bet · H701JuU33 · 2020-05-29 00:00:00 — Det finns därtill ett antal mer specificerade brott som enligt samma bestämmelse också utgör smugglingsbrott. Är smugglingsbrottet att anse som ringa döms, enligt 4 §, till penningböter. Om brottet är grovt döms, enligt 5 §, för grov smuggling till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen om brottet är grovt ska, enligt andra stycket, särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, om gärningen med hänsyn till omständigheterna kring införseln, utförseln eller förfogandet varit av särskilt farlig art eller om gärningen annars inneburit en allvarlig kränkning av ett betydande samhällsintresse. I promemorian En strängare syn på vapenbrott och smuggling av vapen och explosiva varor (Ds 2019:14) behandlas bl.a. vissa frågor relaterade till illegal hantering av vapen och explosiva varor. I promemorian föreslås att det ska införas en separat reglering i smugglingslagen av smuggling av vapen och smuggling av explosiv vara. Brotten ges särskilda brottsbeteckningar och delas in i brott av normalgraden, ringa, grovt och synnerligen grovt brott. I bestämmelserna anges omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt respektive synnerligen grovt. För ringa vapensmuggling döms till böter eller fängelse högst , för vapensmuggling av normalgraden döms till fängelse högst , för grov vapensmuggling döms till fängelse i lägst två och högst och för synnerligen grov vapensmuggling döms till fängelse i lägst fyra och högst . Alla svårhetsgrader av vapensmuggling och smuggling av explosiv vara straffbeläggs på försöksstadiet. Även förberedelse och stämpling till normalgraden samt de grova och synnerligen grova brotten straffbeläggs, liksom förberedelse till ringa vapensmuggling. Promemorian, som har remitterats, bereds inom . I samband med att utskottet behandlade motionsyrkanden från allmänna motionstiden /17 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att se över smugglingslagstiftningen så att den skärpta synen på vapenbrott får genomslag även vad gäller vapensmuggling (bet. 2016/17:JuU18 s. 66 f.). Utskottet anförde bl.a. att det infördes en ny bestämmelse i vapenlagen om synnerligen grovt vapenbrott. Straffet för brottet var då fängelse i lägst tre och högst . Straff-skärpningarna som gjordes för vapenbrott och införandet av ett synnerligen grovt vapenbrott innebar, anförde utskottet, inte någon skillnad när det gäller arbete på vapenområdet eftersom det inte finns motsvarande bestämmelser i smugglingslagstiftningen, till skillnad från hur det exempelvis förhåller sig på narkotikaområdet. Utskottet ansåg att de skärpningar av vapenbrottet som skett borde medföra motsvarande ändringar i smugglings-lagstiftningen. Utskottet föreslog därför att skulle ställa sig bakom det som utskottet anfört om att se över smugglingslagstiftningen. följde förslaget (rskr. 2016/17:223). När utskottet behandlade motionsyrkanden om vapensmuggling liknande de nu aktuella fann utskottet med hänsyn till att det ovanstående tillkännagivandet bereddes inom inte anledning att åter föreslå något tillkännagivande i frågan (bet. 2017/18:JuU13). När motsvarande motionsyrkanden behandlades anförde utskottet följande: Utskottet noterar att en utredare har fått i uppdrag att, med hänvisning till ovan nämnda tillkännagivande, se över straffskalorna för smuggling och grov smuggling av vapen. Utredaren ska enligt uppdraget även överväga om en separat reglering av smuggling av vapen bör införas och i detta sammanhang också överväga ett synnerligen grovt brott. Uppdraget ska redovisas . Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att de skärpningar av vapenbrottet som skett bör medföra motsvarande ändringar i smugglings-lagstiftningen. Det innebär bl.a. att en ny bestämmelse om synnerligen grovt smugglingsbrott bör införas. Vidare bör det bl.a. vid bedömningen av om ett smugglingsbrott är synnerligen grovt, i likhet med vad som gäller vid narkotikasmuggling, särskilt beaktas om gärningen har ingått som ett led i en verksamhet som utövats i organiserad form i syfte att i stor omfattning bedriva handel med produkter som innebär särskild fara (t.ex. vapen), eller om gärningen på något annat sätt har varit av synnerligen farlig art. I samband med detta bör det också övervägas om smuggling av vapen ska brytas ut till en särskild brottsbestämmelse, på samma sätt som skett med narkotikasmuggling. Detta bör tillkännage för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:298). Som framgår ovan har riktat flera tillkännagivanden till regeringen om att skärpa straffen för smugglingsbrott, senast , då det enligt tillkännagivandet även skulle övervägas om smuggling av vapen ska brytas ut till en särskild brottsbestämmelse. Utskottet ser därför positivt på att en utredare nu har lämnat ett sådant förslag som bereds inom . Det är dock angeläget att förslaget också leder till ett lagförslag för att ta ställning till. Det finns därför skäl att åter rikta ett tillkännagivande till regeringen om att återkomma till med ett förslag om att smuggling av vapen ska brytas ut till en särskild brottsbestämmelse, på samma sätt som skett med narkotikasmuggling. Utskottet tillstyrker därmed motion 2019/20:3248 (C) yrkande 28 i denna del. Utskottet är däremot inte berett att ta initiativ till en sådan utredning om ytterligare straffskärpningar som efterfrågas i motion 2019/20:554 (SD) yrkande 10. Ny tillståndsmyndighet för vapenlicensärenden Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att överföra prövningen av vapenlicensfrågor till en ny tillståndsmyndighet och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 4 (S, V, L, MP). I kommittémotion 2019/20:542 av m.fl. (SD) yrkande 1 efterfrågas en ny tillståndsmyndighet för vapenlicensfrågor. Enligt motionärerna bör tillståndsverksamheten flyttas från till en helt ny jakt- och viltmyndighet. Ett liknande förslag framställs i kommittémotion 2019/20:3191 av m.fl. (KD) yrkande 6. Enligt 2 kap. 2 § vapenlagen (1996:67) är det som prövar frågor om tillstånd enligt lagen. Detta omfattar bl.a. frågor om tillstånd för att inneha skjutvapen eller ammunition. lämnade 2013 i delbetänkandet – jakt och viltförvaltning i en ny tid (SOU 2013:71) ett förslag om inrättandet av en ny sammanhållen myndighet för jakt och viltförvaltning – . I förslaget nämns dock inget om att flytta över handläggningen av vapen-licensärenden till den nya myndigheten. Miljö- och jordbruksutskottet föreslog, i samband med att regeringen beslutade att avsluta uppdrag , ett tillkänna-givande om att det, i likhet med förslaget från utredningen, borde inrättas en ny myndighet för jaktfrågor och viltförvaltning (bet. 2014/15:MJU9 s. 15). beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2014/15:154). I regeringens skrivelse 2015/16:75 Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen, som överlämnades till , bemötte regeringen tillkännagivandet (s. 154). Regeringen angav att delbetänkande hade remitterats och att bedömningen var att vissa aspekter av en eventuell ny myndighet krävde ytterligare utredning. Regeringen anförde även att frågorna analyserades och att ärendet bereddes vidare. Miljö- och jordbruksutskottet ansåg att regeringen borde lägga kraft på att genomföra bl.a. det tillkännagivande som hade beslutat om ifråga om att skapa en ny myndighet för jakt och viltförvaltning. Utskottet ville se dessa angelägna frågor utredda senast och föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen (bet. 2015/16:MJU19 s. 14). följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:227). Frågan bereds dock fortfarande, och i ett svar på en skriftlig fråga anförde statsrådet följande (fr. 2018/19:41): lämnade ett delbetänkande – jakt och viltförvaltning i en ny tid (SOU 2013:71). Betänkandet har remitterats och regeringens bedömning är att vissa frågor kräver ytterligare utredning. Utestående frågor måste analyseras betydligt djupare än vad utredningen har gjort och betänkandets förslag avseende finansieringen är inte tillfredsställande. Bildande av nya myndigheter kostar pengar och det måste finnas ett tydligt mervärde. Därför måste vi noggrant överväga och utreda olika alternativ. Frågan är komplex och har många aspekter som måste beaktas och tas hänsyn till. En väl utformad myndighetsstruktur är en förutsättning för en effektiv och hållbar viltförvaltning. Regeringen agerar för att långsiktigt bygga upp förtroendefulla samarbeten med berörda aktörer i syfte att förbättra förutsättningarna för en effektiv och hållbar viltförvaltning. utvecklas ständigt och strategi för svensk viltförvaltning har mottagits positivt och regeringen följer hur det arbetet fungerar. Det är viktigt att de åtgärder vi gör stärker jaktens viltvårdande uppdrag. Samma svar lämnade statsrådet (fr. 2018/19:498). I regeringens skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder vidhåller regeringen bedömningen att vissa aspekter av en eventuell ny myndighet kräver ytterligare utredning (s. 244). Regeringen bedömer att hanteringen av frågan om en ny viltmyndighet ska avvakta dels en pågående översyn av Viltvårdsfondens användning, dels genomförande av strategin för svensk viltförvaltning. En extern utvärdering av strategin genomfördes . Det framgår också att regeringen i budgetpropositionerna (prop. 2016/17:1 utg.omr. 23 avsnitt 2.5.6 och prop. 2017/18:1. utg.omr. 23 avsnitt 2.5.3) bekräftade att strategin har rätt inriktning och att ska bedriva sitt viltförvaltningsarbete utifrån den. Ärendet bereds vidare. I samband med behandlingen av motioner om polisfrågor uttalade justitie-utskottet att man inte var berett att ställa sig bakom förslag i motioner om att överföra prövningen av licensfrågor till en ny viltmyndighet (bet. 2014/15:JuU16 s. 62). behandlade även flera motionsyrkanden liknande de nu aktuella om att överföra prövningen av vapenlicensfrågor till en ny viltmyndighet. Utskottet vidhöll då sin tidigare uppfattning och avstyrkte motionerna (bet. 2016/17:JuU18 s. 79). behandlade utskottet liknande motionsyrkanden förenklat och dessa avstyrktes således (bet. 2017/18:JuU13). behandlade utskottet åter liknande motionsyrkanden. Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning och avstyrkte motionerna (bet. 2018/19:JuU29). Även avstyrktes ett liknande motionsyrkande på samma skäl, i samband med samband med behandlingen av propositionen 2019/20:58 Reglering av vapenmagasin (bet. 2019/20:JuU17). Som framgår ovan har riktat tillkännagivanden till regeringen om att inrätta en ny myndighet för jaktfrågor och viltförvaltning. Av redogörelsen nedan framgår vidare att i ett tillkännagivande framhöll vikten av att vapenlicensärenden handläggs effektivt och rättssäkert och utan alltför långa handläggningstider, vilket inte fullt ut kan sägas vara fallet . Det kan vidare ifrågasättas om vapenlicensärenden är en sådan uppgift som är bäst lämpad att ansvara för eller om det snarare riskerar att dra resurser från polisens kärnverksamhet. Mot denna bakgrund anser utskottet att tillståndsverksamheten för vapenlicensärenden bör flyttas från till en ny myndighet för jaktfrågor och viltförvaltning. En utredning bör därför tillsättas för att ses över denna fråga. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2019/20:542 (SD) yrkande 1 och 2019/20:3191 (KD) yrkande 6. Handläggning av vapenlicensärenden m.m. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om kortare handläggningstider i vapenlicensärenden och tillkännager detta för regeringen. avslår en motion om ett digitalt ansökningsförfarande. Jämför reservation 5 (S, V, L, MP). I flera motioner anförs att handläggningstiderna för vapenlicensärenden är för långa och att åtgärder bör vidtas för att förkorta dessa. I kommittémotion 2019/20:542 av m.fl. (SD) yrkande 2 anför motionärerna att man bör arbeta för att förkorta handläggningstiden och införa en tidsgräns för en korrekt ifylld ansökan. Detta bör vara möjligt om avlastas. I kommittémotion 2019/20:2668 av m.fl. (M) yrkande 16 anförs att handläggningen av vapenärenden behöver snabbas på och servicegarantier införas för att säkerställa en effektiv och rättssäker myndighetsutövning. I kommittémotion 2019/20:3257 av m.fl. (C) yrkande 2 vill motionärerna att tillståndsgivningen i fråga om vapen ska effektiviseras och påskyndas i väntan på en ny viltmyndighet. I motion 2019/20:2312 av m.fl. (S) anförs att man bör överväga att utreda hur man tillgodogör sig den digitala tekniken och underlättar hanteringen av vapenlicenser. Av 2 kap. 6 § vapenförordningen (1996:70) följer att ansökan om tillstånd att inneha skjutvapen görs skriftligen. Ansökan ska innehålla uppgifter om sökandens namn, person- eller organisationsnummer och hemvist eller säte samt om vapnets typ, fabrikat, modell och kaliber. En ansökan från en sammanslutning för jakt- eller målskytte ska också innehålla uppgifter om den plats där vapnet ska förvaras, förvaringsutrymmets beskaffenhet och vem som är ansvarig för förvaringen samt till vilken auktoriserad sammanslutning som sammanslutningen är ansluten. Om ansökan avser ett visst bestämt vapen ska dessutom överlåtarens eller upplåtarens namn, person- eller organisations-nummer och hemvist och vapnets tillverkningsnummer anges i ansökan. Avser ansökan ett vapen som saknar uppgift om tillverkningsnummer ska annan uppgift som tillåter identifiering anges. Vid förvärv av vapen från någon annan än en vapenhandlare, ska överlåtarens tillståndsbevis för vapnet bifogas, om beviset finns i behåll. I ansökan ska det antal och slag av skjutvapen som sökanden redan innehar anges. Ansökan ska också innehålla uppgifter om ändamålet med innehavet och vilka omständigheter som sökanden åberopar till stöd för sin ansökan. Ansökan lämnas in till . Chefen för gav en utredare i uppdrag att utreda vissa frågor på vapenlagstiftningens område (Ju 2017:E). I uppdraget ingick bl.a. att analysera för- och nackdelar med att utöka vapenhandlares uppgifter i mer okomplicerade tillståndsärenden och att ta ställning till om en sådan utökning bör göras och vad som i så fall ska omfattas av denna utökning. Uppdraget i den delen redovisades genom promemorian Tillståndsprövning av vapendelar m.m. (Ds 2018:30). Utredaren bedömer att tillståndsprövningen i vapenärenden inte med bibehållen rättssäkerhet kan föras över till vapenhandlare. För att effektivisera tillståndsprövningen och förkorta handläggningstiderna i tillståndsärenden bör enligt utredaren i stället tillståndsprövning i okomplicerade vapenärenden kunna automatiseras. Handlaren skulle då elektroniskt kunna anmäla ett tilltänkt köp till polisen, som gör en automatiserad prövning av ärendet och inom viss – exempelvis – utfärdar ett automatiserat tillståndsbeslut eller meddelar vapenhandlaren att det finns hinder mot att bevilja ansökan. Ges tillstånd kan handlaren därefter lämna ut vapnet till köparen. Promemorian har remitterats och bereds inom Regerings-kansliet. Inrikesminister svarade på en skriftlig fråga om vad regeringen avser att göra för att förkorta de långa handläggningstiderna för vapenlicenser. Han gav då följande svar (fr. 2019/20:347): har tidigare fått i uppdrag av regeringen att utveckla sitt arbete med vapentillstånd och har genomfört en rad åtgärder. Bland annat har ett digitalt ansökningsförfarande införts och ärendetyper har omfördelats mellan polisregioner. Myndigheten har i uppdrag att redovisa statistik över handläggningstiderna till regeringen. Regeringen anser dock att det behövs ett fortsatt arbete på området. Handläggningstiderna för vapentillstånd hos måste förkortas. har därför i innevarande års regleringsbrev i uppdrag att återrapportera vilka åtgärder som har vidtagits för att stärka myndighetens hantering av vapentillstånd. Jag har förståelse för att måste göra prioriteringar i sin verksamhet. Att bekämpa utvecklingen av det grova gängvåldet med skjutningar och sprängningar, och öka tryggheten för medborgarna, är en av de viktigaste uppgifterna för polisen just . Det är en uppgift som kräver både resurser och uthållighet. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om hand-läggningen av vapenlicensärenden. I samband med behandlingen av motioner om polisfrågor föreslog utskottet ett tillkännagivande om att se över regelverket för vapenlicenser för att underlätta för jägare. Utskottet anförde att det var viktigt att vapenlicensärenden handlades effektivt och rättssäkert och utan alltför långa handläggningstider. Utskottet såg positivt på åtgärder som då vidtagits för att komma till rätta med problematiken men ansåg att dessa inte var tillräckliga (bet. 2014/15:JuU16 s. 62). följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:152). Vid behandlingen av motioner om polisfrågor föreslog utskottet ett tillkännagivande om kortare handläggningstider i ärenden om vapen-licenser. Utskottet fann anledning att på nytt peka på vikten av att handläggningstiderna förkortas och att regeringen vidtar åtgärder som leder till konkreta resultat. Utskottet konstaterade vidare att de samlade regelverken tillämpades på olika sätt i landet när det gäller tillståndsgivning och att detta inte var acceptabelt. Utskottet ansåg därför att regeringen skulle se till att tillståndsprövningen utförs på ett likartat sätt i hela landet. Vidare skulle enligt utskottets mening ett digitalt ansökningsförfarande kunna innebära en minskning av antalet felaktigt ifyllda ansökningshandlingar. Utskottet konstaterade att regeringen gett i uppdrag att bl.a. vidta åtgärder som ska leda till att arbetet med hantering av vapentillstånd bedrivs enhetligt inom myndigheten och att hade avsatt resurser till att arbeta med att införa ett digitalt ansökningsförfarande. Detta ansåg utskottet var värdefullt. Eftersom det dock var osäkert när arbetet med att införa enhetlig hantering skulle ge resultat, och då det även var oklart när ett system för digitalt ansökningsförfarande skulle kunna tas i bruk, föreslog utskottet att skulle ställa sig bakom det som utskottet anförde om vikten av en enhetlig tillämpning vid licensprövningen och införande av ett digitalt ansökningsförfarande (bet. 2015/16:JuU20 s. 66 f.). följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:197). När utskottet åter behandlade motionsyrkanden om kortare handläggningstider ansåg utskottet, med hänvisning till de tidigare tillkännagivandena, att det inte fanns skäl att på nytt föreslå något tillkännagivande i frågan (bet. 2016/17:JuU18 s. 79). När liknande motionsyrkanden behandlades noterade utskottet att det pågick beredning av utredningsförslag som syftar till att effektivisera tillståndsprövningen och förkorta handläggningstiderna i tillståndsärenden. Utskottet, som inte ville föregripa den beredning som pågick, fann sammantaget inte skäl för att på nytt göra något tillkännagivande om handläggningstider och ansökningsförfarandet i vapenärenden (bet. 2018/19:JuU29). Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att frågor om handläggningstider och ett enhetligt ansökningsförfarande i vapenlicensärenden är viktiga, och utskottet utgår från att regeringen fortsätter att följa dessa frågor och vidta de åtgärder som behövs. Utskottet noterar även att det pågår en beredning av ett utredningsförslag som syftar till att effektivisera tillståndsprövningen och förkorta handläggningstiderna i tillståndsärenden. Trots det menar utskottet att handläggningstiderna är för långa och att det drabbar såväl jägare och skyttar som vapenhandlare. Utskottet anser därför att det finns skäl att åter påminna om vikten av att regeringen vidtar åtgärder som leder till konkreta resultat för att minska handläggningstiderna i vapenlicensärenden. Utskottet föreslår därför att ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen ska verka för att förkorta handläggningstiderna för vapenlicensärenden och tillkännager detta för regeringen. Motionerna 2019/20:542 (SD) yrkande 2, 2019/20:2668 (M) yrkande 16 och 2019/20:3257 (C) yrkande 2 tillstyrks därmed. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionsyrkandet om att låta utreda hur man tillgodogör sig digital teknik i dessa ärenden. Motion 2019/20:2312 (S) avstyrks. Översyn av vapenlagstiftningen m.m. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en översyn av vapenlagstiftningen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen ska tillse att genomförandet av ändringsdirektiv i svensk rätt inte går längre än vad direktivet kräver och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. att svensk vapenlag alltid ska gå före EU:s direktiv. Jämför reservation 6 (S, V, L, MP) och 7 (SD) samt särskilt yttrande 2 (S, MP). I motion 2019/20:2245 av Kopparklint (M) efterfrågas en översyn och modernisering av vapenlagstiftningen så att den motsvarar jakten och sportskyttets behov. I kommittémotion 2019/20:2668 av m.fl. (M) yrkande 17 efterfrågas en översyn av det samlade regelverket för tillståndsgivning och innehav av legala vapen och vapendelar för att skapa ett regelverk som inte försvårar för jakt och sportskytte. I motion 2019/20:2220 av (M) anförs att det måste finnas noggranna kontroller av tillämpningen av vapenlagstiftningen så att inte skärpta regleringar drabbar laglydiga vapenbärare. I motion 2019/20:2219 av (M) begärs ett förtydligande i vapenförordningen om att man ska beakta målskjutningsvapens lämplighet utifrån den målskyttegren som idrottsskytten angett att vapnet är avsett för. Enligt motionären bör polisen inte kunna göra en annan bedömning än av vilka vapen som får användas för jakt och målskytte. I kommittémotion 2019/20:542 av m.fl. (SD) yrkande 5 anförs att regeringen bör verka för att svensk vapenlag alltid ska gå före EU:s direktiv. Motionärerna är kritiska till att EU-direktiv kan sättas över svensk vapenlagstiftning och anför att regeringen tydligt ska verka för att återtar beslutsmakten i de frågor som ryms inom EU:s vapendirektiv. I kommittémotion 2019/20:2668 av m.fl. (M) yrkande 19 begärs att regeringen ska säkerställa att EU:s vapendirektiv genomförs i så att det inte i onödan innebär några försämringar eller försvårar för laglydiga jägare och sportskyttar. Motsvarande förslag finns i kommittémotionerna 2019/20:2774 av m.fl. (KD) yrkande 25 och 2019/20:3257 av m.fl. (C) yrkande 15. Inom EU finns bestämmelser om kontroll av vapen i rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen förkortat vapendirektivet, och och rådets direktiv /51/EG om ändring av rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen, förkortat ändringsdirektiv. antogs ett nytt direktiv, och rådets direktiv (EU) 2017/853 om ändring av rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen, förkortat ändringsdirektiv. Vapendirektivet trädde i kraft för medlemsstaterna och innehåller bestämmelser som delvis harmoniserar lagstiftningen om skjut-vapen och om hur vapen ska förflyttas inom EU ska ske. Vapendirektivet anger de minsta krav som medlemsstaternas lagstiftning ska uppfylla men tillåter dessa att hålla en högre skyddsnivå. Genom ändringsdirektivanpassades vapendirektivet till FN:s vapenprotokoll (resolution 53/111), och vissa krav skärptes för att åtgärda brister i vapendirektivet som kommissionen påtalat (KOM(2000) 837). Genomförandena av vapendirektivet och ändringsdirektiv i svensk rätt har främst inneburit skärpning av kraven för tillstånd till innehav av ammunition, krav på märkning av skjutvapen, vapen-delar och förpackningar med ammunition samt ändringar av kraven för att föra in skjutvapen och ammunition till och för att överföra sådan egendom till en annan medlemsstat (prop. 1995/96:52 och prop. 2010/11:72). ändringsdirektiv har till huvudsyfte att motverka att skjutvapen missbrukas för brottslig verksamhet.