bet · H701KU15 · 2020-04-06 00:00:00 — Kommittén, som antog namnet , överlämnade sitt slutbetänkande Starkare kommuner – med kapacitet att klara välfärdsuppdraget (SOU 2020:8) . I betänkandet lämnas ett flertal förslag som syftar till att stärka den kommunala kapaciteten. Bland annat redogörs för tidigare kommunindelningsreformer (2.2 kap.) och kommunsammanläggningar (14 kap.). Angående frivilliga kommunsammanslagningar anför utredningen bl.a. följande (s. 574 f.). Sammanläggningar av kommuner kan bidra till att utjämna skillnaderna i kommunernas befolkningsmässiga storlek och förutsättningar. Erfarenheter från och och även från kommunblocksreformen i (se kapitel 2 och 3), visar att om målet och syftet är att stimulera sammanläggningar så ger frivillighet ett mycket begränsat resultat i form av sammanlagda kommuner. Erfarenheterna från visar att det inte i första hand är de allra minsta kommunerna med de största kapacitetsutmaningarna som slås samman, vilket i sin tur skulle kunna få effekten att skillnaderna i befolkningsstorlek mellan norska kommuner ökar. Som framgått tidigare i kapitel 14 och 17 bedöms de ekonomiska effekterna av en ny kommunreform som förhållandevis begränsade avseende kommunernas kostnader. Erfarenheter från den kommunreform som genomfördes i pekar dock på att de kommuner som gått samman förbättrade sina ekonomiska resultat i förhållande till kommuner som inte gått samman. Det har också skett viss effektivisering inom administrationen, samt vad gäller gator och vägar hos de kommuner som gått samman, som kostnaderna för arbetsmarknadsåtgärder har ökat. Erfarenheterna från pekar därmed på vissa ekonomiska effekter. Det som framstår som tydligare är dock att kommun-sammanläggningar stärker kommunernas utvecklingskapacitet och därmed är en förutsättning för att kommunerna ska kunna upprätthålla en tillräcklig driftskapacitet. En större kommun har i regel en större strategisk förmåga att arbeta med utvecklingsfrågor som långsiktigt stärker kommunen. En större kommun har också bättre möjligheter att ha vissa specialisttjänster, samt att bygga upp och fördela personalresurser inom den kommunala organisationen. Utredningen föreslår att ett statsbidrag införs för kommuner som vill bedriva utvecklingsarbete som är inriktat på att åstadkomma en mer strategisk samverkan eller en frivillig sammanläggning (s. 598 f.). Utskottet behandlade en likalydande motion om kommunindelning i betänkandet 2017/18:KU33 (s. 28 f). Utskottet uttalade då i sitt ställningstagande att har i uppdrag att analysera bl.a. i vilken utsträckning som kommunsammanläggningar och andra åtgärder kan bidra till att stärka kommunernas förmåga att möta samhällsutvecklingen. Utskottet ansåg inte att det pågående utredningsarbetet borde föregripas, och motionsyrkandena avstyrktes. behandlade utskottet en motion med en begäran om att en riks-omfattande kommunsammanslagningsreform borde utredas. Motionen avslogs med motiveringen att pågående arbete inte bör föregripas (2018/19:KU31 s. 47). presenterade sitt slutbetänkande Starkare kommuner – med kapacitet att klara välfärdsuppdraget (SOU 2020:8) . Betänkandet innehåller ett flertal förslag som syftar till att stärka den kommunala kapaciteten. Med hänsyn till att betänkandet nu bereds, och att den beredningen inte bör föregripas, avstyrker utskottet motionen. Undantag från lokaliseringsprincipen för bredbandsutbyggnad Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om undantag från lokaliserings-principen för att möjliggöra utbyggnaden av bredband över kommungränser. Jämför reservation 3 (M, KD). I flera motioner begärs ändringar i kommunallagen så att lokaliserings-principen inte hindrar utbyggnaden av bredband över kommungränser. I kommittémotion 2019/20:2718 av m.fl. (M) yrkas att nödvändiga justeringar görs i kommunallagen för att möjliggöra för bredbandsutbyggnad över kommungränserna där så är lämpligt (yrkande 32). Ett likalydande yrkande finns i kommittémotion 2019/20:2597 av m.fl. (M) yrkande 57. m.fl. (KD) anför i kommittémotion 2019/20:2775 yrkande 89 att det behövs en förändring av kommunallagens lokaliserings-princip för kommunala stadsnät. och (båda M) vill i motion 2019/20:1313 yrkande 1 att det ska utredas att införa ett generellt undantag från lokaliseringsprincipen då det gäller bredbandsutbyggnad. Motionärerna anser även att effekten och samhällsnyttan av ett sådant undantag från lokaliseringsprincipen bör följas upp och utvärderas (yrkande 2). Gällande rätt, utredningar och pågående arbete Av 2 kap. 1 § kommunallagen (2017:725) följer att en åtgärd måste vara knuten till kommunens eller regionens eget område eller dess medlemmar (lokaliseringsprincipen). Enligt 2 § i samma kapitel får kommuner och regioner inte ha hand om sådana angelägenheter som enbart staten, en annan kommun, en annan region eller någon annan ska ha hand om. Lokaliseringsprincipen syftar bl.a. till att hindra kommuner och regioner från att konkurrera med verksamhet utanför det egna området genom att sälja tjänster till andra kommuner eller regioner. Lokaliseringsprincipen är inte absolut utan måste bedömas från fall till fall. Detta hänger samman med att faktorer som befolkningens rörlighet och ofullkomligheter i kommun-indelningen innebär att en åtgärd kan ha anknytning till medlemmarna även om åtgärden som sådan inte vidtas i kommunen. Det finns alltså inget förbud mot att en kommun eller en region engagerar sig i markinnehav och anläggningar inom en annan kommuns eller regionens område förutsatt att dessa anordningar behövs för den egna kommunen eller region (prop. 2016/17: 171 s. 299 f.). Undantag från lokaliseringsprincipen finns också i special-lagstiftning, t.ex. i 7 kap. 1 § ellagen (1997:857) som anger att bl.a. kommunala energibolag utan hinder av lokaliseringsprincipen får bedriva elproduktion och elhandel samt viss nätverksamhet. I 9 kap. kommunallagen finns bestämmelser om samverkan, bl.a. genom kommunalförbund och gemensamma nämnder. Bestämmelser av betydelse för möjligheten till samverkan finns även i andra kapitel i lagen, t.ex. i 10 kap. som bl.a. reglerar kommunala bolag. Regler om samverkan finns även i speciallagstiftning, t.ex. i 4 kap. 1 § lagen (2006:544) om kommuners och regioners åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Enligt regleringen i den lagen får kommuner och regioner på begäran bistå andra kommuner och regioner som drabbats av en extraordinär händelse. Som framgått ovan finns det på vissa områden även reglering som möjliggör för kommunala bolag att bedriva verksamhet med undantag från lokaliseringsprincipen. Nya bestämmelser som ger kommuner och regioner generella möjligheter att avtalssamverka infördes i kommunallagen (prop. 2017/18:151, bet. 2017/18:KU30, rskr. 2017/18:304). I 9 kap. 37 § anges att en kommun eller en region får ingå avtal om att någon av dess uppgifter helt eller delvis ska utföras av en annan kommun eller en annan region. Genom ett sådant avtal får en kommun eller en region utföra uppgifter åt en annan kommun eller en annan region utan att lokaliseringsprincipen hindrar det. När det gäller bredbandsområdet uttalade regeringen i propositionen att avtalssamverkan innebär att kommuner, utöver samarbete genom en gemensam nämnd, ett kommunalförbund och gemensamma bolag, kommer att kunna samverka genom avtal inom de allmänna befogenheterna, däribland om sådan bredbandsverksamhet som bedöms vara kompetensenlig. För avtalssamverkan krävs en överenskommelse mellan de samverkande kommunerna (prop. 2017/18:151 s. 33). Utredningen om utvärdering av bredbandsstrategin Frågan om lokaliseringsprincipen och ett eventuellt behov av undantag för att underlätta utbyggnaden av fiberinfrastruktur berördes av Utredningen om utvärdering av bredbandsstrategin i betänkandet Bredband för in (SOU 2014:21). Utredningen anser att utbyggnaden av bredbands-infrastruktur med hög överföringshastighet behöver stimuleras om regeringens bredbandsmål ska nås. Det skulle enligt utredningen eventuellt kunna gynna utbyggnaden om ett undantag från lokaliseringsprincipen införs i lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter. Eftersom utredningen inte har haft möjlighet att utreda alla de frågeställningar som behöver besvaras för att bedöma alla konsekvenser av ett sådant undantag anser den att regeringen skyndsamt ska ta initiativ till att utreda möjligheterna och konsekvenserna av att göra ett undantag från lokaliseringsprincipen för kommuner när det gäller utbyggnad av infrastruktur för bredband med hög överföringshastighet (s. 144). Regeringen presenterade en ny bredbandsstrategi: helt uppkopplat 2025 – en bredbandsstrategi. Målet för tillgången till snabbt bredband i hela innebär att av alla hushåll bör ha tillgång till bredband om minst (Mbit/s). På något innebär målet att av hushållen bör ha tillgång till bredband om minst (Gbit/s), ha tillgång till minst /s och tillgång till minst /s. För att uppnå målen behövs enligt regeringen nya aktiviteter på flera områden. Det behöver bli tydligare hur olika aktörer på bredbandsmarknaden bör förhålla sig till varandra och hur bredbandsutbyggnaden påverkas av deras inbördes förhållande. Utbyggnaden måste göras smidigare och underlättas på flera sätt för att skapa förutsättningar för en ökad kostnadseffektivitet. Det måste skapas förutsättningar för att utbyggnaden ska kunna nå allt fler människor och saker där dessa befinner sig. har i rapporten i världsklass? – Regeringens insatser för att uppfylla det bredbandspolitiska målet (RiR 2017:13) bl.a. gjort iakttagelsen att är ett av de länder i världen där hushåll och företag har högst tillgång till internet via bredband, men att det finns skillnader mellan stad och landsbygd. Av regeringens skrivelse 2017/18:54 om regeringens insatser för att uppfylla det bredbandspolitiska målet framgår att regeringen instämmer i iakttagelse. Regeringen redogör för vissa åtgärder som vidtagits efter det att inlett sin granskning, bl.a. olika uppdrag till (se vidare nedan), och anger att den avser att avvakta resultaten av åtgärderna för att sedan utvärdera behovet av ytterligare åtgärder. Skrivelsen behandlades av trafik-utskottet i betänkande 2017/18:TU9. Utskottet välkomnade granskning och ansåg att de iakttagelser som lämnats var väl omhändertagna genom vidtagna åtgärder. föreslog att skrivelsen skulle läggas till handlingarna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2017/18:209). Regeringen gav () i uppdrag att, inom ramen för ett uppdrag som gäller kommunernas roll i arbetet med utbyggnaden av bredbandsnäten, se över möjligheterna till undantag från lokaliseringsprincipen. Uppdraget redovisades i rapporten på bredbandsmarknaden och undantag från den kommunala lokaliseringsprincipen (PTS-ER-2018:20). konstaterar att kommunerna har en nyckelroll för bredbandsutbyggnaden i . De utredningar och analyser som har genomfört har bl.a. resulterat i följande slutsatser (s. 3): Det finns skäl att införa ett undantag från lokaliseringsprincipen för att möjliggöra för stadsnät att bygga ut fibernät i outbyggda områden i en angränsande kommun, som ligger i nära geografisk anslutning till nätverksamheten i den egna kommunen. Syftet med ett sådant undantag är att kunna fånga upp hushåll och företag i områden där utbyggnaden inte är lönsam för andra nätägare men på grund av närheten till stadsnätet på andra sidan gränsen är intressant för det stadsnätet. Det saknas skäl att införa ett mer generellt undantag från lokaliserings-principen för av bredbandsnät eller för annan stadsnätsverksamhet. Sådana undantag skulle sannolikt inte leda till ökad utbyggnad. Regeringen gav en parlamentarisk kommitté i uppdrag att utarbeta en strategi för att stärka kommunernas kapacitet att fullgöra sina uppgifter och möta de utmaningar som bl.a. följer av den demografiska utvecklingen och den snabba urbaniseringstakten (Fi 2017:02, dir. 2017:13). Kommittén, som antog namnet , skulle utifrån kommunernas varierande förutsättningar dels identifiera och analysera de utmaningar som väntas ha särskilt stor påverkan på kommunernas förmåga att klara av sina uppgifter, dels analysera i vilken utsträckning som bl.a. samverkan kan bidra till att stärka kommunernas förmåga att möta Kommittén hade även i uppdrag att utreda förutsättningarna för att ge kommunerna generella möjligheter att avtalssamverka. Det uppdraget redovisades i delbetänkandet En generell rätt till avtalssamverkan (SOU 2017:77). Det betänkandet låg till grund för de ovan redovisade lagändringarna om avtalssamverkan. överlämnade sitt slutbetänkande Starkare kommuner – med kapacitet att klara välfärdsuppdraget (SOU 2020:8). I slutbetänkandet hänvisar utredningen till Post- och ovan nämnda rapport. Utredningen tar också upp att Kommuner och Regioner (SKR) lämnat in en skrivelse till regeringen, daterad , där SKR anger att det är angeläget att frågan om undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip utreds för att främja bredbands-utbyggnaden (SOU 2020:8 s. 552). I ett pressmeddelande uppger regeringen att den har fattat beslut om två ändringar i Post- och regleringsbrev . Ändringarna består i en precisering av behovet av jämn geografisk spridning av bredbandsstöd samt möjligheten till ett undantag från lokaliseringsprincipen. ska analysera konsekvenser av om ett undantag från lokaliseringsprincipen för bredbandsverksamhet införs som innebär att det blir möjligt för ett kommunalt stadsnätsbolag att bygga nät i geografisk närhet till den egna bredbandsverksamheten samt att bedriva verksamhet i det utbyggda nätet. PTS ska särskilt belysa effekter för uppfyllelsen av regeringens bredbandsmål och för konkurrensen på marknaden. Uppdraget ska redovisas . Liknande motionsyrkanden behandlades av utskottet i betänkande 2016/17:KU17. Utskottet uttalade då att det är mycket angeläget att så många hushåll som möjligt har tillgång till snabbt bredband och att det krävs ett flertal olika åtgärder för att bredbandsstrategin ska uppnås. Utskottet konstaterade även att regeringen beslutat att ge i uppdrag att se över förutsättningarna för undantag från lokaliseringsprincipen vid bredbands-utbyggnad. Motionsyrkandena avstyrktes med hänvisning till att de i huvudsak fick anses tillgodosedda genom detta uppdrag (s. 13). Även frågan om nya former av kommunala samarbeten har tidigare behandlats av , bl.a. i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. Utskottet ansåg då att det pågående utredningsarbetet om avtalssamverkan inte borde föregripas och avstyrkte motionsyrkandena (bet. 2016/17:KU30 s. 60). Frågan om nya former av kommunala samarbeten behandlades även av utskottet i betänkande 2017/18:KU33. Utskottet hänvisade till förslagen i proposition 2017/18:151 om en generell möjlighet att avtalssamverka och till att det i fortsatta arbete ingår att analysera i vilken utsträckning som bl.a. samverkan kan bidra till att stärka kommunernas förmåga att möta samhällsutvecklingen. Mot den bakgrunden ansåg utskottet att det inte fanns skäl till något tillkännagivande till regeringen (s. 11). Utskottet behandlade motioner om undantag från lokaliseringsprincipen vid bredbandsutbyggnad. Utskottet vidhöll sitt tidigare ställningstagande och noterade att förslaget om avtalssamverkan innebar att kommuner ska kunna avtalssamverka om de allmänna befogenheterna, däribland sådan bredbandsverksamhet som bedöms vara kompetensenlig. En reservation lämnades i fråga om undantag från lokaliseringsprincipen (KD). behandlade utskottet på nytt flera motioner om att göra undantag för lokaliseringsprincipen för att möjliggöra utbyggnaden (bet. 2018/19:KU31 s. 10). I sitt ställningstagande angav utskottet bl.a. följande. Nya bestämmelser som ger kommuner och landsting generella möjligheter att avtalssamverka infördes i kommunallagen . Utskottet noterade att bestämmelserna om avtalssamverkan innebär att kommunerna numera kan avtalssamverka inom de allmänna befogenheterna, däribland om sådan bredbandsverksamhet som bedöms vara kompetensenlig. har vidare lämnat förslag om undantag från lokaliseringsprincipen för viss nätutbyggnad över kommungränser. Beredningen av Post- och tele-styrelsens förslag bör inte föregripas. Utskottet noterade vidare att det i uppdrag ingår att analysera i vilken utsträckning som bl.a. samverkan kan bidra till att stärka kommunernas förmåga att möta samhällsutvecklingen. Utskottet ansåg att resultatet av detta arbete inte borde föregripas. En reservation lämnades (M, KD). Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att införa undantag från lokaliseringsprincipen för att möjliggöra utbyggnad av bredband över kommungränser. Utskottet konstaterar att regeringen har lämnat ett uppdrag till som bl.a. rör möjligheten till undantag från lokaliseringsprincipen. Även kommunutredningen tar upp frågan i sitt slutbetänkande som remitterades . Utskottet vill inte föregripa det arbete som pågår och avstyrker därför motionerna. Villkoren för förtroendevalda m.fl. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om villkoren för förtroende-valda m.fl. (-) yrkar i motion 2019/20:1727 att möjligheten att vara föräldraledig från alla former av politiska uppdrag bör införas. (MP) anför i motion 2019/20:2450 att en översyn av hur fritidspolitiker ska kunna vara föräldralediga från förtroendeuppdrag bör göras (yrkande 1) och att villkoren för fritidspolitiker bör förbättras (yrkande 2). En arbetstagare som är anställd och som är förälder har enligt föräldraledighetslagen (1995:584) rätt till olika former av föräldraledighet (mammaledighet, föräldraledighet på hel- eller deltid med eller utan föräldrapenning m.m.). Denna rätt gäller också vissa andra än föräldrar, t.ex. den som utan att vara förälder är rättslig vårdnadshavare och har vård om ett barn. Ledigheten kan tas ut sammanhängande eller delas upp på högst tre perioder varje kalenderår. Rätten till föräldrapenning under föräldraledigheten regleras i socialförsäkringsbalken. Bestämmelser om förtroendevalda finns i 4 kap. kommunallagen (2017: 725), förkortad KL. Som förtroendevald räknas bl.a. de som är ledamöter och ersättare i fullmäktige, nämnder och fullmäktigeberedningar samt revisorer. Med förtroendevalda avses också ledamöter och ersättare i den beslutande församlingen, förbundsstyrelsens eller någon annan nämnd, de beslutande församlingarnas beredningar, de som fullgör förtroendeuppdrag på heltid eller betydande del av heltid och som ska benämnas bl.a. kommunal- och regionsråd enligt 2 § samt revisorerna (4 kap. 1 och 2 §§ KL). Förtroendevalda i kommuner och regioner fullgör ett förtroendeuppdrag och har inte en anställning. Föräldraledighetslagens bestämmelser gäller därför inte för de förtroendevalda. Vissa kommuner, landsting och regioner har ändå valt att införa möjligheter till föräldraledighet genom bestämmelser i lokala reglementen. Riksdagsledamöter, som inte heller har en anställning utan ett förtroendeuppdrag, kan ansöka om ledighet från uppdraget. En sådan ledighet kan också avse föräldraledighet. Om en ledamot är ledig mer än en månad ska hans eller hennes uppdrag i stället utövas av en ersättare. Vid föräldraledighet minskas riksdagsledamotens arvode, tilläggsarvode och andra fasta arvoden i enlighet med de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos (3 kap. 8 § lagen [2016:1108] om ersättning till ledamöter). Riksdagsledamöter som är föräldralediga kan få föräldrapenning från . Inte heller ett statsråd har ett vanligt anställningsförhållande och omfattas därför inte av föräldraledighetslagens bestämmelser om rätt till föräldraledighet. Det har dock förekommit att statsråd i varierande grad formlöst dragit ned på intensiteten i sitt arbete för att vara hemma med barn. I regel har statsrådets statssekreterare tagit ett ökat ansvar för några av statsrådens uppgifter, och statsrådet har vid vissa regeringssammanträden ersatts enligt den s.k. ersättarlistan. demokratiutredning föreslog att fullmäktige ska få bevilja föräldraledighet för förtroendevalda som fullgör sitt uppdrag på heltid eller betydande del av heltid (SOU 2016:5 s. 297 f.). Utredningen anför att i ett modernt samhälle bör såväl unga som äldre kvinnor och män ha möjlighet att engagera sig på heltid eller deltid i lokalpolitiken. För att få en bred politisk representation i kommuner och landsting krävs att samhället kan erbjuda de förtroendevalda sådana villkor att det blir attraktivt för alla att åta sig även mer omfattande uppdrag i politiken. En viktig del i att kunna erbjuda sådana villkor är enligt utredningen en ordning som möjliggör för kommunal- och landstingsråd att vara föräldralediga eller sjukskrivna och därefter kunna återgå till sina förtroendeuppdrag. Utredningen menar dock att den förtroendevalde inte bör vara ledig från sitt förtroendeuppdrag än . Anledningen till det är att förtroendeuppdraget är så speciellt till sin karaktär och att det krävs förankring både i den kommunala organisationen och i partiet för att den förtroendevalde ska kunna fullfölja sitt uppdrag. Det är lätt att förlora sin förankring när man är borta för länge från sitt förtroendeuppdrag. Utredningen om översyn av möjligheterna till föräldraledighet för statsråd lämnade betänkandet Föräldraledighet för statsråd? (SOU 2016:20). Utredningen menade att det bör införas en mer uttalad möjlighet för statsråd att ta ledigt för att ta hand om barn. En sådan möjlighet finns enligt utredningen för statsråden i de övriga nordiska länderna. Utredningen ansåg dock att det på grund av statsrådsuppdragets mycket speciella karaktär inte kunde bli tal om en föräldraledighet motsvarande den som gäller för anställda. Det är enligt utredningen alltid statsministern som ytterst avgör om ett statsråd ska kunna vara frånvarande i en eller annan grad för att ta hand om ett barn. Utredningen identifierade tre modeller för hur ett statsråds frånvaro för att ta hand om sitt barn skulle kunna se ut, där ambitionen har varit att ersättningsvillkoren för statsråd så långt som möjligt ska vara lika de villkor som gäller för arbetstagare. infördes en bestämmelse i lagen (1991:359) om arvoden till statsråden m.m. som innebär att om statsministern medger ett statsråd hel eller delvis frånvaro för att ta hand om sitt barn, ska avdrag göras på statsrådets arvode (prop. 2017/18:162, bet. 2017/18:KU42, rskr. 2017/18:305). Propositionen En ny kommunallag och utskottets behandling av propositionen Regeringen föreslog i proposition 2016/17:171 En ny kommunallag att det införs en möjlighet för kommuner och landsting, numera regioner, att bevilja kommunalråd, borgarråd, landstingsråd och oppositionsråd ekonomiska och andra förmåner i deras uppdrag, som svarar mot de löne- och anställningsvillkor som gäller för kommunens eller anställda. Detta skulle bl.a. inkludera möjligheten att vara föräldraledig. Regeringen anförde att en ordning för att möjliggöra för ett kommunal- och landstingsråd att vara föräldraledig eller sjukskriven är viktig för att underlätta en bred representation och goda villkor för de förtroendevalda. Att vara förtroendevald varken kan eller bör dock jämställas med att inneha en anställning, enligt regeringens mening. Detta innebär att kommunal- och landstingsråd inte i lag ges sådana rättigheter till ledighet som gäller för anställda. Det finns inte heller skäl att inordna regleringen för ledighet för förtroendevalda i socialförsäkringssystemet, enligt regeringens mening. Regeringen ansåg vidare att en reglering, i likhet med vad som tidigare gällt för regleringen av kommunal- och landstingsråd, skulle ge ett stort utrymme för lokal anpassning. Eftersom frågan om ledighet enligt förslaget skulle behandlas av kommunerna och landstingen själva finns det enligt regeringen inte skäl att i lag uppställa några bestämmelser om vilka krav som ska ställas för att ledighet ska kunna beviljas. Utskottet ställde sig bakom förslaget i propositionen (bet. 2016/17:KU30 s. 36). beslutade i enlighet med utskottets förslag.