bet · H801AU6 · 2020-12-08 00:00:00 — Utskottet oroas också över att en sådan extensiv tolkning av EU:s befogenheter enligt EUF-fördraget som kommissionen gör i det nu aktuella fallet kan leda till att kommissionen även fortsättningsvis kommer att föreslå gemensamma åtgärder på det arbetsrättsliga området. Utskottet understryker att det är centralt att medlemsstaternas befogenheter på detta område värnas i EU-arbetet. Det har varit en grundbult i det svenska förhållningssättet till EU ända sedan vi gick med i unionen. Utgångspunkten måste således även i fortsättningen vara att frågor inom det arbetsrättsliga området som saknar en tydlig gränsöverskridande dimension i första hand bör hanteras på nationell nivå. Sammanfattningsvis är det utskottets bestämda uppfattning att åtgärder som rör lönebildning bäst regleras på nationell nivå. Målet med direktivet är att säkerställa att arbetstagare får löner som tillåter en skälig levnadsstandard var de än arbetar i unionen. Detta kan enligt utskottet uppnås i tillräcklig utsträckning av medlemsländerna själva eftersom förutsättningarna och systemen för lönebildning skiljer sig åt väsentligt mellan de olika länderna. Det finns inte heller någon tydlig gränsöverskridande dimension i de frågor som avses regleras. Det finns alltså inget mervärde i åtgärder på EU-nivå i lönebildningsfrågorna. Utskottet har tidigare framhållit vikten av att förhandlingen om förslag till rättsakter inte inleds innan tidsfristen för subsidiaritetsprövningen har gått ut (bet. 2017/18:AU17). Detta har även uppmärksammats av (bet. 2017/18:KU5). Utskottet har inte ändrat uppfattning i den frågan och beklagar att förhandlingarna inom rådet om förslaget om tillräckliga minimilöner redan har inletts, alltså långt innan medlemsländernas subsidiaritetsprövningar är avslutade. Utskottet anser mot denna bakgrund att kommissionens förslag strider mot subsidiaritetsprincipen och föreslår att lämnar ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande i enlighet med 10 kap. 3 § riksdagsordningen. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen (M, KD) (M), (M), (M) och (KD) anför: Vi är starkt kritiska till kommissionens förslag som otvetydigt saknar rättslig grund och som helt och hållet omfattar åtgärder som ska hanteras på nationell nivå. Eftersom vi ser stora fördelar med ett enigt utskott kring ett motiverat yttrande till i denna subsidiaritetsprövning har vi valt att ställa oss bakom utskottets motiverade yttrande. Vi vill dock framhålla att vi alltjämt är mycket kritiska till att regeringen varit pådrivande i antagandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Att EU:s medlemsländer 2017 undertecknade pelaren har lett till en rad rättsligt bindande initiativ från kommissionen på det social- och arbetsmarknadspolitiska området. Flera av förslagen är antagna och utgör rättsligt bindande rättsakter. Detta var något vi förutsåg redan från början och vi kan inte annat än beklaga att regeringen inte såg detta komma. Vi menar att förslaget om minimilöner är ett direkt resultat av pelaren och vi är djupt oroade över de senaste årens utveckling. Vi är vidare starkt kritiska till regeringens oförmåga och dubbla budskap när det gäller förslaget om minimilöner. Regeringens strategi för att motverka förslaget har trots regeringens redovisade förhoppningar om motsatsen uppenbarligen misslyckats. Regeringen försvarar inte den svenska modellen när det som bäst behövs och vi tror inte att regeringen inser vidden av konsekvenserna detta kommer att få. Avslutningsvis, när det gäller förhandlingen i rådet om förslaget, återkommer vi med synpunkter i kommande överläggningar med regeringen. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: Förslaget om minimilöner innebär ett direkt och allvarligt hot mot den svenska modellen för lönesättning. För att värna intresse i frågan om subsidiaritet är det av största vikt att utskottet enas kring en text; det får inte finnas några skäl att tro att det finns splittring vad gäller frågan i sak. Vi vill däremot kritisera hur frågan hanterats från regeringens sida. Bakgrunden till det aktuella förslaget är framförallt den europeiska pelaren för sociala rättigheter som är ett politiskt inriktningsdokument som antogs under ett toppmöte i på initiativ av bland andra statsminister . Punkt 6 i deklarationen om den sociala pelaren innehåller en uttrycklig hänvisning till frågan om minimilöner och utkastet till direktiv om minimilöner hänvisar till den deklarationen på inte mindre än åtta ställen. Kopplingen mellan dessa två dokument är glasklar. Redan vid pelarens undertecknande påpekade vi de risker som initiativet kunde medföra. I en intervju kort efter toppmötet påstod statsministern att det var en skröna att pelaren skulle leda till ökad överstatlighet, något vi nu vet inte stämmer. Företrädare för regeringspartierna har vid ett flertal tillfällen understrukit att frågan om EU-reglering av minimilöner diskuterats innan toppmötet i , varför pelaren i sig inte är förslagets ursprung. Det argumentet är uppenbarligen oriktigt. Tvärtom framstår det som relativt självklart att i en situation där starka intressen vill se ett förslag som är skadligt för bör den göra allt för att hålla den frågan borta från den lagstiftande agendan. Statsminister valde att göra det motsatta. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen (C) (C) anför: Eftersom jag ser stora fördelar med ett enigt utskott kring ett motiverat yttrande till i denna för så viktiga fråga har jag valt att ställa mig bakom utskottets motiverade yttrande. Det motiverade yttrandet innehåller tillräckliga skrivningar om att det saknas rättslig grund för förslaget och tillräckligt tydliga och skarpa skrivningar om att förslaget omfattar åtgärder som bäst hanteras på nationell nivå. Jag hade dock gärna sett ännu skarpare skrivningar om avsaknad av rättslig grund och vill i sammanhanget framhålla att jag är kritisk till den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Den sociala pelaren har lett till en rad rättsligt bindande initiativ från kommissionen på det social- och arbetsmarknadspolitiska området och flera av förslagen är antagna och utgör bindande lagstiftning för medlemsstaterna. Det nu aktuella lagförslaget om minimilöner är också ett exempel på förslag som hänvisar till och tar sin utgångspunkt i den sociala pelaren. Jag beklagar denna utveckling och är oroad över att kommissionen kommer att fortsätta på samma spår. Det är i sammanhanget olyckligt att regeringen var pådrivande för antagandet av den sociala pelaren 2017 och varnade då för negativa konsekvenser, farhågor som tyvärr besannats. Avslutningsvis, när det gäller förhandlingen i rådet om förslaget, återkommer jag med synpunkter i kommande överläggningar med regeringen. Förteckning över prövade förslag Kommissionens förslag om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen (COM(2020) 682). Motiverat yttrande från riksdag har prövat om kommissionens förslag till och rådets direktiv om tillräckliga minimilöner i Europeiska unionen (COM(2020) 682) strider mot subsidiaritetsprincipen. anser att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen av de skäl som redovisas i detta motiverade yttrande. konstaterar inledningsvis att kommissionen anger att direktivförslaget grundas på artikel 153.1 (b) i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Enligt denna artikel ska EU understödja och komplettera medlemsstaternas verksamhet inom bl.a. området arbetsvillkor för att uppnå målen i artikel 151 som bl.a. innefattar att förbättra levnads- och arbetsvillkor. Bestämmelsen ska dock inte tillämpas på löneförhållanden, föreningsrätt, strejkrätt eller rätt till lockout (artikel 153.5). konstaterar vidare att kommissionen menar att förslaget respekterar gränserna för EU:s befogenheter eftersom det inte innehåller krav på åtgärder som direkt påverkar lönenivåerna. finner denna tolkning anmärkningsvärd. Fördraget är tydligt med att det är medlemsländerna själva som reglerar frågor inom området löneförhållanden och att EU saknar befogenhet att lagstifta på området. Eftersom delar av direktivet föreslås vara bindande för alla medlemsstater är det ett ingrepp i de nationella modellerna för lönebildning. Det råder vidare ingen tvekan om, menar , att frågor om minimilöner faller inom ramen för vad fördraget uttrycker som löneförhållanden. En åtgärd på EU-nivå har redan av dessa skäl begränsade förutsättningar att på ett effektivt och träffsäkert sätt bidra till att lönerna på nationell nivå är skäliga och tillräckliga, anser . övergår nu till frågan om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen i förslaget, som är det som prövning avser. konstaterar att subsidiaritetsprövningen endast kan omfatta kommissionens översända befintliga förslag, något som i andra sammanhang har förtydligat (bl.a. i ett yttrande över formerna för motiverat yttrande vid subsidiaritetsprövning, se prot. 2011/12:27). Subsidiaritetsprincipen innebär att EU ska vidta en åtgärd endast om målen för åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva. Det ska med andra ord finnas ett mervärde med åtgärden på unionsnivå. menar att en viktig utgångspunkt i sammanhanget är att medlemsstaterna i EU har olika modeller för att hantera lönebildningsfrågor. Medan en del länder har kollektivavtalsmodeller har andra länder lagstadgade minimilöner. Även mellan de länder som har liknande modeller finns det skillnader. En förutsättning för att den svenska arbetsmarknadsmodellen ska fungera är t.ex. att arbetsmarknadens parter har frihet att förhandla utan inblandning av staten. Lönerna i en sådan arbetsmarknadsmodell blir rimliga just genom att de förhandlas mellan två jämnstarka parter, fack och arbetsgivare. Om EU blandar sig i dessa frågor riskerar det att urholka modeller som den svenska. Vidare har medlemsländerna olika ekonomiska och sociala förutsättningar vilket påverkar arbetsmarknaderna och lönenivåerna. Skillnaderna som råder mellan medlemsländerna gör att kraftfullt ifrågasätter om målet för de planerade åtgärderna bättre kan uppnås på gemenskapsnivå än på nationell nivå. Det är svårt att finna träffsäkra åtgärder på EU-nivå som fungerar för alla medlemsländer. Det finns inte heller någon tydlig gränsöverskridande dimension i de frågor som avses regleras. Kommissionen motiverar framför allt förslaget med att åtgärder på EU-nivå kommer att bidra till att säkerställa lika villkor på den inre marknaden. Dessa aspekter är inte oviktiga, men eftersom syftet med förslaget anges vara att förbättra arbets- och levnadsvillkoren i unionen hör nämnda argument inte hemma i detta sammanhang. De argument som används vid en subsidiaritetsprövning bör som utgångspunkt vara sådana som tar sikte på att uppfylla syftet med den föreslagna åtgärden. Dessutom bedömer att förslaget, tvärtemot vad kommissionen säger, riskerar att öka skillnaderna mellan minimilönenivåerna i medlemsländerna. Direktivförslaget innehåller också definitioner av begrepp som minimilön, kollektivförhandlingar och kollektivavtal. menar att sådana centrala arbetsrättsliga begrepp bäst utvecklas i förhållande till de olika systemens särart på nationell nivå. vill framhålla att parterna på den svenska arbetsmarknaden, såväl arbetstagar- som arbetsgivarorganisationerna, uttryckt en stark oro och frustration över att kommissionen går fram med ett förslag om bindande regler om minimilöner. noterar att stod bakom Business Europe i samrådsförfarandet och var mycket kritiskt till ett direktiv på området. De fackliga organisationerna i skickade tillsammans med sina kollegor i , och ett öppet brev till kommissionen i samband med det första samrådet och ytterligare ett brev i samband med det andra. I breven beklagade de nordiska fackförbunden att ställt sig positivt till åtgärder om minimilöner och uttryckte särskilt kritik mot bindande lagstiftning på EU-nivå. De nordiska fackförbunden förklarade bl.a. att de ansåg att det saknades rättslig grund för EU-lagstiftning på området och att ett direktiv skulle vara ett allvarligt hot mot de nordiska arbetsmarknadsmodellerna. Det råder alltså en stor och bred samsyn i om att lönebildningen är en nationell angelägenhet som med kraft måste värnas. Den svenska lönebildningsmodellen som bygger på förhandlingar mellan fack och arbetsgivare måste också erkännas som ett fullgott sätt att åstadkomma tillräckliga minimilöner. Betydelsen av en väl fungerande lönebildning måste stå i fokus när nya åtgärder diskuteras. Vidare anser att konsekvenserna av förslaget är mycket svåra att överblicka. I slutändan är det som tolkar de direktiv som EU antar, och det är därför inte möjligt att förutse hur direktivet i fråga kommer att tillämpas i olika situationer. Förslaget innebär ett verkligt hot mot den svenska arbetsmarknadsmodellen eftersom såväl lönerna i som den svenska kollektivavtalsmodellen kommer att kunna prövas av . oroas också över att en sådan extensiv tolkning av EU:s befogenheter enligt EUF-fördraget som kommissionen gör i det nu aktuella fallet kan leda till att kommissionen även fortsättningsvis kommer att föreslå gemensamma åtgärder på det arbetsrättsliga området. understryker att det är centralt att medlemsstaternas befogenheter på detta område värnas i EU-arbetet. Det har varit en grundbult i det svenska förhållningssättet till EU ända sedan vi gick med i unionen. Utgångspunkten måste således även i fortsättningen vara att frågor inom det arbetsrättsliga området som saknar en tydlig gränsöverskridande dimension i första hand bör hanteras på nationell nivå. Sammanfattningsvis är det bestämda uppfattning att åtgärder som rör lönebildning bäst regleras på nationell nivå. Målet med direktivet är att säkerställa att arbetstagare får löner som tillåter en skälig levnadsstandard var de än arbetar i unionen. Detta kan enligt uppnås i tillräcklig utsträckning av medlemsländerna själva eftersom förutsättningarna och systemen för lönebildning skiljer sig åt väsentligt mellan de olika länderna. Det finns inte heller någon tydlig gränsöverskridande dimension i de frågor som avses regleras. Det finns alltså inget mervärde i åtgärder på EU-nivå i lönebildningsfrågorna. har tidigare framhållit vikten av att förhandlingen om förslag till rättsakter inte inleds innan tidsfristen för subsidiaritetsprövningen har gått ut (bet. 2017/18:AU17). Detta har även uppmärksammats av (bet. 2017/18:KU5). har inte ändrat uppfattning i den frågan och beklagar att förhandlingarna inom rådet om förslaget om tillräckliga minimilöner redan har inletts, alltså långt innan medlemsländernas subsidiaritetsprövningar är avslutade. anser mot denna bakgrund att kommissionens förslag strider mot subsidiaritetsprincipen och lämnar härmed detta motiverade yttrande till , rådets och kommissionens ordförande.