bet · H701CU14 · 2020-03-13 00:00:00 — Förslagen i Statskontorets rapport bereds i för att regeringen i närtid ska kunna vidta åtgärder för att uppnå ett effektivt och behovsanpassat konsumentstöd i hela landet. Som svar på fråga 2019/20:632 anförde hon följande: har frågat mig hur jag avser att arbeta för att säkerställa ett likvärdigt stöd till konsumenter i hela landet, oavsett i vilken kommun man bor. Konsumentmarknaderna utvecklas i snabb takt med inte minst digitaliseringen som stark drivkraft. Att konsumentmarknaderna blir mer komplexa ökar behovet av information och vägledning. Många konsumenter får hjälp via den nationella upplysningstjänsten Hallå konsument, men konsumenter i särskilt behov av stöd är ofta mer hjälpta av förebyggande och mer personligt anpassade stödinsatser. Det frivilliga stöd som kommunerna väljer att erbjuda konsumenterna varierar både när det gäller utformning och omfattning. Mot bakgrund av att resurserna för konsumentvägledning i kommunerna totalt sett minskat har Statskontoret haft i uppdrag att bedöma hur det oberoende konsumentstödet fungerar. Statskontoret konstaterar att inrättandet av Hallå konsument medfört att det samlade konsumentstödet blivit mer ändamålsenligt och effektivt, men också att inriktningen i kommunerna inte ändrats till mer personliga möten eller mer utåtriktad verksamhet. Att konsumentvägledning minskar i omfattning går sannolikt att koppla till att kommunerna gör andra prioriteringar i en situation där ekonomin är mer ansträngd. Regeringen arbetar för att tillsammans med kommunsektorn hitta sätt som gör att kommuners och regioners möjligheter att utföra sina uppgifter förbättras. Förslagen i Statskontorets rapport bereds i och regeringen avser återkomma i frågan. Det är viktigt att uppnå ett effektivt och behovsanpassat konsumentstöd i hela landet. Uppdrag att främja och utveckla ett behovsanpassat konsumentstöd Regeringen gav i uppdrag att identifiera och stödja olika samhällsaktörer som har förutsättningar att hjälpa konsumenter i särskilt behov av stöd med att ta till vara sina intressen i samband med köp och med att hantera privatekonomiska problem. I uppdraget ingår att ta fram metodstöd och stödverktyg samt erbjuda utbildning, liksom att aktivt arbeta för att stödet blir känt bland relevanta aktörer. I uppdraget ingår även att främja samverkan mellan aktörer på lokal nivå, inklusive den kommunala konsumentverksamheten. Tänkbara aktörer kan enligt regeringen t.ex. vara myndigheter, kommuner, yrkesföreningar samt andra organisationer som riktar sig till äldre, unga, språksvaga, personer med små ekonomiska marginaler och konsumenter med funktionsnedsättning. ska vid genomförandet av uppdraget efterfråga kunskaper, erfarenheter och synpunkter från , i , Kommuner och Regioner och andra relevanta aktörer, inklusive civilsamhällets organisationer. ska redovisa genomförandet av uppdraget och de resultat som uppnåtts till regeringen . Lägesrapporter ska lämnas och . Utskottet vill inledningsvis understryka att det är viktigt att alla konsumenter oavsett var de bor har tillgång till en god konsumentvägledning. Den kommunala konsumentvägledningen har en särskilt betydelsefull roll när det gäller att ge stöd till konsumenter som är i behov av rådgivning vid ett personligt möte. De mer komplexa konsumentmarknaderna med nya produkter, marknadsföringsmetoder och försäljningsmodeller innebär att behovet av information och vägledning ökar. Statskontoret har haft i uppdrag att bedöma hur det oberoende konsumentstödet fungerar. I uppdraget ingick även att överväga möjliga förbättringar av konsumentstödet. Uppdraget redovisades i rapporten Det oberoende konsumentstödet (rapport 2019:7). I rapporten bedömer Statskontoret att det oberoende konsumentstödet sammantaget har blivit mer ändamålsenligt och effektivt för en majoritet av konsumenterna genom inrättandet av Hallå konsument men också bidragit till att allt färre kommuner erbjuder konsumentvägledning. Statskontoret bedömer att det gör att stödet i delar av landet försämrats för de konsumenter som behöver hjälp genom personliga möten med en konsumentvägledare. Mot bakgrund av bl.a. Statskontorets rapport om det oberoende konsumentstödet gav regeringen i uppdrag att identifiera och stödja olika samhällsaktörer som har förutsättningar att hjälpa konsumenter i särskilt behov av stöd med att ta till vara sina intressen i samband med köp och med att hantera privatekonomiska problem. I uppdraget ingår att ta fram metodstöd och stödverktyg samt erbjuda utbildning, liksom att aktivt arbeta för att stödet blir känt bland relevanta aktörer. I uppdraget ingår även att främja samverkan mellan aktörer på lokal nivå, inklusive den kommunala konsumentverksamheten. Uppdraget ligger väl i linje med önskemålen i flera av motionerna. När det gäller den minskade kommunala konsumentvägledningen anförde vidare statsrådet som svar på en skriftlig fråga bl.a. att minskningen sannolikt går att koppla till att kommunerna gör andra prioriteringar i en situation där ekonomin är mer ansträngd och att regeringen arbetar för att tillsammans med kommunsektorn hitta sätt som gör att kommuners och regioners möjligheter att utföra sina uppgifter förbättras. När det gäller motionsyrkandet om att ta fram informationsmaterial för att ge konsumenterna bättre kunskap om låntagande och hushållsekonomi vill utskottet tillägga att det exempelvis på Hallå konsuments webbplats lämnas information till konsumenter om olika privatekonomiska frågor bl.a. när det gäller lån och hushållsekonomi. Mot denna bakgrund finns inte behov av något initiativ från sida med anledning av motionsyrkandena. De bör därför avslås. Stöd till organisationer på konsumentområdet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. skärpt kontroll av konsumentorganisationer som söker statligt stöd. Utskottet hänvisar bl.a. till gällande regler. Jämför reservation 7 (SD). m.fl. (SD) anser i kommittémotion 2019/20:606 att kontrollen av konsumentorganisationer som söker statligt stöd behöver skärpas och att även vikten av att de konsumentorganisationer som får stöd är partipolitiskt obundna bör tydliggöras. Motionärerna anser vidare att det bör förhindras att organisationer som är samarbetsorgan för flera organisationer har möjlighet att få stöd. Enligt motionärerna bidrar denna möjlighet till en orättvis fördelning som i praktiken innebär att samma organisation kan tilldelas stödet . Tillkännagivanden föreslås i enlighet med detta (yrkandena 18–20). Stödet till organisationer på konsumentområdet Anslaget 2:4 Åtgärder på konsumentområdet inom utgiftsområde 18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande samt konsumentpolitik får användas för utgifter för stöd till det civila samhällets organisationer som på olika sätt främjar konsumenternas intressen samt för stöd till standardiseringsarbete. beslutade att anvisa till anslaget . Vidare bemyndigade regeringen att för anslaget besluta om ekonomiska åtaganden som medför behov av framtida anslag på högst 2021 och 2022 (prop. 2019/20:1 utg.omr. 18, bet. 2019/20:CU1, rskr. 2019/20:96). Bidraget till det civila samhällets organisationer regleras i förordningen (2007:954) om statsbidrag till organisationer på konsumentområdet. Bidrag enligt förordningen får lämnas till organisationer i syfte att stödja konsumentintresset inom olika verksamhetsområden (1 §). beslutar i frågor om bidrag efter ansökan. Beslut om bidrag får förenas med villkor (8 §). Genom en förordningsändring som träder i kraft får bidrag beviljas för högst i taget i stället för som i taget (förordning 2020:54). Bidrag får lämnas i form av organisationsbidrag, verksamhetsbidrag och projektbidrag (2 §). Bidrag får lämnas till en nationell organisation som är demokratiskt uppbyggd, är partipolitiskt obunden och bedriver verksamhet utan vinstsyfte. Bidrag får även lämnas till en organisation som är ett samarbetsorgan för flera organisationer (3 §). får besluta att ett beviljat bidrag inte ska betalas ut om det kan antas att bidraget har beviljats på grund av felaktiga uppgifter (9 §). En organisation som har tagit emot bidrag ska, enligt förordningen, till lämna de redovisningshandlingar, verksamhetsberättelser och andra uppgifter som bestämmer för att göra det möjligt att följa upp och utvärdera verksamheten (10 §). ska i sin årsredovisning lämna en samlad redovisning av vilka som har fått bidrag, med vilka belopp och för vilka ändamål. Redovisningen ska också innehålla en sammanfattande redogörelse för vad bidragen har använts till och, när det är möjligt, en bedömning av bidragets effekter i förhållande till dess syfte (11 §). En organisation som har tagit emot bidrag är återbetalningsskyldig bl.a. om bidraget har lämnats på grund av felaktiga uppgifter (12 §). anför i sin årsredovisning att har fått 42 ansökningar från organisationer om bidrag . Av dem rör 36 verksamhetsbidrag och 6 organisationsbidrag. Totalt har organisationerna ansökt om . Ärendena bereddes , men beslut om vilka organisationer som beviljas bidrag fattas . Av dessa utgjorde organisationsbidrag till 6 organisationer. utgjorde verksamhetsbidrag till 20 organisationer och var riktade bidrag för information om produktionsvillkor i andra länder till 4 organisationer. De organisationer som beviljades bidrag slutredovisade sitt arbete . Samtliga redovisningar godkändes. Tre organisationer återbetalade sammanlagt . Utifrån den redovisning som organisationerna har gjort bedömer att bidragen har varit till nytta för konsumenterna. uppger även att det till stor del är samma organisationer som söker och får bidrag, vilket möjliggör en kontinuitet i fördelningen och bidragsmottagarnas verksamhet. ser positivt på att det tillkommer någon eller några nya organisationer. Den löpande översynen av verkets handläggningsrutiner har effektiviserat handläggnings-processen och förenklat ansöknings- och redovisningsförfarandet för organisationerna. har fördelat bidrag med målet att olika konsumentintressen ska tillgodoses inom olika marknader, liksom att små såväl som större organisationer ska få del av stödet. sammantagna bedömning är att den verksamhet som organisationerna har genomfört kanaliserar ett stort engagemang och verkar pådrivande inom en rad olika marknader. Anslaget 2:4 Åtgärder på konsumentområdet inom utgiftsområde 18 får användas för utgifter för stöd till det civila samhällets organisationer som på olika sätt främjar konsumenternas intressen samt för stöd till standardiseringsarbete. Stödet regleras i förordningen om statsbidrag till organisationer på konsumentområdet. Bidrag enligt förordningen får lämnas till organisationer i syfte att stödja konsumentintresset inom olika verksamhetsområden. Bidrag får lämnas till en nationell organisation som är demokratiskt uppbyggd, är partipolitiskt obunden och bedriver verksamhet utan vinstsyfte. Bidrag får även lämnas till en organisation som är ett samarbetsorgan för flera organisationer. beslutar i frågor om bidrag efter ansökan. ska i sin årsredovisning lämna en samlad redovisning av vilka som har fått bidrag, med vilka belopp och för vilka ändamål. Redovisningen ska också innehålla en sammanfattande redogörelse för vad bidragen har använts till och, när det är möjligt, en bedömning av bidragets effekter i förhållande till dess syfte. har i sin årsredovisning lämnat en sådan redovisning och även lämnat en bedömning av bidragens effekter. I årsredovisningen uppger vidare att den löpande översynen av verkets handläggningsrutiner har effektiviserat handläggningsprocessen och förenklat ansöknings- och redovisningsförfarandet för organisationerna. Utskottet anser inte att det finns skäl att föreslå något tillkännagivande med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör avslås. Spårbarhet och hållbarhetsmärkning av metaller Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att se över behovet av en obligatorisk ursprungsmärkning av metaller. Utskottet hänvisar till pågående arbete. I motion 2019/20:1258 yrkande 1 föreslår m.fl. (S) ett tillkännagivande om att se över behovet av en obligatorisk ursprungsmärkning av metaller i elbilar och andra elektriska maskiner. Regeringen gav Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxtanalys) i uppdrag att analysera möjligheter till spårbarhet och hållbarhetsmärkning av metaller och . Uppdraget redovisades i promemorian Spårbarhet och märkning av hållbara metaller och – insatser för ökad transparens, trovärdighet och efterfrågan (pm 2019:01). I promemorian anförde Tillväxtanalys bl.a. att regeringen har en begränsad möjlighet att bidra till utvecklingen av spårbarhetssystem för hållbara metaller och . För ett litet land som handlar det framför allt om att stärka pågående internationella och nationella initiativ och möjliggöra att dessa utvecklas och effektiviseras så att hållbarhetsinformationen blir trovärdigare och kan accepteras av olika aktörer. Tillväxtanalys lämnar i denna del ett antal rekommendationer på åtgärder. Debattartikel av näringsminister och näringsminister I en debattartikel av näringsminister och dåvarande näringsminister publicerad i bl.a. anförs bl.a. följande: Konsumenter och företag ska kunna välja bort elektronik och annan teknik som innehåller metaller som brutits genom barnarbete, med stort miljömässigt fotavtryck eller från konfliktområden. och kommer därför gå i bräschen för en global standardisering och certifiering av hållbart producerade metaller och . Omställningen till ett klimatneutralt samhälle förutsätter en ökad tillgång till metaller och mineraler. Solceller, batterier till elbilar, satelliter och mobiltelefoner innehåller en stor mängd metaller och såsom kobolt och sällsynta jordartsmetaller. – –- – Den mycket snabbt ökande efterfrågan av dessa metaller har drivit på en produktion av råvaror i länder där det ofta saknas såväl miljöskydd som grundläggande arbetsvillkor för människor som utför arbetet, vilket resulterat i grova brott mot mänskliga rättigheter. Men den gröna omställningen och digitaliseringen av våra samhällen kan inte ske på bekostnad av miljö och mänskliga rättigheter i andra delar av världen. På samma sätt som man kan köpa miljömärkta råvaror som träprodukter eller hållbart fångad fisk, vill vi att konsumenter och producenter ska kunna veta och känna sig säkra på att metallerna och mineralen i mobiltelefonen eller solcellerna är framställda på ett hållbart sätt. De nordiska länderna har tillgång till ett flertal av de metaller som används i ny teknik, vi har möjlighet att utvinna dessa på ett hållbart sätt och vi har en stark tradition av att stå upp för hållbarhet och mänskliga rättigheter globalt. Genom märkningssystem kan det skapas globala marknader för hållbara produkter där producenter kan få mer betalt genom att kunna visa att deras råvaror uppfyller hållbarhetskrav. Målsättningen är att hållbarhetsmärkning också ska leda till att trycket ökar på att förbättra miljö- och arbetsvillkoren i de fattiga länder där gruvarbete bedrivs under oacceptabla förhållanden. Detta är emellertid inte en fråga som kan lösas nationellt eller ens regionalt. Vi är övertygade om att en av de åtgärder som krävs är frivilliga, marknadsbaserade initiativ som kan genomföras på internationell nivå. Tillsammans kommer och nu att agera för att: 1. ta gemensamma initiativ i EU, OCED och för att på global nivå skapa märkningssystem för hållbart producerade metaller och . 2. stärka och öka samordningen vad gäller bistånd för hållbar råvaruutvinning. 3. driva hållbarhetsfrågan inom EU så att den starka miljölagstiftning vi har i nordiska länder blir en referenspunkt globalt och blir en styrka för europeisk produktion. Näringsminister svar vid frågestunden På en fråga om en internationell standard och certifiering av hållbara metaller svarade ministern följande: Vartefter elektrifieringen och inte minst digitaliseringen har ökat – vi har alla numera smarta telefoner i fickorna – efterfrågar vi mer och mer av sällsynta jordartsmetaller och mineraler som används för att tillverka dem. Alla förutser att detta kommer att öka lavinartat – flera tusen procent – när vi nu ska öka elektrifieringen av våra samhällen och ställa om till mer klimatsmart. får vi rapporter om att många av dessa mineraler och metaller tillverkas via barnarbete, strålsjuka löntagare och arbetare och förorenade vatten. Så här kan vi inte ha det. Vi kommer tillsammans med att ta initiativ i EU och i för att se till att dessa jordartsmetaller och mineraler blir spårbara så att konsumenterna vet var de kommer från. Vi menar att det rimligtvis kommer att leda till skärpningar, så att vi inte förorenar vatten eller skadar människor när vi tar fram dessa mineraler och metaller. och rådet antog förordningen (EU) 2017/821 om fastställande av skyldigheter avseende tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan för unionsimportörer av tenn, tantal och , av dessa metaller, samt guld med ursprung i konfliktdrabbade områden och högriskområden. Genom förordningen inrättas ett unionssystem för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan i syfte att begränsa möjligheterna för väpnade grupper och säkerhetsstyrkor att handla med tenn, tantal och , av dessa metaller, samt guld. Förordningen är avsedd att ge insyn och säkerhet när det gäller unionsimportörers samt smältverks och raffinaderiers anskaffning av råvaror från konfliktdrabbade områden och högriskområden. Förordningen ska tillämpas för importörer . Projekt för spårbarhet av metaller och mineraler Det strategiska innovationsprogrammet SIP STRIM (Strategiska innovationsprogrammet för svensk gruv- och metallutvinnande industri) är en del av , och Formas satsning på strategiska innovationsområden (SIP). SIP STRIM och branschorganisationen har initierat ett projekt för att ta fram ett system och en teknisk lösning som möjliggör en certifierad ursprungsdeklaration i fråga om metaller (Projektet – Traceability for sustainable metals and ). Projektet, som finansieras av SIP STRIM, leds av IVL . Projektet inleddes och kommer att pågå under . Inom EU pågår bl.a. ett projekt för att stimulera marknaden att ta fram ett eller flera frivilliga system för spårbarhet av metaller, projektet . Som redovisats ovan pågår ett arbete som ligger väl i linje med motionsönskemålen. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om betalningstider i näringslivet m.m. Utskottet hänvisar till pågående arbete. (S) anför i motion 2019/20:641 bl.a. att det är oacceptabelt att offentliga myndigheter och bolag med statligt ägande inte betalar sina fakturor . Detta leder till stora problem för mindre företag. Eftersom även större privata företag ibland agerar nonchalant mot mindre företag bör en generell översyn av betalningstiderna i näringslivet övervägas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. beslutade om ändringar i bl.a. räntelagen (1975:635) och lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m. för att i svensk rätt genomföra EU-direktivet 2011/7/EU om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Lagändringarna trädde i kraft (prop. 2012/13:36, bet. 2012/13:CU6, rskr. 2012/13:144). Enligt lagändringarna ska en fordran betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. I förhållanden mellan näringsidkare får längre betalningstider gälla endast om borgenären uttryckligen har godkänt det. Myndigheter och andra offentliga organ ska inte kunna avtala om längre betalningstider. Vidare ska en borgenär som drabbas av en sen betalning alltid ha rätt till kompensation i form av en förseningsersättning om . Borgenärens rätt till dröjsmålsränta ska inte kunna avtalas bort. Detsamma ska gälla rätten till förseningsersättning, om det inte finns särskilda skäl för det. Myndigheter och andra offentliga organ som betalar för sent ska dessutom alltid vara skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. En fortsatt tillämpning av en oskälig sedvänja i fråga om betalningstid, dröjsmålsränta eller ersättning för indrivningskostnader ska kunna förbjudas efter en prövning i Patent- och . I Statens ägarpolicy och principer för bolag med statligt ägande 2020 avsnittet 5.1 Hållbart företagande anges bl.a. att det är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att i övrigt säkerställa att missbruk inte sker av den särställning som det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. I det ovan nämnda lagstiftningsärendet beslutade även om ett tillkännagivande till regeringen (biföll en reservation om ytterligare förslag om betalningstiderna, bet. 2012/13:CU6 res. Enligt den bifallna reservationen bör regeringen återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider. Reservanterna anförde att de inser att den starkare partens övertag vid en affärsuppgörelse inte helt kan jämnas ut genom en lagstiftning som inte tillåter längre betalningsfrister än , utan undantag, oavsett vem borgenären har sin fordran till, men ser trots det en sådan utformning av lagen som en viktig del för att skapa ett sundare förhållande mellan parterna. Även beslutade , i enlighet med utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med förslag till lagstiftning som innebär att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare alltid ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning (bet. 2013/14:CU20, rskr. 2013/14:201). Promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet Med anledning av tillkännagivande utarbetades inom promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet. I promemorian behandlas frågan om hur små och medelstora företags ställning kan stärkas när det gäller betalningstider. Det föreslås att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. Den föreslagna regleringen är tvingande, dvs. parterna ska inte kunna avtala om en längre betalningstid. Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Kartläggning av betalningstider i näringslivet På uppdrag av gjordes 2016 en kartläggning av betalningstider i näringslivet. Utgångspunkten för kartläggningen var vad som hänt sedan direktivet om bekämpande av sena betalningstider i näringslivet genomfördes . I uppdraget ingick att göra en analys av vad som hänt såväl i som i vad gäller betalningstiderna för att undersöka vilka effekter lagstiftningen haft. I kartläggningen redovisades bl.a. följande övergripande slutsatser: I är den genomsnittliga avtalade betalningstiden vilket innebär att avtalstiden ökat . som de svenska avtalstiderna ökar går utvecklingen i många andra europeiska länder åt motsatt håll. tillhörde tidigare de länder där det gick snabbast att få betalt men denna bild har ändrats. är avtalstiderna kortare i 16 av de 27 länder för vilka det finns uppgifter. Även om svenska företag är förhållandevis duktiga på att betala så är den faktiska betalningstiden kortare i cirka hälften av de jämförda länderna. För de flesta branscher är den genomsnittliga avtalade betalningstiden mellan men inom livsmedelsindustrin och hotell- och restaurangbranschen är betalningstiden vanligtvis medan den är för företag som säljer IT-tjänster. Undersökningen visar även att storleken på kunden har betydelse för hur lång betalningstid som avtalas. För medelstora och stora företag som har stora företag som kunder är den genomsnittliga betalningstiden mellan . Den klart viktigaste förklaringen till långa avtalade betalningstider är att företag i dominerande ställning kräver längre kredittider. En tredjedel av de svenska företagen betalar en del av sina fakturor för sent och av företagen har erhållit betalning efter fakturadatumet.