gjort att fallen av mer omfattande olovliga boenden har minskat. Regeringen anser att tillkännagivandet är tillgodosett genom de vidtagna åtgärderna. Regeringen anser därmed att tillkännagivandet är slutbehandlat. har tillkännagett att regeringen bör ta initiativ till att befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen förtydligas (bet. 2016/17:CU13 punkt 2, rskr. 2016/17:275). Regeringen har genom ett uppdrag till tagit initiativ till en uppföljning av myndighetens ingripanden mot otillåtna bosättningar vid ett avlägsnande. Av återrapporteringen framgår att myndigheten bedömer möjligheten att ingripa mot otillåtna bosättningar som god. Myndigheten har inte gett utryck för ett behov av utökade befogenheter för att t.ex. kunna hantera kvarlämnad egendom. Om myndigheten skulle påkalla behov av ytterligare befogenheter kan frågan åter aktualiseras. Mot den bakgrunden bör ytterligare åtgärder inte övervägas med anledning av tillkännagivandet. Regeringen anser därmed att tillkännagivandet kan anses som slutbehandlat. Det kvarstår ett tillkännagivande som avser ansvaret för kostnader i den summariska processen (bet. 2016/17:CU13 punkt 4). Enligt tillkännagivandet bör regeringen återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande. I skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2019/20:75 s. 46) anför regeringen att punkt 4 inte är slutbehandlad. Regeringen hänvisar till sin redovisning i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.6) om att och är överens om att avsikterna med lagstiftningen om avlägsnande har fått ett genomslag i praktiken. Inga åtgärdsförslag har lämnats av myndigheterna. Därutöver har i återrapporteringen till regeringen gett uttryck för att antalet identifierade svarande är litet, att de svarande mycket sällan har utmätningsbara tillgångar och att sökanden inte yrkar ersättning för ansökningsavgiften. Justitie- och migrationsminister anförde följande som svar på en skriftlig fråga om vad som görs för att säkerställa att lagstiftningen om avhysning av bl.a. bärplockningsläger ska fungera i praktiken (fr. 2019/20:128): Det är viktigt att de svårigheter som följer med otillåtna bosättningar tas på allvar. Regeringen har tagit flera initiativ på området. trädde nya regler för avlägsnande av otillåtna bosättningar i kraft. Syftet är att markägare snabbare ska kunna få tillbaka besittningen till sin mark som de som befinner sig på platsen garanteras en rättssäker process. Regeringen har följt upp lagändringarna genom regeringsuppdrag till och i regleringsbreven . Av redovisning till regeringen framgår att reglerna om avlägsnande har inneburit ett enklare, billigare och mer rättssäkert sätt för markägare att få tillbaka besittningen till sin mark. Antalet mer omfattande otillåtna bosättningar har minskat, liksom antalet ansökningar om särskild handräckning och avlägsnande. Utvecklingen är densamma . Enligt redovisning innebär de nya reglerna att det är enklare för markägare att få tillbaka sin mark. Möjligheten att ingripa mot otillåtna bosättningar bedöms vara god. hade det genomförts ca 600 polisingripanden mot otillåtna bosättningar sedan lagen trädde i kraft. Flera regioner inom polisen har en upparbetad samverkan med kommunerna i dessa frågor. Samverkan i olika former utgör, enligt , en framgångsfaktor för hantering av otillåtna bosättningar. Den uppföljning som har gjorts visar tydligt att det nya regelverket för avlägsnande av otillåtna bosättningar har fått genomslag i praktiken. Varken eller har sett något behov av lagändringar inom ramen för uppföljningen. Jag följer dock utvecklingen noggrant och är beredd att vidta ytterligare åtgärder om så krävs. I lagstiftningsärendet om ett nytt avlägsnandeförfarande behandlade utskottet motionsyrkanden om att utreda brott mot allemansrätten och att besittningsrätt inte ska kunna hävdas vid avlägsnande av en otillåten bosättning som motsvarar de som är aktuella (bet. 2016/17:CU13). Utskottet avstyrkte motionsyrkandena bl.a. med hänvisning till gällande reglering. följde utskottets förslag. Som skäl för sitt ställningstagande uttalade utskottet att det står klart att allemansrätten endast ger en begränsad rätt att tälta eller sätta upp en husvagn på någon annans mark. En bosättning är därför som utgångspunkt otillåten om den har etablerats på någon annans mark utan markägarens tillstånd eller annat stöd i lag. Den som bosätter sig på någon annans mark utan tillstånd och utan att ha stöd för detta i allemansrätten gör sig i regel skyldig till ett brott – vanligtvis egenmäktigt förfarande. Enligt polislagen har en polisman rätt att avvisa eller avlägsna någon om det behövs för att avvärja en straffbelagd handling. Utskottet behandlade även ett yrkande om särskilt skyndsam hantering när barn finns på otillåtna bosättningar. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med hänvisning till att den nya regleringen innebär att särskild hänsyn i olika avseenden kan tas till om det finns barn på platsen. följde utskottets förslag. Även ett motionsyrkande om att det inte bör göras en dubbel proportionalitetsbedömning vid avlägsnande av en otillåten bosättning behandlades i det ovan nämnda lagstiftningsärendet. Utskottet uttalade att den intresseavvägning som ska göras när ett avlägsnande genomförs syftar till att säkerställa svarandens rätt till en rättssäker verkställighetsprocess som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. Utskottet betonade att det inte är fråga om en överprövning av den exekutionstitel som ligger till grund för verkställigheten. ska i stället göra en bedömning av hur och när verkställigheten ska genomföras. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att motionsyrkandet om att det inte ska göras en dubbel proportionalitetsbedömning var tillgodosett. Motionsyrkandet avstyrktes och följde utskottets förslag. behandlade utskottet motsvarande motionsyrkande om en dubbel proportionalitetsbedömning och ett yrkande om att befria markägare helt från kostnadsansvar vid skadegörelse av bosättare i samband med avlägsnande (bet. 2018/19:CU6). Utskottet avstyrkte motionsyrkandena med hänvisning till bl.a. gällande rätt, pågående uppföljningsarbete av den nya lagstiftningen och att förrättningskostnaderna vid verkställighet av ett avlägsnande hade begränsats. följde utskottets förslag. Utskottet konstaterar inledningsvis att det nya avlägsnandeförfarande som infördes har inneburit ett enklare, billigare och mer rättssäkert sätt för markägare att få tillbaka besittningen till sin mark. uppföljning av de nya reglerna visar att antalet mer omfattande otillåtna bosättningar har minskat, liksom antalet ansökningar om särskild handräckning och avlägsnande. Även anser att de nya reglerna innebär att det är enklare för markägare att få tillbaka sin mark. Möjligheten för att ingripa mot otillåtna bosättningar bedöms också vara god. Utskottet noterar vidare att justitie- och migrationsminister i ett svar på en skriftlig fråga har angett att han följer utvecklingen noggrant och är beredd att vidta ytterligare åtgärder om så krävs. Som redovisats ovan följer det av gällande rätt att ett avlägsnande får ske tidigast från det att svaranden underrättades om verkställigheten. Det innebär att motion 2019/20:3243 (KD) yrkande 54 får anses tillgodosett och bör avslås. När det gäller en möjlighet för markägare att få ersättning för kostnader som uppstår i samband med ett avlägsnande av en otillåten bosättning konstaterar utskottet att de nya reglerna har inneburit att markägarens kostnader för städning och sanering av marken rent faktiskt har minskat. Därutöver har förrättningskostnaderna begränsats. Det framgår vidare av redovisningen ovan att ett tillkännagivande om att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande fortfarande inte är slutbehandlat av regeringen. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns skäl för att ta något initiativ med anledning av det som anförs om att begränsa kostnader och om möjligheter till ersättning i motionerna 2019/20:2208 (SD) yrkandena 10–12 och 2019/20:3243 (KD) yrkande 52. När det gäller motion 2019/20:3243 (KD) yrkande 53 om att det endast ska genomföras en proportionalitetsbedömning står utskottet fast vid sitt tidigare ställningstagande och anser att förslaget får anses vara tillgodosett genom gällande ordning. Motionsyrkandet bör därför avslås. När det gäller motionsyrkanden om brott mot allemansrätten och möjligheten att åberopa besittningsrätt vid avlägsnande av en otillåten bosättning anser utskottet, i likhet med ett tidigare ställningstagande, att gällande reglering och ordning säkerställer markägares skydd mot otillåtna bosättningar och att det inte finns skäl för att ta något initiativ i frågan. Motion 2019/20:2208 (SD) yrkandena 13 och 15 bör därför avslås. Som redovisats ovan innebär den nya regleringen att barnrättsperspektivet ska beaktas under avlägsnandeprocessen. För att säkerställa att socialnämnden får information i ett tidigt skede har det införts en skyldighet för att genast underrätta om en ansökan om avlägsnande. Det ska framgå av denna underrättelse om det kan antas att ansökan avser barn. Utskottet anser, i likhet med ett tidigare ställningstagande, att det inte finns anledning för att ta något initiativ med anledning av det som anförs i motion 2019/20:2208 (SD) yrkande 14 om att otillåtna bosättningar med barn ska hanteras särskilt skyndsamt. Motionsyrkandet bör avslås. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår de motionsförslag som beretts i förenklad ordning. Jämför särskilt yttrande 2 (M, SD, C, KD). I motioner från allmänna motionstiden /20 har det bl.a. väckts förslag som rör obligatorisk hem- och reseförsäkring, trafikskadeersättning, barnförsäkringar, distansutmätning, skärpt kontroll vid konkursansökan, företagsrekonstruktion och beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning.