bet · H701SoU12 · 2020-05-29 00:00:00 — Mot den bakgrunden föreslår utskottet med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen att regeringen bör ta fram en ny cancerstrategi. bör ställa sig bakom det utskottet anför och tillkännage det för regeringen. Av budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 9, s. 51) framgår följande: Betänkandet En nationell cancerstrategi för framtiden (SOU 2009:11) har utgjort grunden för arbetet med att utveckla cancervården i . Regeringen anser att den inriktning som anges i denna strategi fortsatt ska vara vägledande för arbetet. Däremot behöver cancerstrategin förnyas för att möta de utmaningar som den svenska cancervården står inför och . kommer regeringen därför uppdatera den nationella cancerstrategin genom överenskommelser mellan regeringen och kommuner och landsting. Detta kommer bidra till att cancerstrategin förnyas och hålls relevant. På detta sätt avser regeringen att tillgodose tillkännagivande. Regeringen avser återkomma till i budgetpropositionen 2021. Utskottet hade inte några invändningar när det gäller regeringens redovisning av de nu aktuella tillkännagivandena (bet. 2019/20:SoU1, s. 47). Av skrivelsen skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2019/20:75) framgår att tillkännagivandena inte är slutbehandlade. Motionsyrkanden om cancervård behandlades senast i socialutskottets betänkande 2019/20:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2019/20:135 och 2019/20:136). Utskottet ser mycket positivt på regeringens fortsatta arbete med att stärka cancervården. Utskottet noterar inledningsvis att överenskommelsen om en jämlik och effektiv cancervård med kortare väntetider 2020 mellan staten och SKR godkändes . avsätts inom ramen för överenskommelsen totalt för olika insatser som syftar till att förbättra jämlikheten, effektiviteten, tillgängligheten och omhändertagandet inom cancervården genom att korta väntetiderna och minska de regionala skillnaderna. Utskottet noterar vidare att regeringen avser att fortsätta avsätta –2022 för att skapa en mer jämlik och tillgänglig cancervård med fokus på att korta väntetiderna och minska de regionala skillnaderna och på att fortsätta att stärka barncancervården. Mot denna bakgrund finns det enligt utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd, och motionerna bör därför avslås. Vård i livets slutskede Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av den palliativa vården och obligatorisk utbildning i palliativ vård. Jämför reservation 27 (SD, L) och 28 (SD). Översyn av den palliativa vården I partimotion 2019/20:2054 av m.fl. (L) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om en nationell översyn av den palliativa vården. Ett liknande förslag finns i partimotion 2019/20:3371 av m.fl. (L) yrkande 15. Stödet till både patienter, anhöriga och vårdpersonal måste enligt motionärerna stärkas, såväl i sjukvård som i omsorg. Obligatorisk utbildning i palliativ vård I kommittémotion 2019/20:820 av m.fl. (SD) yrkande 35 föreslås ett tillkännagivande om att utbildning i palliativ vård bör föras in i alla typer av vårdutbildning. För att alla ska kunna få god vård vid livets slut, oavsett medicinsk diagnos och bostadsort, krävs enligt motionärerna att fler personalkategorier inom vården har grundläggande kompetens inom området. föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:7) om livsuppehållande behandling innehåller bestämmelser om tillämpningsområde och definitioner, ledningssystem, planering av patientens vård, när det inte är förenligt med vetenskap och beprövad erfarenhet att ge livsuppehållande behandling samt när en patient inte vill ha livsuppehållande behandling. Bakgrund och pågående arbete publicerade 2013 Nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård i livets slutskede – Vägledning, rekommendationer och indikatorer – Stöd för styrning och ledning. Det nationella kunskapsstödets syfte är att ge stöd åt såväl regioner och kommuner som privata vårdgivare och enskilda omsorgsgivare. Stödet innehåller vägledning, rekommendationer, termer och definitioner samt indikatorer. Rekommendationerna innefattar bl.a. samordning, fortbildning, handledning, kommunikation och smärtskattning. presenterade 2016 rapporten riktlinjer – Utvärdering 2016: Palliativ vård i livets slutskede – Sammanfattning med förbättringsområden. Utvärderingen gjordes med utgångspunkt i det nationella kunskapsstödet . Utvärderingen visade att den palliativa vården är ojämlik och att skillnaderna är stora i landet. Under arbetet med utvärderingen framkom bl.a. att vissa begrepp inom den palliativa vården uppfattades som otydliga. För att ge stöd till regionerna och kommunerna i den fortsatta utvecklingen av den palliativa vården publicerade därför rapporten vård – förtydligande och konkretisering av begrepp. Inom ramen för vårdprogramarbetet inom regionala cancercentrum (RCC) har ett nationellt vårdprogram för palliativ vård tagits fram. Vårdprogrammet syftar till att beskriva palliativ vård oberoende av diagnos, ålder, etnicitet, bakgrund eller andra faktorer. Det har fokus på allmän palliativ vård i livets slutskede. Vårdprogrammet utgör tillsammans med nationella kunskapsstöd för god palliativ vård i livets slutskede och en gemensam grund för gott omhändertagande av patienter i livets slutskede och ger förutsättningar för en förbättrad palliativ vård. är ett nationellt kvalitetsregister där vårdgivare registrerar hur vården av en patient i livets slutskede varit. har fastställt sex nationella målnivåer för den palliativa vården i livets slutskede. Utgångspunkten för målnivåarbetet är de indikatorer som har tagits fram inom ramen för det nationella kunskapsstödet. Syftet med målnivåer är att ge hälso- och sjukvården tydliga kvalitetsmål att arbeta mot samt att bidra till att patienter får en god vård som är jämlik i hela landet. Målnivåerna anger hur stor andel av patientgruppen som bör få en viss behandling eller åtgärd. Medel till palliativ vård inom cancervården I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 9, s. 54) aviserade regeringen att den utöver satsningen på tillgänglighet genom standardiserade vårdförlopp även kommer att avsätta medel för att stärka patienten genom alla centrala skeden kopplade till cancer, inklusive insatserna kopplade till det som händer efter behandling såsom rehabilitering, uppföljning och palliativ vård. Budgetpropositionen behandlades i socialutskottets betänkande 2019/20:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2019/20:135 och 2019/20:136). ingick regeringen och SKR en överenskommelse om att fortsätta arbetet för en mer jämlik, effektiv och tillgänglig cancervård. avsätts totalt för olika insatser som syftar till att förbättra jämlikheten, effektiviteten, tillgängligheten och omhändertagandet inom cancervården genom att korta väntetiderna och minska de regionala skillnaderna. Medel avsätts bl.a. för arbetet med att stödja kvalitetssäkring av de standardiserade vårdförloppen. Inriktningen omfattar hela vårdkedjan, inklusive palliativ vård och vård i livets slutskede. Se avsnittet Cancervård för en närmare redogörelse för överenskommelsen. Utbildningar inom palliativ vård Palliativ medicin är en ny tilläggsspecialitet för läkare . Detta innebär att specialistläkare inom en klinisk basspecialitet kan bygga på med en specialistutbildning inom palliativ medicin. Utbildning till specialistsjuksköterska med inriktning mot palliativ vård erbjuds vid ett par högskolor. För undersköterskor erbjuds specialistutbildning i palliativ vård som yrkeshögskoleutbildning. Svar på skriftlig fråga besvarade socialminister (S) en skriftlig fråga om ojämlik palliativ vård (fr. 2019/20:690). Ministern svarade följande: har frågat mig vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta i syfte att minska ojämlikheten i den palliativa vården i . Låt mig börja med att instämma om vikten av en trygg och jämlik palliativ vård. Inte minst behöver många patienter som avlider till följd av cancer palliativ vård. Palliativ vård och vård i livets slutskede bör ges utifrån patientens behov och förutsättningar, oavsett diagnos. Den nationella cancerstrategin är grunden för arbetet med att utveckla cancervården och syftar bland annat till att främja sammanhållna vårdkedjor och kunskapsutveckling inom cancervården. I det ingår utvecklingen av palliativ vård. För att fortsatt ligga i framkant ska cancerstrategin förnyas genom överenskommelser mellan staten och Kommuner och Regioner (SKR). Överenskommelsen mellan staten och SKR om en jämlik och effektiv cancervård med kortare väntetider 2020 omfattar . För insatserna inom överenskommelsen som särskilt rör tillgänglig och god vård med fokus på patienten 2020 ingår palliativ vård. Gällande det svenska palliativa registret fortsätter regeringen att satsa medel på att förbättra de nationella kvalitetsregistren. investeras ca , vilket bidrar till en mer jämlik vård. Jag kommer fortsatt att följa frågan om hur den palliativa vården utvecklas. Motionsyrkanden om vård i livets slutskede behandlades senast i socialutskottets betänkande 2018/19:SoU8 Hälso- och sjukvårdsfrågor. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2018/19:233). Utskottet vill inledningsvis betona vikten av en trygg och jämlik palliativ vård. Utskottet noterar i detta sammanhang att regeringen och SKR har ingått en överenskommelse om att fortsätta arbetet för en mer jämlik, effektiv och tillgänglig cancervård och att totalt avsätts . Medel avsätts bl.a. för arbetet med att stödja kvalitetssäkring av de standardiserade vårdförloppen. Inriktningen omfattar hela vårdkedjan, inklusive palliativ vård och vård i livets slutskede. Utskottet noterar vidare att bl.a. har tagit fram ett nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård i livets slutskede. Utskottet vill också lyfta fram palliativregistret. Även det nationella vårdprogrammet för palliativ vård, som har tagits fram inom ramen för vårdprogramarbetet inom RCC, bör uppmärksammas. Mot denna bakgrund finns det enligt utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd från . Motionerna 2019/20:2054 (L) yrkande 2 och 2019/20:3371 (L) yrkande 15 bör därför avslås. När det gäller frågan om obligatorisk utbildning i palliativ vård anser utskottet att det inte finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2019/20:820 (SD) yrkande 35. Motionen bör avslås. Donation av organ och vävnader Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om donation av organ och vävnader. Jämför reservation 29 (SD, KD), 30 (V, L) och 31 (C). I motion 2019/20:3142 av och (båda SD) yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att slopa vetorätten för anhöriga i samband med organdonation. I kommittémotion 2019/20:3253 av m.fl. (C) yrkande 8 föreslås ett tillkännagivande om att verka för bättre förutsättningar att göra medicinska insatser i syfte att öka tillgången till organ för organdonation. Motionärerna anför att organdonation är en fråga som handlar om att rädda liv. Trots att svenskarna generellt är positivt inställda till organdonationer sker betydligt färre donationer än vad som hade varit möjligt, vilket är ett stort problem. I partimotion 2019/20:3293 av m.fl. (KD) yrkande 43 föreslås ett tillkännagivande om vikten av förbättrade möjligheter till organdonation och att detta behandlas skyndsamt. Motionärerna vill att regeringen skyndsamt tar fram en proposition med den senaste organdonationsutredningen som grund. Ett liknande förslag finns i motion 2019/20:1815 av (M) yrkande 1. Lagen (1995:831) om transplantation m.m. innehåller bestämmelser om ingrepp för att ta till vara organ eller annat biologiskt material från en levande eller avliden människa för behandling av sjukdom eller kroppsskada hos en annan människa (transplantation) eller för annat medicinskt ändamål. Lagen innehåller också bestämmelser om användning av vävnad från ett aborterat och förbud mot vissa förfaranden med biologiskt material (1 §). Bestämmelserna i lagen gäller inte i fråga om transplantation av könsceller eller organ som producerar könsceller. Bestämmelserna gäller inte heller när biologiskt material tas i syfte att behandla den som ingreppet görs på (2 §). I socialutskottets betänkande Organdonationsfrågor (bet. 2011/12:SoU9) föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen. Utskottet ansåg att regeringen skulle återkomma till senast innan sommaruppehåll 2012 med en redovisning av en plan för vilka åtgärder som krävs i det fortsatta arbetet i syfte att förbättra tillgången på organ och vävnader för donation. Utskottets förslag innebar delvis bifall till vissa motioner och avslag på övriga motioner (inga reservationer). biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2011/12:122). Av regeringens skrivelse 2019/20:75 skrivelser till regeringen – åtgärder framgår att regeringen anser att tillkännagivandet kan antas bli slutbehandlat . Regeringen anför bl.a. följande (s. 112): Regeringen beslutade om uppdrag till att ta fram ett underlag om organ- och vävnadsdonation. Företrädare för redogjorde vid socialutskottets sammanträde för pågående aktiviteter och aktiviteter under övervägande för att främja tillgången till organ och vävnader för transplantation. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av vissa donations- och transplantationsfrågor (S 2013:04, dir. 2013:25). Betänkandet Organ-donation En livsviktig verksamhet (SOU 2015:84) överlämnades till regeringen och har därefter remissbehandlats. I en interpellationsdebatt i har ansvarigt statsråd förmedlat bl.a. följande. Regeringen har nogsamt analyserat det underlag som utredningen om donations- och transplantationsfrågor lämnade (SOU 2015:84) och kommit fram till att frågan kräver ytterligare utredning och överväganden. Enligt regeringen är problemen bl.a. kopplade till den grundlagsskyddade rättigheten att samtycka till den vård som ges. Det finns undantag från kravet på samtycke till vård när det handlar om att rädda liv, men detta undantag från samtycke avser patientens vård och liv. Undantaget gäller alltså inte i förhållande till någon annan vars organ kan rädda liv genom organdonation. Detta faktum tar inte utredningens förslag hänsyn till och därför är det inte möjligt att gå vidare med just dessa delar av utredningens förslag. En mer utförlig information angående de rättsliga aspekterna av utredningens förslag presenterades för socialutskottet vid en särskild föredragning i enlighet med överenskommelse mellan och utskottet. Regeringen beslutade om ett uppdrag till Social-styrelsen att inrätta ett nationellt donationsfrämjande centrum. tillsattes en ny utredning om organdonation (S 2018:04, dir. 2018:22). Utredningen redovisade sitt uppdrag i betänkandet Organbevarande behandling för donation (SOU 2019:26). Betänkandet har remissbehandlats. arbetar med att ta fram en lagrådsremiss. Tillkännagivandet kan antas bli slutbehandlat . Punkten är inte slutbehandlad. Bakgrund och pågående arbete överlämnades slutbetänkandet av donationsutredning (SOU 2019:26). I betänkandet (s. 118 f.) föreslås att medicinska insatser i syfte att göra donation möjlig, s.k. organbevarande behandling, ska få ges först efter ställningstagandet om att inte inleda eller inte fortsätta livsuppehållande behandling. Ställningstagandet ska i dessa fall vara gjort av en legitimerad läkare i samråd med en annan legitimerad läkare. Den organbevarande behandlingen omfattar intensivvårdsinsatser såsom respiratorvård, farmakologiska insatser och andra åtgärder för att bevara organens funktion eller förbättra förutsättningarna för transplantation. Utredningen föreslår att detta ska regleras i lag (s. 129 f.). Utredningen föreslår också att det s.k. närståendevetot, närståendes möjlighet att i vissa fall förbjuda tillvaratagande av organ eller annat biologiskt material, ska tas bort (s. 189 f.). Slutbetänkandet har remitterats. Enligt uppgift från planerar regeringen preliminärt att lämna en proposition om organdonation till . Uppdrag att inrätta ett nationellt donationsfrämjande centrum Som nämnts i regeringens redovisning i skrivelse 2019/20:75 beslutade regeringen att ge i uppdrag att inrätta ett nationellt donationsfrämjande centrum (S2018/00366/FS [delvis]). har lämnat sin slutredovisning av uppdraget i rapporten att inrätta ett nationellt donationscentrum – Slutredovisning av regeringsuppdraget (S2018/00366/FS). Av sammanfattningen framgår följande: har genom en ändring i förordningen (2015:284) med instruktion för fått ett förtydligat uppdrag i frågor som rör donation som innebär att myndigheten ska ansvara för nationell samordning och spridning av kunskap avseende frågor om donation och transplantation av organ och vävnader. inrättade Nationellt Donationscentrum (NDC) på uppdrag av regeringen. Syftet med ett nationellt donationsfrämjande centrum är att stärka och optimera det nationella arbetet inom donation och transplantation. Myndigheten ansvarar också för att allmänheten får kontinuerlig information i donationsfrågor och ska underlätta för den enskilde att göra sin inställning till donation känd. är nationell behörig myndighet och ingång till donations- och transplantationsområdet för EU och samverkar med berörda myndigheter och inom Kommuner och Landsting. Samverkan sker också kontinuerligt med relevanta professions- och yrkesföreningar samt patient- och intresseföreningar. Nordiskt samarbete pågår via Scandiatransplant, som är en förening vars syfte är att samordna organdonationer i de nordiska länderna. Samverkan har både ökat och underlättats av att har fått en tydligare roll med ansvar för nationell samordning. För att ytterligare underlätta samordningen på nationell nivå inrättade myndigheten ett nationellt rådgivande forum för donation och transplantation. Den nationella målsättningen för det donationsfrämjande arbetet är en höjd donationsfrekvens med bibehållen patientsäkerhet i donationsprocessens alla skeden. Den förväntade effekten är att fler transplantationer kan ske när fler organ och vävnader kan tas tillvara. Visionen för det donationsfrämjande arbetet är att tillgången på organ och vävnader för transplantation möter behovet. NDC fortsätter att inventera behoven i dialog med regioner och sjukvårdsregioner och andra aktörer för att tillsammans arbeta för en behovsdriven utveckling utifrån prioriteringar inom fyra övergripande målområden som rör regelverket, utbildning till hälso- och sjukvårdspersonal, nationell uppföljning och donationsviljan i befolkningen. 1,7 miljoner personer har registrerat sin inställning till organ- och vävnadsdonation i . Av dessa är positiva till donation. vill etablera donationsregistret som det enklaste och säkraste sättet att göra sin vilja känd, eftersom vården alltid har tillgång till donationsregistret när en donationssituation uppstår och en utredning av förutsättning för donation utredas. Myndigheten betonar också att det är viktigt att underrätta närstående om det gjorda ställningstagandet. har som målsättning att öka antalet personer som registrerat sig i donationsregistret med en halv miljon . Regeringen gav genom regleringsbrev i uppdrag att vidareutveckla sitt arbete med kontinuerlig information till allmänheten i frågor som rör organ- och vävnadsdonation (S2020/00603/FS). Arbetet ska bidra till att den höga donationsviljan i befolkningen bibehålls eller ökar, att fler tar ställning till organ- och vävnadsdonation samt att antalet anmälningar till donationsregistret ökar. I uppdraget ingår även att utveckla arbetet med information till hälso- och sjukvården samt andra relevanta aktörer. Uppdraget ska redovisas till . Svar på skriftlig fråga besvarade socialminister (S) en skriftlig fråga om organdonation (fr. 2019/20:646). Ministern svarade följande: har frågat mig när jag avser att plocka fram ur byrålådan och lägga fram lagförslag för att öka möjligheterna att få fler . Organdonation är en mycket viktig fråga. För att förstärka statens roll i det donationsfrämjande arbetet fick 2018 ett förtydligat uppdrag i frågor som rör donation. I samband med det fick myndigheten också i uppdrag att inrätta ett nationellt donationsfrämjande centrum. Mycket positivt är att antalet personer som i donationsregistret gör sin vilja känd ökar. initierar en nationell kampanjvecka, Donationsveckan. Under årets vecka, som hölls , sattes nytt rekord. Drygt 21 000 anmälningar till registret inkom , vilket är en ökning jämfört med och den klart högsta siffran sedan veckan genomfördes första gången . Vidare var (2016–2018) de bästa vad gäller antalet . Utvecklingen går alltså i rätt riktning, men mer måste göras. Donationsverksamheten ska ha bra och tydliga legala förutsättningar. Precis som frågeställaren skriver behövde den utredning som tillsattes av den dåvarande borgerliga regeringen kompletteras. Ett nytt betänkande, Organbevarande behandling för donation (SOU 2019:26), lämnades och förslagen har varit ute på remiss, helt i enlighet med grundlagens krav. Betänkandet och remissvaren bereds nu vidare i . Motionsyrkanden om donation av organ och vävnader behandlades senast i socialutskottets betänkande 2018/19:SoU8 Hälso- och sjukvårdsfrågor. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2018/19:233). Utskottet vill inledningsvis betona att frågan om donation av organ och vävnader är mycket angelägen. Utskottet noterar i detta sammanhang att regeringen preliminärt planerar att lämna en proposition om organdonation till . Utskottet noterar vidare att ansvarar för nationell samordning och spridning av kunskap om frågor om donation och transplantation av organ och vävnader. Avslutningsvis noterar utskottet att har inrättat Nationellt Donationscentrum och har i uppdrag att vidareutveckla sitt arbete med kontinuerlig information till allmänheten i frågor som rör organ- och vävnadsdonation. Utskottet ser mycket positivt på detta arbete. Mot denna bakgrund anser utskottet att det saknas skäl att föreslå någon åtgärd från . Motionerna bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om blodgivning. Jämför reservation 32 (L). I partimotion 2019/20:3371 av m.fl. (L) yrkande 4 föreslås ett tillkännagivande om åldersgränser vid blodgivning. Även om inte har någon övre åldersgräns för blodgivning så finns det blodcentraler i som nekar personer som passerat sin 60-årsdag att vara blodgivare. Information bör därför enligt motionärerna gå ut till blodcentralerna om att människors lämplighet som blodgivare bör bygga på individuella bedömningar, inte kronologisk ålder. I motion 2019/20:562 av och (båda S) föreslås ett tillkännagivande om att ge i uppdrag att i sina regelverk se över förutsättningarna att höja den övre åldersgränsen för nya blodgivare. Lagen (2006:496) om blodsäkerhet innehåller bestämmelser som syftar till att skydda människors hälsa när blod och blodkomponenter från människor hanteras för att användas vid transfusion eller tillverkning av läkemedel eller medicintekniska produkter (1 §). föreskrifter (SOSFS 2009:28) om blodverksamhet innehåller enligt 1 kap. 1 § kompletterande föreskrifter till lagen (1995:831) om transplantation m.m. och lagen om blodsäkerhet. Föreskrifterna syftar till att med respekt för den enskilda människans integritet säkerställa att blod och blodkomponenter håller hög kvalitet och säkerhet för att förhindra att smitta eller sjukdom överförs vid användning på människor (transfusion). I bilaga 4 till SOSFS 2009:28 finns krav som avser blodgivarens säkerhet. Av bilagan framgår att en person som godkänns som blodgivare ska ha fyllt och ha god hälsa. Förstagångsgivare får godkännas efter det att den ansvariga läkaren vid blodcentralen gjort en bedömning. Fortsatt blodgivning kräver ett årligt tillstånd från den ansvariga läkaren. Bakgrund och pågående arbete Av webbplats framgår att myndigheten inledde en översyn av föreskrifter om blodverksamhet och transfusion av blodkomponenter.