bet · H701MJU15 · 2020-04-29 00:00:00 — gör i den nationella förvaltningsplanen för skarv bedömningen att skarven uppfyller kriterierna för gynnsam bevarandestatus i så måtto att populationsstorlek och populationstrend varit starkt ökande (även om tillväxten nu stannat av), att dess geografiska utbredningsområde har utökats mycket kraftigt under , att arten har en mycket livskraftig totalpopulation samt att det finns gott om lämpliga livsmiljöer för häckning respektive födosök. Skarven har under utökat sitt utbredningsområde i både och . Populationstillväxten har varit kraftig och lik den för många andra stora fågelarter (exempelvis vissa gäss, flera rovfåglar, trana och sångsvan). Det finns ingen formell bedömning av skarvens bevarandestatus i eller inom EU. När det gäller jakt på svan omfattas svanar också av fågeldirektivet. Knölsvan (Cygnus olor) är upptagen i bilaga II del B till direktivet. De arter som anges i bilaga II del B får endast jagas i de medlemsstater som står listade i bilagan. I detta fall är det och . Fågeldirektivet medger alltså inte s.k. allmän jakt på svan i . I likhet med skarven kan länsstyrelserna bevilja skyddsjakt på olika sorters svan. I preliminära förslag Jakttidsöversyn 2019/2020, paket 1 föreslår myndigheten att det införs skyddsjakt på enskilds initiativ på trana och sångsvan. Syftet med förslaget är att underlätta för jordbrukare att påverka sin skadesituation och minska administrationen på länsstyrelserna. Skyddsjakt på enskilds initiativ på sångsvan och trana innebär att en skadedrabbad har möjlighet att förhindra skada på sin gröda utan att först ansöka om skyddsjakt hos . I motiveringen till förslaget anför att sångsvan och trana har ökat i på såväl kort som lång sikt och att de orsakar skador för jordbruket under flyttningen när de, ofta i stora flockar, landar på fält med begärlig gröda. Förutom den skada som fåglarnas födosök utgör orsakar de också skada genom att trampa ned grödor. Sångsvan och framförallt trana står för en stor del av de bidrag som länsstyrelserna beviljat till skadeförebyggande åtgärder och ersättningar för uppkomna skador på jordbruksgrödor. ambition är att överlämna förslagen till ändrade jakttider till regeringen . Regeringen har därefter möjlighet att besluta om ändring av jakttider och när dessa ändringar i så fall ska träda i kraft. Förvaltning av skarv och oljering av skarvägg Utskottet anser att förvaltning av skarv är en viktig fråga. Utskottet är medvetet om att fisket kan påverkas negativt av skarven eftersom den kan ta fångad fisk och skada fiskeredskap. Det är viktigt att de möjligheter till skyddsjakt och förebyggande åtgärder som redan finns utnyttjas till fullo. förslag att införa skyddsjakt på storskarv på enskilds initiativ är intressant i sammanhanget. Utskottet delar landsbygdsministerns bedömning att skarvförvaltningen ska vara regionaliserad. Det är positivt med hänsyn till att det lokala beståndet ser olika ut på olika ställen, vilket motiverar regionalt avvägda beslut. har tagit fram en nationell förvaltningsplan för skarv och har i denna rekommenderat att länsstyrelserna tar fram regionala förvaltningsplaner. Detta är ett arbete som också har påbörjats på regional nivå. Utskottet anser därmed att motion 2019/20:2668 (M) yrkande 25 kan avslås. Utskottet konstaterar att det är möjligt med skyddsjakt på skarv i fiskeförbudsområden och fredningsområden. I varje beslut om skyddsjakt anges de villkor som gäller för jakten, t.ex. under vilka tider jakten får ske eller avståndet till boplats. Utskottet noterar att det uppkommit synpunkter under remitteringen av jakttidsöversynen vad gäller skyddsjakt på skarv, om att skyddsjakten borde styras till fredningstiderna i stället för generella datum. När det gäller skyddsjakt och avstånd till skarvens boplats noterar utskottet att det enligt fågeldirektivet är förbjudet att avsiktligt störa fåglar, särskilt under deras häcknings- och uppfödningsperiod. Praxis har varit att skyddsjakt på skarv inte får bedrivas närmare än från fågelns boplats. I den ovan nämnda jakttidsöversynen har det framförts synpunkter om att man bör se över 300-metersregeln. Utskottet avvaktar nu slutliga förslag som sedan ska överlämnas till regeringen. Därmed kan motionerna 2019/20:2668 (M) yrkande 26 och 2019/20:2761 (KD) yrkande 30 lämnas utan åtgärd. När det gäller medel från havs- och fiskerifonden för jakt på skarv konstaterar utskottet att det finns möjligheter till finansiellt stöd för investeringar i utrustning för att skydda redskap och fångster från däggdjur och fåglar som skyddas av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Det finns även förslag från i förhandlingarna om den nya europeiska havs- och fiskerifonden –2027 som innebär att ersättning ska kunna betalas ut för skyddsjakt på vissa arter som skadar fiskbestånden, t.ex. säl och skarv. I avvaktan på resultatet av detta pågående förhandlingsarbete anser utskottet att motion 2019/20:2668 (M) yrkande 28 kan lämnas utan åtgärd. När det gäller oljering av skarvägg konstaterar utskottet att beslut om skyddsjakt även får avse att göra ingrepp i fåglars bon eller förstöra deras ägg. har uttalat att oljering är en jaktmetod som kan användas men att det är viktigt att ta hänsyn till vilken tid detta tillåts då skarven lägger sina ägg . Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2019/20:593 (SD) yrkande 20 och 2019/20:1461 (M) yrkande 2. Förvaltning av andra stora fåglar Utskottet anser att de möjligheter till skyddsjakt och bidrag till förebyggande åtgärder som finns för svan och andra stora fåglar är betydelsefulla för att kunna bibehålla en livskraftig areell näring som de stora fåglarna förvaltas. håller på att ta fram en nationell förvaltningsplan för betande fåglar som bl.a. ska vägleda den regionala förvaltningen i det fortsatta arbetet. Utskottet noterar att det inte finns några regelbundna nationella inventeringar av skarv eller andra stora fåglar men att det finns andra system som myndigheterna kan använda sig av vid bedömningar av populationernas status. Vidare noterar utskottet att i jakttidsöversynen har föreslagit att skyddsjakt på enskilds initiativ ska införas på trana och sångsvan i syfte att underlätta för jordbrukare att påverka sin skadesituation. Utskottet ser fram emot resultatet av denna beredning. I avvaktan på slutförandet av detta arbete föreslår utskottet att motionerna 2019/20:1636 (M) yrkandena 1–3 och 2019/20:2668 (M) yrkande 12 i denna del lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen ska se över förutsättningarna för att utöka licensjakten på varg i områden där vargstammen behöver minskas. avslår motionsyrkanden om förvaltning av den skandinaviska vargstammen, rovdjursförvaltning, vargföryngring i renskötselområden, skyddsjakt och rovdjursangrepp. Jämför reservation 21 (SD, C, KD), 22 (M, SD, KD), 23 (C), 24 (SD), 25 (SD), 26 (KD), 27 (S, V, MP), 28 (L), 29 (SD) och 30 (C). inklusive förvaltning av den skandinaviska vargstammen och vargföryngring i renskötselområden Enligt partimotion 2019/20:3106 av m.fl. (C) yrkande 17 behöver dialogen om rovdjursförvaltningen stärkas och fattade riksdagsbeslut följas. Liknande argument anförs i kommittémotion 2019/20:3257 av m.fl. (C) yrkande 7. Att det finns ett brett förtroende för jakt- och viltpolitiken är en viktig förutsättning för att den också ska ge effekt i praktiken. Det förutsätter att de som lever och verkar i områden med mycket vilt och stora rovdjur har inflytande över förvaltningen. Ett viktigt steg i detta är att det finns ett stort förtroende för det offentliga och dess myndigheter. Det är därför viktigt att stärka dialogen om rovdjursförvaltningen, så att de som berörs känner sig involverade. Ytterligare ett sätt att upprätthålla förtroendet för svensk rovdjursförvaltning är att riksdagsbeslut följs. I kommittémotion 2019/20:2668 av m.fl. (M) yrkande 7 anförs att regeringen ska säkerställa att beslut om en vargförvaltning med 170 individer följs. Motionärerna anför att vargstammen behöver minskas till nedre mål på 170 vargar , detta för att minska koncentrationen där den är som högst men också för att bygga upp acceptansen för den förda rovdjursförvaltningen. Ett liknande förslag framförs i kommittémotion 2019/20:593 av m.fl. (SD) yrkande 11. Enligt yrkande 8 i kommittémotion 2019/20:2668 (M) ska regeringen i EU verka för att bilagorna i art- och habitatdirektivet uppdateras så att vargens skyddsstatus ändras. Bilagorna i art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet styr olika arters skyddsstatus och är i praktiken statiska. Vargens skyddsstatus behöver ändras från strikt skyddad så att förvaltningen av vargen i blir mer ändamålsenlig. I kommittémotion 2019/20:593 av m.fl. (SD) redovisas att när antog en ny rovdjurspolitik , beslutades också om målsättningen att rennäringen inte ska behöva tåla större förluster än maximalt av renhjorden. Vargrevir i renbetesland är inte förenligt med målsättningen om procentuell förlust (yrkande 9). (S) anför i motion 2019/20:995 att renskötselns förutsättningar vid vargföryngring ska beaktas. Om rennäringen ska ha en framtid i är det inte möjligt att tillåta vargföryngringar inom eller i direkt angränsning till renskötselområdet. Enligt motion 2019/20:2774 av m.fl. (KD) yrkande 14 bör och samarbeta kring förvaltningen av den skandinaviska vargstammen. I och finns en gränsöverskridande vargpopulation, och det vore därför naturligt för länderna att samarbeta. Om vargstammen behandlades som en gemensam skandinavisk vargstam skulle det totala antalet vargar kunna vara mindre än med resultatet att konfliktnivån skulle dämpas och därmed skulle de drabbade få en större acceptans för vargen. Även i motion 2019/20:882 av (M) efterfrågas en ökad samordning med vid förvaltningen av vargstammen. Enligt motion 2019/20:511 av och (båda C) yrkande 4 bör regeringen se över hur , tillsammans med berörda länder, kan fastställa gemensamma förvaltningsmål för de skandinaviska vargarna. Enligt motion 2019/20:2859 av (MP) yrkande 6 ska den populationsstorlek som rapporterar för vargen, i likhet med referensvärdet för arten, avse den tid då populationen är som minst så att inte redan döda vargar räknas in när man jämför populationsstorleken med referensvärdet. Enligt kommittémotion 2019/20:593 av m.fl. (SD) yrkande 7 bör möjligheten till skyddsjakt i renbetesland stärkas. För att denna viktiga näringsgren ska kunna bevaras bör möjligheten till skyddsjakt stärkas. I kommittémotion 2019/20:2774 av m.fl. (KD) yrkande 7 anförs att beviljande av skyddsjakt inom renskötselområdet ska ske med särskild hänsyn till rennäringen, eftersom den är en betydelsefull del av samisk kultur och viktig för sysselsättning och boende i norra inland och fjällvärld. I motion 2019/20:313 av (SD) anförs att beslut om skyddsjakt på varg bör flyttas från till kommunerna och polisen med förkortad handläggningstid. (MP) anför i motion 2019/20:2859 yrkande 3 att arbetet mot den illegala jakten bör skärpas. Den illegala jakten på rovdjur är ett allvarligt problem, dels för att ingen har vare sig kunskap eller kontroll över dess omfattning, dels för att den ofta inrymmer ett hänsynslöst djurplågeri. Insatserna mot illegal jakt måste utökas. När det gäller licensjakt anförs i kommittémotion 2019/20:2774 av m.fl. (KD) yrkande 10 att licensjakten på varg bör utökas i vissa områden. Besluten om antalet som ska skjutas vid licensjakt ska anpassas till de demokratiskt beslutade målen för rovdjursstammarna. Hänsyn bör också tas till hur rovdjursförekomsten påverkar älgstammens storlek och till människors trygghet och livskvalitet. Enligt motion 2019/20:2859 av (MP) yrkande 5 bör licensjakten på varg stoppas till dess att en långsiktigt livskraftig vargstam uppnåtts, och bör man endast tillåta den mer restriktiva och motiverade skyddsjakten. Möjligheten att bedriva jakt på rovdjur ska anpassas efter hur hotad eller livskraftig arten är i landet. I kommittémotion 2019/20:593 av m.fl. (SD) yrkande 8 anförs att målsättningen att rennäringens förluster av renar inte ska behöva vara högre än bör föras in i lagstiftningen. Även i motion 2019/20:2551 av Per Åsling (C) yrkande 2 anförs att en toleransnivå på ska lagstadgas. m.fl. (C) anför i kommittémotion 2019/20:3257 yrkande 10 att regeringen behöver se över vilka åtgärder som kan vidtas för att säkerställa att beslutade mål om 10 procents toleransnivå verkligen uppfylls. Många renägare tvingas stå ut med betydligt större rovdjursförluster än så, vilket har lett till stor frustration inom rennäringen. Rennäringen är en viktig näring, som för vidare ett viktigt kulturarv men också levererar klimatsmart kött, som måste bevaras. Ett liknande resonemang anförs i kommittémotion 2019/20:3245 av m.fl. (C) yrkande 10. I kommittémotion 2019/20:3257 av m.fl. (C) yrkande 9 anförs att möjligheterna att försvara husdjur och tamdjur mot angrepp av rovdjur bör öka. Rovdjursskador ska i första hand förebyggas, t.ex. med rovdjursavvisande stängsel. När angrepp sker trots förebyggande åtgärder kan skyddsjakt bli aktuellt. Som en sista utväg är det möjligt att utöva akut skyddsjakt på eget initiativ när husdjur och tamdjur utsätts för rovdjursangrepp. Trots detta skadas och dödas mycket tamboskap och därför vill motionärerna att det ska bli lättare för djurägare att skydda tamboskap från rovdjursangrepp. Enligt motion 2019/20:2090 av (L) yrkande 1 bör uppmana regeringen att utvärdera de sammantagna kostnaderna för rovdjursskador och kostnaderna för förebyggande av skada ur ett ekonomiskt perspektiv. En ny ersättningsmodell för lantbrukare och hundägare vid skador från rovdjur bör övervägas med grund i dessa beräkningar (yrkande 2). Forskning visar att oproportionerligt många ansökningar om utbetalning av ersättning för rovdjursskador avslås i län med hög vargförekomst. Sådan ojämlikhet över landet är oacceptabel och måste motverkas. Enligt yrkande 3 i samma motion behövs därför en översyn. behandling och kompletterande uppgifter inklusive förvaltning av den skandinaviska vargstammen och vargföryngring i renskötselområden Den nuvarande inriktningen på rovdjurspolitiken godkändes av 2013 (prop. 2012/13:191, bet. 2013/14:MJU7, rskr. 2013/14:99). Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn (de s.k. stora rovdjuren) i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Bestämmelser om förvaltningen av de stora rovdjuren finns i förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn. Enligt förordningen syftar förvaltningen till att dessa arter ska finnas i så stort antal att arterna långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och att djuren kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. Detta syfte ska uppnås i en sådan takt att samexistensen mellan människor och dessa arter främjas som skador och besvär förebyggs och begränsas. Inom ramen för den beslutade rovdjurspolitiken har tagit fram nationella förvaltningsplaner för de stora rovdjuren. I förvaltningsplanen beskrivs vilka mål som gäller för arten och vilka åtgärder som behövs för att uppnå målen. Det anges också hur åtgärderna ska följas upp och vilka som är ansvariga för respektive delar. Resultaten från länsstyrelsernas inventeringar är en viktig utgångspunkt för förvaltningsplanerna. De nuvarande förvaltningsplanerna är giltiga . Enligt information från kommer delmålen från förvaltningsplanerna att följas upp i samband med att nya planer tas fram, men detta arbete har inte påbörjats . Samverkansråden utformar, med beaktande av rovdjursförvaltningsplanerna och de fastställda miniminivåerna, långsiktiga övergripande riktlinjer för rovdjursförvaltningen i förvaltningsområdet. Länsstyrelserna tar därefter, med hjälp av sina viltförvaltningsdelegationer, fram regionala förvaltningsplaner för länet. Enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska det inom varje länsstyrelse finnas en viltförvaltningsdelegation, vars specifika uppgifter framgår av förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer. Viltförvaltningsdelegationen är ett organ inom för samverkan i frågor som rör länets viltförvaltning och i vilket det sitter representanter för de politiska partierna, myndigheter och intresseorganisationer. Enligt 6 § förordningen om viltförvaltningsdelegationer ska det när det gäller representanter för intresseorganisationer finnas – en ledamot som representerar jakt- och viltvårdsintresset – två ledamöter som representerar naturvårdsintresset – en ledamot som representerar friluftsintresset – en ledamot som representerar ägare och brukare av jordbruksmark – en ledamot som representerar lokalt näringsliv och turism – en ledamot som representerar skogsnäringen – en ledamot som representerar natur- och ekoturismföretagen. Ledamöterna ska utses efter förslag av den eller de berörda intresseorganisationerna i länet. Enligt 7 § ska en delegation dessutom i ett län med yrkesfiske ha en ledamot som representerar yrkesfisket, med fäbodbruk ha en ledamot som representerar fäbodbruket, med rennäringsdelegation ha en ledamot som representerar rennäringen samt med rennäring ha en ledamot som utses efter samråd med . Delegationen beslutar om de övergripande riktlinjerna inom länet för bl.a. viltförvaltning, licens- och skyddsjakt och bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:724). Delegationen prövar även frågor om godkännande av förslag till miniminivåer för förekomsten av björn, lo, varg och järv i länet som ska lämnas till samverkansråden. Målet för vargen enligt inriktningen för rovdjurspolitiken innebär att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen ska fastställas av i intervallet 170–270 individer. Vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområde ska vara hela , förutom den alpina regionen och . Målet innebär vidare att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast, att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada och att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. Vid behandlingen av propositionen i miljö- och jordbruksutskottet anförde utskottet att det referensvärde för gynnsam bevarandestatus som sedan fastställer inte ska få underskridas (bet. 2013/14:MJU7). fick 2015 i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera den befintliga sårbarhetsanalysen för varg och med den som grund utreda vad som krävs för att vargpopulationen i ska anses ha en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet (M2015/1573/Nm). Av redovisning (NV-02945-15) framgår bl.a. följande. Forskargruppen har kommit fram till ett referensvärde för varg på minst 300 vargar i under förutsättning att minst en varg vandrar in och reproducerar sig åtminstone . Enligt bedömning skulle vargen under sådana förutsättningar ha gynnsam bevarandestatus i enlighet med art- och habitatdirektivet eftersom verket bedömde att övriga kriterier är uppfyllda. presenterade 2016 en femårig plan för genetisk förstärkning av vargstammen 2016–2020 (NV-02544-15). Planen beskriver vilka åtgärder som bör vidtas för att målet om nya reproducerande invandrade vargar uppfylls så att en gynnsam bevarandestatus för varg kan bibehållas och ska enligt ses som ett komplement till den nationella förvaltningsplanen för varg. Det pågår en delutvärdering av planen som beräknas bli klar . rapporterar till kommissionen statusen för olika arter och naturtyper enligt artikel 17 i EU:s art- och habitatdirektiv. Den senaste rapporteringen genomfördes . I rapporteringen angavs att referensvärdet för varg är 300 individer. Det är det lägsta antal vargar som ska finnas i för att uppnå en gynnsam bevarandestatus. Enligt information från ska bedömningen av vad som är gynnsam bevarandestatus bygga på bästa tillgängliga forskning. I rovdjursförvaltningen har man vid exempelvis beslut om jakt utgått från minst 300 vargar då den uppdaterade sårbarhetsanalysen för varg presenterades. Vidare anför att denna nivå också får stöd i en dom från (HFD 2016 ref. 89) där domstolen angav att man ”inte har anledning att ifrågasätta det vetenskapliga underlag som har byggt sin bedömning på”. Kommissionen initierade en utvärdering, en s.k. fitness check, av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet (naturvårdsdirektiven). I utvärderingen drog kommissionen slutsatsen att naturvårdsdirektiven är mycket relevanta och ändamålsenliga. Kommissionen drog slutsatsen att genomförandet av naturvårdsdirektiven behöver förbättras väsentligt i medlemsstaterna för att direktivens mål ska uppnås fullt ut. EU:s kommissionär för miljö-, havs- och fiskerifrågor konstaterade i detta sammanhang att naturvårdsdirektiven inte kommer att öppnas för översyn. presenterade kommissionen ett meddelande om en handlingsplan för naturen, människorna och näringslivet. Handlingsplanen syftar till att förbättra genomförandet av naturvårdsdirektiven och påskynda uppnåendet av målen inom för biologisk mångfald och ekosystemtjänster 2011–2020. antog en resolution om denna handlingsplan. I resolutionen välkomnas handlingsplanen och begär att naturvårdsdirektiven ska genomföras fullständigt. uppmanade parlamentet Europeiska kommissionen att ta fram en utvärderingsmetod som gör det möjligt att ändra skyddsstatusen för arter i vissa regioner när gynnsam bevarandestatus uppnås och att konkret ta itu med problem med konflikter mellan stora rovdjur och människor. Kommissionen angav i sitt svar på denna resolution bl.a. att kommissionen inte hade för avsikt att utveckla en sådan utvärderingsmetod eftersom det skulle kräva att direktivens bilagor ändras. Vidare anförde kommissionen att den bl.a. kommer att uppdatera sitt vägledningsdokument om strikt skydd för djurarter av intresse för gemenskapen under art- och habitatdirektivet. remitterade kommissionen ett uppdaterat förslag till vägledning om strikt skydd för djurarter av intresse för gemenskapen under art- och habitatdirektivet till medlemsstaterna med möjlighet att lämna synpunkter på. Regeringen framförde att det bl.a. finns ett stort behov av vägledning kring förvaltning av arter som har uppnått en gynnsam bevarandestatus, t.ex. stora rovdjur där populationen ökar, vilket på lokal och regional nivå skapar socioekonomiska problem, men även att kommissionen borde inkludera vägledning om artikel 2.3 i art- och habitatdirektivet som handlar om att åtgärder som vidtas i enlighet med direktivet ska ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag. Dåvarande miljöminister anförde följande som svar på skriftlig fråga 2017/18:337 Regeringens inställning till en flexibel rovdjurspolitik: har frågat mig hur jag ställer mig till Europarlamentets uppmaning om att medlemsstaterna ska vidta konkreta åtgärder för att ändra skyddsstatusen på arter som uppnått gynnsam bevarandestatus för att inte äventyra den hållbara utvecklingen i landsbygdsområden. hänvisar till ett beslut i om en mer flexibel rovdjursförvaltning och skriver att det i praktiken innebär att EU:s naturvårdslagstiftning inte kan rödlista arter som uppnått gynnsam bevarandestatus, bland annat den svenska vargen. Jag tolkar det som att avser parlamentets resolution från om handlingsplan för naturen, människorna och näringslivet (COM (2017)198). I resolutionen uppmanas och medlemsländerna att konkret adressera problem med konflikter mellan stora rovdjur och människor. avslutade en utvärdering av naturvårds-direktiven och presenterade handlingsplanen för naturen, människorna och näringslivet. Av planen framgår att kommissionen inte kommer att föreslå någon ny lagstiftning. Art- och habitatdirektivet och vargens skyddsstatus (strikt skydd) gäller följaktligen fortsatt.