bet · H701MJU15 · 2020-04-29 00:00:00 — ska särskilt redovisa sitt arbete med vägledning om toleransnivåns betydelse vid en eventuell prövning av förutsättningar för jakt på stora rovdjur. I årsredovisning redovisas att myndigheten tillsammans med och de fem nordligaste länsstyrelserna har träffat en överenskommelse om fortsatt samverkan kring förvaltningsverktyget för toleransnivåer för rovdjursskador inom rennäringen. Överenskommelsen innebär att parterna pekat ut två underlag som grund för det fortsatta arbetet: produktionsmodellen för beräkning av samebyarnas renförluster samt resultaten från det nationella inventeringssystemet för stora rovdjur. Överenskommelsen tillämpades som underlag vid beslut om licensjakt för järv 2019, och både det nationella inventeringsresultatet för järv och produktionsmodellen för beräkning av förlust av renar på grund av rovdjur låg till grund för beslutet. gjorde en hemställan till regeringen om författningsändringar för förvaltningsverktyg för förekomst av stora rovdjur baserat på en toleransnivå för rennäringen. föreslår att beslut om toleransnivåer för renskötseln och det förvaltningsverktyg för förekomst av stora rovdjur som tillsammans med arbetat fram införs i författning. anser att ändringar i gällande författningar är nödvändiga för att säkerställa en hållbar renskötsel i förhållande till bevarandet av de stora rovdjuren och för att öka legitimiteten för beslut som fattas inom rennärings- och rovdjursförvaltning. Enligt information från pågår beredning av förslaget. Som redovisats ovan vid debatten av interpellation 2019/20:232 Renägares förluster på grund av rovdjursangrepp pågår det beredning av olika förslag för att ta hänsyn till rennäringen i rovdjurspolitiken. Bland annat har landshövdingarna i de tre rovdjursförvaltningarna och hemställt om att miniminivåerna för respektive rovdjursart ska fastställas per rovdjursförvaltningsområde i stället för, som det är , per län. Vidare har landshövdingarna i det norra rovdjursområdet hemställt om att ersättningsnivån för de renförluster som orsakas av rovdjur ska höjas. I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 20) anför regeringen att de stora rovdjuren ska ha långsiktigt livskraftiga stammar, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomiska hänsyn tas. En viktig fråga för rennäringen är samexistens med rovdjuren. Det är därför angeläget att berörda myndigheters och rennäringens arbete för att begränsa rovdjursskadorna till den beslutade toleransnivån fortskrider och att förebygga och kompensera för rennäringens rovdjursskador genom ersättning för rovdjurens förekomst. Det är viktigt att arbetet fortsätter för att toleransnivån för skador av stora rovdjur inte ska överskridas. Vidare anförde landsbygdsminister vid debatten av interpellation 2018/19:183 Rovdjurspolitiken följande: I den av antagna propositionen 2012/13:191 En hållbar rovdjurspolitik anges att ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus för rovdjursstammarna som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn ska tas. I propositionen föreslås att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus hos den svenska populationen ska vara 170–270 individer. I propositionen framförde regeringen att efter behandling skulle bedöma var referensvärdet för varg skulle ligga inom det av regeringen föreslagna intervallet och rapportera värdet till enligt art- och habitatdirektivet. Inom ramen för denna begränsning rapporterade att referensvärdet för vargpopulationen i ska vara minst 270 vargar. Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus får sedan inte underskridas. Populationen har dock haft en högre inavelsgrad än vad som anses acceptabelt, och den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet kritiserades för att inte beakta genetiska aspekter. Dåvarande regeringen uppdrog 2015 åt att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och, med den nya analysen som grund, utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. har utifrån analysen bedömt att det behövs minst 300 vargar och att minst en invandrad varg från eller reproducerar sig med en skandinavisk varg varje femårsperiod för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. Regeringen kan inte ha synpunkter på vetenskapliga bedömningar i enskilda frågor. I nämnda proposition framkommer även att när ett rovdjursförvaltningsområde har uppnått miniminivån för en art bör delegering av beslut om licensjakt kunna ske till samtliga länsstyrelser som ingår i förvaltningsområdet utan begränsning. I propositionen anges även att vargens förekomst i renskötselområden och i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till områden där den gör minst skada. har det övergripande nationella ansvaret för att genomföra den beslutade rovdjurspolitiken. Myndigheten har delegerat rätten att besluta om skyddsjakt på varg till de länsstyrelser där varg förekommer. Det är viktigt att dessa beslut fattas regionalt, där man har kunskap om sina lokala förhållanden. Skyddsjakt är en viktig del i rovdjursförvaltningen. För förankring och trovärdighet i förvaltningen behövs lokalt inflytande, till exempel viltförvaltningsdelegationerna. Där finns möjlighet till samråd och faktiskt inflytande i myndigheternas processer. Regeringen värdesätter delegationernas roll, och det lokala inflytandet har stärkts genom att delegationerna utökats med två representanter för olika lokala intressen. Att ledamöterna ska vara folkbokförda i länet eller, när det är fråga om rennäringsutövare, vara medlemmar i en sameby ska också ses som ett uttryck för lokal och regional förankring. som landsbygdsminister har regeringen vidtagit åtgärder. Till exempel innebär vårändringsbudgeten ett tillskott av medel för olika åtgärder för värdefull natur. Satsningen innebär att och andra centrala myndigheter liksom länsstyrelserna kan fortsätta sitt planerade arbete med bland annat rovdjursinventeringar. Människor ska kunna leva och bedriva näringar där rovdjuren finns. En livskraftig och aktiv landsbygd behövs för en hållbar utveckling och tillväxt i hela landet. När det gäller arbetet mot rovdjursangrepp framgår av nationella förvaltningsplan för varg () att ett av de fyra delmålen med vargförvaltningen är att minska omfattningen av de skador som uppstår till följd av förekomsten av rovdjur. Skador ska i första hand förebyggas och i andra hand ersättas. Vidare framgår att finansierar kunskapscentret Viltskadecenter som arbetar med att ta fram och utvärdera förebyggande åtgärder för skador orsakade av fredat vilt. Som åtgärd för att nå målet anges bl.a. att avser att fortsätta att ge bidrag till länsstyrelserna för akutverksamhet så att personal kan bistå med råd och verktyg för att hantera närgångna rovdjur och förhindra skador. Även i nationella förvaltningsplan för björn anges att ett av de fyra delmålen med björnförvaltningen är minskade skador. Detsamma gäller för lodjur och järv. Regeringen anför i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 20) att arbete utifrån viltstrategin innebär att viltförvaltningen fortsätter att utvecklas. Många viltstammar fortsätter att öka eller kvarstår på en hög nivå. Rovdjuren orsakar skador och andra problem för bl.a. rennäringen och tamdjursägare. De skador som viltet orsakar är ett stort problem, och regeringen ser det som angeläget att fortsätta att arbeta med åtgärder som kan begränsa skadorna. ska aktivt bidra till att förebygga skador och andra problem. Även ett samarbete mellan olika aktörer är viktigt för att finna åtgärder för att begränsa skador som orsakas av vilt. Regeringen anser att de stora rovdjuren ska ha långsiktigt livskraftiga stammar, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomiska hänsyn tas. I budgetpropositionen redovisas att täta och/eller stora viltstammar kan medföra skador inom såväl skogs- som jordbruk samt orsaka olyckor på vägar och på spårbunden trafik. Ersättning för skador fås från anslaget 1:7 Ersättning för viltskador m.m. Enligt SLU:s viltskadestatistik betalades det ut i stöd till åtgärder som förebygger skador av skyddat vilt och i ersättning för sådana skador. Ersättning för förekomst av rovdjur inom renskötselområdet fås från anslaget 1:22 Främjande av rennäringen m.m. betalades det ut i rovdjursersättning samt till förebyggande åtgärder inom rennäringen. Dåvarande landsbygdsminister anförde följande i sitt svar på skriftlig fråga 2017/18:1486 Rovdjurspolitik för en levande landsbygd: Vad gäller rovdjurspolitiken är det långsiktiga målet att de stora rovdjuren ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. som vi har livskraftiga rovdjursbestånd ska de som lever och verkar på landsbygden kunna känna trygghet, bedriva jakt och hålla tamboskap. Regeringen har också förbättrat möjligheten att ge ekonomiskt stöd till åtgärder för att förebygga och ersätta skador från stora rovdjur vilt inom jordbruket. Regeringen har därför gjort stora höjningar av anslaget till detta stöd, från när regeringen tillträdde till innevarande år. För att förenkla att dessa medel kommer till nytta hos enskilda jordbrukare beslutade regeringen om regler som underlättar stöd till nämnda ändamål. Avsikten är att detta ska kunna bidra till den långsiktiga förankringen av rovdjurspolitiken hos de människor som lever och verkar på landsbygden, det vill säga hos de människor vars vardag kan komma att påverkas av rovdjursförekomst. Det är länsstyrelserna som beslutar om ersättning för viltskador. Närmare bestämmelser om användningen av anslaget finns i viltskadeförordningen (2001:724), förordningen (2017:1254) om statligt stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn för viltskador och förebyggande av viltskador samt föreskrifter om bidrag och ersättning för viltskador (NFS 2018:5). Enligt viltskadeförordningen får lämna bidrag till åtgärder för att förebygga viltskador och för att ersätta viltskador på annat än ren, fisk och fiskeredskap. Ersättning för skador får lämnas om det är uppenbart oskäligt att den skadelidande själv ska svara för de kostnader som skadan gett upphov till. Bidrag får lämnas med högst av de stödberättigande kostnaderna. Ersättning för indirekta kostnader som uppstått till följd av viltskador på annat än ren, fisk och fiskeredskap får lämnas med högst av de stödberättigande indirekta kostnaderna (1, 11 och 11 a §§). Enligt förordningen om statligt stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn för viltskador och förebyggande av viltskador ges stöd till företag som är verksamma inom primärproduktion av jordbruksprodukter för åtgärder för att förebygga viltskador på annat än ren, fisk och fiskeredskap och för ersättning för sådana skador (2 §). Av föreskrifter om bidrag och ersättning för viltskador framgår att länsstyrelserna får använda viltskadeanslaget till att vidta åtgärder som är avsedda att förebygga viltskador som kan orsakas av fredat vilt samt att ersättning får betalas ut för viltskador som orsakats av fredat vilt. Fredat vilt definieras i föreskrifterna som annat vilt än klövvilt (3 och 4 §§). Enligt 11 § gäller för företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion att bidrag för förebyggande åtgärder endast får ges för investeringar. Ersättning får dock, utöver vad som anges i 11 §, även ges för underhåll av rovdjursavvisande stängsel samt kostnader, inbegripet arbetstid, för förebyggande åtgärder i samband med rovdjursangrepp bl.a. för att flytta djur till mindre skadeutsatta beten, att stalla in djur än planerat och att bevaka djur (13 §). Viltskadecenter sammanställer statistik över skador orsakade av stora rovdjur och stora betande fåglar i . Statistiken grundar sig på besiktningar och beslut från besiktningspersoner, viltskadehandläggare och rovdjursansvariga på länsstyrelserna. Enligt SLU:s viltskadestatistik (Rapport från SLU, Viltskadecenter 2019-1) går bidrag till åtgärder som syftar till att förebygga skador av rovdjur på tamdjur oftast till uppsättning av rovdjursstängsel kring beteshagar. gav länsstyrelserna bidrag om totalt för åtgärder som syftar till att förebygga skador av rovdjur. Den sammanlagda ersättningen beviljad av länsstyrelserna för skador orsakade av stora rovdjur på tamdjur uppgick till . angreps 383 får, 5 nötdjur och 13 getter. Utöver detta skadades eller förstördes 35 bikupor och 13 ensilagebalar. Totalt angreps 30 hundar av fredade rovdjur 2018 i situationer som inte handlade om jakt på rovdjuret i fråga. gavs ersättning för hundar angripna av fredade rovdjur med och bidrag till förebyggande åtgärder med sammanlagt . När det gäller likvärdig behandling av ansökningar mellan länsstyrelser anförde civilminister följande som svar på fråga 2019/20:755 Länsstyrelsernas myndighetsutövning: har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att myndighetsutövningen blir likvärdig bland landets länsstyrelser. Länsstyrelserna bedriver verksamhet inklusive myndighetsutövning inom ett stort antal områden. Därtill har de i uppgift att samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser liksom att främja länets utveckling, som hänsyn ska tas till regionala förhållanden och förutsättningar när myndigheterna verkar för att nationella mål får genomslag i respektive län. Trots att deras uppgift regleras i en gemensam instruktion och de har ett gemensamt förvaltningsanslag är varje länsstyrelse en fristående myndighet. är självständig i sin myndighetsutövning och rättstillämpning. Men för att skapa förutsättningar för att lika fall behandlas lika finns vägledningar och riktlinjer från centrala förvaltningsmyndigheter. ser regeringen, mot bakgrund av länsstyrelsernas gemensamma uppgifter, ett behov av att stärka länsstyrelsernas gemensamma arbetssätt. I budgetpropositionen framför regeringen att länsstyrelserna fortsatt behöver verka för en ökad samverkan mellan varandra, inte minst för att öka synergieffekter och effektiviseringsvinster inom sina verksamheter, men även för att säkerställa likvärdigheten i den tillsynsverksamhet som länsstyrelserna bedriver. Därför har regeringen gett länsstyrelserna i uppdrag att påbörja ett utvecklingsarbete för att ta fram gemensamma arbetsmetoder avseende myndigheternas tillsynsverksamhet. Enligt uppdraget ska detta utvecklingsarbete leda till en mer effektiv och rättssäker tillsyn. Därutöver har länsstyrelserna själva fortsatt att utveckla tillsynsarbetet. inklusive förvaltning av den skandinaviska vargstammen och vargföryngring i renskötselområden har fastställt ett övergripande mål för rovdjurspolitiken och artspecifika mål för de fem stora rovdjuren. Målen tar hänsyn till de olika aspekter som behöver vägas samman i rovdjursförvaltningen. Utskottet anser att den tidigare beslutade rovdjurspolitiken och dess inriktning bör ligga fast. ansvarar för att vargen i har en gynnsam bevarandestatus. Det finns olika verktyg i förvaltningsarbetet för att säkerställa detta, t.ex. licensjakt, skyddsjakt, inventeringar och förvaltningsplaner. I sammanhanget vill utskottet påminna om att myndighetens beslut i dessa frågor vilar på omfattande vetenskapliga underlag i syfte att upprätthålla en gynnsam bevarandestatus för vargen. När det gäller att ändra vargens skyddsstatus vill utskottet återigen påminna om att detta kräver en ändring av de EU-rättsliga förutsättningarna i art- och habitatdirektivet och att kommissionen tydligt deklarerat att man inte har för avsikt att föreslå några ändringar av direktivet eller dess bilagor. Mot bakgrund av detta anser utskottet att det är viktigt att utnyttja de möjligheter och arbeta med de verktyg som finns på nationell nivå för att få en rovdjursförvaltning som är acceptabel för alla. I detta sammanhang vill utskottet påtala behovet av vägledning i arbetet med förvaltning av arter som har uppnått en gynnsam bevarandestatus. När det gäller rovdjursförvaltningen finner utskottet mot denna bakgrund inte skäl att vidta någon åtgärd när det gäller motionerna 2019/20:593 (SD) yrkande 11, 2019/20:2668 (M) yrkandena 7 och 8, 2019/20:2859 (MP) yrkande 6, 2019/20:3106 (C) yrkande 17 och 2019/20:3257 (C) yrkande 7. När det gäller vargföryngring i renskötselområden anser utskottet mot bakgrund av det ovan anförda att motionerna 2019/20:593 (SD) yrkande 9 och 2019/20:995 (S) kan lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller förvaltning av den skandinaviska vargstammen konstaterar utskottet att det redan pågår ett samarbete med om förvaltning av vargstammen. Med hänsyn till detta föreslås att motionerna 2019/20:511 (C) yrkande 4, 2019/20:882 (M) och 2019/20:2774 (KD) yrkande 14 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet konstaterar att länsstyrelserna har rätt att besluta om skyddsjakt på varg. Besluten ska bl.a. motiveras för att förhindra allvarlig skada på boskap eller av hänsyn till andra skäl av allmänt intresse inklusive orsaker av social eller ekonomisk karaktär. I den beslutade rovdjurspolitiken framgår att tamdjurshållning inte ska försvåras och socioekonomisk hänsyn ska tas vid upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus för rovdjuren. kan få förekomma i renskötselområdet men i områden där den gör minst skada. Utskottet förutsätter att länsstyrelserna i sina beslut om skyddsjakt på varg tar hänsyn till renskötselns behov. Människor ska kunna leva och bedriva näringar där rovdjuren finns. Vidare noterar utskottet att beredning pågår av olika förslag som berör frågan om hänsyn till rennäringen i rovdjurspolitiken. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att motionerna 2019/20:593 (SD) yrkande 7 och 2019/20:2774 (KD) yrkande 7 kan lämnas utan åtgärd. När det gäller att flytta beslut om skyddsjakt från länsstyrelserna till kommunerna och polisen konstaterar utskottet att flera ändringar har införts i lagstiftningen när det gäller beslut om skydds- och licensjakt på de stora rovdjuren för att åstadkomma en mer ändamålsenlig och effektiv besluts- och överklagandeprocess. Till exempel har bestämmelser införts om skyndsam handläggning av ärenden och mål i domstol och om att beslut om licensjakt efter varg får fattas . När rovdjurspolitiken beslutades konstaterade att länsstyrelserna är väl skickade att bedöma frågor om skyddsjakt och att det är en styrka om besluten fattas regionalt på de platser där problemen med rovdjur uppstår. Utskottet vidhåller denna bedömning och ser därför ingen anledning att tillmötesgå motion 2019/20:313 (SD). Utskottet ser allvarligt på den illegala jakt som sker efter rovdjur och förutsätter att berörda myndigheter arbetar kraftfullt för att bekämpa denna brottslighet. Motion 2019/20:2859 (MP) yrkande 3 kan därmed lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller licensjakt på varg konstaterar utskottet att den nuvarande inriktningen på rovdjurspolitiken vad gäller varg innebär att ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Inriktningen innebär också mål för vargstammen med bl.a. referensvärden för populationsstorlek och utbredningsområde. Enligt jaktförordningen är licensjakt på varg tillåten om jakten inte gör det svårare att upprätthålla av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Jakten måste dessutom vara lämplig med hänsyn till stammarnas storlek och sammansättning samt ske selektivt och under strängt kontrollerade förhållanden. Enligt utskottets bedömning behöver vargstammen minskas i vissa regioner genom licensjakt. Besluten om antalet vargar som kan skjutas vid licensjakt behöver beakta det demokratiskt beslutade målet för vargstammen. Hänsyn bör också tas till dels hur rovdjursförekomst påverkar älgstammens storlek, dels till hur människors trygghet och livskvalitet påverkas. Utskottet konstaterar att ingen av våra rovdjursarter på den skandinaviska halvön är utrotningshotad. Enligt utskottets bedömning kan mot denna bakgrund en fortsatt riktad och selektiv jakt på varg genomföras utan att den påverkar vargens gynnsamma bevarandestatus. Därutöver bedömer utskottet att regleringsbrev behöver bli tydligare och bygga på de demokratiskt fattade beslut som finns om rovdjursförvaltningen när det gäller populationernas storlek. Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringen ska se över förutsättningarna för att utöka licensjakten på varg i områden där vargstammen behöver minskas. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2019/20:2774 (KD) yrkande 10. Motion 2019/20:2859 (MP) yrkande 5 avstyrks. Utskottet anser i likhet med regeringen att viltförvaltningen aktivt ska bidra till att förebygga skador och andra problem. De som lever och verkar på landsbygden ska kunna känna trygghet, bedriva jakt och hålla tamboskap som vi har livskraftiga rovdjursbestånd. Utskottet konstaterar att regeringen har vidtagit flera åtgärder för att minska förekomsten av rovdjursangrepp och de ekonomiska konsekvenserna av dessa. noterar utskottet att gjort en hemställan till regeringen om att beslut om toleransnivåer för renskötseln och förvaltningsverktyget för förekomst av stora rovdjur bör lagstadgas. Även andra förslag på rovdjursområdet bereds inom för tillfället. I avvaktan på resultatet av detta beredningsarbete anser utskottet att motionerna 2019/20:593 (SD) yrkande 8, 2019/20:2551 (C) yrkande 2, 2019/20:3245 (C) yrkande 10 och 2019/20:3257 (C) yrkandena 9 och 10 kan lämnas utan åtgärd. Utskottet noterar att Viltskadecenter sammanställer statistik över förebyggande åtgärder och över skador orsakade av bl.a. rovdjur. Ersättning för förebyggande åtgärder och skador betalas ut av länsstyrelserna från viltskadeanslaget. Det finns enligt utskottets bedömning ett tydligt regelverk som styr hur anslaget får användas och för vilka skador och förebyggande åtgärder ersättning ska betalas ut. Vidare noterar utskottet att det pågår en översyn för att stärka och likrikta länsstyrelsernas gemensamma arbetssätt. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 2019/20:2090 (L) yrkandena 1–3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om överenskommelser med och information till markägare vid nyttjande av allemansrätten, om ockupation av mark, om ersättning vid markskador och om att begränsa allemansrätten för utländska medborgare. Jämför reservation 31 (SD). I kommittémotion 2019/20:611 av m.fl. (SD) yrkande 8 anförs att det behöver fastställas tydligare att professionellt nyttjande av naturen på någon annans mark måste ske efter överenskommelse med den som äger och brukar marken. Syftet med allemansrätten har varit att garantera vår gemensamma tillgång till naturen för eget bruk. Därav följer att den inte innefattar rättigheter för annans näringsidkande än markägarens egna. Enligt motion 2019/20:1314 av (M) i denna del behövs en översyn av allemansrättens regler om ockupation av mark och ersättning vid markskador. är det svårt och tar tid för en markägare att få myndigheterna att agera om människor uppehåller sig på ens mark , och det är dessutom kostsamt. Regelverket för ersättning för de skador som storskalig bärplockning eller olovliga läger medför för markägaren bör också ses över. Liknande förslag framställs i motion 2019/20:2186 av och (båda M) yrkande 2 när det gäller en översyn om möjligheten till eventuell ersättning vid uppkomna skador i naturen för markägaren i frågor som rör allemansrätten. I motion 2019/20:1674 av (M) anförs att myndigheter och tjänstemän som gör utredningar, undersökningar eller andra aktiviteter måste informera markägaren före sina besök. Det har blivit allt vanligare att myndigheter, offentliga verksamheter, företag och föreningar använder allemansrätten som en möjlighet att göra undersökningar, utredningar och aktiviteter i naturen. Det är bra att många vistas i naturen och har möjlighet till det, men det borde finnas en skyldighet att anmäla detta till markägaren. Enligt motion 2019/20:773 av (SD) borde allemansrätten begränsas för utlänningar.