bet · H701MJU9 · 2020-03-05 00:00:00 — En vara som är lagligen tillverkad eller till salu i ett EU-land kan även säljas i andra länder som ingår i den inre marknaden (principen om ömsesidigt erkännande). Utskottet noterar att det som efterfrågas i motionen är ett totalförbud mot försäljning i av produkter som innehåller äkta dun och fjädrar. Ett totalförbud skulle omfatta även försäljningen av importerade produkter som har framställts i enlighet med gällande , dvs. som innehåller dun och fjädrar som har plockats på ett sätt som är tillåtet. Ett sådant förbud skulle därför inte vara förenligt med allmänna principer om fri rörlighet av bl.a. varor och inte heller med principen om ömsesidigt erkännande. Problematiken med eventuella överträdelser av gällande EU-regler är en fråga för . Utskottet avstyrker därför motion 2019/20:675 (SD). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om smittskyddsprover för chronic wasting disease (CWD) och om smittskyddskontroll vid införsel av levande djur. Jämför reservation 7 (C, KD). I motion 2019/20:1303 av (M) efterfrågar motionären att eftersöksjägare ska kunna ta chronic wasting disease-prover (CWD) till SVA. Enligt motionären har sjukdomen påträffats på två olika platser i och det krävs ytterligare provtagning av djur för att hitta smitta och spridningsmönster. Ett sätt att få in fler djur till SVA för analys skulle enligt motionären vara att ge polisen i uppdrag att, med hjälp av de eftersöksjägare som polisen anlitar, ta prover på de djur som påträffas eller avlivas efter trafikolyckor och skicka dessa prover till SVA. I kommittémotion 2019/20:2760 av m.fl. (KD) yrkande 57 framhålls att behöver verka kraftfullt för rätten att ställa krav på provtagning av levande djur för att stoppa smittor från att komma in i landet. Motionärerna anför att , i samband med EU-anslutningen, införde regler om att i samband med införsel av djur kontrollera dessa för porcine reproductive and respiratory syndrome (PRRS) och paratuberkulos. befintliga införselregler måste dock ses över med anledning av EU:s nya djurhälsoförordning, och motionärerna uttrycker en oro för att inte längre kommer att kunna ha särskilda införselregler för djur. Chronic wasting disease (CWD), avmagringssjuka, är enligt SVA en sjukdom som har varit känd och spridits bland hjortdjur i . Sjukdomen påvisades även hos vildren och älg i , vilket var de första påvisade fallen av CWD i . påvisades ytterligare fall hos både vildren och älg. Dessutom påvisades CWD hos kronhjort i och på älg i , och de första fynden av CWD i gjordes på två älgkor från respektive . påvisades ytterligare ett fall av CWD hos en älgko från . Vid undersökning av de europeiska fallen har det framkommit att det finns olika varianter av sjukdomen. Det är mycket som är okänt, men det finns indikationer på att fallen som påvisats hos äldre älgar och kronhjort eventuellt kan vara spontant uppkomna. Om det faktiskt rör sig om spontant uppkomna fall kan den här varianten förväntas förekomma hos äldre hjortdjur oavsett vilket land de befinner sig i. Den variant som upptäckts på vildren i visar dock upp klara tecken på att vara smittsam och liknar mer den variant av sjukdomen som beskrivits från , även om varianterna inte är identiska. Enligt SVA pågår en omfattande systematisk övervakning av CWD som har beslutats av EU. Övervakningen ska pågå –2020 och totalt ska minst 6 000 prover tas från hägnade och vilda hjortdjur samt renar. Fokus i övervakningen är riskdjur, dvs. djur som visar symtom på CWD, som hittas döda, som är nedsatta eller sjuka av annan anledning eller som dödas i trafiken. CWD lyder under epizootilagen (1999:657), och vid misstanke om att djur har CWD ska detta anmälas. I bedrivs övervakning som är baserad på denna typ av anmälningar, och i tillägg undersöks alla vuxna döda hjortdjur som skickas till SVA för obduktion av annan anledning. Det som analyseras är en bit av hjärnstammen och käklymfknutor. och ansvarar gemensamt för att övervakningen i genomförs. Övervakningen är beroende av att prover för analys skickas in av landets jägare, eftersöksjägare, viltkasserare, renägare och kronhjortshägnägare samt från vilthanteringsanläggningar och renslakterier. På finns instruktioner för hur olika kategorier av provtagare ska gå till väga för att ta prover och skicka in dessa till SVA. Instruktionerna har också skickats ut till jägarorganisationerna, berörda djurägare och anläggningar. Med anledning av att de första fynden av CWD i gjordes på två älgkor från pågår dessutom en utökad övervakning av ett närmare angett område inom länet. Övervakningen innebär att det ska tas prover på så många som möjligt av de älgar över som skjuts i området under /20. När det gäller ren är målet att ta prover från totalt 4 440 renar från samebyarna i området, varav minst 1 480 ska provtas före . De fall av CWD som påvisats hos svenska och norska älgar har samtliga varit hos äldre djur, och i det aktuella området finns många gamla älgkor. För att förstå sjukdomen är åldersuppgifter viktiga, och därför samlas också käkar in för åldersbestämning. I ett svar på en skriftlig fråga (fr. 2019/20:38) av (M) om hur ministern avser att arbeta för att fler hjortdjur ska skickas in för provtagning redogjorde landsbygdsminister för sjukdomen och för den övervakning som pågår. Av svaret framgick bl.a. följande: För att lära oss mer om sjukdomen och dess spridning och därigenom se vilka möjligheter det finns att bekämpa eller begränsa sjukdomen behöver myndigheterna nu få in och analysera prover från så många djur som möjligt. Myndigheterna har aktivt informerat om behov av prover för analys såväl på sina hemsidor som vid möten med berörda parter och via media och riktade åtgärder har vidtagits för att underlätta vid inskickande av prover. Dialog har bland annat förts med andra berörda myndigheter för att undersöka förutsättningarna för eller säkerställa att prover från djur som dödats av vägtrafik eller tåg skickas in för analys. Jag har förtroende för myndigheternas fortsatta arbete i denna viktiga fråga. Jag kommer fortsätta att noga följa utvecklingen. Nationella () är ett nationellt samarbetsorgan som arbetar med frågor inom viltolycksproblematiken. har regeringens uppdrag att ansvara för rådet, vars huvudinriktning är att organisera en nationell viltolycksorganisation för eftersök av trafikskadat vilt och verka för att organisationen nyttjas, underhålls och utvecklas. Inom ramen för sitt allmänna uppdrag svarar för att tillsammans med tillhandahålla jägare med spårhundar och kontaktpersoner för viltolycksorganisationen. Samtliga län i landet är engagerade inom viltolycksorganisationen. I varje län finns en länsansvarig inom polisen som tillsammans med länsansvarig jägare inom NVR ansvarar för att eftersöksorganisationen fungerar. Smittskyddskontroll vid införsel av levande djur Porcine reproductive and respiratory syndrome (PRRS) är enligt en virussjukdom som drabbar grisar och som kan orsaka betydande förluster och djurlidande genom en ökad sjuklighet och dödlighet. Eftersom sjukdomen är mycket spridd i stort sett i alla europeiska länder och övriga världen är risken att få in den i stor om man inte är mycket noga med smittskyddet. Den främsta smittvägen är genom direkta djurkontakter, t.ex. via inköp av djur, men även indirekta kontakter via personer, redskap och transportfordon är en risk. Paratuberkulos är enligt en kronisk tarmsjukdom som kan drabba olika idisslare, bl.a. nötkreatur och får. Förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. trädde i kraft , dvs. som anslöt sig till EU. Förordningen har enligt 1 § till syfte att förebygga att smittsamma eller ärftliga djursjukdomar kommer in i landet och får ytterligare spridning här, att förhindra en inplantering av utländska djurarter som är skadlig för landets fauna och att tillgodose djurskyddsintresset. får enligt 3 och 4 §§ meddela föreskrifter om införseltillstånd och införselförbud. Vidare får enligt 5 § meddela föreskrifter om hur kontrollen ska genomföras vid införsel av djur och varor. När det gäller införsel av djur eller varor (t.ex. produkter av djur eller hö, halm och annat material som används vid hantering av djur) från ett land utanför EU får denna ske endast på de platser som föreskriver (6 §). Vid införsel av levande djur från ett land utanför EU får djuren inte lastas ur utan medgivande av en officiell veterinär (7 §). När det gäller införsel av djur eller produkter av djur från ett land inom EU får en transport stoppas under färd bl.a. om det finns särskild anledning att misstänka förekomst av smittsam sjukdom. Enligt 10 § ska övervaka att införsel sker i enlighet med bl.a. förordningen och de föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen. Detaljerade bestämmelser om villkor för införsel till av nötkreatur och grisar från länder inom EU och samt de tredjeländer från vilka införsel får ske finns i Statens jordbruksverks föreskrifter (SVJFS 1998:70) om införsel av nötkreatur och grisar (senast ändrade genom SJVFS 2018:29). Föreskrifterna innehåller bl.a. bestämmelser om registrering för införsel (3 §), hälsointyg (10–12 a §§) samt märkning och rapportering m.m. av djur vid införsel (13 a §–14 a §). Enligt 15 § ska djuren vid införsel genomgå en karantänsbehandling enligt bilagan till föreskrifterna. Av bilagan framgår bl.a. att djuren ska transporteras direkt från införselorten till karantänen och att de ska stanna kvar där tills resultaten av undersökningarna är klara. Först när undersökningarna utvisar att undersökt sjukdom inte har konstaterats kan besluta att häva karantänen. Av bilagan framgår vidare att nötkreatur ska undersökas bl.a. för förekomst av paratuberkulos och att grisar ska undersökas för bl.a. PRRS. Liknande bestämmelser finns i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1994:224) om införsel av får och getter (senast ändrade genom SJVFS 2015:12). Av bilagan till föreskrifterna framgår bl.a. att får och getter under vistelsen i karantän ska undersökas för förekomst av paratuberkulos. antogs och rådets förordning (EU) 2016/429 om överförbara djursjukdomar och om ändring och upphävande av vissa akter med avseende på djurhälsa (EU:s djurhälsoförordning). Med några undantag ska förordningen tillämpas från , då den kommer att ersätta ett stort antal beslut, direktiv och förordningar. EU:s djurhälsoförordning är en ramlag som ska kompletteras av närmare bestämmelser som ska antas av kommissionen i form av delegerade akter och genomförandeakter. Förordningen omfattar regler om bl.a. sjukdomsövervakning, beredskap, sjukdomsbekämpning, registrering av djur och anläggningar, spårbarhet, villkor för djurförflyttningar, införsel till unionen, export från unionen och nödåtgärder mot djursjukdomar. Medlemsstaterna får, enligt bestämmelser i förordningen, inom sina territorier tillämpa ytterligare eller strängare åtgärder än vad som fastställs i förordningen när det gäller ansvarsområden för djurhälsa, anmälan inom medlemsstaten, övervakning, registrering, godkännande, journalföring, register och spårbarhetskrav. Kraven ska dock vara förenliga med förordningen och får inte hindra förflyttning mellan medlemsstaterna. Förordningen innebär delvis en konsolidering av redan befintliga EU-regler, men den innehåller även en del nyheter jämfört med dagens lagstiftning. De sjukdomsspecifika bestämmelser om förebyggande och bekämpning av sjukdom som föreskrivs i EU:s nya djurhälsoförordning ska tillämpas på de sjukdomar som anges i förordningens artikel 5.1 och bilaga II. Enligt artikel 5.2 och 5.3 och artikel 6 och 7 kan kommissionen, om vissa kriterier som anges i förordningen är uppfyllda, genom att anta en delegerad akt föra upp nya sjukdomar på den förteckning som anges i bilaga II. Genom kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/1629 om ändring av bilaga II till EU:s djurhälsoförordning har PRRS och paratuberkulos förts upp på listan över sjukdomar som omfattas av djurhälsoförordningens tillämpningsområde. Enligt artikel 8.2 i EU:s djurhälsoförordning ska kommissionen, på grundval av vissa närmare angivna kriterier, upprätta en förteckning över djurarter och grupper av djurarter som utgör en betydande risk för spridning av de förtecknade sjukdomarna. På samma sätt ska kommissionen enligt artikel 9.2, på grundval av vissa kriterier och mot bakgrund av nya viktiga vetenskapliga data, bestämma vilka åtgärder som ska vidtas för att förebygga och bekämpa respektive sjukdom. Beslut om sådan kategorisering finns i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/1882 om tillämpningen av vissa bestämmelser om bekämpning av sjukdom för kategorier av förtecknade sjukdomar och om fastställande av en förteckning över djurarter och grupper av djurarter som utgör en betydande risk för spridning av dessa förtecknade sjukdomar. De förtecknade sjukdomarna delas i genomförandeförordningen in i fem olika kategorier (A–E) med specifika krav på åtgärder för olika sjukdomar, alltifrån omedelbara utrotningsåtgärder (A) till anmälan och rapportering och övervakning (E). PRRS kategoriseras som en sjukdom i kategori D+E och paratuberkulos som en sjukdom i kategori E. Att PRRS och paratuberkulos finns med på förteckningen över sjukdomar som omfattas av EU:s djurhälsoförordning är enligt upplysning från () resultatet av en svensk förhandlingsframgång. För att kunna behålla de regler för provtagning i samband med införsel av levande djur som har skulle dessa två sjukdomar ha behövt kategoriseras som sjukdomar i lägst kategori C. Den arbetade hårt för det, men fick tyvärr inte stöd av andra medlemsstater. behöver därför se över och anpassa reglerna om provtagning vid införsel av levande djur till den nya djurhälsoförordningen och kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/1882. Eftersom regelverket, som ska börja tillämpas , har beslutats relativt är det inte aktuellt med någon ändring. När det blir aktuellt kan naturligtvis arbeta för en ändring av kategoriseringen av de aktuella sjukdomarna. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av nuvarande lagstiftning på djurhälsoområdet. Syftet med översynen är att anpassa lagstiftningen till EU:s djurhälsoförordning och andra nya EU-bestämmelser. Syftet är också att få till stånd en modern och sammanhållen lagstiftning med en tydlig systematik. Lagstiftningen ska säkerställa ett gott smittskydd och därigenom tillvarata djurskydds-, folkhälso- och miljöintressen samt produktionsekonomiska intressen. Enligt utredningsdirektiven (dir. 2018:111) ska utredaren bl.a. • överväga vilka lagstiftningsåtgärder, t.ex. processuella bestämmelser, som kan krävas för att komplettera EU:s djurhälsoförordning och annan ny lagstiftning på EU-nivå • bedöma om det finns behov av och möjlighet att ha andra kompletterande nationella bestämmelser • lämna förslag till en ny djurhälsolag som är enkel att förstå, överblicka och tillämpa. Enligt utredningsdirektiven skulle uppdraget redovisas . beslutade dock regeringen att förlänga utredningstiden, och uppdraget ska i stället redovisas (dir. 2019:81). svarade landsbygdsminister på en skriftlig fråga (fr. 2018/19:827) från (KD). Av svaret framgick bl.a. följande: har frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen avser vidta för att förhindra införseln till av levande djur som bär på smittor, exempelvis PRRS, paratuberkulos eller resistenta tarmbakterier. […] EU:s djurhälsoförordning anger vilka särskilda smittskyddsbestämmelser som ska gälla för olika sjukdomar. Vilka sjukdomar som ska omfattas av dessa bestämmelser avgörs av vilka sjukdomar som listas. Vilka åtgärder som ska vidtas mot respektive sjukdom avgörs av hur sjukdomarna kategoriseras. Beslut om listning och kategorisering har redan tagits på EU-nivå och är i flera delar helt i linje med önskemål. Sjukdomarna paratuberkulos och PRRS har listats i förordningen, vilket är en förhandlingsframgång för . Däremot har sjukdomarna kategoriserats på ett sätt som gör att befintliga införselregler måste ses över i samband med att förordningen börjar tillämpas. […] Parallellt med utredningen tar i samarbete med näringen och fram förslag på åtgärder som kan vidtas med stöd av EU:s djurhälsoförordning för att förhindra spridning av paratuberkulos och PRRS bland svenska djur. Jag och regeringen anser att det är mycket angeläget att vi behåller vår goda djurhälsa och låga antibiotikaanvändning, som vi påverkar andra länder att följa efter. Av regleringsbrev framgår att myndigheten ska redovisa vilka åtgärder som den i samarbete med andra aktörer har vidtagit eller planerar att vidta för att förhindra spridning av smittsamma djursjukdomar i landet efter att EU:s nya djurhälsoförordning börjar tillämpas . Redovisningen ska i första hand avse djursjukdomarna paratuberkulos och PRRS. Av redovisningen ovan framgår att jägarorganisationerna och andra relevanta aktörer har fått information om behovet av smittskyddsprover för CWD och hur dessa prover ska lämnas. Det finns således redan ett system för att få in de smittskyddsprover som SVA behöver för övervakningen av smittskyddsläget för CWD, och utskottet har inte uppfattat att det råder brist på sådana prover. Utskottet ser mot denna bakgrund inte behov av att ta initiativ till ett sådant uppdrag som efterfrågas i motionen. Utskottet anser därför att motion 2019/20:1303 (M) inte motiverar någon åtgärd. Smittskyddskontroll vid införsel av levande djur Inledningsvis vill utskottet framhålla att det naturligtvis är beklagligt att de nuvarande svenska reglerna för provtagning för PRRS och paratuberkulos i samband med införsel av levande djur inte kan behållas oförändrade. Av redovisningen ovan framgår emellertid att det pågår en utredning som har till uppgift att göra en översyn av nuvarande lagstiftning med syftet att anpassa den till EU:s nya djurhälsoförordning och andra nya EU-bestämmelser. En del i detta uppdrag är att bedöma om det finns behov av och möjlighet att ha andra kompletterande nationella bestämmelser. Som framgår av redovisningen ovan arbetar dessutom tillsammans med SVA och näringen med att ta fram förslag på åtgärder som kan vidtas med stöd av EU:s djurhälsoförordning för att förhindra spridning av de aktuella sjukdomarna bland svenska djur. Utskottet ser med förhoppning fram emot att resultatet av dessa arbeten leder till att , trots att det befintliga regelverket nu måste ses över, även fortsättningsvis kan upprätthålla en god djurhälsa. I avvaktan på utfallet av dessa pågående insatser föreslår utskottet att motion 2019/20:2760 (KD) yrkande 57 lämnas utan ytterligare åtgärd. Offentlig förevisning av djur Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att stoppa expansion och nyetablering av djurparker och om att förbjuda att djur hålls på cirkus. I motion 2019/20:1925 av (L) yrkande 1 efterfrågas ett stopp för expansion och nyetablering av djurparker. Enligt yrkande 2 i samma motion bör man dessutom avveckla de djurparker som redan finns. Djurparker finns enligt motionären främst till för att människor ska kunna titta på vilda djur på nära håll. Motionären anför att syftet med djurparkerna ofta sägs vara att bevara hotade arter, men detta görs bäst genom att skydda djuren i deras naturliga miljö. I motion 2019/20:2118 av (L) efterfrågas ett fullständigt och allomfattande beslut mot djur på cirkus. Motionären välkomnar förbudet mot att hålla elefanter och sjölejon på cirkus men anför att det inte är tillräckligt. Enligt motionären befinner sig cirkusdjuren inte i sin naturliga omgivning, och det är mycket tydligt att de endast är till för besökarnas nöje. Grundläggande bestämmelser om hur djur – inklusive cirkusdjur och djur i djurparker – ska hållas och skötas finns i djurskyddslagen och djurskyddsförordningen. Av djurskyddslagen framgår bl.a. att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Det framgår också att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas, att de kan utföra sitt naturliga beteende och att beteendestörningar förebyggs (2 kap. 2 och 3 §§). Utöver dessa grundläggande bestämmelser finns särskilda regler för offentlig förevisning av djur (se nedan). I den nya djurskyddslagen har det införts en bestämmelse om att den som håller eller på något annat sätt tar hand om djur ska ha tillräcklig kompetens för att tillgodose djurets behov. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får därutöver meddela föreskrifter om krav på särskild kompetens eller utbildning vid viss djurhållning (2 kap. 3 §). Sådana föreskrifter finns t.ex. i föreskrifter (SJVFS 2019:29) om djurhållning i djurparker med mera (närmare om dessa nedan). När det gäller offentlig förevisning av djur kan det inledningsvis nämnas att artskyddsförordningen (2007:845) innehåller vissa bestämmelser om förutsättningarna för att mot betalning eller annars yrkesmässigt över huvud taget få visa levande djur av vissa viltlevande arter för allmänheten (se 40 § om att djurparker måste ha tillstånd från för detta och 44 § om att övrig offentlig förevisning som sker mot betalning eller yrkesmässigt måste anmälas till ). Vid all offentlig förevisning av arter som finns listade i bilaga A till förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem (EU:s Citesförordning) krävs det dessutom intyg från . Huvudprincipen är att det är förbjudet att offentligt förevisa dessa arter, men behörig myndighet i medlemsstaterna kan bevilja undantag (artikel 8). Enligt 3 kap. 1 § första stycket djurskyddslagen är det förbjudet att, på ett sådant sätt att djuren utsätts för lidande, träna djur för eller använda djur vid bl.a. föreställningar eller andra förevisningar som anordnas för allmänheten. Av andra stycket i bestämmelsen framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bl.a. får meddela ytterligare föreskrifter om träning och användning av djur vid sådana föreställningar eller förevisningar. Särskilda bestämmelser om offentlig förevisning av djur vid cirkusar och liknande verksamheter finns i 3 kap. djurskyddsförordningen. Av 3 kap. 3 § framgår bl.a. att djur inte får flyttas runt och i samband med det förevisas offentligt i burar eller andra utrymmen eller inhägnader som begränsar deras rörelsefrihet på liknande sätt som en bur. I bestämmelsen finns också en uppräkning av de djur som det inte heller på annat sätt är tillåtet att flytta runt och i samband med det förevisa offentligt. Några av de djurslag som räknas upp är apor, rovdjur (med undantag för tamhundar och tamkatter), noshörningar och flodhästar. I och med den nya djurskyddsförordningen har det också blivit förbjudet att i sådan verksamhet använda alla slags säldjur, dvs. även sjölejon, och elefanter. I den s.k. cirkusföreskriften, dvs. föreskrifter och allmänna råd om cirkusdjur (SJVFS 2019:4), finns generella bestämmelser om skötsel och hållande av cirkusdjur, men även specifika bestämmelser för vissa djurslag. Enligt 3 kap. 6 § djurskyddsförordningen får en djurpark eller liknande anläggning inte tas i bruk för offentlig förevisning av djur innan den har godkänts av . Detsamma gäller vid omflyttning av djuren och vid ny-, till- eller ombyggnad av någon betydelse. I föreskrifter (SJVFS 2019:29) om djurhållning i djurparker m.m. anges att den som ansvarar för djurhållningen och för den övergripande skötseln av djuren vid anläggningen ska ha lämplig utbildning eller erfarenhet av aktuella djurslag (1 kap. 8 §). Enligt föreskrifterna ska det också finnas en veterinär som svarar för sjukdomsförebyggande åtgärder, veterinärmedicinsk rådgivning och behandling, journalföring, rådgivning i djurskydds- och smittskyddsfrågor, upprättande av hygienprogram, provtagningar, fodersammansättning och övriga skötselfrågor. Veterinären ska besöka anläggningen regelbundet, dock minst varje kvartal (1 kap. 9 §). Vidare ska en djurparkszoolog finnas på de djurparker som visar de slags djur som anges i 2–9, 11, 14 och 15 kap. i föreskrifterna.