bet · H701TU11 · 2020-04-17 00:00:00 — I kriterierna behandlas bl.a. frågan om vägens funktion som förbindelseled, det omkringliggande allmänna vägnätets täthet samt frågan om behovet av en allmän väg till en viktigare allmän inrättning. uppger att man har arbetat med att se över gällande rutiner och arbetssätt kring utredningar av förändrat väghållaransvar i syfte att skapa ett effektivt och rättssäkert arbete. Utskottet välkomnar detta. Utskottet vill avslutningsvis framhålla att infrastrukturminister i sitt svar på fråga 2019/20:440 underströk att staten inte försöker överföra offentliga vägar till enskilda vägar. Statsrådet betonade att regeringen inte har gett något sådant uppdrag. Statsrådet påminde om att , Kommuner och Regioner (SKR) och () 2012 kom fram till en gemensam målbild för hur avgränsningen mellan statlig, och enskild väghållning bör vara. har ansvar för att säkerställa att väghållaransvar överensstämmer med väglagen och att anpassa vägsystemet efter samhällets trafikbehov. Statsrådet konstaterade att beslut om förändringar av väghållansvaret inte är några lätta ärenden att avgöra, vilket är en uppfattning som utskottet delar. Det finns många olika aspekter och förhållanden att ta hänsyn till. Utskottet delar statsrådets bedömning att varje förändring av väghållaransvaret måste prövas utifrån förhållandena i det aktuella fallet och konstaterar att det inte finns något besparingssyfte med översynsarbete. De enskilda vägarna är ett viktigt komplement till de allmänna vägarna för framkomlighet och tillgänglighet i hela landet. Utskottet avser att fortsätta att hålla sig informerat om hur arbetet med avgränsning av väghållaransvaret utvecklas. Vinterväghållning på enskilda vägar Utskottet vill inledningsvis påminna om att ansvarar för underhållet av det statliga vägnätet och upphandlar all underhållsverksamhet i konkurrens. Vinterväghållning, skötsel och avhjälpande underhåll är en verksamhet som uppgår till ca . Enligt gäller varje kontrakt drift och underhåll, dvs. daglig skötsel, av vägar inom ett visst geografiskt område. fanns det 109 driftsområden som vardera i genomsnitt omfattade väg. Kontrakten varar normalt , med möjlighet till förlängning ett eller . Utskottet kan konstatera att uppger att man arbetar med att förbättra uppföljningen av utförda entreprenader. uppger vidare att man ställer samma krav som tidigare på standarden av snöröjningen – inga tidskrav eller tekniska krav är förändrade. Möjligheten för entreprenörer att arbeta för flera väghållare är enligt oförändrad. uppger att man inte har något emot att entreprenörer tar andra uppdrag, så länge kraven i kontrakt med entreprenörerna uppfylls. Utskottet vill peka på att är medvetet om att enskilda väghållare på en del platser i landet har haft problem med att ordna sin snöröjning. De har haft svårt att hitta entreprenörer som kan ta ytterligare uppdrag med att ploga. uppger att flera parter nu arbetar tillsammans för lösningar på både kort och lång sikt för att det ska bli enklare att upphandla vinterväghållning, vilket utskottet ser positivt på. Som exempel på insatser nämns att enskilda väghållare får information av när det är dags att upphandla ny entreprenör, att man stärker rådgivningen till enskilda väghållare och att verket ger entreprenörer bättre förutsättningar att planera sina uppdrag så de kan samordna körningar på enskilda vägar. Utskottet välkomnar dessa insatser. Utskottet vill betona att regeringen har agerat kring den oro och de problem som har förekommit avseende snöröjningen av de enskilda vägarna. I debatten med anledning av interpellation 2019/20:26 uppgav infrastrukturminister att han har träffat både och () för att informera sig i frågan och uppmanat berörda parter att i dialog gemensamt arbeta fram långsiktiga lösningar. Det har resulterat i att parterna har bildat en gemensam arbetsgrupp som har arbetat fram förbättringsförslag, vilket utskottet välkomnar. Detta har medfört att den eventuella oro som entreprenörer har uttryckt för att ta uppdrag hos enskilda väghållare parallellt med uppdrag åt har minskat. Utskottet vill sammanfattningsvis betona betydelsen av det enskilda vägnätet, inte minst för sysselsättning och tillväxt i hela landet. Utskottet välkomnar arbete med att se över rutiner och arbetssätt kring utredningar av förändrat väghållaransvar i syfte att skapa ett effektivt och rättssäkert arbete. Utskottet vill även lyfta fram att regeringen har agerat kring den oro och de problem som har förekommit avseende snöröjningen av de enskilda vägarna. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motionerna 2019/20:424 (C), 2019/20:1261 (S) yrkande 1, 2019/20:1339 (M) yrkandena 1 och 2, 2019/20:1791 (C) yrkande 2, 2019/20:1955 (L), 2019/20:2391 (M), 2019/20:3246 (C) yrkande 37 samt 2019/20:3344 (M) yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om olika vägfrågor, bl.a. vägskyltning, vägbelysning och halkbekämpning. Utskottet förutsätter att vägar skyltas på ett sätt som främjar trafiksäkerheten och tillgängligheten som det är önskvärt att försöka tillgodose önskemål från det lokala näringslivet och turismen. Utskottet ser vidare positivt på det arbete som görs när det gäller vägbelysning. Utskottet konstaterar också att det inte finns några alternativ till salt när det gäller halkbekämpning på högtrafikerade vägar. Jämför reservation 16 (SD) och 17 (L). I detta avsnitt behandlas motioner om olika vägfrågor, bl.a. vägskyltning, vägbelysning, halkbekämpning, gaturenhållning och frågor om ledstråk. Det är regeringen som fastställer vägmärken, och det är till väghållningsmyndigheten som en ansökan om vägvisning till en anläggning eller ett turistmål ska göras. Enligt 43 § väglagen får inom ett vägområde inte andra åtgärder vidtas utan väghållningsmyndighetens tillstånd som kan inverka menligt på trafiksäkerheten eller vara till olägenhet för vägens bestånd, drift eller brukande. Den som vill sätta upp en reklamskylt inom vägområdet till en allmän väg måste ha tillstånd av väghållningsmyndigheten. regioner är väghållningsmyndigheter för de statliga allmänna vägarna. I övrigt kan det vara kommunen som är väghållare. Utanför vägområdet är det som beslutar om tillstånd, förutom inom detaljplanelagt område, där kommunen beslutar om bygglov inom ramen för . är skyldig att höra uppfattning (54 § vägkungörelsen). Kommunen samråder med i samband med bygglovgivningen. I samråd med väghållningsmyndigheten kan kommunerna också utarbeta riktlinjer för skyltning utanför planlagt område. Det är också kommunen som ansvarar för tillsyn av skyltar utan tillstånd. Transportstyrelsen är den myndighet som förvaltar regelverket. Det är den som har ansökt om vägvisning till en allmän inrättning, serviceanläggning eller turistmål som ska betala för tillverkning och uppsättning. En variant av vägvisning till företag eller andra anläggningar är s.k. förenklad vägvisning. Det kan fungera på mindre vägar vid säsongsbetonade verksamheter som bara har öppet i dagsljus. Förenklad vägvisning innebär att man får sätta upp skylten själv och att den bara ska sitta uppe så länge som verksamheten pågår. Vägbelysningens huvudsakliga funktion är att förbättra siktförhållandena i trafiken . Vägbelysning används i huvudsak i tätbebyggda områden där trafikmiljön är komplex och där många oskyddade trafikanter vistas. Svenska krav och råd för vägbelysning ges i regelverket och gators utformning (VGU). Regelverkets kravdel är styrande för det statliga vägnätet, dvs. de vägar ansvarar för. För kommunerna fungerar VGU som ett rådgivande dokument. Utöver VGU har tagit fram tekniska kravdokument för vägbelysning. Riktlinjerna i VGU bygger delvis på internationella standarder framtagna av (). Dessa standarder har anpassats till svenska förhållanden utifrån erfarenhet och tillgänglig kunskap. Enligt är standarder som rör ljus och ljusmätning i många fall framtagna av (), som arbetar med tekniska och vetenskapliga metoder, standarder och rekommendationer inom ljus- och belysningsområdet. Som ett komplement till VGU finns . ansvarar för skötsel och underhåll av det statliga vägnätet. Övriga vägar sköts av kommunala eller enskilda väghållare. Halkbekämpning är i första hand en framkomlighetsfråga. Enligt lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning ansvarar kommunen för att gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i detaljplan och för vilka kommunen är huvudman hålls i skick genom gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder. Kommunens skyldigheter gäller inte om åtgärderna ska utföras av staten som väghållare. Vidare finns förordningen (1998:929) om gaturenhållning och skyltning. Förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförande av funktionshinderspolitiken innebär att myndigheter ska utforma och bedriva sin verksamhet med beaktande av de funktionshinderspolitiska målen. Myndigheterna ska bl.a. verka för att personer med funktionsnedsättning ges full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. För att underlätta orienteringen för människor med synskada behövs ledstråk och ledytor som fungerar både för personer som är synsvaga och för blinda. För den som är synsvag kan det handla om att följa en kontrastrik rand. Är man gravt synskadad eller blind så är ett ledstråk eller en ledyta något man kan följa med hjälp av den vita käppen och/eller något som känns under fötterna. Naturliga ledstråk utomhus kan bestå av en trottoar, ett räcke, en husvägg eller en gångväg med en tydlig kant som är möjlig att följa med käppen. Naturliga ledstråk kan också bestå av asfalt mot gräskant eller gruskant. kan ett naturligt ledstråk vara en snökant som går att följa under förutsättning att det plogas på rätt sätt. Sinusplattor, slätaplattor och kupolplattor, är den vanligaste typen av plattor som används i konstgjorda ledytor utomhus. I motion 2019/20:190 uppmärksammar (C) behovet av att arbeta för minskade effekter av ljusföroreningar. Motionären lyfter fram att artificiellt ljus kan skapa problem för människors och djurs hälsa, som många insatser kan göras med enkla medel utan att äventyra vare sig säkerhet eller trygghet. I motionen nämns bl.a. att man inom vägbelysning kan välja bättre tekniska lösningar där lampor inte behöver vara tända utan kan vara styrda av mänsklig närvaro. Det kan också vara möjligt att ha tydligare krav på avskärmning och riktning av armaturer av olika slag. Per Lodenius (C) understryker i motion 2019/20:400 behovet av en symbol för vägskyltar som indikerar samlingslokal. Motionären påpekar att det saknas en skylt som indikerar samlingslokal, som det runt om i landet finns tusentals samlingslokaler, inte minst på landsbygden. I motion 2019/20:865 betonar (M) vikten av vägbelysning i hela landet. För att värna om trafiksäkerheten behöver det enligt motionären säkerställas att vägarna är ordentligt upplysta och nätter. I vissa delar av landet, främst på landsbygden, upplever de boende att vägbelysningar släcks ned. Motionären menar att det vore önskvärt med en översyn av vägbelysningen för att säkerställa att boende, framför allt på landsbygden, har upplysta vägar. I motion 2019/20:913 lyfter (C) fram frågan om att ersätta vägsalt som halkbekämpningsmedel. Motionären menar att vägsaltet är ett nödvändigt medel för en effektiv halkbekämpning, men att det också har har en negativ miljöpåverkan, kan locka upp vilt på vägarna och orsakar korrosionsrelaterade fordonsskador. Det är därför fortsatt angeläget att ambitionen att ersätta vägsalt med andra halkbekämpningsmedel eller metoder fortgår. och (båda C) menar i motion 2019/20:1589 att det behövs en generösare bedömning av skyltningsregler vid allmänna vägar. Motionärerna menar att trots de förändringar som har gjorts i vägmärkesförordningen har företag ofta svårigheter att få skylta på det sätt som skulle underlätta för kunderna att hitta till företaget. Det är många mindre företag på landsbygden som är helt beroende av att kunderna hittar till deras företag om de ska överleva. I motion 2019/20:1833 framhåller och (båda C) att en strategi för minskad saltanvändning bör tas fram för vägar i områden med vinterväglag. Saltet har lett till stora miljöproblem, rostangrepp på bilar samt att vilda djur lockas upp på vägarna. Motionärerna pekar på behovet av information om vad det innebär att köra på vinterväglag, användning av rätt sorts däck och att fortsätta att pröva andra och mer miljövänliga halkbekämpningsmedel än salt. I motion 2019/20:2093 lyfter (L) fram att framkomligheten i offentlig miljö för personer med synnedsättning behöver öka, dels genom stärkt kunskap hos personer involverade i utformningen av ledstråk, dels genom en ny symbol i 4 kap. 9 § vägmärkesförordningen om vägmarkeringar. Motionären påminner om att personer med synnedsättning har stor hjälp av s.k. ledstråk, men undersökningar visar att kunskapen är låg i befolkningen om vad som faktiskt är deras syfte, vilket medför att de ibland blockeras. Kunskapen är ibland också begränsad hos de personer som utformar offentliga miljöer. Motionären menar att åtgärder behöver vidtas, dels för att stärka kunskapen, dels så att en ny symbol införs för att göra omgivningen uppmärksam på när en yta är avsedd som ledstråk och därför inte ska blockeras. (M) anser i motion 2019/20:2360 att det finns behov av att se över lagstiftningen om gaturenhållning. I motionen konstateras att kommunerna har rätt att överföra mycket av ansvaret för skötseln av gångbanor på småhusägare. Motionären påminner om att det finns risker för hälsoeffekter av fastighetsägarnas ansvar för gaturenhållning och att kvaliteten i insatserna växlar, vilket i praktiken leder till att invånarnas trafiksäkerhet äventyras. Dålig snöröjning och halkbekämpning uppges vara en av de främsta orsakerna till fotgängarolyckor. Vidare lyfter (M) i motion 2019/20:2397 fram behovet av att säkerställa att vinterväghållningen fungerar i hela . Motionären konstaterar att allvarliga trafikolyckor har inträffat på grund av bristande halkbekämpning och vinterväghållning och att staten ska ta ansvar för att vägarna är framkomliga . I motion 2019/20:2515 föreslår (M) att det ska göras en översyn av lagar och regler och hur de tillämpas när det gäller skyltar på landsbygden för att underlätta för näringsliv och turism. Motionären menar att om verksamheter på landsbygden ska kunna locka till sig besökare måste det finnas rimliga regler för att underlätta skyltning. är regelverket snårigt och upplevs godtyckligt och ofta mycket restriktivt. Motionären menar att regelverket bör bli enklare och tillämpas mer enhetligt i hela och anpassas till modernt näringsliv, ökad turism och en levande landsbygd. (L) menar i motion 2019/20:2757 att det behövs ett nytt förfarande för skyltning för företag samt besöks- och turistmål. Motionären konstaterar att är restriktivt med att tillåta skyltning utmed större allmänna vägar, och dessutom verkar bedömning variera i olika län. Motionären menar att bör få i uppgift att vidta åtgärder för att företag samt besöks- och turistmål i största möjliga mån ska kunna skylta sin verksamhet utmed större allmänna vägar, även om de inte finns i direkt anslutning till verksamheten och även om det endast sker under den för verksamheten gällande säsongen. I kommittémotion 2019/20:3347 anser m.fl. (SD) att kulturarvet på svenska vägar behöver stärkas (yrkande 8). Motionärerna menar att nationella eller lokala kulturarv bör premieras vid byggnation av exempelvis vägar eller övrig infrastruktur. En rastplats kan exempelvis utsmyckas med skyltar eller tavlor som beskriver traktens historia eller övrigt som berikar orten eller området. Andra värden som kan marknadsföras är exempelvis det lokala näringslivet, kända personer eller kommunen i sin helhet. Utskottet vill inledningsvis framhålla att vägvisning är till för att trafikanterna ska kunna orientera sig. Utskottet vill uppmärksamma att det enligt är viktigt att en fordonsförare har tid att läsa och förstå skyltarna och välja rätt färdväg utan att det medför risker för medtrafikanterna. Det får därför inte finnas för många skyltar på samma ställe, och de ska vara konsekventa och lättbegripliga. Utskottet konstaterar att grundinställning är att reklam inom vägområdet ska undvikas i möjligaste mån. Undantag kan göras på rastplatser och för allmän information, som valaffischer och utmärkning av vattenskyddsområde. I övrigt grundar bedömningen utifrån platsen och reklamens utformning. Utskottet ser positivt på att det är reklamens inverkan på trafiksäkerheten som påverkar inställningen. Enligt uppfattning innebär skyltar som avleder uppmärksamheten från bilkörningen en förhöjd olycksrisk. På högtrafikerade vägar är det vanligt med kortare tidsavstånd till framförvarande fordon än , och olycksrisken ökar därför påtagligt om fordonsförare riktar blicken åt sidan av vägen . Trafikmiljöer som redan är komplexa och som ställer höga krav på förarna ska inte kompliceras ytterligare med onödig information. Reklam får inte heller sitta så att den skymmer sikten eller bländar förarna. Det är därför viktigt att reklam intill vägar har så kort text som möjligt. Med anledning av interpellation 2019/20:223 konstaterade infrastrukturminister att näringsidkare är beroende av att kunna göra reklam för sin verksamhet på olika sätt, men det får inte ske på ett sätt som kan äventyra trafiksäkerheten. Utskottet delar denna bedömning. Vidare framförde statsrådet att det är viktigt med en enhetlig tillämpning, vilket är skälet till att publicerar riktlinjer som ska vara vägledande för länsstyrelserna vid deras tillämpning. Riktlinjerna från har på det stora hela fungerat väl. I sitt svar på en skriftlig fråga (2018/19:383) underströk statsrådet att åtgärder som underlättar för företagande och entreprenörskap och bidrar till ökad sysselsättning är en högst prioriterad fråga för regeringen. Från regeringens sida är man införstådd med att näringsidkare är beroende av att kunna marknadsföra sin verksamhet på olika sätt, men detta får inte göras på ett sätt som äventyrar trafiksäkerheten. Utskottet framhåller att det av hänsyn till trafiksäkerheten är viktigt att vara restriktiv när det gäller skyltning utmed större allmän väg. Utskottet delar statsrådets bedömning att trafiksäkerheten är och ska vara överordnad enskilda näringsidkares behov av marknadsföring utmed de allmänna vägarna. Slutligen kan utskottet konstatera att tog fram en vägledning om vad som gäller för att sätta upp reklamskyltar i landskapet längs allmänna vägar. Med vägledningen vill verket ge stöd till de som prövar tillstånd för reklamskyltar och de som bedriver tillsyn. Vägledningen utgår från lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning som är central tillsynsmyndighet för. Utskottet kan konstatera att det av framgår att vägbelysningens huvudsakliga funktion är att förbättra synförhållandena i trafiken . Väg- och gatubelysning kan bidra till att minska risken för mörkerolyckor, öka komforten, tillgängligheten och framkomligheten, ge en tryggare miljö, motverka brottslighet och skadegörelse, samt skapa trivsel och atmosfär. Vägbelysning används i huvudsak i tätbebyggda områden där trafikmiljön är komplex och där många oskyddade trafikanter vistas. Utskottet kan konstatera att olycksstatistik och forskning talar för att väg- och gatubelysning förbättrar trafiksäkerheten. Framför allt bidrar belysning till en säkrare och mer framkomlig trafikmiljö för oskyddade trafikanter. Huvudprincipen är enligt att vägbelysning ska användas där man kan förvänta sig att den fyller en funktion för trafikanterna, till en rimlig kostnad. En annan grundläggande princip är att vägbelysningen ska vara energi- och miljöeffektiv, dvs. goda synförhållanden ska uppnås med så låg energiåtgång och så liten miljöpåverkan som möjligt. konstaterar att man alltmer har kommit att använda belysning för att skapa atmosfär och trivsel eller som en del i utsmyckningen av en plats. betonar att ljusgestaltning och estetik kan vara av stor betydelse, speciellt i vissa miljöer. tar även upp vikten av att minimera mängden ljusföroreningar. konstaterar att för mycket ljus eller felriktat ljus skapar ljusföroreningar, som är negativa både ur ett ekologiskt och ur ett ekonomiskt perspektiv. Ljusspridning i riktningar där ljuset inte behövs eller är önskvärt ska därför minimeras. Utskottet konstaterar att tar upp att ljusföroreningar är särskilt viktiga att ta i beaktande i bostadsområden och i känsliga naturområden. För människor kan ljusföroreningar upplevas som störande eller irriterande, och de kan ge en störd sömn. Det är även känt att natur och djurliv påverkas negativt av artificiellt ljus. I känsliga naturområden kan man överväga att inte använda belysning alls eller att släcka ned anläggningen . Det finns vägledning för utformning av belysning utifrån ett naturskyddsperspektiv. Utskottet kan vidare lyfta fram att ansvaret för belysningsanläggningarna i stor utsträckning övergick från kommunerna till dåvarande , bl.a. med anledning av förändringar i lagstiftningen. tog SKR och fram ett inriktningsbeslut för hur belysning längs statlig väg bör ägas och förvaltas, och därefter har bl.a. en pilotstudie genomförts. Många belysningsanläggningar, framför allt i glesbygden, uppfyller inte dagens krav på trafiksäkerhet och miljöhänsyn. kommer därför att i samarbete med kommunerna se över äldre belysningsanläggningar längs det statliga vägnätet för att säkerställa att de uppfyller moderna krav. Efter avslutad översyn kommer att ta över ägandet och förvaltningen. Processen för övertagandet beräknas pågå , och enligt SKR:s bedömning berörs av den kommunala belysningen i landet. Utskottet konstaterar att syftet med arbetet är att få ett mer enhetligt ägande som kommer att förenkla och effektivisera underhållet och förbättra säkerheten men också minimera miljöpåverkan. Enligt SKR ska ett antal kriterier gälla för när en statlig väg på landsbygden ska vara försedd med vägbelysning, bl.a. om vägen går genom en tätort, om det förekommer inrättningar som genererar oskyddade trafikanter i närheten av vägen och om det förekommer gång- och cykelpassager längs vägen. Det är kommunerna som i sista hand avgör om belysningsanläggningar ska tas ned om de inte lever upp till de gemensamma kriterierna. För att ska ta över en belysningsanläggning måste den ha minst halva den tekniska livslängden kvar, enligt SKR. Kommunerna bekostar upprustning av belysningsanläggningarna som faller inom de nya riktlinjerna till en standard motsvarande minst halva livslängden eftersom inte tar över dåliga eller fallfärdiga anläggningar. Utskottet vill avslutningsvis peka på att och genomförde en pilotstudie med 17 kommuner där målet har varit att ta fram en gemensam metodik för hur belysning längs statlig väg ska hanteras. SKR anser att staten ska ta större ansvar för belysning längs statlig väg och att det tas hänsyn till kommunernas behov och förutsättningar för att övertagandet ska få en större omfattning. bedömer att pilotprojekten kommer att ge ett bättre beslutsunderlag för en långsiktig hantering av belysning. I avvaktan på detta resultat följer det regelverk som finns . Halkbekämpning på statliga vägar Utskottet kan inledningsvis konstatera att alla statliga vägar har en standardklass och att det är den som avgör hur snabbt en väg ska plogas och om den ska vara snöfri eller inte efter att det har slutat snöa. Klassningen baseras på vägens trafikmängd, och uppger att man prioriterar högtrafikerade vägar, vilket utskottet finner naturligt. Vid vissa vägsträckor som kan vara extra besvärliga sätter man in ytterligare resurser, t.ex. vid backar där tunga fordon ofta får stopp eller vid avsnitt som ofta sätts igen av snödrev. Väglagskamerorna underlättar arbetet med att identifiera och planera åtgärder för att minska risken för halka och snödrev. Utskottet noterar att systemen för väderprognoser gör att halkan, enligt , ofta kan bekämpas förebyggande.