bet · H701JuU26 · 2020-04-29 00:00:00 — (Brå) fick i regleringsbrevet bl.a. i uppdrag att analysera hur strafftiderna för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning har utvecklats, mot bakgrund av den straffskärpning som trädde i kraft . Myndigheten fick också i uppdrag att studera utvecklingen av grov kvinnofridskränkning och analysera orsakerna till det minskade antalet anmälda, uppklarade och lagförda brott. I det sistnämnda uppdraget ingick att belysa om utvecklingen kan ha påverkats av hur bestämmelsen tillämpas i olika delar av rättskedjan, användningen av andra närliggande brottsrubriceringar eller förändringar i anmälningsbenägenheten eller den faktiska utsattheten för dessa brott. Brå skulle även i möjligaste mån analysera om den observerade utvecklingen och orsakerna till utvecklingen även gäller grov fridskränkning. Den första delen av uppdraget, att analysera strafftiderna, redovisades i en promemoria. Där anför Brå bl.a. följande: När det gäller strafftiderna för de gärningspersoner som fått huvudpåföljden fängelse har lagändringen haft en tydlig effekt. Den andel som dömts till minst nio månaders fängelse, istället , har ökat kraftigt: - Den andel av de fängelsedömda för grov kvinnofridskränkning som dömts till minst nio månaders fängelse har ökat från . - Den andel av de fängelsedömda för grov fridskränkning som dömts till minst nio månaders fängelse har ökat från . Detta har även bidragit till att den genomsnittligt utdömda strafftiden för dessa typer av brott har ökat. I genomsnitt handlar det om en ökning av strafftiden , för bägge brottstyper. - Den genomsnittliga strafftiden för grov kvinnofridskränkning har ökat från (median 10 månader) (median 12 månader). - Den genomsnittliga strafftiden för grov fridskränkning har ökat från (median 10 månader) (median 12 månader). Enligt Brå är trenden således att det för brott begångna efter lagändringen blivit vanligare med längre fängelsestraff, såväl för grov kvinnofridskränkning som för grov fridskränkning. Den andra delen av uppdraget, att studera det minskade antalet anmälda, uppklarade och lagförda brott, redovisades . Brå gör i den rapporten följande bedömningar: • Minskningen bedöms inte bero på minskad faktisk utsatthet. • Minskningen bedöms inte bero på förändringar i anmälningsbenägenheten. • Förändringar i de inledande registreringsrutinerna vid anmälan bidrar till minskningen. Brå gör bedömningen att brotten vid anmälan registreras som det enskilda underbrottet, t.ex. som misshandel eller olaga hot. • Minskningen är del i en större minskande trend för brott mot person. • Personuppklaringen för grov kvinnofridskränkning är sannolikt överskattad de tidiga åren och minskar därmed inte så kraftigt. • Bristande personalresurser och hög arbetsbelastning har påverkat förutsättningarna för att utreda grov kvinnofridskränkning. lämnade i betänkandet blir svensk lag (SOU 2016:19) förslag på en lag om inkorporering av FN:s konvention om barnets rättigheter samt en rad åtgärder som behöver vidtas vid en inkorporering, liksom ett antal författningsförslag i övrigt för att stärka barnets rättigheter i svensk lagstiftning, bl.a. en ny straffbestämmelse om misshandel av barn. har informerat om att frågan om att införa av ett barnmisshandelsbrott fortfarande bereds. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att bl.a. utreda ett utökat straffrättsligt skydd för de barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar som begås av och mot närstående. Uppdraget redovisades (SOU 2019:32). Utredningen har kommit fram till att det straffrättsliga skyddet för barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar behöver stärkas. Enligt utredningen bör det införas en ny straffbestämmelse om barnfridsbrott i fjärde kapitlet . Den nya bestämmelsen innebär ett särskilt straffansvar för den som begår en brottslig gärning mot en närstående person och gärningen bevittnas av ett barn, om gärningen är ägnad att skada tryggheten eller tilliten hos barnet i förhållande till någon av dessa personer. De brott som kan föranleda ansvar för barnfridsbrott, i det följande benämnda grundbrott, är sådana som innehåller moment som kan skada barnets trygghet eller tillit i förhållande till en närstående person. Det är en särskilt kvalificerad form av trygghet för barnet som åsyftas, nämligen den i relationen mellan barnet och personer som barnet har en nära och förtroendefull relation till. I betänkandet anges att bestämmelsen kommer att ha stor betydelse vid t.ex. vålds- och sexualbrottslighet. Även vid andra typer av brottslighet kan bestämmelsen dock vara relevant, t.ex. i det fallet att en förälder hotar den andre föräldern eller inför barnen slår sönder det gemensamma hemmet. Utredningen har skickats på remiss, och remisstiden gick ut . Ärendet bereds vidare inom . Motioner om att skärpa straffen för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning har behandlats av utskottet ett flertal gånger, bl.a. (bet. 2015/16:JuU18 s. 28 f.). Utskottet var då inte berett att ställa sig bakom förslagen om straffskärpningar. Däremot föreslog utskottet att det skulle göras en utvärdering av den straffskärpning som gjordes 2013 för att se om den fått avsedd effekt. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:196). Utskottet valde i samma betänkande liksom tidigare att inte ställa sig bakom förslaget om att införa ett nytt barnfridskränkningsbrott i . Utskottet behandlade senast motionsyrkanden om skärpta straff för fridskränkning (bet. 2018/19:JuU11 s. 25 f.). Utskottet angav då att det ser mycket allvarligt på fridskränkningsbrott. Det konstaterade dock att den straffskärpning som gjordes 2013 lett till att strafflängderna för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning ökat och att medianstraffet för brotten numera är fängelse . Mot denna bakgrund var utskottet inte berett att ställa sig bakom motionsyrkanden om ytterligare straffskärpningar, varför de avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). I betänkande 2014/15:JuU14 behandlas ett yrkande om att införa ett nytt barnmisshandelsbrott i som inkluderar såväl fysisk som psykisk misshandel. Utskottet konstaterade att bestämmelse om misshandel inbegriper både psykisk sjukdom och psykisk invaliditet och att den nuvarande regleringen enligt utskottet är väl avvägd. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet och följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138). När ett likande motionsyrkande behandlades i betänkande /18:JuU14 (s. 12 f.) konstaterade man bl.a. att förslaget i SOU 2016:19 om att införa en straffbestämmelse om misshandel av barn bereddes inom . Dessutom skulle en eventuell inkorporering av innebära ett tydligare krav på att rättstillämparna i mål och ärenden ska tolka svenska bestämmelser i förhållande till , vilket kunde förväntas bidra till att barn i högre grad hamnar i fokus i de situationer som gäller barn. Regeringen hade vidare uppgett att det vid sidan av en inkorporering kommer att krävas fortsatt transformering av bestämmelser i nationell rätt för att barnets rättigheter ska få önskat genomslag. Enligt utskottets mening borde beredningen av tillkommande arbete inte föregripas, och det fanns därför inte skäl för att då ta något sådant initiativ som motionärerna efterfrågade, varför motionen avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 25 f.) angav utskottet i fråga om ett yrkande om att införa en ny straffbestämmelse avseende barnfridskränkning och att införa ett nytt barnmisshandelsbrott att det vidhöll den bedömning som utskottet gjorde och att det därmed inte var berett att ställa sig bakom ett sådant yrkande. Utskottet avstyrkte motionen och följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet, som ser mycket allvarligt på fridskränkningsbrott, konstaterar att den straffskärpning som gjordes 2013 har lett till att strafflängderna för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning ökat. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att ställa sig bakom motionsyrkanden om ytterligare straffskärpningar. Motionerna 2019/20:823 (SD) yrkande 13 i denna del, 2019/20:2728 (KD) yrkande 21, 2019/20:3064 (M) yrkande 1 och 2019/20:3189 (M) yrkande 22 avstyrks. I fråga om yrkandet om att införa en ny straffbestämmelse avseende barnfridskränkning och ett nytt barnmisshandelsbrott vidhåller utskottet de bedömningar som det har gjort i frågan, . Därtill framgår av redovisningen ovan att ett förslag om barnfridskränkningsbrott nu bereds i . Motion 2019/20:3248 (C) yrkande 39 avstyrks därför. Även motionerna 2019/20:985 (S) yrkande 2 och 2019/20:3253 (C) yrkande 22 avstyrks i avvaktan på beredningen av det aktuella betänkandet. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom motionsyrkandet om ett nytt brott i form av kontrollerande beteende. Motion 2019/20:3248 (C) yrkande 51 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om ett straffrättsligt ansvar för s.k. billjudanläggningar som är kopplat till ägandeskapet av fordonet. I motion 2019/20:2381 av (M) yrkas att ska ställa sig bakom ett tillkännagivande om att utreda möjligheten att koppla det straffrättsliga ansvaret för s.k. billjudanläggningar strikt till ägandeskapet av fordonet och tillkännager detta för regeringen. I en interpellationsdebatt om hög och störande musik från fordon (ip. 2017/18:356) anförde justitie- och inrikesministern följande: har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av fordon som stör människor i sin omgivning med hög musik samt om det är min bedömning att den nya straffbestämmelsen om ofredande kommer att underlätta situationen för kommunerna och polisen vad avser störande musik från fordon. Ordningslagen syftar till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet på offentliga platser. Genom bemyndigande i lagen ges kommunerna möjlighet att i lokala föreskrifter reglera olika företeelser. En förutsättning för att meddela en sådan föreskrift är att den behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats. Att störa andra människor genom att föra oljud kan vara straffbart som förargelseväckande beteende. Att störa någon genom högljudd musik kan också, åtminstone i allvarligare fall, vara straffbart som ofredande. Ofredandeparagrafen har , efter en lagändring som regeringen initierat, en modernare och tydligare utformning där rekvisitet "annat hänsynslöst beteende" i motivtexten anges just som "störa någon genom t.ex. höga ljud". Det har ännu inte gått tillräckligt för att kunna bedöma om lagändringen är otillräcklig i förhållande till just den här problematiken. Det mest effektiva sättet att bekämpa brottslighet eller att motverka ordningsstörningar är att försöka förhindra att de över huvud taget äger rum. Det brottsförebyggande arbetet är centralt, och det ska bedrivas utifrån lokala problembilder och i samverkan med andra aktörer. Regeringen beslutade om Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program. Syftet med programmet är öka kunskap och kompetens och få fler aktörer, inte bara de som traditionellt arbetar brottsförebyggande, att agera aktivt och tillsammans. [– – –] Det gäller att se till att det finns lagrum som man kan hänvisa till så att man kan komma åt de individer som beter sig på det sättet. Det finns ett antal lagrum som man kan använda sig av. Jag hänvisade i mitt svar till lagrummet om förargelseväckande beteende i 16 kap. 16 §. Det finns möjlighet att komma åt de individerna med den lagstiftningen. Du har också ett annat lagrum i trafikförordningen som syftar till att komma åt onödig och störande körning. Det är en förseelse som kan ge böter på för den som ägnar sig åt det. Sedan har vi lagrummet om ofredande där vi alldeles förtydligade det och bland annat lade in skrivningen i motivtexten att det i allvarliga fall till exempel handlar om att störa någon med höga ljud. har den lagstiftningen precis trätt i kraft. Den är gammal. Vi får väl se hur domstolarna kommer att pröva det och hur praxis kommer att utvecklas. Jag vill inte föregripa den rättstillämpningen. Det måste domstolarna pröva. Jag konstaterar att det finns en förändring i lagstiftningen där vi bland annat har pekat ut just att störa någon med höga ljud. Förutom alla de lagrum som man kan använda sig av är det naturligtvis så att vi utöver lagstiftning behöver ha en ordning där vi har möjlighet att komma åt dessa individer, att utreda brotten och kunna knyta en gärningsman till själva brottet. är inne på bevisregler och svårigheten att bland annat ta reda på vem det egentligen är som ägnar sig åt detta. Svaret på det är att vi behöver ökad polisnärvaro på många platser. I betänkande 2018/19:JuU10 (s. 73 f) behandlade utskottet ett yrkande om att göra en översyn av möjligheterna att hantera problemen med störande musik från fordon i bostadsområden då polisen enligt motionären saknade möjlighet att lagföra personer som framför fordon som spelar hög musik och stör människors nattsömn. Utskottet angav att det hade förståelse för det som anförts i fråga om problemet med bl.a. störande musik från fordon i bostadsområden. Det fanns emellertid ett regelverk för att hantera dessa problem och utskottet fann därför inte anledning för att ta något initiativ i dessa frågor. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:191). Utskottet vidhåller den uppfattning som det anfört tidigare. Utskottet avstyrker därmed motion 2019/20:2381 (M). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att se över straffskalan för dataintrång. I kommittémotion 2019/20:613 av m.fl. (SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att se över straffskalan för dataintrång, så att påföljden motsvarar de skadliga effekter som uppstår för den som drabbas. I 4 kap. 9 c § anges att den som olovligen bereder sig tillgång till en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling eller olovligen ändrar, utplånar, blockerar eller i register för in en sådan uppgift döms för dataintrång till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som olovligen genom någon annan liknande åtgärd allvarligt stör eller hindrar användningen av en sådan uppgift. Är brottet grovt, döms för grovt dataintrång till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har orsakat allvarlig skada eller avsett ett stort antal uppgifter eller annars varit av särskilt farlig art enligt andra stycket av samma bestämmelse. Bestämmelsen om grovt brott lades till genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2013/14:92, bet. 2013/14:JuU27, rskr. 2013/14:244). Utskottet, som anser att de nuvarande straffskalorna för dataintrång är väl avvägda, avstyrker motion 2019/20:613 (SD) yrkande 2. Uppmaning att begå självmord Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör återkomma till med ett lagförslag som kriminaliserar att uppmana, instruera eller på annat sätt hjälpa någon att begå självmord och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 5 (S, V, L, MP). I kommittémotion 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 41 begärs ett tillkännagivande om att kriminalisera uppmaning till självmord. Ett liknande tillkännagivande begärs i motion 2019/20:2883 av Boriana (M) och i motion 2019/20:2896 av (SD) yrkandena 1 och 2. Självmord är inte kriminaliserat. Av detta följer att inte heller medhjälp eller anstiftan till självmord är kriminaliserat (jfr 23 kap. 4 § ). Enligt 4 kap. 7 § döms den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt, för ofredande till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen om ofredande ändrades, som framkommit ovan, senast genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2016/17:222, bet. 2017/18:KU13, rskr. 2017/18:36). Lagändringen innebar att straffansvar för ofredande ska gälla för den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. I fråga om rekvisitet annat hänsynslöst agerande anförs i proposition 2016/17:22 bl.a. följande (se s. 63): Bedömningen av om en gärning utgör ofredande måste enligt regeringen alltid göras utifrån en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. I likhet med utredningen anser regeringen att innehållet i enstaka yttranden i begränsad utsträckning bör kunna ge uttryck för ett sådant hänsynslöst agerande som bör utgöra straffbart som ofredande under förutsättning att gärningen också är ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Det bör förutom lämnande av falska dödsbud till exempel kunna utgöra ett hänsynslöst agerande att framföra yttranden som – utan att utgöra hot om brottslig gärning – ifrågasätter någons människovärde, rätt till liv och till sin trygghet eller på annat sätt ger uttryck för hat mot någon. Exempel på sådana yttranden kan vara att med emfas uppmana någon att ta livet av sig eller att framföra grova och detaljerade kränkningar av sexualiserad eller våldsam natur. För att ett hänsynslöst yttrande ska vara straffbart krävs att gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. Så kan vara fallet om yttrandet riktar sig mot en särskilt sårbar person – t.ex. en person som är utsatt för trakasserier och mobbning – eller till någon som befinner sig i en beroendeställning, t.ex. ett barn till den som gör uttalandet. Även sammanhanget där yttrandet sker är av betydelse. Yttranden som uttalas inom ramen för en hetsig ordväxling bör normalt inte omfattas av straffansvar medan uttalanden som sker opåkallat och överraskande i större utsträckning kan vara ägnade att vara fridskränkande. Även den omständigheten att ett yttrande sker på ett forum som många människor har tillgång till bör kunna vara av betydelse. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att bl.a. överväga ett straffrättsligt ansvar för uppmaning eller annan psykisk påverkan att begå självmord. Uppdraget redovisades (SOU 2019:32). Utredningen föreslår att det införs en ny straffbestämmelse om uppmaning till självmord i fjärde kapitlet . Den nya bestämmelsen innebär ett särskilt straffansvar för den som hetsar, uppmanar eller på annat sätt utövar psykisk påverkan mot någon att begå självmord och det till följd av särskilda omständigheter har funnits en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling. Utredningen har skickats på remiss, och remisstiden gick ut . Ärendet bereds vidare inom . Utskottet har tidigare behandlat yrkanden liknande de nu aktuella, senast i betänkande 2018/19:JuU11 (s. 40 f.). Utskottet anförde då att genom den nya lydelsen av straffbestämmelsen om ofredande kan uppmaningar om att någon ska ta livet av sig under vissa omständigheter utgöra sådant hänsynslöst beteende som leder till straffansvar enligt bestämmelsen. Vidare konstaterade utskottet att frågan om huruvida det bör straffbeläggas att uppmana eller på annat sätt psykiskt påverka någon att begå självmord var under utredning och att beredningen av dessa frågor inte borde föregripas, varför motionerna avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Att uppmana någon till självmord är ett beteende som enligt utskottet föranleder påtaglig fara eller skada för den enskilda som blir utsatt. Det rör sig om gärningar som riktas mot grundläggande värden som rätten till liv och hälsa. Som framkommit kan uppmaningar om att någon ska ta livet av sig under vissa omständigheter kan utgöra ett sådant hänsynslöst beteende som leder till straffansvar enligt straffbestämmelsen om ofredande i dess nya lydelse. Enligt utskottet är detta dock inte tillräckligt. Utskottet ser därför positivt på att ett utredningsförslag om att straffbelägga att uppmana eller på annat sätt psykiskt sätt påverka någon att begå självmord bereds inom . Det är dock viktigt att detta arbete leder fram till att regeringen skyndsamt återkommer till med ett lagförslag som kriminaliserar att uppmana, instruera eller på annat sätt hjälpa någon att begå självmord. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2019/20:2896 (SD) yrkande 1 och 2, 2019/20:3248 (C) yrkande 41 samt tillstyrker delvis motion 2019/20:2883 (M). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av förtalslagstiftningen. I motion 2019/20:2513 av (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att se över förtalslagstiftningen med utgångspunkten att allmän åklagare i ökad utsträckning bör driva förtalsmål. I samma motion yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att underlätta för enskild person att driva enskilt åtal om förtal. Straffbestämmelserna om förtal och grovt förtal finns i 5 kap. 1 och 2 §§ . Den straffbara gärningen består i att peka ut någon som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämna uppgift om någon som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Om den som lämnat uppgiften var skyldig att uttala sig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken, ska det dock inte dömas till ansvar om han eller hon kan visa att uppgiften var sann eller att det fanns skälig grund för den. Straffet för förtal är böter. Straffet för grovt förtal är böter eller fängelse i högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen med hänsyn till uppgiftens innehåll eller sättet för eller omfattningen av spridningen eller annars var ägnad att medföra allvarlig skada. Ärekränkningsbrotten är enligt svensk rätt i princip ett s.k. målsägandebrott. Huvudregeln är alltså att målsäganden är hänvisad till att väcka enskilt åtal. utvidgades möjligheterna att väcka allmänt åtal för ärekränkningsbrott genom att kravet på att allmänt åtal ”av särskilda skäl” skulle vara påkallat från allmän synpunkt slopades. gäller enligt 5 kap. 5 § att om målsäganden anger brottet till åtal eller är , får åklagaren väcka allmänt åtal för t.ex. förtal och grovt förtal om detta anses påkallat från allmän synpunkt. I förarbetena uttalades att ändringen innebär en viss utvidgning av den allmänna åtalsrätten och att allmänt åtal ofta bör kunna anses påkallat från allmän synpunkt när det finns ett klart samhällsintresse i att brottet beivras (se prop. 2013/14:47 Några ändringar på tryck- och yttrandefrihetsrättens område s. 38). I propositionen anges vidare följande: Ett sådant samhällsintresse kan föreligga om en brottstyp tar sig särskilt grova uttryck eller får en stor utbredning i samhället. Det kan t.ex. röra sig om ärekränkningsbrott som begås via internet eller på andra sätt som får en stor spridning bland allmänheten. En förutsättning bör dock vara att det inte handlar om brott av endast mindre allvarlig karaktär. Allmänt åtal bör också ofta anses vara påkallat ur allmän synpunkt när det finns starka skäl med hänsyn till målsäganden att det allmänna medverkar. Om en enskild person har drabbats mycket hårt objektivt sett av att bli förtalad eller förolämpad bör allmänt åtal i princip väckas. Vid bedömningen av hur hårt en enskild kan anses ha drabbats är det naturligt att beakta den ärekränkande uppgiftens karaktär och den spridning som uppgiften har fått. Även det förhållandet att brottet har riktat sig mot en ung person kan ha betydelse. Bestämmelsen om grovt förtal ändrades genom en lagändring som trädde i kraft . Ändringen syftade till att förtydliga och nyansera bedömningen av brottets svårighetsgrad och innebar att, förutom uppgiftens innehåll och omfattningen av spridningen, även sättet för spridningen särskilt ska tillmätas betydelse (prop. 2016/17:222, bet. 2017/18:KU13, rskr. 2017/18:36). Utskottet, som noterar att bestämmelserna om förtal har setts över, finner inte skäl att ta något initiativ med anledning av motion 2019/20:2513 (M) yrkandena 1 och 2. Utskottets förslag i korthet