bet · H701JuU34 · 2020-06-05 00:00:00 — Av 1 § LVU framgår att lagen är avsedd att komplettera socialtjänstlagen när det gäller insatser inom för barn och ungdom upp till om det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Vid beslut enligt lagen ska vad som är bäst för den unge vara avgörande. Enligt 6 § LVU får socialnämnden besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver få vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Enligt 12 § LVU ska det finnas särskilda ungdomshem för vård av unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn. Enligt samma bestämmelse ska (Sis) anvisa plats om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem. Av 13 a § LVU framgår att socialnämnden noga ska följa vården av de barn och unga som vårdas i ett familjehem, jourhem eller hem för vård eller boende (HVB-hem) främst genom regelbundna personliga besök, enskilda samtal med barnet eller den unge, samtal med den eller dem som har tagit emot barnet eller den unge i sitt hem eller med vårdnadshavarna. ska särskilt uppmärksamma barnets eller den unges hälsa, utveckling, sociala beteende, skolgång samt relationer till anhöriga och andra närstående. Genom 22 § LVU ges socialnämnden en möjlighet att, oberoende av samtycke, besluta att den som är ska hålla regelbunden kontakt med en särskilt kvalificerad kontaktperson eller delta i behandling i öppna former, om det kan antas att den unge till följd av eget destruktivt beteende kommer att behöva vårdas enligt LVU om beteendet fortsätter. Bestämmelsen ger således socialnämnden en möjlighet att med visst tvång, s.k. mellantvång, ingripa innan situationen har blivit så allvarlig att den unge måste omhändertas för vård enligt LVU. Utredningen om tvångsvård för barn och unga lämnade sitt slutbetänkande Barns och ungas rätt vid tvångsvård – förslag till ny LVU (SOU 2015:71). Syftet med utredningen var att ytterligare stärka barnrättsperspektivet och rättssäkerheten för barn och unga samt att bidra till kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården, med särskilt fokus på tvångsvård. Betänkandet innehåller bl.a. ett förslag till en ny lag om tvångsvård av barn och unga som tydligare utgår från barns och ungas rättigheter. Utredningen har identifierat behov av vissa förändringar i syfte att stärka rättssäkerheten vid beslut om omhändertagande enligt LVU. Utredningen föreslår därför att det i beslut om omhändertagande ska anges om det grundas på sådana omständigheter som avses i 2 § (miljö) eller 3 § (beteende) i nuvarande LVU eller om beslutet grundas på båda dessa paragrafer. Grunden för beslutet kan nämligen ha betydelse för vilka tvångsåtgärder som får vidtas mot barn och unga för det omedelbara omhändertagandet. Utredningen föreslår också att det ska tydliggöras i nya LVU vilka befogenheter socialnämnden har under verkställigheten av ett omhändertagande. Enligt uppgift från bereds betänkandet. behandlade bl.a. ett motionsyrkande om att möjliggöra fler omhändertaganden av unga lagöverträdare enligt lagen om vård av unga. avstyrkte motionen med hänsyn till den pågående beredningen av det ovan nämnda betänkandet (bet. 2018/19:SoU9 s. 81 f.). Utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten av tidiga åtgärder för att bromsa upp unga personers kriminella beteende. Som framgår bereds betänkandet Barns och ungas rätt vid tvångsvård – förslag till ny LVU inom . Utskottet anser att denna beredning inte bör föregripas och är därför inte berett att vidta några åtgärder med anledning av vad som anförs i motion 2019/20:3547 (M) yrkande 4. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om arbetet med sociala insatsgrupper. Jämför reservation 8 (M, KD). I partimotion 2019/20:2828 av m.fl. (M) yrkande 43 anförs att arbetet med sociala insatsgrupper bör förstärkas och effektiviseras i syfte att fånga upp ungdomar som riskerar att dras in i kriminalitet. Sociala insatsgrupper är en form av myndighetsöverskridande samverkan för att förebygga att unga fastnar i kriminalitet. Inom dessa grupper samarbetar med och andra berörda myndigheter på nivå för att hjälpa unga som riskerar att bli kriminella. Syftet är att på individnivå göra det möjligt att samordna hjälp och stöd från berörda myndigheter och övriga aktörer under ledning av . Informationsutbytet mellan aktörerna möjliggörs till stor del genom samtycke från den enskilde (Nationella riktlinjer – Polisens arbete i sociala insatsgrupper, , 2014, s. 4 f.). I arbetet med sociala insatsgrupper finns inte någon åldersbegränsning, men i det underlag för insatserna som polisen har tagit fram anges bl.a. att arbetsmetoden ska användas för ungdomar och unga vuxna som begår brott. Det är som avgör vilka unga som ska ingå i en social insatsgrupp utifrån informationen som den själv har om de unga och utifrån information som den får från andra myndigheter och aktörer. Det överlämnas åt de lokala sociala insatsgrupperna att besluta om ungdomar och unga vuxna som definieras som avhoppare kan ingå i arbetet. I riktlinjerna anges vidare att det är viktigt att ha rutiner för att hjälpa och stödja dem som vill lämna en kriminell livsstil. Om det visar sig att detta arbete kan utföras inom ramen för sociala insatsgrupper anses arbetsmetoden som tillämplig (Sociala insatsgrupper – vad är det? , 2014, s. 3 f.). fick regeringens uppdrag att utvärdera arbetet med sociala insatsgrupper (Ju2014/5328/PO). I en delredovisning gör en övergripande analys som visar att organisering av stöd till ungdomar med en kriminell livsstil varierar. Det finns både kommuner och stadsdelar som i sitt arbete använder någon samarbetsform, som arbetet med sociala insatsgrupper är ett exempel på, och det finns också de som inte gör det. som sociala insatsgrupper betraktas som ett specifikt arbetssätt utförs arbetet också inom ramen för denna samverkansform på olika sätt på lokal nivå. En annan iakttagelse är att målgruppen (ungdomar i åldern 15–) utvidgas till att omfatta ungdomar som är . I sin slutredovisning konstaterar att utvärderingen av effekter för individerna visar att samverkan genom sociala insatsgrupper och samverkan på annat sätt inom ger lika bra resultat för ungdomar sett i det korta perspektivet. Inte minst är det glädjande att misstankarna om fortsatt kriminalitet minskat väsentligt bland ungdomarna i båda grupperna. Ett av de viktigaste resultaten i utvärderingen av effekter för individerna är att arbetssättet i de sociala insatsgrupperna också förefaller leda till mer långvariga och behandlingsinriktade insatser, som i ett längre perspektiv kan innebära bättre utfall för ungdomarna i de sociala insatsgrupperna. Det kan emellertid också konstateras att den korta tiden för utvärdering av resultaten för individerna gör det svårt att uttala sig om effekter på . Vidare är det viktigt att notera att såväl utformningen som genomförandet av arbetet med sociala insatsgrupper uppvisar lokala variationer, och därför blir lokala uppföljningar angelägna fortsättningsvis. Mot bakgrund av resultaten av de båda utvärderingarna gör bedömningen att verksamheten med sociala insatsgrupper behöver fortsätta följas för att man ska kunna undersöka effekter på för individer och verksamheter. Inom ramen för regeringsuppdraget att främja kompetens och stabilitet samt kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården (S2018/00535/FST), uppger att myndigheten avser att komplettera den utvärdering av sociala insatsgrupper som redan genomförts med ytterligare en uppföljning av effekter på . Syftet är att kunna visa om samverkansformen medfört långsiktiga förbättringar för de ungdomar som deltagit i sociala insatsgrupper. Därtill planerar att se över om det är möjligt att öka kunskapen om betydelsen av de lokala variationerna när det gäller utformning och genomförande av sociala insatsgrupper. Myndigheten planerar att lämna en redovisning av arbetet 2020. uppger i skrivelse 2018/19:75, skrivelser till regeringen – åtgärder , att man kommer att följa detta arbete (s. 43). När det gäller sociala insatsgrupper tillkännagav för regeringen att sådana grupper på olika sätt borde användas i ökad omfattning (bet. 2016/17:JuU21, rskr. 2016/17:224). Bland annat framhöll utskottet att sociala insatsgrupper borde användas i högre utsträckning för att bryta upp kriminella och destruktiva grupper och grupperingar. När utskottet behandlade liknande motionsyrkanden om sociala insatsgrupper vidhölls denna uppfattning liksom vad som tidigare anförts om att arbetet med sociala insatsgrupper i många fall hade varit framgångsrikt (bet. 2017/18:JuU18 s. 17). Utskottet fann dock mot den bakgrunden, och med hänsyn till det tillkännagivande om en ökad användning av sociala insatsgrupper som gjort 2017, inte någon anledning för att ta några ytterligare initiativ i frågan. Motionsyrkandena avstyrktes därför. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:175). I förra årets betänkande om unga lagöverträdare vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning och avstyrkte ett motionsyrkande om sociala insatsgrupper (bet. 2018/19:JuU15). följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:170). När utskottet senast behandlade frågan om sociala insatsgrupper anförde utskottet att man inte hade någon annan uppfattning än tidigare och således ansåg att sådana på olika sätt borde användas i ökad omfattning. Eftersom det tidigare tillkännagivandet inte var redovisat som slutbehandlat saknades det enligt utskottet dock anledning för att på nytt göra ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågade. Utskottet avstyrkte därför motionerna (bet. 2019/20:JuU30 s. 8 f., rskr. 2019/20:81). Regeringen har i skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anfört följande när det gäller det tidigare tillkännagivandet om sociala insatsgrupper (s. 42 f.): Punkt 2 om sociala insatsgrupper m.m.*: har ställt sig bakom det som utskottet anför om ökad användning av sociala insatsgrupper och tillkännagett detta för regeringen (bet. 2016/17:JuU21 s. 7 f.). har därmed bifallit motionerna 2016/17:3234 yrkande 2, 2016/17:3430 yrkandena 9 och 10 samt delvis motion 2016/17:341. har haft i uppdrag att låta utvärdera såväl resultatet för de ungdomar som varit föremål för arbetet i en social insatsgrupp som hur själva samverkansformen fungerar. Uppdraget slutredovisades och bereds fortfarande i . Inom ramen för regeringsuppdraget att främja kompetens och stabilitet samt kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården (S2018/00535/FST), uppger att myndigheten avser komplettera den utvärdering av sociala insatsgrupper som redan genomförts med ytterligare en uppföljning av effekter på . Syftet är att kunna visa om samverkansformen medfört långsiktiga förbättringar för de ungdomar som deltagit i sociala insatsgrupper. Därtill planerar att se över möjligheten att öka kunskapen om betydelsen av de lokala variationerna vad avser utformning och genomförande av sociala insatsgrupper. Myndigheten planerar att lämna en redovisning av arbetet . kommer att följa detta arbete. I regeringens 34-punktsprogram om åtgärder mot gängkriminalitet finns en punkt som bland annat handlar om det fortsatta arbetet med sociala insatsgrupper, punkt nr 30. pågår beredning i om vilka åtgärder som avses att vidtas på detta område. Punkten är inte slutbehandlad. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och anser således att sociala insatsgrupper på olika sätt borde användas i ökad omfattning, men att eftersom det tidigare tillkännagivandet inte är slutredovisat saknas det dock anledning för att på nytt göra ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Motion 2019/20:2828 (M) yrkande 43 avstyrks därmed. Ungdomsövervakning, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: a) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i med den ändringen att lagen ska upphöra att gälla , 2. lag om verkställighet av ungdomsövervakning med den ändringen att lagen ska upphöra att gälla , 3. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare med den ändringen att lagen ska upphöra att gälla , 4. lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister, 5. lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) med den ändringen att - orden "nuvarande 35 kap. 10 b § ska betecknas 35 kap. 10 c §" i ingressen ska bytas ut mot "nuvarande 35 kap. 10 b § ska betecknas 35 kap. 10 d §" - lagen ska upphöra att gälla , 6. lag om ändring i lagen (2018:1250) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande med den ändringen att lagen ska upphöra att gälla , b) ställer sig bakom det som anförs i reservationen om att lagen ska utvärderas innan den görs permanent och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller proposition 2019/20:118 punkt 4 och motion 2019/20:3516 av m.fl. (V) yrkandena 1 och 2 samt bifaller delvis proposition 2019/20:118 punkterna 1–3, 5 och 6. Jag kan i huvudsak ställa mig bakom regeringens förslag trots att jag har vissa frågetecken och invändningar. Förslaget innebär inskränkningar i rörelsefriheten för den som dömts till ungdomsövervakning. Enligt Brå finns det ingen forskning som styrker att husarrest med elektronisk bevakning är en lämplig åtgärd för unga med tung brottsproblematik eller att åtgärden bidrar till att bryta det brottsliga beteendet. Brå utesluter dock inte att effekterna av att dömas till frihetsberövande insatser innebär ännu större nackdelar. Det finns enligt Brå inga utvärderingar som ställt effekterna av de två alternativen mot varandra. Brå ställer sig också frågande till om det i alla lägen är ändamålsenligt att döma unga till att vistas i hemmet. De skäl som Brå nämner i sitt remissvar är mycket tungt vägande skäl för att inte införa den föreslagna påföljden. är jag generellt positiv till frihetsberövande insatser inom frivården i kombination med elektronisk övervakning i stället för fängelse när det gäller dömda vuxna. För den aktuella gruppen, i första hand personer i åldern 15–, är sluten ungdomsvård alternativet om brottet har ett straffvärde som motiverar fängelse. Jämfört med sluten ungdomsvård framstår den föreslagna påföljden ungdomsövervakning som ett bättre alternativ, förutsatt att den unge har en lämplig och stabil boendemiljö. som det finns en poäng med att unga människor inte ska hamna i kriminalvården utan hellre få vård och andra insatser inom , visar utredningen att det finns behov av ytterligare påföljder när det gäller ungdomsbrottslighet. För att bli dömd till ungdomsövervakning ska det krävas att den unge begått grova brott eller återfallit i brottslighet. Verkställighetsplanen ska förutom inskränkningar i rörelsefriheten och krav på drogfrihet även fyllas med andra åtgärder som syftar till att den unge ska bryta med en kriminell livsstil. Regeringens förslag innebär att om den dömde följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt ska de rörelseinskränkande inslagen kunna trappas ned. Jag vill poängtera att de rörelseinskränkande inslagen måste vara proportionella och att dessa ska trappas ned så snart det är möjligt för att den unge ska kunna anpassa sig till ett liv i frihet på bästa sätt. Vidare är det viktigt att verkställighetsplanens innehåll på riktigt förmår den unge att välja en annan väg än den kriminella. När det gäller den unges boendemiljö skriver regeringen att lämpligheten är avgörande för om den unge ska kunna bo hemma eller inte. I de fall det finns mer påtagliga brister i hemmiljön på grund av t.ex. missbruk, psykisk sjukdom eller allvarliga relationsproblem mellan familjemedlemmar, kan det enligt regeringen vara olämpligt att förbjuda den dömde att lämna bostaden under delar av helgen. Om det uppdagas mycket allvarliga problem redan under verkställighetsplaneringen kan det även bli aktuellt för socialnämnden att besluta om placering av den unge i ett annat boende med stöd av LVU eller socialtjänstlagen. Det är enligt min mening extremt viktigt att boendemiljön och familjen bedöms vara funktionell och lämplig för den unge för att ungdomsövervakning ska vara ett realistiskt alternativ till ungdomsvård, sluten ungdomsvård eller ungdomstjänst etc. Det får inte förekomma att familjemedlemmar får ansvaret för att se till att den unge inte bryter mot verkställighetsplanen. Eventuella konflikter och problem inom familjen riskerar då att fördjupas. Som flera remissinstanser påpekar bör det tydligare anges vilka kriterier som gör att verkställighet i hemmiljö i vissa fall anses vara olämplig och hur denna bedömning ska göras. Vidare måste inställningen från den förälder eller de föräldrar som sammanbor med ungdomen beaktas innan den unge personen döms till ungdomsövervakning. Om föräldrarna motsätter sig detta torde förutsättningarna för att åtgärden ska leda till ett lyckat resultat vara obefintliga. Det finns även en stor risk att framför allt ensamstående föräldrar som redan lever under utsatta förhållanden, t.ex. när det gäller ekonomin, skulle hamna i en ohållbar situation. Om det finns risk för att den unge utövar våld mot någon familjemedlem i hemmet ska påföljden enligt vår mening inte komma i fråga. En riskbedömning måste göras och alla tänkbara aspekter på boendemiljön noga utredas innan ungdomsövervakning kan bli aktuell som påföljd. Trots dessa invändningar ställer jag mig som anförts ovan i huvudsak bakom regeringens förslag. Mot bakgrund av de farhågor och frågetecken som jag här har lyft fram anser jag dock att förslaget om ungdomsövervakning bör genomföras som en försöksverksamhet genom en tidsbegränsad lag som ska utvärderas före eventuell permanentning. Försöksverksamheten bör omfatta hela landet och inte bara utvalda domstolar. Syftet bör vara att ta reda på dels om den nya påföljden är effektiv, dels om myndigheterna förmår göra adekvata bedömningar av de ungas boendemiljö och att andra förutsättningar för ungdomsövervakning är uppfyllda innan vi kan ta ställning till om påföljden bör bli ett permanent inslag. Detta framstår som extra viktigt eftersom relevant forskning på området saknas. Sammanfattningsvis bör därför den nya påföljden ungdomsövervakning genomföras som en tidsbegränsad lag som ska gälla från ikraftträdandet för att sedan utvärderas före en eventuell permanentning. Tillämpningsområdet, punkt 2 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3544 av m.fl. (SD) yrkande 3. De personer som är myndiga bör anses vara det även när påföljd för brott bestäms. Huvudregeln att ungdomsövervakning endast ska tillämpas för den som vid lagföringstillfället är är således naturlig. Regeringen anför dock att om det finns särskilda skäl bör ungdomsövervakning även kunna dömas ut för en person som vid lagföringstillfället fyllt 18 men inte . I bereds , såsom regeringen anför, SOU 2018:85 Slopad straffrabatt för unga myndiga. I likhet med de tillkännagivanden som ligger till grund för det ärendet bör även huvudregeln när det gäller myndiga lagöverträdare tillämpas i detta ärende. Ungdomsövervakning bör således endast kunna dömas ut för de som är omyndiga. Omfattningen av helghemarrest, punkt 3 (S, V, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: 2019/20:3538 av (C) yrkande 1, 2019/20:3544 av m.fl. (SD) yrkande 1 och 2019/20:3547 av m.fl. (M) yrkande 1. Den nya påföljden ungdomsövervakning ska tillämpas i fall där varken ungdomsvård eller ungdomstjänst utgör en tillräckligt ingripande straffrättslig reaktion med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Det innebär att målgruppen är unga människor som begått förhållandevis grova brott. I propositionen föreslås att ett förbud att lämna bostaden bör gälla helgkvällar och helgnätter, vilket typiskt sett är sådana tidpunkter då bruk av droger och alkohol är vanligast och då risken för återfall i brott torde vara som störst. Enligt regeringen har det inte framkommit tillräckliga skäl att införa en möjlighet till förbud än de nu angivna. Vi gör i denna del ingen annan bedömning. Enligt regeringen bör, med hänsyn till kraven på proportionalitet och likabehandling, andra inskränkningar i rörelsefriheten i huvudsak vara lika ingripande som ett förbud att lämna bostaden under helgkvällar och helgnätter, och de får aldrig vara mer ingripande än ett sådant förbud. Vi delar denna bedömning och är därför inte berett att ställa sig bakom förslag som gör det möjligt att besluta om ytterligare inskränkningar av rörelsefriheten. En utökad möjlighet till helghemarrest, utöver vad som föreslås i propositionen, skulle också ställa ytterligare krav på den unges boendemiljö och även vara mer ingripande för föräldrar och andra familjemedlemmar. Ett tillkännagivande om utökad helghemarrest riskerar därmed att bli kontraproduktivt eftersom den nya påföljden då kanske inte kommer att kunna tillämpas i lika hög grad, i alla fall inte på den målgrupp av grovt kriminella unga som varit avsikten. Åtgärder vid misskötsamhet, punkt 4 (S, V, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: 2019/20:3538 av (C) yrkande 2 och 2019/20:3544 av m.fl. (SD) yrkande 2. Vi anser att de föreslagna reglerna om vilka åtgärder som bör vidtas vid misskötsamhet har fått en ändamålsenlig utformning i propositionen. Vi är därför inte beredda att ställa sig bakom de förslag på tillkännagivanden om krav på skärpta åtgärder vid misskötsamhet som motionärerna efterfrågar. roll vid ungdomsövervakning, punkt 5 (M, KD, L) av (KD), (M), (M), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3547 av m.fl. (M) yrkande 2. En viktig förutsättning för att ungdomsövervakning ska vara en effektiv påföljd är att verkställighetsplaner tas fram utifrån individuella förutsättningar. Här kommer att spela en viktig roll. har viktig kunskap om den unge och hans eller hennes personliga förhållanden som kommer ha betydelse för innehållet i verkställighetsplanen. Det kan exempelvis vara så att avråder från att den dömde ska vara kvar i sin boendemiljö. Vidare ligger många av de insatser som verkställighetsplanen kan innefatta under ansvars- och kompetensområden. Vi anser, i likhet med flera remissinstanser, att det är viktigt att roll inom ramen för påföljden ungdomsövervakning är tydlig, men att roll också behöver breddas. brottsförebyggande verksamhet bör prioriteras. För att kommunerna ska göra det till en integrerad och naturlig del av verksamheten bör brottsförebyggande uppdrag förtydligas i socialtjänstlagen. Sekretess mellan socialtjänst och polis, punkt 6 (M, KD) av (KD), (M), (M), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3547 av m.fl. (M) yrkande 3. Det är positivt att regeringen nu föreslår vissa sekretessbrytande bestämmelser för personer som döms till ungdomsövervakning. De föreslagna bestämmelserna är dock inte tillräckliga. Vi anser att sekretesslagstiftningen behöver ändras ytterligare så att de sekretessbrytande bestämmelserna även omfattar samt inte bara omfattar de unga lagöverträdare som dömts till ungdomsövervakning utan också ungdomar som bedöms vara på väg in i kriminalitet. Genom en ändring i lagstiftningen 2013 skapades bättre förutsättningar för att lämna uppgifter till polisen som rör en person .