bet · H801KU10d3 · 2020-11-30 00:00:00 — Vi får som svar kort och gott – det är två meningar – att frågan inte har tagits upp, för man tycker inte att det har funnits några behov av detta. vet vi också via medierna – dessa fantastiska fria medier och press vi har i – som informerar oss om att ett antal experter på området menar att det faktum att vi har haft en falsk officer i det svenska försvaret har eller kommer att – som jag tror att de uttryckte det som – orsaka problem när det gäller relation till Nato. Jag kan väl inte kalla mig för lekman längre, men man skulle kunna tycka att det ändå skulle vara ett befogat ärende att ta upp i det . Men vi har inte heller fått någon redogörelse för vilka övervägningar man gjorde när man valde att inte göra så. Kan statsministern redogöra för varför man inte valde att lyfta denna fråga? : Fru ordförande! är inte ett beredningsorgan, och det är inte ett operativt organ, utan det är till för diskussion om säkerhetspolitik i bred bemärkelse. Det är rätt som ledamoten säger: När det kommer för , det som blev en gång till, var det därför regeringen gav i uppdrag till Försvarsmakten att redovisa hur myndigheten hanterar personal och personalsäkerheten. Det har myndigheten i uppdrag, och de ska återkomma , tror jag att det är, med en uppgift om det, för det måste hanteras. Men det hanteras inom och ordinarie beredning, så att säga. har en helt annan uppgift: att diskutera säkerhetspolitik på strategisk nivå och inte på operativ nivå. (MP): Ordförande! Tack, statsministern, för redogörelse och svar! Tillsammans med det skriftliga underlaget har jag tillräckligt med information. Ordförande: har fått en begäran om ett slutet sammanträde. viändå lite tid för en kort andra runda om önskemål finns. Jag tänkte ge ordet till mig själv. Som statsministern har förstått har KU ägnat en hel del tid även tidigare – och också påtalat, precis som statsministern nämnde i inledningen – åt brister när det gäller informationshantering i och inom . Min första fråga rör ärende G27, om den så kallade falske officeren, som fått ledande uppdrag inom Försvarsmakten genom att ljuga om sin bakgrund och förfalska sina meriter. Han ska bland annat ha arbetat vid militära underrättelsetjänsten och på en Natostab. informerades justitie- och migrationsminister och statssekreterare om vad meddelat . Den här informationen fördes inte vidare till Statsrådsberedningen eftersom man bedömde att det inte fanns behov av det. Jag frågar därför statsministern om inte statsministern har velat att tjänstemän och statsråd inom ska föra vidare information om att en person med de här uppdragen alltså har arbetat både inom Must och Nato och har gjort det på falska meriter. Skulle statsministern ha velat att den här informationen fördes vidare? Det är min fråga. : Fru ordförande! Om jag förstår det rätt var det först när medierna rapporterade om det här ärendet som den samlade bilden framkom. Det var när det kom som man såg det. Det fanns en bild – den första bilden som kom – som handlade om cv och olika uppgifter i ett cv. Sedan kom en bild till, och det var när den framkom som det också har hanterats av ansvariga myndigheter. Men det är klart att i och med medierapporteringen i steg 2, om jag får uttrycka mig så, blev informationen känd för samtliga berörda statsråd. Då är det känt, och då behöver man inte … Men i det första skedet, menar jag, när det inte var känt, fungerade informationsöverföringen precis som den ska, nämligen från till Försvarsdepartementet. I det steget, när det var behov av informationsöverföring i nästa steg, är det allmänt känt. Ordförande: så mycket! Jag måste ändå ställa en följdfråga. Statsministern har redogjort för att man har lyssnat till KU:s bedömningar där vi har påvisat brister och också redovisat för att man har vidtagit åtgärder för att säkerställa att information inte stannar upp eller hamnar i de här stuprören i . Men med tanke på de här två ärendena – informationen om den irakiske försvarsministern och information om den så kallade falske officeren och vilka konsekvenser det kan ha fått – kommer några åtgärder att vidtas för att informationen i ännu mindre grad ska stanna upp i eller hamna i de här stuprören? : Fru ordförande! Jag menar att den inte har stannat upp. Min poäng är att vad gäller den irakiske försvarsministern kom ambassadrapporten till Försvarsdepartementet, och Statsrådsberedningen. skickar den vidare till . I det andra ärendet, uttalande, kom också den. När informerade förde informationen vidare till Försvarsdepartementet – för den här personen hade också varit anställd då – när man fick veta att personen hade varit anställd i Försvarsmakten. I ett senare skede i detta ärende fördes då, när det blev information om ytterligare fall från Försvarsmakten och när det kom till Försvarsdepartementet, den informationen vidare till Statsrådsberedningen. Jag menar att i de här fallen har informationsöverföringen fungerat. (C): Ordförande! Tack, statsministern! Jag måste säga att statsministerns svar på ordförandes fråga rörde till det hela. På min tidigare fråga om brottsmisstankarna, om det faktum att de kvarstannade i UD och inte fördes vidare till Försvarsdepartementet, vilket ledde till att försvarsministern fick läsa om det i tidningen, svarade statsministern att då blev alla uppmärksamma. Statsministern sa alldeles att informationen inte har stannat upp. Men det gjorde den ju i UD! Det var det min fråga avsåg. Vi vet alla att den stannade i UD. Men min fråga var just: Anser statsministern att det är en rimlig ordning? Fungerar de här rutinerna tillfredsställande och ändamålsenligt i det fallet? : Fru ordförande! Ja, jag menar det, därför att när den andra uppgiften kommer, om brottsmisstankar, är det medialt. Alla känner till det. Vi som sitter i det här rummet och alla departement – alla känner till det. Det är ingen hemlighet, utan alla känner till det. Däremot, i det skede när det inte var … Jag ska inte upprepa mig igen, men vid de tillfällen när det inte var det och när informationsöverföring var nödvändig skedde den. I det här fallet vet alla om det, för vi har den mediala rapporteringen. Det är skillnad mellan de två tillfällena, enligt min uppfattning. (C): Ordförande! Tack, statsministern! Men uppgifterna fanns ju på UD innan det blev medialt känt, och UD valde att inte informera Försvarsdepartementet. Det är det som är den springande punkten. Det är därför man frågar så ivrigt om rutinerna har följts eller om det är så att hela regeringen, likt de två tidigare ministrar som har varit här, anser att det är bättre att bli informerade av dagspressen än av sina kollegor i departementen. : Enligt den information jag har fanns inte den delen, om brottsmisstanke, på departementen då, utan det blev uppenbart när medierna rapporterade om detta. Det är den uppgift som jag har – att det var så det var. Då är det svårt att föra vidare någonting som man inte har, utan då uppmärksammas alla på att det också fanns en sådan här brottsmisstanke. Ordföranden: Då finner jag att jag inte har fler på talarlistan. Därmed är den här delen av utfrågningen avslutad. Vi kommer att fortsätta i samma ärendeområde, en sluten utfrågning, och det ska göras i KU:s sessionssal. Vi ajournerar oss. är , och 15.20 ses vi i KU:s sessionssal. Ordföranden: Då återupptar sitt sammanträde. Vi är på punkten 2 del 3, Regeringens hantering av information om en officer. Eller egentligen är det Regeringens hantering av uppgifter som rör försvarsminister , G18 och 29. Här finns det önskemål om att få ställa frågor som kan omfatta uppgifter som är belagda med sekretess. Det var , , som hade utryckt önskemål om att få ställa frågor. Alla andra är naturligtvis också välkomna, men vi börjar med och . (M): Fru ordförande! Jag ber om ursäkt att vi tar ytterligare av statsministern tid i anspråk för detta. Jag hade gärna undvikit det även jag. : Fru ordförande! Den första rapporten, ambassadrapporten från , överlämnades också. Den får alltså Försvarsdepartementet, och Statsrådsberedningen, och den skickas också från till . I övrigt har ju försvarsministern redogjort för de säkerhetsbedömningar som gjordes, som också ledamoten säger här. Jag har ingen annan uppfattning än försvarsministern. (M): [sekretess] 3Under utfrågningen förekom uppgifter som kan omfattas av sekretess. De ställen där uppgifter har uteslutits markeras med [sekretess]. Statsministern talar om beslutsögonblicket i . Jag undrar över beslutsögonblicket i regeringen, när regeringens ledamöter fattar beslut om att överlämna propositionen. Hade regeringens ledamöter den information de borde ha haft när de fattade beslutet, givet att den här informationen fanns i ? : Fru ordförande! När det kommer till regeringens bord är det gemensamberett, och den uppfattning som försvarsministern har är att det inte påverkar säkerheten. Det skulle aldrig ha lagts en sådan proposition om man hade gjort någon annan bedömning. Den bedömningen är alltså gjord, och försvarsministern har också ganska grundligt redogjort för hur gången är och att det inte fanns någon koppling till den irakiske försvarsministern på det sättet, alltså någon politisk koppling mellan svenskt försvar på plats, en del av Försvarsmakten i den här insatsen, och den politiska ledningen i . Det är helt andra orderkedjor eller beslutsgångar. Ordföranden: [Ordförandens slutord kan på grund av tekniska hinder inte återges.] Bilaga B9 F.d. ordförande i och f.d. justitieråd Granskningsärende 25 Regeringens agerande i samband med tillståndsärende om utbyggnad av raffinaderi i (se avsnitt 3.4) Ordföranden: återupptar sitt sammanträde. Vi har kommit till punkt 3 på vår särskilda kallelse, Regeringens agerande i samband med tillståndsärende om utbyggnad av raffinaderi i . Vi kommer att inleda med information, och jag vill hälsa våra gäster varmt välkomna. Det är , tidigare bland annat hovrättslagman vid , ordförande i och ordförande i den parlamentariskt sammansatta – som satt i hela , 1999–2005 – samt författare till miljöbalkskommentaren. Det är också , tidigare bland annat chef för grundlagsenheten vid , rättschef vid , justitieråd vid , flitigt anlitad utredare till flera statliga utredningar samt författare till grundlagskommentaren. Ni är varmt välkomna hit! Så att det inte råder några tveksamheter ska jag också säga att vi önskar information kopplad till regeringens möjlighet att besluta om att pröva tillåtligheten av en verksamhet under en pågående domstolsprocess. Vi vet att ni båda numera är pensionärer och att ni säkert har en hel del på era cv:n som vi inte har tagit upp här, men vi är väldigt glada att få den här möjligheten. Ni får var och en göra en kortare inledning, och jag tänkte att får börja. Sedan finns det möjligheter för utskottet att ställa frågor och höra om ni kan ge oss svar på dem. Det är jag säker på att ni kan. Återigen: Varmt välkomna! : Tack så mycket! Jag tänkte först säga att Preem har följt mig . Den här gången har jag inte varit inblandad i prövningen på något sätt, men jag har följt vad som har sagts i tidningar och i pressen. har jag varit ordförande när Preem har prövat tillåtligheten, åtminstone i och den tidigare , där jag var ordförande. Jag tycker alltså att jag kan anläggningen. Men har jag inte haft något att göra med prövningen, vill jag säga, utan jag har funderat på frågan hur regeringen kan ingripa i en sådan här prövning. Då skulle jag först vilja säga lite allmänt om regeringens tillåtlighetsprövning, alltså prövningen som går ut på att bedöma om en verksamhet eller ett projekt får komma till stånd. Den situation vi pratar om här är när regeringen förbehåller sig prövningen, alltså 17:3 i . Jag återkommer till den frågan, för det är huvudfrågan. Regeringen kan också obligatoriskt pröva anläggningar. Det finns i 17:1 en uppräkning av i vilka fall det kan ske, och det är nu bara i tre olika fall. numera ganska begränsat, men tidigare fanns det en lång uppräkning i den paragrafen. Det var , som jag var ordförande i, som föreslog att man skulle banta i den. Så skedde också 2005, tror jag att det var. Den obligatoriska tillåtlighetsprövningen är alltså ganska liten i omfattning, så att säga. Det finns en tredje situation som jag skulle vilja nämna också, innan vi kommer in på förbehållet. Det är när domstolen själv överlämnar en fråga till regeringen. Domstolen kan själv bedöma att det är en så stor fråga där olika allmänna intressen står mot varandra att man överlämnar till regeringen att avgöra. Det kan både miljödomstolar, och även göra. Det där förekommer väldigt sällan, men jag vet ett fall då det har skett. Jag var också ordförande när det skedde, och det gällde prövningen av vindkraftverk i – alltså där frågan om den gröna elen och de fågelsträck som går upp i ställs på sin spets. Den frågan överlämnades till regeringen att bedöma vad som var viktigast, så att säga. Vi fick svar , och svaret blev att vindkraften skulle ges tillåtlighet. Men det är det enda fallet jag känner till, och jag tror inte att det har varit något annat. Sedan har vi då den fråga som är uppe i det här målet, alltså i det här ärendet. Då är lagbestämmelsen så, som alla känner till, att man ska lämna besked från regeringens sida. ””, står det. Bakgrunden är att det i förarbetena till lagen står att prövningen som kommer till stånd ska ske på ett tidigt stadium. Hur ska man tolka ””? Det är den fråga som dyker upp här. Det här är en bestämmelse som riktar sig till regeringen, alltså att regeringen ska lämna besked . Sedan finns det en bestämmelse som säger att myndigheterna ska underrätta regeringen om det behövs en sådan här prövning. Men det är så att regeringen kan besluta själv; den behöver inte vänta på en underrättelse. En enskild kan underrätta regeringen, och regeringen kan själv besluta. För myndigheterna finns det en bestämmelse som säger: Om man ska underrätta regeringen ska det ske före huvudförhandlingen i miljödomstolen eller före det att dom meddelas. Då blir frågan här, som jag ser det: Hur ska man tolka ””? Jag har tittat lite i de datum som finns här och kommit fram till att ansökan kom in till miljödomstolen . Riktigt när huvudförhandlingarna var vet jag inte, men domen meddelades – alltså efter att ansökan kom in till domstolen. Sedan överklagades domen till miljödomstolen, men den överklagades inte av någon av myndigheterna. överklagade alltså inte, så man accepterade väl domslutet. Först kom en underrättelse till regeringen, och regeringen beslutade om förbehåll. Det var alltså efteråt. Då är frågan: Är det här ””? Det har jag funderat på. ”” är ett väldigt starkt ord. Det står alltså inte ”skyndsamt” eller något sådant, utan det står ””. Då är frågan … Jag har ju sagt att jag alltid har utgått från att det här skulle ske väldigt snabbt, innan första instans har dömt i målet. Annars låter det ju väldigt konstigt i mina öron att regeringen kan gå in efter det att en domstol har dömt i målet. Då kan det ju misstänkas att man från regeringens sida är missnöjd med den dom som har meddelats. Men det här är en tolkningsfråga, och den är väldigt intressant, tycker jag. Det jag har funderat på är: Varför har man skrivit ””? Ja, det kan ju vara av både processekonomiska skäl – att man inte ska vänta väldigt länge innan man fattar beslut – men jag tycker också att bakom det här ligger grundlagens bestämmelser om att domstolarna är självständiga. Här hoppar man då in efter det att första instans har dömt och efter det att ingen från myndighetssidan har överklagat. Jag har ju fått frågor om det här, och jag svarade väl då – det är säkert – att jag inte tror att regeringen kan göra det. när jag har funderat närmare på det håller jag kvar vid den uppfattningen. Jag såg i regeringens svar att man tolkade bestämmelsen som att det här, om jag läste rätt, egentligen inte riktar sig … att det är en skyldighet att underrätta . Jag läste svaret som så att man är skyldig att expediera beslutet efter det att det har fattats. Så läste jag, men man får väl fundera på här i utskottet hur man ska läsa det svaret. Jag menar ju att det är skyldigheten att fatta beslut som ska ske , inte skyldigheten att expediera direkt, för det är väl ganska självklart att det ska ske skyndsamt. Ja, det var vad jag hade tänkt säga inledningsvis efter att ha funderat på det här. Just sådana här grundlagssynpunkter tycker jag är viktiga att hålla fram; domstolarna har ju en självständig och oberoende ställning enligt grundlagen. Jag har inte hittat någonting i förarbetena om att man har diskuterat den här bestämmelsen, men jag har uppfattat att det här ligger bakom, så att säga. Ungefär så vill jag inleda, och sedan svarar jag förstås gärna på frågor. Ordföranden: tack för det! Jag ger ordet till också för en inledning, och så tänker jag att vi samlar frågorna. : Jag vill börja med att slå fast att jag inte är någon specialist på . Specialisten sitter bredvid mig. Jag har kommit i kontakt med något i det ursprungliga lagstiftningsärendet. Som ordföranden nämnde var jag rättschef på , och det var ju så att kulturmiljöfrågorna också var aktuella i sammanhanget, men det var väldigt begränsat. Det var givetvis också så att vi i Regeringsrätten () då och då hade anledning att tillämpa och dess föregångare naturresurslagen. Men det var i begränsade frågor, företrädesvis miljökonsekvensbeskrivningar och riksintressen. Det aktualiserades då och då. Men det som är aktuellt , de processuella bestämmelserna i , har jag inte alls haft anledning att tillämpa. Mark- och miljödomstolarna kom till ungefär när jag slutade i domstolen. Det innebar en viss avlastning, därför att har rättsprövningarna, och det blev färre mål som avgjordes av regeringen efter att mark- och miljödomstolarna tog över. Jag har sysslat med grundlagarna och sekretesslagstiftningen företrädesvis. Men jag har försökt med den korta tid som har stått till buds, att något sätta mig in i det hela. Jag måste säga att det är en lite udda ordning med den här mixen mellan domstolarna och den politiska makten. Det sitter väl lite grann i ryggmärgen att man ska ha gränser där. nämnde grundlagsbestämmelsen om domstolarnas självständighet. Men det är lagreglerat i den här delen. Så ser systemet ut. Det är så att i vissa mål kan regeringen förbehålla sig tillåtlighetsprövningen, och det är inte kontroversiellt. Så ser det ut . Den här udda ordningen, som jag då tycker, var föremål för grundliga Det var väl två propositioner om , och det är många juridiska instanser som har yttrat sig. Det var föremål för föredragning i Lagrådet, givetvis. När jag har bläddrat lite nu har jag konstaterat att även Lagrådet hickade till lite, om uttrycket tillåts, inför den här uppdelningen, som innebar att regeringen skulle kunna ta över mål från domstolarna. Lagrådet uttalade, och jag citerar nästan ordagrant: Principiella skäl talar mot att en domstol ska överlämna ett anhängiggjort mål till en politisk myndighets avgörande. De konstaterade dock att det inte var förenligt med domstolarnas verksamhet att de i sina avgöranden skulle ta ställning till politiska intressekonflikter. Eftersom tillämpningen inbegrep frågor av det slaget fann Lagrådet det godtagbart att tillåtlighetsprövningen i de aktuella fallen skulle ankomma på regeringen. Alla tillstår väl att det här är politiska frågor eller att det krävs politiska ställningstaganden i vissa avseenden. är det viktigt med domstolsprövning. Man har då de här bestämmelserna att rätta sig efter. Det ovanliga i det här målet är att överlämnandet gjordes först efter att mark- och miljödomstolen hade avgjort tillåtligheten och att regeringen efter att domen hade överklagats förbehöll sig prövningen. De där betänkligheterna i förhållande till bestämmelsen om domstolarnas självständighet ökar lite ju högre upp man kommer i instanserna, för då finns det ju en dom i den första instansen. Men såvitt jag förstår av lagtext och kommentarer är det i och för sig förutsatt att detta ska kunna ske. Som sa har ju Mark- och en gång enligt det systemet överlämnat ett mål av egen kraft. Där måste det då också ha funnits en dom från den första instansen. Men man kan väl tillåta sig den kommentaren att jag har lite svårt att se att regeringen, om målet har hamnat i och de har gett prövningstillstånd, skulle gå till och säga: Nej, nu tar vi över, eller förbehåller vi oss, den här prövningen. Det stämmer till eftertanke och så vidare. Sedan är det här med ””, och det utvecklade , så jag behöver inte uppehålla mig mycket vid det. Det innebär ju att någonting ska 2020/21:KU10 BILAGA B UTFRÅGNINGAR ske väldigt snabbt. När man läser bestämmelsen där är förbehållet lämnat till mark- och miljödomstolen, men sedan, som sagt, om man förstår hänvisningarna längre fram i balken rätt, kan det även förekomma i Mark- och . Frågan är då från vilken tidpunkt man i de fallen ska utgå när man räknar med överlämnandet, för då är systemet i den delen också lite udda. Det finns inte någon direkt anmälningsskyldighet. I många fall när det är någon som ska yttra sig får man en underrättelse om det. Sedan har man på sig, och sedan måste man ge besked. Om jag fortfarande har förstått rätt fanns det i tidigare förslag något sådant, men Lagrådet tyckte: Nej, att domstolarna skulle skicka meddelanden till regeringen var väl inte så bra. Det är möjligt att jag har missuppfattat detta, men jag ögnade förbi något sådant. Då finns det här systemet att myndigheter och kommuner ska underrätta regeringen om att någonting är på gång. Regeringen har inte någon ren skyldighet att själv hålla sig underrättad, och det kan väl vara svårt – den ska inte rota i domstolarna. Men det skedde ju här. Och är det så att det var efter att Mark- och hade meddelat prövningstillstånd som man underrättade regeringen och som det här beslutet fattades. Där gick det väl mindre än . Det var dessutom sommarmånader, fast det ska kanske inte räknas i sammanhanget. Det är ett komplicerat ärende, och beredningsprocessen i regeringen är ju komplicerad med många departement inblandade. Man blir i och för sig inte så upprörd över , men ska man räkna det från då målet startade, alltså 2016, kommer frågan in på något annat. Det där tål att tänkas på, så att säga. Det finns ett antal rättsliga frågor i det här målet, det måste man säga. Men är det så att Mark- och ju har uttalat sig. De har fattat ett beslut. De har gjort vad de ska, och de har lämnat över handlingarna till regeringen med eget yttrande. Då är det deras beslut som gäller. Jag kan väl nästan tycka att det vore förmätet av mig att sitta och överpröva MÖD:s beslut. Man skulle kunna beskyllas för att kvälja dom – även om det givetvis förekommer att man får kritisera en dom. Jag var referent i Barsebäcksmålet om stängning av kärnkraftsreaktorn i , och sällan har väl en domstol blivit så nedskälld som efter det avgörandet. Och det får vi tåla. Visst kan man skriva en debattartikel, en uppsats eller en rättsfallskommentar i en juridisk tidskrift problematiserar det här och förhållandet till 11:3, men tiden har i mitt fall inte medgett att göra en sådan undersökning. Systemet har ju funnits länge även om just den här situationen verkar uppkommit första gången. Det skulle vara intressant att få ett prejudikat i den här frågan, och där hade väl möjligheterna varit relativt goda, för dels kan man väl göra rättsprövning av regeringsbeslutet, dels kan man överklaga Mark- och domar så att det skulle kunna hamna i en av de högsta domstolarna, prejudikatinstanserna. Det tycker jag hade varit bra. Men har jag förstått att man har återkallat talan, så målet finns och vi får inte något sådant prejudikat i det här fallet. Man kan hoppas att frågan kan dyka upp på nytt. Men fram till dess är det Mark- och beslut som gäller. Sedan återstår en möjlighet också, och då talar jag inför den lagstiftande församlingen: Man har ju möjlighet att ändra lagar när de är otydliga – när det då uppstår en diskussion och särskilt just vad det gäller lagar mellan domstolar och regeringen.