bet · H701JuU28 · 2020-04-03 00:00:00 — Kriminalvården skulle när den genomförde uppdraget samråda med den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (Ju 2014:18), Brå, , , och samt med relevanta organisationer i det civila samhället. Kriminalvården lämnade en redovisning av uppdraget i rapporten i Kriminalvården. Redovisningen innehåller en kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga radikalisering mot våldsbejakande extremism bland klienter i kriminalvården. Av redovisningen framgår hur Kriminalvården kommer att sprida relevanta arbetssätt och metoder inom myndigheten. Av redovisningen framgår också att Kriminalvården bedömer att klienter som redan är anslutna till, eller på annat sätt har kopplingar till, våldsbejakande extremistiska grupper förekommer i relativt begränsad omfattning. En mindre ökning av redan radikaliserade individer som kommit in i kriminalvården hade noterats . Myndigheten bedömde emellertid att risken för religiös och politisk radikalisering som leder till våldsbejakande extremism för straffverkställigheten fortfarande var låg. I den ovannämnda redovisningen anges bl.a. följande: Kriminalvården speglar dock samhället i stort, händelser i omvärlden och samhället påverkar även kriminalvårdens miljö. Omfattningen av antalet resande från som väljer att ansluta sig till väpnade extremist- och terroristgrupper i utlandet, den lag om förbud mot terrorresor som trädde i kraft i kombination med den ökande aktiviteten inom de höger- och vänsterextrema miljöerna kan sannolikt leda till en ökning av klienter som är anslutna eller på annat sätt har koppling till extremistiska grupper. Kriminalvården kommer i så fall att i större utsträckning både hantera dessa individer/nätverk och begränsa dem. Därmed finns även en risk att medarbetare utsätts för hot, våld och otillåten påverkan i större utsträckning. Utvecklingen har inneburit att Kriminalvården tagit frågan på stort allvar och området är prioriterat. Målet är att bidra till samhällets arbete att värna demokratin mot våldsbejakande extremism samt att utveckla och anpassa myndighetens metoder och arbetssätt så att de bättre möter de krav som ställs för att hantera dessa individer. Av Kriminalvårdens redovisning framgår att möjligheten att integrera ett förebyggande arbete mot våldsbejakande extremism i myndighetens existerande strukturer är god. För att detta ska kunna uppnås framhåller Kriminalvården att det är nödvändigt att myndighetens personal blir mer medveten om och får en större förståelse för våldsbejakande extremism. Kriminalvården lyfter därför fram behovet av att utveckla och genomföra utbildningsinsatser för personalen som en angelägen åtgärd. Därutöver framhåller myndigheten ytterligare ett antal förslag för att stärka sitt förebyggande arbete, bl.a. att kvalitetssäkra processen när man anlitar trosföreträdare, att utreda behovet av utökad kunskap och expertis inom områden som religionsvetenskap och sociologi och att fortsätta utveckla arbetet med extern samverkan. När det gäller myndighetssamverkan framhålls bl.a. att svensk kriminalvård har en fördel i att frivård är en väl integrerad del av verksamheten och att det finns strukturer för samverkan som Kriminalvården kan utgå från i arbetet mot våldsbejakande extremism. Den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism beslutade regeringen om att utvidga och förlänga uppdraget till den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism (dir. 2016:43). Enligt tilläggsdirektivet skulle samordnaren fortsätta stärka och stödja samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Samordnaren skulle dessutom bl.a. vidareutveckla och fördjupa det kunskapsbaserade förebyggande arbetet, fortsätta pilotverksamheten med en nationell stödtelefon för information, råd och stöd om våldsbejakande extremism, utföra analyser och föreslå hur det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism skulle samordnas och organiseras nationellt fr.o.m. . Vidare förlängdes utredningstiden till . lämnade den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism delbetänkandet demokratin mot våldsbejakande extremism (SOU 2016:92). Utredningen föreslog bl.a. att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ta över samordningsuppdraget att värna demokratin mot våldsbejakande extremism och att länsstyrelserna får en roll som länsvisa samordnare gentemot kommunerna. lämnade den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism slutbetänkandet demokratin mot våldsbejakande extremism – Hinder och möjligheter (SOU 2017:110). Samordnaren konstaterade att det fortfarande finns ett mycket stort behov av att stödja det lokala arbetet mot våldsbejakande extremism. Ett omfattande och närmast outtömligt framtida behov är att från centralt håll bistå med att utveckla, beskriva och utvärdera metoder för det lokala förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. Samordnaren anförde bl.a. följande (s. 20 f.): Kommunerna behöver också handfast stöd i enskilda ärenden. Det gäller de nämnda individärendena. De flesta kommuner kommer aldrig att kunna bygga upp tillräcklig egen kompetens och erfarenhet för att hantera sådana ”sällanärenden”. Stödet gäller även ärenden av strukturell karaktär. Att få stöd med att hantera problem i ett område eller på en skola. Det behovet kan också vara att ta fram lägesbild och handlingsplan. I olika sammanhang har det talats om ett nationellt ”insatsteam”. Det finns ett fortsatt behov av att även utveckla den Nationella samordningen. Ett sätt kan vara att ta intryck av de strukturer som byggts upp lokalt; med samordnare, lägesbild och handlingsplan. På nationell nivå kan någon form av samverkansråd inrättas. Vidare kan en nationell lägesbild tas fram och på grundval av den en nationell handlingsplan. Mycket görs för att stärka demokratin, men för lite för att motverka inträde till extremism. Det finns ett fortsatt behov av att i högre grad än prioritera det förebyggande arbetet mot radikalisering, och alltså ligga närmare riskpersoner och riskgrupper. Till det kommer nödvändigheten av en fungerande avhopparverksamhet för dem som väljer att lämna extremism och behöver stöd för att ta det steget. Övriga uppdrag till myndigheter för arbete mot våldsbejakande extremism Regeringen beslutade om fyra nya uppdrag till olika myndigheter för att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism. Berörda myndigheter är , , Social-styrelsen och Kriminalvården. Regeringens uppdrag till Kriminalvården innebär att myndigheten ska utveckla och långsiktigt förankra arbetet inom myndigheten mot våldsbejakande extremism (Ju2016/06988/). Arbetet ska bygga vidare på de behov som myndigheten identifierade i sin kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism bland Kriminalvårdens klienter. I uppdraget ska Kriminalvården samråda med bl.a. den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Eftersom det kan kräva internationell expertis samt kunskap om specifika frågor från olika forskningsfält för att genomföra uppdraget ska Kriminalvården vid behov även samverka med andra relevanta aktörer och forskare i och utomlands. Uppdraget skulle redovisas till . beslutade regeringen att ge Kriminalvården i uppdrag att fortsätta utveckla arbetet med att förebygga radikalisering och arbetet mot våldsbejakande extremism och förlängde uppdragstiden t.o.m. (Ju2017/08663/). Kriminalvården ska lämna en slutredovisning till . Delredovisningar skulle lämnas och . Inom ramen för det breddade regeringsuppdraget ska Kriminalvården utveckla beredskap för att kunna arbeta med s.k. återvändare, dvs. individer som har kommit hem från konfliktzoner och som kan komma att bli aktuella inom kriminalvården. Kriminalvården ska också utveckla sin kunskap om vilka olika kopplingar som eventuellt finns mellan våldsbejakande extremism och t.ex. organiserad brottslighet. En annan nyhet är att regeringen vill att Kriminalvården tar initiativ till ett utökat kunskaps- och erfarenhetsutbyte med de nordiska länderna. När uppdragen genomförs ska Kriminalvården samråda med det nationella centrum mot våldsbejakande extremism som regeringen har inrättat vid Brå. Center mot våldsbejakande extremism Center mot våldsbejakande extremism (CVE) inrättades och är placerat inom Brå. CVE ska från i huvudsak kriminalpolitiska utgångspunkter stärka och utveckla det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. Verksamheten syftar ytterst till att förebygga ideologiskt motiverad brottslighet och terrorism. CVE ska utveckla det kunskapsbaserade och sektorsövergripande arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism på nationell, regional och lokal nivå. Bland annat ska CVE ge behovsanpassat stöd till lokala aktörer, vara ett kunskapsnav och bidra till att skapa en högre grad av effektivitet och samordning i de förebyggande insatserna. CVE har följande fyra huvuduppgifter: • främja utvecklingen av förebyggande arbete på nationell, regional och lokal nivå • verka för en högre grad av samordning och effektivitet i det förebyggande arbetet • ge behovsanpassat stöd till kommuner, myndigheter och andra aktörer som i sin verksamhet hanterar frågor om att förebygga våldsbejakande extremism • samla och sprida kunskap baserad på forskning och beprövad erfarenhet om att förebygga våldsbejakande extremism samt verka för en kunskapsbaserad praktik. Centret ska samverka med relevanta nationella, regionala och lokala aktörer som arbetar med att förebygga våldsbejakande extremism. Nationella insatsteam mot extremism ingick , , , , och en överenskommelse om åtgärder mot terrorism. Det beslutades att nationella insatsteam mot extremism skulle införas, att en permanent funktion för nationell samordning skulle inrättas och att ett stärkt stöd till avhoppare skulle byggas upp. I det ingår ett kunskapsuppdrag och rollen att utveckla insatser tillsammans med myndigheter, kommuner och det civila samhället. Arbetet stärks operativt genom konkret stöd från insatsteam till kommuner som har problem i individrelaterade ärenden. Kommunerna ska få stöd i att ta fram lokala lägesbilder och handlingsplaner. Dessa ska kontinuerligt följas upp på nationell nivå. I detta ingår att ta fram en nationell vägledning för att tydliggöra aktörernas ansvar för olika insatser när det gäller återvändare. För att stärka samhällets förmåga att kartlägga och förstå extremistisk propaganda, framför allt spridning och organisation på nätet, ska Totalförsvarets forskningsinstituts (FOI) uppdrag inom området förstärkas. Lärare ska genom få kompetens-utveckling i att hantera rasism och extremism i klassrummet och bland elever i riskzonen. I årsredovisningen (s. 66) anförs att medvetenheten om fenomenet våldsbejakande extremism överlag har förbättrats inom , då ämnet infördes i bl.a. grundutbildningen, och genom de särskilda utbildningsinsatser som genomfördes . Vidare anför Kriminalvården följande: Kriminalvården medverkar även till att ta fram ny kunskap inom området. Vi har inlett en förstudie om kopplingen mellan våldsbejakande extremism, organiserad brottslighet och annan kriminalitet. Kriminalvården deltar även i , som innefattar datainsamling till en internationell forskningsdatabas och utbildning i ett riskbedömningsverktyg. Verktyget används på prov. I årsredovisningen (s. 65) anför Kriminalvården att motverkande av våldsbejakande extremism är ett prioriterat område. Målet är att bidra till samhällets arbete med att värna demokratin genom att motverka våldsbejakande extremism. En särskild delredovisning av regeringsuppdraget om utvecklat arbete mot våldbejakande extremism lämnades , och det kommer att slutredovisas . Förmågan att uppmärksamma och ingripa mot radikalisering i anstalt bedöms ha fortsatt att stärkas . Däremot fanns det en relativt stor skillnad i hur olika häkten och anstalter hanterade denna typ av händelser. Det gjorde att effektiviteten varierade när det gällde att förhindra radikaliseringsprocesser eller händelser förknippade med våldsbejakande ideologi. Antalet individer inom med kopplingar till våldsbejakande extremistiska miljöer ökade något . Ett fåtal radikaliseringsförsök förekom och dessa hanterades genom att berörda intagna förflyttades. Att genomföra detta snabbt och effektivt försvårades dock av den höga beläggningen. Av årsredovisningen (s. 47) framgår även att Kriminalvården testade det våldspreventiva programmet Entré på målgruppen våldsbejakande extremister. Några slutsatser har ännu inte kunnat dras. Vidare genomfördes tio öppna videoföreläsningar så att medarbetare kunde delta i utbildning inom våldsbejakande extremism från den lokala arbetsplatsen (s. 64). Uppskattningsvis närmare 1 000 medarbetare deltog. Syftet var att sprida kunskap inom för att öka medvetenhet och uppmärksamhet kring våldsbejakande extremism. Kriminalvården anför även följande (s. 65): Enligt bedöms den största risken för attentat komma från gärningspersoner som agerar ensamma och som sympatiserar med våldsbejakande extremistisk ideologi. har Kriminalvården särskilt uppmärksammat denna kategori i samband med interna utbildningsinsatser. tog Kriminalvården fram en strategi för arbetet mot organiserad brottslighet, våldsbejakande extremism och hedersrelaterat våld. Strategin belyser de särskilda risker och behov som Kriminalvården behöver ta i beaktande i arbetet med klienter som begått den här typen av brottslighet. Den förstudie som Kriminalvården inledde 2018 om kopplingen mellan våldsbejakande extremism, organiserad brottslighet och annan kriminalitet har däremot tillfälligt prioriterats ned. Kriminalvården ökade sitt fokus på att dela kunskaper utanför myndigheten. Till exempel drev myndigheten ett projekt om rehabilitering och återintegrering av radikaliserade intagna, tillsammans med och motsvarande myndigheter i . Projektet sker i regi och omfattar nio europeiska länder. Kriminalvården ökade även engagemanget i olika europeiska projekt som utbildar kriminalvårdsmedarbetare i ämnet. Därutöver fortsatte deltagandet i , som samlar in data till en internationell forskningsdatabas. Utskottet har vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /16 behandlat ett motionsyrkande om att Kriminalvården ska utöka och stärka sitt arbete mot radikalisering i fängelser (bet. 2015/16:JuU21 s. 28). Utskottet avstyrkte yrkandet och hänvisade till det uppdrag som regeringen gett till Kriminalvården att kartlägga metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:174). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /17 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att säkerställa Kriminalvårdens arbete mot våldsbejakande extremism (bet. 2016/17:JuU19 s. 35 f.). Utskottet anförde att det såg positivt på de nya uppdrag som regeringen gett myndigheter för att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism. Enligt utskottets uppfattning är det angeläget att regeringen ser till att Kriminalvården skyndsamt följer upp och genomför den ovannämnda kartläggningen av metoder och arbetssätt. Det är också angeläget att regeringen är pådrivande och vidtar åtgärder för att säkerställa att Kriminalvården genomför och prioriterar ett arbete med denna inriktning. biföll utskottets förslag (rskr. 2016/17:203). I skrivelse 2019/20:75 (s. 35 f.) anför regeringen följande om det ovan nämnda tillkännagivandet: Regeringen gav Kriminalvården i uppdrag att utveckla arbetet mot våldsbejakande extremism. Regeringen har därefter fattat beslut om ett utökat uppdrag till Kriminalvården att utveckla arbetet mot våldsbejakande extremism. Kriminalvården har tillförts ytterligare resurser för uppdraget som bland annat omfattar intensifierade utbildningsinsatser och utökat kunskapsutbyte såväl nationellt som internationellt. Uppdraget ska slutredovisas . Regeringen avvaktar Kriminalvårdens slutredovisning. Punkten är inte slutbehandlad. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /18 avstyrkte utskottet två motionsyrkanden med begäran om att arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering på kriminalvårdsanstalterna utvecklas och även utökas till frivården (bet. 2017/18:JuU16 s. 34 f.). Utskottet avstyrkte även ett yrkande med begäran om att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism. Utskottet uttalade att arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering är en viktig uppgift för Kriminalvården, och utskottet såg positivt på det breddade och förlängda uppdrag som regeringen gett till Kriminalvården att fortsätta utveckla arbetet med att förebygga radikalisering och arbetet mot våldsbejakande extremism. Utskottet såg även positivt på inrättandet av CVE. Utskottet anförde att motionärernas önskemål till viss del fick anses vara tillgodosedda genom det arbete som pågick. Mot den bakgrunden och med hänsyn till det tillkännagivande som gjorde 2017 fanns det enligt utskottet ingen anledning att ställa sig bakom motionärernas önskemål om ytterligare tillkännagivanden. Utskottet avstyrkte därför motionerna om att utveckla arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering på kriminalvårdsanstalterna. Utskottet såg inte heller något skäl för det tillkännagivande som efterfrågades om att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism och avstyrkte även detta motionsyrkande. biföll utskottets förslag (rskr. 2017/18:184). Vid förra årets beredning av motionsyrkanden om kriminalvårdsfrågor behandlade utskottet återigen ett yrkande om att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism (bet. 2018/19:JuU13 s. 40 f.). Utskottet uttalade att arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering är en viktig uppgift för Kriminalvården, och utskottet såg positivt på CVE. Utskottet såg även positivt på det breddade och förlängda uppdrag som regeringen gett till Kriminalvården att fortsätta utveckla arbetet med att förebygga radikalisering och arbetet mot våldsbejakande extremism. När det gällde frågan om huruvida Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning och såg inte något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärdes i motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Som utskottet tidigare konstaterat är arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering en viktig uppgift för Kriminalvården. Utskottet är fortsatt positivt till det breddade och förlängda uppdrag som regeringen har gett till Kriminalvården att fortsätta utveckla arbetet med att förebygga radikalisering och arbetet mot våldsbejakande extremism. När det gäller huruvida Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning och ser inte heller nu något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2019/20:2729 (KD) yrkande 2. Utskottet avstyrker därför yrkandet. I fråga om det förslag om att motverka radikalisering i fängelset som framställs i motion 2019/20:2729 (KD) yrkande 3 konstaterar utskottet att motionärernas önskemål till viss del får anses vara tillgodosedda genom det arbete som pågår. Mot denna bakgrund och med hänsyn till det tillkännagivande som har beslutat om och som ännu inte är slutbehandlat finns det enligt utskottet inte anledning att ställa sig bakom motionärernas önskemål om ytterligare ett tillkännagivande. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att kriminalisera rymningar och avvikelser, och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 20 (S, C, V, MP). I kommittémotion 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 30 begär motionärerna att regeringen återkommer med ett lagförslag där rymning och försök till rymning från kriminalvårdsanstalt och avvikelse från permission kriminaliseras. Likalydande förslag finns i motionerna 2019/20:207 av (KD) och 2019/20:722 av (SD) yrkande 1 samt i kommittémotionerna 2019/20:2729 av m.fl. (KD) yrkande 15 och 2019/20:3062 av m.fl. (M) yrkande 8. En avvikelse innebär att den intagne inte återkommer till anstalten efter en obevakad utevistelse, t.ex. efter permission. Kategorin övriga rymningar innebär att en intagen avviker från anstalt i samband med en transport eller annan bevakad utevistelse. Av Kriminalvårdens årsredovisning (s. 125) framgår att 74 avvikelser och övriga rymningar från anstalt skedde . Motsvarande siffra var 95 och 109. Kriminalvården uppger att antalet avvikelser och övriga rymningar från anstalt fortsatte att sjunka . Kategorin avser främst avvikelser. genomfördes en övrig rymning under en bevakad permission från en anstalt i säkerhetsklass 2. I övrigt inkluderade denna kategori 18 avvikelser från vårdvistelser och 47 avvikelser från permissioner. Avvikelser från permission var fortfarande en mycket liten andel av det totala antalet påbörjade permissioner, som var nästan 17 000 . Avvikelser från permissioner och vårdvistelser bedöms vara ofrånkomliga eftersom utslussningsarbetet alltid innebär ett visst mått av risktagande. Direktavvikelse innebär att en intagen lämnar ett anstaltsområde i den lägsta säkerhetsklassen (säkerhetsklass 3) utan tillstånd, medan direktrymning är samma sak men gäller anstalter i säkerhetsklass 1 och 2. Direktrymning kan även avse att en intagen lämnar häktesområdet utan tillstånd. Av årsredovisningen framgår att antalet direktavvikelser från klass 3– anstalter var 28. Motsvarande siffror var 31 och 24. I årsredovisningen anger Kriminalvården (s. 64) att antalet direktavvikelser var något lägre än 2018 trots en ökad beläggning. I ett längre tidsperspektiv var antalet direktavvikelser fortfarande relativt lågt. Av årsredovisningen (s. 63) framgår vidare att det inte inträffade någon direktrymning från klass 1- och klass 2-anstalter . Motsvarande siffror var 1 och 1. Däremot skedde tre övriga rymningar från häkte men inte någon direktrymning. Kriminalvården har en nollvision när det gäller rymningar och ser därför allvarligt på häktesrymningarna. En rymning genomfördes efter att den intagne hade medgetts säkerhetslättnad för att göra ett toalettbesök under en bevakad sjukhustransport. De övriga två utreds fortfarande. En rymning kan bl.a. få konsekvenser för en intagens möjlighet till villkorlig frigivning. Den centrala bestämmelsen om villkorlig frigivning finns i 26 kap. 6 § . Enligt den gäller som huvudregel att villkorlig frigivning ska ske när den dömde har avtjänat två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning kan den skjutas upp med åt gången (26 kap. 6 a § och 26 kap. 7 § andra stycket ). Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska en helhetsbedömning av allt som har inträffat under verkställigheten göras. Enstaka överträdelser är normalt inte tillräckligt för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp, utan som regel krävs att den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot reglerna vid ett flertal tillfällen. Som exempel på att en enstaka mycket allvarlig överträdelse kan vara tillräcklig för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp nämns i förarbetena en rymning (se prop. 2005/06:123 s. 56). har arbetat fram ett utkast till lagrådsremiss: En tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder.