bet · H701JuU25 · 2020-05-12 00:00:00 — Enligt regeringsformen har varje medborgare rätt att demonstrera utan några krav på tillstånd (2 kap. 1 § första stycket 3 och 4). Demonstrationsfriheten kan emellertid begränsas genom lag. I är en demonstration att definiera som en allmän sammankomst. Lagstiftning om allmänna sammankomster finns i Ordningslagen (1993:1617). Där stadgas följande i 2 kap. §4, ”Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar får inte utan tillstånd anordnas på offentliga platser. Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken, får emellertid anordnaren befrias från skyldigheten att söka tillstånd enligt detta stycke för tillställning av visst slag. Ett beslut om befrielse får förenas med villkor.” Vidare stadgas följande i 5§. ”Den som avser att inom ett område som redovisas i detaljplan anordna en sådan allmän sammankomst utomhus eller offentlig tillställning som det inte krävs tillstånd för enligt 4 § skall anmäla detta.” Ansökan och anmälan om demonstrationstillstånd görs enligt lagen hos . Brott mot kravet på ansökan eller anmälan bestraffas med böter eller fängelse . I ordningslagen finns regler om när och hur man söker tillstånd för att demonstrera och när polisen har rätt att ställa in eller upplösa en demonstration. Arrangören ansvarar för säkerheten. Den som anordnar en demonstration ska se till att det råder god ordning vid sammankomsten. Polisen får bestämma villkor som behövs för säkerheten och för att det ska råda god ordning, exempelvis tid och plats för demonstrationen. Justitie- och inrikesminister anförde bl.a. följande i ett svar på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:16) : I har vi en långtgående grundlagsskyddad demonstrationsfrihet. Den innebär att var och en ska kunna anordna eller delta i en demonstration på allmän plats. En begränsning av demonstrationsfriheten får aldrig sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen och får bara ske av hänsyn till ordning och säkerhet vid demonstrationen, trafik, rikets säkerhet eller för att motverka farsot. Till polisens uppgifter vid en demonstration hör att säkerställa att alla, även de som uttrycker extrema och misshagliga åsikter, under ordnade förhållanden ska kunna utnyttja sin grundlagsskyddade frihet att demonstrera. Detta betyder inte att vad som helst får göras eller sägas under en demonstration. Polisens uppgift är också att ingripa mot personer som gör sig skyldiga till brott, exempelvis hets mot folkgrupp. Hets mot folkgrupp innebär att det är straffbart att, i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids, hota eller uttrycka missaktning för en folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Polisens insatser för att säkerställa att allmänna sammankomster sker under ordnade och trygga förhållanden syftar dock inte enbart till att värna demonstrations-friheten som sådan utan också till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet i den omgivning där den allmänna sammankomsten äger rum. Polisens arbete utgör alltså också ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet och att tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. Utskottet har tidigare behandlat yrkanden om ett nationellt tiggeriförbud och framfört uppfattningen det inte finns anledning att förbjuda tiggeri (se bl.a. bet. 2019/20:JuU10 s. 182). Utskottet har understrukit att det finns möjligheter för kommuner att under vissa förutsättningar reglera passiv insamling av pengar för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats och mot bakgrund av det anförda avstyrkt motionerna. Det fanns enligt utskottet, mot bakgrund av den ovan redovisade domen från , inte heller anledning att föreslå något tillkännagivande om att klargöra kommunernas möjlighet att begränsa tiggeriets utbredning genom lokala ordningsföreskrifter. Vad gäller frågan om verktyg för att förhindra olovliga bosättningar konstaterade utskottet att nya regler för hantering av otillåtna bosättningar trädde i kraft (bet. 2018/19:JuU10 s. 182). Utskottet noterade även att i sin årsredovisning anfört att dess uppfattning är att möjligheterna att ingripa mot otillåtna bosättningar är goda. Ingripandena görs ofta med stöd av polislagen, och de nya reglerna anses vara ett bra komplement till det existerande regelverket. Vidare finns det, som anförts ovan, möjligheter för kommuner att utfärda föreskrifter för att upprätthålla den allmänna ordningen och för polisen att, på begäran av en kommun, förordna ordningsvakter. Utskottet fann därför inte någon anledning för att ta något ytterligare initiativ i frågan och avstyrkte motionerna. Regeringen lämnade proposition 2016/17:159 Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning till . Propositionen behandlades av civilutskottet i betänkande 2016/17:CU13. Lagförslagen, som antogs av och började gälla , innebar en ny form av särskild handräckning. Den nya formen av särskild handräckning tillämpas vid ett otillåtet besittningstagande när den sökande vill att den svarande ska flytta från hans eller hennes mark, byggnad eller liknande. Syftet med reglerna är att göra det enklare för bl.a. markägare att få tillbaka besittningen till sin mark som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. Det nya förfarandet kallas avlägsnande. För att underlätta för markägaren att få en ansökan om avlägsnande prövad av är det under vissa förutsättningar möjligt att ansöka om avlägsnande utan att behöva lämna uppgifter om vilka svarandena är. Avlägsnandet kan även genomföras mot personer som har tillkommit efter det att ansökan lämnades in. infördes särskilda bestämmelser som skyddar rättssäkerheten vid ett avlägsnande. ska bl.a. göra en intresseavvägning när myndigheten prövar hur och när ett avlägsnande ska genomföras. Myndigheten kan vidare meddela anstånd med avlägsnandet. Särskild hänsyn ska tas till om det finns barn på platsen. föreslog två ändringar i regeringens lagförslag. Tidsfristen för ett avlägsnande skulle vara , inte , från det att den som bosatt sig utan tillstånd underrättas om verkställigheten, och handläggningstid i fråga om verkställighet skulle vara , i stället för fyra, från det att handlingarna kommer in. Dessutom föreslog utskottet fyra tillkännagivanden till regeringen. Enligt utskottet borde regeringen senast årsskiftet 2017/18 ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen. Regeringen borde också ta initiativ till att förtydliga befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen. Vidare borde regeringen återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla svarande som var kända vid utslaget. Regeringen borde enligt civilutskottet slutligen ta initiativ till att sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsas. följde civilutskottets förslag (rskr. 2016/17:275, bet. 2019/20:JuU10 s.178 f.). I skrivelsen skrivelser till regeringen – åtgärder anför regeringen följande när det gäller Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning (skr. 2019/20:75 s. 45): har ställt sig bakom det som utskottet anför om att regeringen senast årsskiftet 2017/2018 bör ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen och tillkännagett detta för regeringen (bet. 2016/17:CU13 s. 10 f.) och därmed bifallit motion 2016/17:3672 yrkandena 5 och 6. I regleringsbrev har regeringen gett myndigheten i uppdrag att göra en uppföljning och utvärdering av de nya reglerna om avlägsnande (lagar och anslutande förordningar som ändrades per ). Vid behov ska förslag till författningsändringar lämnas. Även har i regleringsbrevet fått i uppdrag att följa upp och redogöra för hur myndighetens arbete vid ingripanden mot otillåtna bosättningar fortskrider efter regeländringarna. har i sin redovisning av uppdraget framfört att reglerna inneburit en bättre anpassad process som på ett enklare, billigare och mer rättssäkert sätt gör det möjligt för markägare att få tillbaka besittningen till sin mark. Avsikten med lagstiftningen har fått ett tydligt genomslag i den praktiska tillämpningen. Sökandena anger enligt rapporten att kostnaderna har minskat p.g.a. den ökade effektiviteten i förfarandet och de yrkar aldrig ersättning i verkställighetsmålet. framför i redovisningen att det inte är motiverat att föreslå några förändringar i lagstiftningen. redovisade uppdraget i årsredovisningen . I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.6), där tillkännagivandet slutbehandlades, redovisade regeringen att såväl som är överens om att avsikterna med lagstiftningen om avlägsnande har fått ett genomslag i praktiken. Inga åtgärdsförslag lämnades av myndigheterna. har inte haft något att invända mot regeringens hantering av tillkännagivandet (bet. 2019/20:JuU1, rskr. Punkten är slutbehandlad. Punkt 2 om kränkningar av äganderätten och befogenheter*: har ställt sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör ta initiativ till att befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen förtydligas och tillkännagett detta för regeringen (bet. 2016/17:CU13 s. 18 f.) och därmed bifallit motion 2016/17:3693 yrkande 1. Se vad som anförs under punkt 1 b. I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.6), där tillkännagivandet slutbehandlades, redovisade regeringen att bedömer möjligheten att ingripa mot otillåtna bosättningar som god samt att myndigheten inte har gett utryck för ett behov av utökade befogenheter för att t.ex. kunna hantera kvarlämnad egendom. Regeringen meddelade även sin bedömning att ytterligare åtgärder inte bör vidtas. har inte haft något att invända mot regeringens hantering av tillkännagivandet (bet. 2019/20:JuU1, rskr.2019/20:103). Punkten är slutbehandlad. Utskottet har även tidigare behandlat yrkanden om demonstrationstillstånd, . Utskottet konstaterade att det i finns en långtgående grundlagsskyddad demonstrationsfrihet. Demonstrationsfriheten får inskränkas i enlighet med bestämmelserna i ordningslagen, enligt vilken det krävs tillstånd att anordna allmänna sammankomster. Ett tillstånd får vägras endast under vissa begränsade förutsättningar. Det är polisen som ska pröva tillstånden. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom något förslag om en ändring av polisens hantering av denna tillståndsgivning och avstyrkte motionen (bet. 2018/19:JuU10 s. 195 f.). Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan om ett nationellt förbud mot tiggeri, utan vidhåller sin inställning att lösningen på tiggeriproblematiken inte ligger i att förbjuda tiggeri. Det finns som redovisats ovan vidare möjligheter för kommuner att under vissa förutsättningar reglera passiv insamling av pengar för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2019/20:554 (SD) yrkande 24, 2019/20:893 (M), 2019/20:2937 (M) och 2019/20:3066 (M) yrkande 1. Det finns, mot bakgrund av den ovan redovisade domen från , liksom inte heller anledning att föreslå något tillkännagivande om att klargöra kommunernas möjlighet att begränsa tiggeriets utbredning genom lokala ordningsföreskrifter, varför även motion 2018/19:3243 (KD) yrkande 42 avstyrks. Vad gäller frågan om verktyg för att förhindra olovliga bosättningar konstaterar utskottet att nya regler för hantering av otillåtna bosättningar trädde i kraft . Utskottet noterar även att i sin årsredovisning anför att dess uppfattning är att möjligheterna att ingripa mot otillåtna bosättningar är goda. Ingripandena görs ofta med stöd av polislagen, och de nya reglerna anses vara ett bra komplement till det existerande regelverket. Vidare finns det, som anförts ovan, möjligheter för kommuner att utfärda föreskrifter för att upprätthålla den allmänna ordningen och för polisen att, på begäran av en kommun, förordna ordningsvakter. Utskottet finner därför inte någon anledning för att ta något ytterligare initiativ i frågan och avstyrker motionen 2018/19:2734 (KD) yrkandena 3 och 4. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom yrkande 1 i motion 2019/20:1105 (MP). Utskottet har inte ändrat uppfattning i fråga om förslaget att ge polisen rätt att ombesörja avlägsnanden från olovliga bosättningar utan inblandning av och avstyrker motionen 2019/20:611 (SD) yrkande 9. Som framgår ovan pågår arbeten som gäller situationen för utsatta EU-medborgare. Bland annat har länsstyrelserna ett uppdrag att bedriva kompetensutveckling för myndigheter, kommuner och civila samhällets organisationer baserat på det arbete som genomförts inom uppdraget om nationell samordning avseende utsatta EU/EES-medborgare som saknar uppehållsrätt i . Mot denna bakgrund finns det enligt utskottet inte anledning för att ta några sådana initiativ som motionärerna efterfrågar i motion 2019/20:2578 (V) yrkandena 11, 13 och 14. Utskottet avstyrker därför motionen. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning när det gäller hur polisen hanterar demonstrationstillstånd och är således inte berett att vidta några åtgärder med anledning av vad som anförs i motion 2019/20:3248 yrkande 55. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om passlagen, bl.a. om svenska pass giltighetstid. Jämför reservation 42 (M). I kommittémotion 2019/20:3067 av m.fl. (M) yrkande 12 begärs skärpta åtgärder i syfte att stävja missbruket av pass. Motionärerna anför att passets status som värdehandling måste återupprättas. I samma motion yrkas även att missbruk av pass, främlingspass och resedokument bör bedömas som grovt missbruk av urkund (yrkande 13). I motion 2019/20:2496 av (M) yrkandena 1 och 2 efterfrågas åtgärder för att stävja missbruk, svarthandel och bedrägerier med svenska pass och att regeringen lägger fram ny lagstiftning på området för att begränsa antalet godkända id-handlingar. I motion 2019/20:970 av (S) begärs att passens giltighetstid ses över. Pass regleras i passlagen (1978:302) och passförordningen (1979:664). Kompletterande föreskrifter finns när det gäller hantering i föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas hantering av pass och nationellt identitetskort (RPSFS 2009:14). Inom pågår ett arbete med att revidera föreskrifterna. föreskrifter om handläggningen av ärenden om pass, Europeiska unionens provisoriska resehandling och nationellt identitetskort (UF 2009:9) gäller för passmyndigheter utom riket (SOU 2019:14 s. 108). Av 1 § passlagen följer att svenskt pass utfärdas till svenska medborgare. Pass utfärdas enligt 3 § passlagen som vanligt pass eller särskilt pass. Särskilt pass kan utfärdas som provisoriskt pass, extra pass, tjänstepass eller diplomatpass. Vanliga pass är som huvudregel giltiga . Om den som ansöker om passet inte har fyllt är giltighetstiden i stället . infördes ändringar i passlagen för att motverka missbruk av svenska pass (prop. 2015/16:81). Pass utfärdas som vanligt pass eller särskilt pass. Ett särskilt pass kan t.ex. vara ett provisoriskt pass. Ändringarna innebär att svenska medborgare numera kan beviljas högst tre vanliga pass , att ett vanligt pass ska återkallas när ett provisoriskt pass utfärdas för passinnehavaren och att giltighetstiden för vanligt pass till barn har sänkts till . Flyktingar och statslösa personer har oftast inte möjlighet att vända sig till sitt hemlands myndigheter för att få en passhandling. I de internationella konventioner som reglerar förhållandena för dessa grupper finns därför föreskrifter om att det land där flyktingen eller den statslöse lovligen vistas, ska utfärda resedokument. får utfärda resedokument för flyktingar eller statslösa personer (4 kap. 4 § UtlL). Resedokumentet är en särskild passhandling som gäller för resor utanför och vid inresa och vistelse i (2 kap. 9 § utlänningsförordningen [2005:716, UtlF]). Resedokument ska utfärdas i de fall som anges i konventionen angående flyktingars rättsliga ställning (SÖ 1954:55), konventionen angående statslösa personers rättsliga ställning (SÖ 1965:54) eller konventionen angående flyktingar som äro sjömän (SÖ 1959:16) (2 kap. 7 § UtlF). Ett resedokument ska utfärdas och ska återlämnas till om innehavaren upphör att vara flykting eller statslös (2 kap. 8 § första stycket och 10 § UtlF). Även andra utlänningar än flyktingar och statslösa kan vara förhindrade att skaffa hemlandspass. Om en utlänning inte har någon handling som gäller som pass och saknar möjlighet att skaffa en sådan handling får utfärda ett främlingspass för honom eller henne (2 kap. 1 a § första stycket UtlL). Om det finns särskilda skäl får främlingspass utfärdas även i andra fall (tredje stycket). Som huvudregel utfärdas inte främlingspass om bedömer att personen har möjlighet att skaffa ett hemlandspass. Om en utlänning har beviljats uppehållstillstånd som alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § UtlL eller har beviljats skyddsstatusförklaring enligt 4 kap. 3 c § samma lag är skyldigt att utfärda ett främlingspass för utlänningen om han eller hon inte kan få ett nationellt pass. Främlingspass ska dock inte utfärdas om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver att så inte sker (2 kap. 1 a § andra stycket UtlL). Om en utlänning har ett behov av att resa till eller från , får utfärda ett provisoriskt främlingspass för honom eller henne (2 kap. 14 § UtlF). Ett främlingspass ska utfärdas med en giltighetstid om högst och får, antingen då det utfärdas eller senare, förses med en anteckning som begränsar dess giltighetsområde (2 kap. 13 § första stycket UtlF). Passet ska återlämnas till om innehavaren har blivit svensk medborgare, har fått en annan handling som gäller som pass, ska resa till sitt hemland, inte längre har rätt att vistas i landet enligt ett särskilt beslut om avvisning eller utvisning eller om har avlidit (2 kap. 16 § UtlF) (Lagrådsremissen Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten s. 21 f.). Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om passfrågor, (bet. 2018/19:JuU10 s.134). Utskottet konstaterade att det hade gjorts vissa ändringar i passlagen i syfte att minska tillgången på svenska pass, och utskottet ansåg inte att det då fanns anledning att föreslå en ytterligare skärpning av reglerna. Utskottet var, i likhet med fåret innan, inte heller berett att ställa sig bakom förslaget om att missbruk av pass, främlingspass och resedokument bör bedömas som den grövre graden av missbruk av urkund, och avstyrkte därför motionerna. I samma betänkande konstaterade utskottet att utsattheten för bedrägerier och annan it-relaterad brottslighet som t.ex. identitetskapningar fortsätter att öka (s.134). Ett sätt att motverka dessa brott var enligt utskottet att begränsa antalet godkända id-handlingar. Utskottet anförde i sin bedömning av ett tidigare tillkännagivande till regeringen om en skyndsam uppstramning av antalet godkända id-handlingar att det är positivt att id-kortsutredning nu har redovisat sitt betänkande, Ett säkert statligt id-kort – med e-legitimation (SOU 2019:14). ansåg utskottet forfarande att frågan är angelägen och att den inte bör tillåtas att dra ut . Det är viktigt att betänkandet leder fram till lagstiftning, och att denna lagstiftning också innebär att antalet godkända id-handlingar begränsas. För att säkerställa det sagda föreslog utskottet att ställer sig bakom det utskottet nu har anfört om skyndsamma åtgärder för att begränsa antalet godkända id-handlingar och tillkännager detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/10:191). I skrivelsen skrivelser till regeringen – åtgärder anför regeringen följande när det gäller missbruk av resehandlingar (skr. 2019/20:75 s. har tillkännagett vad utskottet anför om att regeringen bör besluta om att de föreslagna ändringarna för pass även ska gälla främlingspass och resedokument samt att regelverket ska ses över för att motverka missbruk av uppehållstillståndskort (bet. 2015/16: JuU25 s. 8). Frågan har hanterats i utredningen för ett effektivare återvändande och motverkande av missbruk av resehandlingar. Betänkandet Klarlagd identitet – om utlänningars rätt att vistas i , inre utlänningskontroller och missbruk av identitetshandlingar (SOU 2017:93) överlämnades till regeringen . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagråds-remissen Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten. En proposition är avsedd att överlämnas till för riksdags-behandling före sommaruppehållet. Punkten är inte slutbehandlad. I skrivelsen skrivelser till regeringen – åtgärder anför regeringen följande när det gäller missbruk av resehandlingar (skr. 2019/20:75 s. 32): har lämnat förslag som de uppfattar skulle kunna minska antalet bedrägerier. Regeringen har vidtagit åtgärder på flera punkter. En föreslagen åtgärd har varit att minska antalet accepterade identitetskort och göra det möjligt med digital kontroll för att på så sätt begränsa möjligheterna till att använda falska identitetskort. tillsatte regeringen en utredning för att se över frågan om bedrägerier som begås med falska eller stulna id-handlingar. Utredningen redovisade sina resultat i SOU 2019:14 Ett säkert statligt – med e-legitimation där en ny lag föreslås om statliga identitetshandlingar med bestämmelser om ett statligt identitetskort och en statlig e-legitimation. Regeringen redovisar i skrivelsen att punkten inte är slutbehandlad. Utskottet konstaterade att de senaste ändringarna i passlagen i syfte att minska tillgången på svenska pass gjordes . Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och är inte berett att ställa sig bakom en ytterligare skärpning av reglerna. Utskottet är, i likhet med , inte heller berett att ställa sig bakom förslaget om att missbruk av pass, främlingspass och resedokument bör bedömas som den grövre graden av missbruk av urkund och avstyrker därför motionerna 2019/20:970, 2019/20:2496 yrkandena 1 och 2 samt 2019/20:3067 yrkande 12 och 13. riktade så sent som ett tillkännagivande till regeringen om en skyndsam uppstramning av antalet godkända id-handlingar. Regeringen har också tillsatt en utredning som skulle utreda och lämna förslag till förändringar av de krav och rutiner som gäller för svenska identitetshandlingar. Utredningen redovisade betänkandet Ett säkert statligt id-kort – med e-legitimation (SOU 2019:14). Regeringen har också aviserat att det kommer att läggas en proposition på bord . Mot denna bakgrund, och då vi inte vill föregripa beredningen av betänkandet avstyrks motion 2019/20:2496 (M) yrkande 2. Gränskontroller och inre utlänningskontroller Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som handlar om bl.a. inre och yttre gränskontroller, Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån (Frontex) och inre utlänningskontroller. Jämför reservation 43 (M, KD), 44 (SD), 45 (SD), 46 (M, SD, KD), 47 (L) och 48 (SD). I kommittémotion 2019/20:555 av m.fl. (SD) yrkande 27 begärs att ett fullgott gränsskydd upprättas i form av gräns- och id-kontroller vid de delar av gränsen där migranter kan förväntas anlända till . All inkommande trafik med buss, lastbil eller personbil ska kunna kontrolleras av en kraftigt förstärkt gränskontrollorganisation. Endast id-kort eller pass från viseringsfria länder ska godtas, och i annat fall ska visum eller någon annan giltig handling för vistelserätt kontrolleras. Regeringen bör därför driva att omförhandlas så att samtliga länder kan upprätta ett fullgott gränsskydd. I kommittémotion 2019/20:615 av m.fl. (SD) yrkande 56 begärs att kontroller av passagerare och gods vid gränsöverskridande tågtrafik ska fortsätta. I kommittémotion 2019/20:3067 av m.fl. (M) yrkande 14 anför motionärerna att ett system med automatiska gränskontroller i bör undersökas och att arbetet bör ges hög prioritet. Genom automatisk gränskontroll kan äktheten i ett pass värderas genom självbetjäning och identiteten kan kontrolleras genom bl.a. ansiktsigenkänning.