bet · H701JuU25 · 2020-05-12 00:00:00 — Om en förundersökning har inletts av eller Säkerhetspolisen och saken inte är av enkel beskaffenhet ska ledningen av förundersökningen övertas av åklagaren så snart någon är skäligen misstänkt för brottet. Åklagaren ska också i annat fall överta ledningen när det är motiverat av särskilda skäl (23 kap. 3 § ). Förundersökningens syfte är att det ska utredas vem som kan misstänkas för ett aktuellt brott och om det finns tillräckliga skäl för åtal samt att målet ska förberedas så att bevisningen kan presenteras i ett sammanhang vid en domstolsförhandling (23 kap. 2 § ). Förundersökningen ska bedrivas objektivt. Undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne ska söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel (23 kap. 4 § ). , Säkerhetspolisen eller åklagaren ska inleda en förundersökning så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 och 3 §§ ). Det finns därmed i princip en skyldighet att inleda förundersökning så snart det finns en misstanke om brott. Hur de brottsbekämpande myndigheterna har fått kännedom om att ett brott kan ha begåtts saknar betydelse. Polisen utvecklar sina arbetsmetoder kontinuerligt bl.a. i den brottsförebyggande verksamheten och nya arbetsmetoder tas fram bl.a. i samverkan med andra brottsförebyggande aktörer. Exempel på sådana insatser är en fortsatt utbyggnad av försöksverksamheten ”Snabbare lagföring”, som ska korta tiden mellan anmälan och dom. Ett arbete pågår här för att utveckla arbetet med kriminalteknik och bevissäkring. Polisen fortsätter även att modernisera it-stöden för de som arbetar med brottsutredningar (webbplats ). Den som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet döms enligt 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott 4 § för rattfylleri. Detsamma gäller om föraren är så påverkad att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt. I 4 a § finns bestämmelser om grovt brott. kan sållningsprov endast tas för att undersöka om en förare kör alkoholpåverkad. Sållningsprov får enligt lagen (1976:1090) om alkohol-utandningsprov genomföras av polisman, tjänstemän vid och samt den som har anställning som bilinspektör hos . Det saknas däremot en möjlighet för myndigheterna att genomföra motsvande sållningsprov för att finna personer som framför fordon när de är påverkade av narkotika. gav regeringen en utredare i uppdrag att bl.a. se över hur kontrollverksamheten av yrkestrafik på väg bedrivs och lämna förslag på förbättrande åtgärder (dir. 2019:51). I direktiven anges att utredaren även ska se över om sållningsprov i fråga om narkotika ska införas och vilka personalkategorier som i så fall ska få genomföra sådana prov. Uppdraget ska redovisas . påbörjade ett nytt projekt för att ta reda på om det går att med hjälp av sållningsinstrument upptäcka drogpåverkade förare (årsredovisning, s. 35). Det finns drygt 400 polishundar och lika många hundförare i . Hundarna används vid mellan 25 000 och 30 000 insatser . Hundarna kan spåra, söka och försvara föraren, sig själva och andra. En del hundar kan också söka efter särskilda ämnen och arbeta under speciella omständigheter, t.ex. på platser där det har brunnit. Hundarna används även för att övervaka och patrullera, bl.a. vid demonstrationer, och för att leta efter narkotika, vapen, sprängämnen, brännbara vätskor, kroppsvätskor och döda kroppar. När någon har försvunnit eller gått vilse kan hundarna hjälpa till att spåra upp honom eller henne. Nationella polishundtjänsten samverkar med , Kriminalvården och Försvarsmakten. Andra samverkanspartners är exempelvis , och . Nationella polishundtjänsten samverkar också med andra länder, t.ex. om avelsfrågor, och deltar i Frontex-samarbetet om gränskontroll i . (2019/20:JuU1 s. 68 f., webbplats ) Polisens insatser med narkotikahund genomförs bl.a. inom den brottsförebyggande verksamheten, som grundas på den allmänna samarbetsskyldigheten som anges i förvaltningslagen och polislagen. har enligt förvaltningslagen (1986:223) skyldighet att samarbeta med andra förvaltningsmyndigheter däribland skolan. Fristående skolor faller som privaträttsliga objekt utanför myndighetsbegreppet. Förvaltningslagen ger därför inte utrymme för polisen att bistå en fristående skola med samma stöd som en skola. I riktlinjerna konstateras dock att det brottsförebyggande och bakomliggande syftet med åtgärden också måste beaktas och till polisens uppgift hör att förebygga brott. har följt upp lagstiftningen med riktlinjer för narkotikasök med hund i skolmiljö (Utlåtande, , , Narkotikasök vid skolor och institutioner m.m.). Enligt riktlinjerna måste insatsen vara proportionerlig i förhållande till det intresse som den är avsedd att tillgodose, vilket också följer av den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Proportionalitetskravet innebär enligt riktlinjerna att skolan ska ha upprättat en drogpolicy eller att det från ordningsregler tydligt framgår att narkotikahund kan komma att användas för sökning i skolans lokaler. Elever och föräldrar ska också ha informerats om att narkotikahund kan förekomma. Genomförandet ska ske då elever inte vistas i skolan. Sökning med narkotikahund i brottsförebyggande syfte måste ske på skolledningens initiativ och får inte grundas på misstanke om brott. Om narkotika påträffas under sökningen övergår den brottsförebyggande verksamheten till brottsutredande verksamhet. Enligt 28 kap. 1 § får – om det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott som har fängelse i straffskalan – en husrannsakan göras i ett hus, rum eller slutet förvaringsställe för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för en utredning om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet. I övrigt får en husrannsakan göras för att bl.a. söka efter någon som ska gripas, anhållas eller häktas (2 §). Bättre möjligheter till husrannsakan är en del av regeringens 34-punktsprogram. En utredare ska se över polisens befogenheter att genomföra husrannsakan utanför förundersökningar och lämna förslag som förbättrar polisens möjligheter att söka efter vapen och andra farliga föremål. Regeringen vill därmed stärka polisens möjligheter att genomföra husrannsakningar i kriminella miljöer för att förebygga och förhindra skjutningar och sprängningar. Utredaren ska lämna förslag . Regler om häktning och anhållande finns i 24 kap. . Enligt 24 kap. 1 § får den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller fortsätter sin brottsliga verksamhet. Är det för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse , ska häktning ske, om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får häktning inte ske. Häktning får under vissa omständigheter även ske av den som på sannolika skäl är misstänkt för brott, oberoende av brottets beskaffenhet, bl.a. om han eller hon saknar hemvist inom riket och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff (2 §). Även den som endast är skäligen misstänkt för brott får under vissa omständigheter häktas (3 §). Beslut att häkta någon meddelas av rätten (5 §). Av 24 kap. 6 § framgår att en person får anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan, om det finns skäl att häkta honom eller henne. Om det inte finns fulla skäl till häktning, men den misstänkte är skäligen misstänkt för brottet får han eller hon anhållas om det är av synnerlig vikt att han eller hon tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Ett beslut om anhållande meddelas av åklagaren. Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa denne även utan anhållningsbeslut (7 §). Av 8 § följer bl.a. att om någon har gripits ska frihetsberövandet skyndsamt anmälas till åklagaren. Åklagaren ska utan dröjsmål och senast den tredje dagen efter anhållningsbeslutet göra en framställning hos rätten om häktning av den anhållne (11–12 §§). Har en häktningsframställning gjorts, ska rätten utan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrågan (13 §). Det framgår av JO:s inspektionsprotokoll att det /19 rapporterades i medierna om att Kriminalvården har brist på bl.a. häktesplatser. Platsbristen har lett till att intagna placerats tillsammans i häktesceller (s.k. dubbelbeläggning) och att intagna placeras i utrymmen som inte är avsedda för detta ändamål (t.ex. besöks- och sjukrum). Överbeläggning i häkten har också medfört att häktade har blivit kvar i arrester. Liknande uppgifter har kommit fram vid Opcat-inspektioner (Opact-inspektionen är en del av JO:s verksamhet för att förebygga tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning av frihetsberövade personer.) (se JO:s dnr O 30-2019). beslutade vidare chefsJO att i ett initiativärende utreda beläggningssituationen inom . Initiativets fokus är vilka konsekvenser överbeläggningen får för de frihetsberövade (se JO:s dnr O 19-2019). Ärendet är ännu inte avslutat, och chefsJO har meddelat att hon kommer att återkomma till frågan (2019/20 JO1, s. 21). Kriminalvården i sin tur har redovisat ökad beläggning på häkten och anstalter vilket lokalt enligt myndigheten lett till akut platsbrist (Kriminalvårdens årsredovisning , s. 12). infördes ett nytt brott i , olaga integritetsintrång. Bestämmelsen straffbelägger intrång i någon annans privatliv genom spridning av bilder eller andra uppgifter, om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. Bestämmelsen omfattar bl.a. bilder på eller andra uppgifter om någons hälsotillstånd eller att någon befinner sig i en mycket utsatt situation eller har utsatts för vissa brott. Polisens användning av internet för publicering av bilder på okända gärningsmän har blivit föremål för prövning och uttalanden av bl.a. ombudsmän (2011/12 s. 118, se även JO:s beslut med dnr 357/2016). Vid tiderna för besluten var, utöver offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), personuppgiftslagen (1998:204) och polisdatalagen (1998:622) respektive polisdatalagen (2010:361) tillämpliga. Utgångspunkten för bedömningen var enligt JO:s uppfattning att bilder från en övervakningskamera som ingår i en förundersökning, och som är så tydliga att misstänkta personer kan identifieras, omfattas av sekretess. JO fann dock att varken personuppgiftslagen eller offentlighets- och sekretesslagen ställde upp något absolut hinder mot att publicera bilder från övervakningskameror på internet i syfte att identifiera misstänkta personer. Innan en publicering sker ska det göras en avvägning mellan det brottsutredande intresset och den enskildes rätt till skydd för sin personliga integritet. Sammanfattningsvis menade JO att följande förutsättningar ska vara uppfyllda för att åtgärden att publicera bilder från övervakningskameror på internet i syfte att identifiera en person som är misstänkt för brott ska vara rättsenlig och lämplig: • Åtgärden ska vara av synnerlig vikt för utredningen. • Bilderna från övervakningskameran ska – antingen sedda för sig eller bedömda tillsammans med övrig utredning i ärendet – visa någon eller några som utför vad som objektivt sett är ett brott eller försök till brott. • Det ska för brottet inte vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Om dessa förutsättningar är uppfyllda, får enligt JO intresset av att utreda det aktuella brottet anses väga tyngre än det skydd för den enskilde som stadgas i personuppgiftslagen och offentlighets- och sekretesslagen. Åtgärden måste då också anses vara förenlig med bestämmelsen i 23 kap. 4 § , enligt vilken en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet. Detsamma måste i undantagsfall kunna gälla även utan ett så starkt bevisläge, om det rör sig om särskilt grov brottslighet eller om den misstänkte på goda grunder kan antas vara farlig för allmänheten eller enskilda. allmänna råd om publicering av bilder m.m. (RPSFS 2011:7, FAP 188-1), som meddelades efter JO:s beslut, upphörde att gälla vid utgången av . De allmänna råden ersattes av riktlinjer för publicering av bild på en gärningsperson från pågående förundersökning (PM 2017:25). I förhållande till de allmänna råden har kraven för en publicering skärpts något. Enligt riktlinjerna ska det bl.a. vara av synnerlig vikt för förundersökningens fortsatta arbete att åtgärden genomförs. Av 28 kap. 12 § framgår att kroppsbesiktning genom tagande av salivprov får göras på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en DNA-analys av provet och registrera DNA-profilen i det DNA-register eller det utredningsregister som förs enligt polisdatalagen (2010:361). I utredningsregistret registreras DNA-profiler från personer som är skäligen misstänkta för ett brott där fängelse ingår i straffskalan. DNA-profilen gallras från utredningsregistret när det inte längre finns några misstankar i misstankeregistret eller när profilen flyttas över till . I registreras DNA-profiler från personer som dömts för brott med annan påföljd än böter eller har godkänt ett strafföreläggande som avser villkorlig dom. När en person gallras från belastningsregistret gallras personens DNA-profil från . Regeringen lämnade i regleringsbrevet uppdraget till att redovisa det arbete som görs för att säkerställa att det i myndigheten finns tillräckliga rutiner och verksamhetsstöd (t.ex. it-stöd), tillräcklig kunskap och systematisk uppföljning som, utifrån de rättsliga förutsättningar som finns, säkerställer tagande av salivprov, fingeravtryck och ansiktsbilder på personer misstänkta för brott (årsredovisning 2019, s. 49). redovisar i årsredovisningen att arbetet har fortsatt med att utöka de biometriska registren med ytterligare ett register för identifiering genom ansiktsjämförelse. Ett system för ansiktsjämförelse har också anskaffats och ett pilotprojekt har genomförts med ansiktsjämförelse mot det befintliga signalementsregistret. Bedömningen är att projektet föll väl ut med träffar på mellan person och spår i signalementsregistret. Datainspektionen har också godkänt ett permanent införande av verksamheten. Särskilt fokus låg också på att ta salivprov i registersyfte (registertopsning), eftersom antalet tagna prov varit lågt. Myndigheten konstaterar att eftersom antalet tagna salivprov har minskat sett behöver förstärka rutinerna och kompetensen för att säkerställa att prov alltid tas när det finns rättsliga förutsättningar för det. uppger att en undersökning visar att antalet salivprov kan öka betydligt. För att öka antalet behöver förstärka förundersökningsledarnas förmåga att fatta beslut om salivprovtagning. Sådan förstärkning sker bl.a. genom översynen av styrdokument som anger att salivprov ska tas när de rättsliga förutsättningarna finns. Det är enligt viktigt att styrdokumentet blir känt och tillämpas på avsett sätt. pågick också arbete med en handbok på temat. I handboken betonas vikten av att förundersökningsledaren regelmässigt tar beslut om tagande av provet. Även misstänkta som inte är frihetsberövade (exempelvis vid grov olovlig körning, upprepade ringa stölder etc.) eller misstänkta som kallas till förhör ska registertopsas. I syfte att stärka den brottsbekämpande verksamheten har gjort en hemställan till om en översyn av regleringen om insamling, lagring och användning av biometriska uppgifter. Frågan bereds inom . Den nuvarande kamerabevakningslagen (2018:1200) trädde i kraft . Syftet med kamerabevakningslagen är enligt 2 § att tillgodose behovet av kamerabevakning för berättigade ändamål och att skydda människor mot otillbörligt intrång i den personliga integriteten vid sådan bevakning. Vad som avses med kamerabevakning anges i 3 §. Begreppet avser i första hand att en tv-kamera, ett annat optisk-elektroniskt instrument eller en därmed jämförbar utrustning används på ett sätt som innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. Med personbevakning avses att personer kan identifieras genom bevakningen. För att det ska vara fråga om kamerabevakning krävs enligt 3 § att utrustningen inte ska manövreras på platsen. Det innebär att bevakning som sker med hjälp av handhållna kameror eller liknande faller utanför lagens tillämpningsområde. Begreppet kamerabevakning omfattar också avlyssning eller upptagning av ljud i samband med filmning. Även användning av separata tekniska anordningar för att behandla upptaget bild- och ljudmaterial, exempelvis användning av tekniska anordningar för att lagra inspelad film, omfattas. Vissa undantag från lagens tillämpningsområde anges i 5 §. Där framgår bl.a. att lagen inte gäller vid sådan hemlig kameraövervakning som är reglerad i eller lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. får , , och bedriva kamerabevakning utan tillstånd från Datainspektionen (se prop. 2018/19:147, bet. 2019/20:JuU5 och rskr. 2019/20:35). Att dessa myndigheter inte längre behöver tillstånd för sin kamerabevakning framgår av 9 § 1 kamerabevakningslagen. I stället ska myndigheterna själva göra dokumenterade bedömningar av om intresset av bevakningen väger tyngre än allmänhetens intresse av att inte bli bevakad. Utöver kravet på intresseavvägning gäller vissa andra bestämmelser i kamerabevakningslagen, t.ex. kravet på upplysning. Vidare gäller reglerna om behandling av personuppgifter i bl.a. brottsdatalagen (2018:1177). Även den kamerabevakning som får bedrivas utan tillstånd av de berörda myndigheterna måste alltså ha en rättslig grund och kan omfattas av t.ex. bestämmelserna om konsekvensbedömning och förhandssamråd. Förkortningen ANPR står för automatic number plate recognition. ANPR är ett system som med hjälp av en kamera läser av registreringsskyltar och matchar dem mot olika register där fordonsbrister och avvikelser finns registrerade. Systemet används av polisen för att hitta i första hand fordon med brister men även kriminella personer. Automatisk avläsning av registreringsskyltar bygger på en teknologi där bilderna från kameran analyseras i datorn. Först identifieras förekomsten av en registreringsskylt i bilden, därefter omvandlas bilden av registreringsskylten till text. Det tolkade registreringsnumret jämförs sedan mot en databas som innehåller fordon med brister. Om ett avläst registreringsnummer förekommer i något av registren larmar systemet. Fordonet kan därefter stoppas för att kontrolleras vidare. Punkten 7 i 34-punktsprogrammet om regeringens åtgärder mot gäng-kriminaliteten tar upp möjligheten till automatisk kamerabevakning av fordon i gränsområden. Regeringen gör bedömningen att polisen behöver få bättre möjligheter att verka i gränsnära områden för att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten och gängkriminalitet. Regeringen beslutade om att ge en särskild utredare uppdraget att ta ställning till Effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden (dir. 2020:23). Uppdraget ska redovisas . Utredaren skall analysera om har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg i gränsnära områden och ska: • kartlägga behovet av effektivare polisiära åtgärder i gränsnära områden, • ta ställning till om det bör göras författningsändringar, t.ex. när det gäller kamerabevakning, för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt och bekämpningen av brott i sådana områden, • lämna nödvändiga författningsförslag. Regeringen anför vad gäller förutsättningarna för kamerabevakning att dessa styrs av kamerabevakningslagen (2018:1200) och annan reglering av behandling av personuppgifter. Utredaren ska ta ställning till om det bör göras författningsändringar för att kamerabevakning ska kunna användas för att effektivisera kontrollen av utlänningars vistelserätt och bekämpningen av brott i gränsnära områden. Det kan t.ex. handla om ändringar som utökar möjligheterna att samla in, använda och lagra personuppgifter. Ett förslag om det ska utformas med hänsyn till EU:s dataskyddsreglering och utifrån en väl avvägd balans mellan effektivitets- och integritetsintressen (s. 5). Regeringen anför vidare följande som motivering för uppdraget: Kommissionen antog en rekommendation (kommissionens rekommendation om proportionella poliskontroller och polissamarbete i Schengenområdet, COM [2017] 3349 final av ) enligt vilken medlemsstaterna bör intensifiera sina poliskontroller (även i gränsområden), utföra poliskontroller på de stora transportlederna (även i gränsområden), anpassa poliskontrollerna i gränsområden utifrån en kontinuerlig riskbedömning och använda modern teknik för att övervaka fordon och trafikflöden. Enligt rekommendationen bör medlemsstaterna också ge poliskontroller företräde innan de beslutar om ett tillfälligt återinförande av gränskontroll vid de inre gränserna. Mot bakgrund av kommissionens rekommendation gav regeringen i uppdrag att bedöma hur man kan uppnå en effektivare användning av poliskontroller i gränsnära områden. , som redovisade uppdraget (Ju2018/02614/L4), anser bl.a. att författningsändringar bör övervägas när det gäller kontroller i gränsnära områden och kamerabevakning. […] har haft en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre gränserna . Det kan konstateras att det finns brister i kontrollen av Schengenområdets yttre gränser som den som rest in i området relativt obehindrad kan röra sig vidare. Ett resultat av detta är att många befinner sig i medlemsstaterna utan att de nationella myndigheterna känner till det. Det kan också konstateras att internationella brottsnätverk i vissa avseenden är mycket brottsaktiva i . Nätverken står t.ex. för en stor del av tillgreppsbrottsligheten här och för bl.a. ut stöldgods ur landet. De senaste årens erfarenheter talar för att inte har tillgång till tillräckligt effektiva verktyg. Det gäller framför allt i gränsnära områden, t.ex. vid , där de problem som kan följa med rörligheten över gränserna är särskilt aktuella och där behovet av att kunna ingripa på ett verkningsfullt sätt sannolikt är som störst. Effektiviseringar bör övervägas för att säkerställa förmåga att kontrollera utlänningars vistelserätt och bekämpa brott i sådana områden, något som ytterst kan ha betydelse för det framtida behovet av att ha en tillfälligt återinförd gränskontroll vid de inre gränserna. Det behövs därför en utredning (s. 2 f.). Enligt görs bedömningen att kamerabevakningslagen (2018:1200) inte är tillämplig när upptagningen endast avser ljud och inte bild. Vad gäller användningen finns det således möjlighet att sätta upp sådana detektorer men det pågår enligt ett utvecklingsarbete på området och flera utestående frågor finns kvar att besvara om bl.a. kostnader och äganderätt till systemet innan en lösning kan komma på plats. Personal inom polisen som tilldelats uniform ska bära denna i tjänsten om inte civil klädsel är lämpligare med hänsyn till arbetsuppgiften (3 kap. 1 § PMFS 2018:12). I en interpellationsdebatt om det ökade antalet barn och ungdomsrån (ip. 2019/20:175) anförde justitie- och inrikesminister följande: Det är viktigt att bekämpa såväl brotten som brottens orsaker. Regeringen har presenterat ett 34-punktsprogram mot gängkriminaliteten.