bet · H701KU15 · 2020-04-06 00:00:00 — Kommuners och regioners förvaltningsberättelser ska enligt 11 kap. 10 § lagen om bokföring och redovisning innehålla upplysningar om dels årets resultat efter balanskravsjusteringar, dels detta resultat med justering för förändring av resultatutjämningsreserven (balanskravsresultat). Om balanskravsresultatet för ett visst räkenskapsår är negativt ska det enligt 11 kap. 12 § KL regleras under de närmast följande tre åren. Fullmäktige ska anta en åtgärdsplan för hur regleringen ska ske. Beslut om reglering ska fattas senast i budgeten det tredje året då det negativa balanskravs-resultatet uppkom. Fullmäktige får enligt 11 kap. 13 § KL besluta att en reglering av ett negativt balanskravsresultat inte ska göras om det finns synnerliga skäl. Överlämnande av kommunala angelägenheter Som ovan angetts framgår det av 2 kap. 7 § KL att kommuner och regioner får driva näringsverksamhet om vissa förutsättningar som är uppräknade i lagen är uppfyllda. I 10 kap. kommunallagen finns bestämmelser om överlämnande av kommunala angelägenheter. Där framgår att fullmäktige i kommuner eller regioner i vissa fall får besluta att lämna över skötseln av en angelägenhet till en juridisk person eller en enskild individ. I 10 kap. KL framgår vidare att det kan vara tal om att lämna över skötseln av kommunala angelägenheter till kommunala bolag, hel- eller delägda, kommunala stiftelser och föreningar samt till privata utförare. För helägda bolag samt kommunala stiftelser och föreningar finns det krav på att bl.a. fastställa det kommunala ändamålet med verksamheten, att se till att det fastställda kommunala ändamålet och de kommunala befogenheterna som utgör ram för verksamheten anges i bolagsordningen, att fullmäktige utser styrelseledamöter, att fullmäktige får ta ställning till sådana beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt innan de fattas och att fullmäktige ser till att bolaget ger allmänheten insyn i verksamheten (10 kap. 3 § och 6 § KL). För delägda bolag gäller att innan skötseln av en angelägenhet lämnas över ska fullmäktige se till att bolaget blir bundet av de villkor som gäller för helägda bolag i en omfattning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art och omständigheterna i övrigt (10 kap. 4 § KL). Utskottet konstaterar att det finns ett regelverk kring ekonomisk förvaltning i kommuner och regioner samt kring överlämnande av kommunala angelägenheter till en juridisk person. Med det i beaktande anser utskottet inte att det finns skäl att ta initiativ till en sådan utredning som yrkas. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att bl.a. låta utreda länsstyrelsernas roll och göra en utvärdering av genomförda regionaliseringar. m.fl. (C) begär i kommittémotion 2019/20:3245 yrkande 6 att en utredning bör tillsättas om länsstyrelsernas roll med utgångspunkt att flytta delar av befogenheterna från staten till regionerna. (M) begär i motion 2019/20:1677 att bildandet av utvärderas innan nya regioner bildas (yrkande 1), och att man därefter kompenserar de kommuner i som har drabbats av att staten inte följt ingångna avtal (yrkande 2). Vidare anför motionären att det också behöver utredas om regioner och landsting verkligen är det effektivaste sättet att styra på (yrkande 3). Motionären anger att staten träffade överenskommelser med de berörda länen och kommunerna inför bildandet av om var olika statliga och regionala arbetsplatser skulle placeras. Statliga och regionala verksamheter har dock sedan flyttats till andra platser, i strid med överenskommelsen. När man bildar nya storregioner bör man dra lärdom av detta exempel, så att de överenskommelser som träffats följs. De kommuner som inte har fått de utlovade verksamheterna bör kompenseras på lämpligt sätt. Den svenska förvaltningen är organiserad på tre nivåer: central, regional och lokal. På lokal nivå är indelat i 290 kommuner. På regional nivå är landet indelat i dels 21 län, med en statlig myndighet () i varje län, dels 20 regioner med en direktvald fullmäktige. är kommun med landstingsuppgifter och regionalt utvecklingsansvar och har också rätt att kalla sig region. Regionerna ansvarar för uppgifter som är gemensamma för stora geografiska områden och som ofta kräver stora ekonomiska resurser, t.ex. hälso- och sjukvården, kultur, kollektivtrafik och att stärka regionernas tillväxt och utveckling. Enligt 14 kap. 6 § regeringsformen ska föreskrifter om grunderna för ändring i rikets indelning i kommuner meddelas i lag. Indelningen av kommuner och landsting regleras i lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och regioner. Regeringen får besluta om en ändring i rikets indelning i regioner, om det inte finns hinder mot en ändring i länsindelningen. Av 1 kap. 1 § andra meningen kommunallagen (2017:725) framgår att varje region omfattar ett län, om inte något annat är särskilt föreskrivet. Regionindelningen får bara ändras om den kan antas medföra en bestående fördel för en region eller en del av en region eller andra fördelar från allmän synpunkt. I ett ärende om indelningsändring ska samråd ske med de regioner som har intresse av frågan. gäller även att berörda regioner också ska inhämta synpunkter från befolkningen, om det inte är uppenbart obehövligt, som ett led i beredningen av ett yttrande eller en ansökan om ändrad regionindelning (2 kap. 7 a § lagen om ändringar i indelning i kommuner och regioner, prop. 2018/19:162, bet. 2019/20:KU3, rskr. 2019/20:48). svarar enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelse-instruktion för den statliga förvaltningen i respektive län, i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret för särskilda förvaltningsuppgifter. ska bl.a. verka för att nationella mål får genomslag i länet som hänsyn ska tas till regionala förhållanden och förutsättningar. ska samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser, främja länets utveckling och noga följa tillståndet i länet. Enligt lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län ansvarade tidigare vissa landsting för insatser för att skapa en hållbar regional tillväxt och utveckling samt för att upprätta och fastställa länsplaner för regional transportinfrastruktur. ändrades lagen så att alla län numera omfattas av lagen. upphävdes lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen (prop. 2017/18:206, bet. 2017/18:KU46, rskr. 2017/18:418). Regeringen tillsatte en kommitté med uppdrag att föreslå en ny regional indelning som innebär att delas i väsentligt färre län och landsting (Fi 2015:09, dir. 2015:77). Kommittén, som antog namnet , skulle enligt direktiven utgå från vilka behov medborgare och näringsliv har i olika frågor, såsom transporter, arbetsmarknad, hälso- och sjukvård, utbildning, kultur och en god miljö. Kommittén borde därför utgå från kommungränser och gränserna för de s.k. arbetsmarknadsregionerna eller funktionella regionerna. Kommitténs syfte var att skapa en ändamålsenlig indelning och effektiva organisationer med en bättre anpassning till demografiska, näringsgeografiska och miljömässiga förhållanden. Indelningen skulle också ge stabila ekonomiska förhållanden i de nybildade landstingen, bättre överensstämmelse mellan medborgarnas behov och deras möjligheter att utöva demokratiskt inflytande samt ökade möjligheter till ansvarsutkrävande. I uppdraget ingick bl.a. att analysera behovet av ekonomiska regleringar och anpassning av systemet för kommunalekonomisk utjämning samt att föreslå en ändrad enhetlig beteckning för kommuner på regional nivå, om det visade sig lämpligt. Kommittén skulle vidare föreslå hur landstingen ska tilldelas det regionala utvecklingsansvaret, utreda vilka förvaltningsutgifter detta innebär och lämna förslag på finansiering. I uppdraget ingick även att utreda om de verksamheter som är koncentrerade till vissa länsstyrelser bör fortsätta vara det och att analysera vilka eventuella organisatoriska åtgärder som skulle kunna vidtas för att höja effektiviteten i länsstyrelsernas verksamhet. Kommittén skulle analysera behovet av andra verksamhetsorter än residensstaden för varje ny länsstyrelse samt behovet av en samordnad regionindelning när det gäller vissa statliga myndigheter. redovisade i ett delbetänkande sin bedömning att , för att hela landets resurser ska tas till vara och för att skapa förutsättningar för utveckling och tillväxt i hela landet, bör vara indelat i sex län och landsting. Kommittén lämnade vidare i delbetänkandet förslag på tre nya län och landsting, som för landstingens del enligt kommittén kan träda i kraft : , och (SOU 2016:48 s. 163 f. och 181 f.). Kommittén ansåg dessutom att staten bör samordnas regionalt bl.a. genom att de statliga myndigheter som har regional indelning koordineras med den nya läns- och landstingsindelningen. En samordnad regional indelning var enligt kommittén av särskild vikt när det gäller de myndigheter där det regionala självstyret gör prioriteringar och fattar beslut om hur statliga medel ska användas i myndigheternas budgetar. Kommittén konstaterade vidare att länsstyrelserna är de enda statliga myndigheter som i likhet med den kommunala sektorn har ett horisontellt uppdrag med en rad olika verksamhetsområden. Länsstyrelserna har också i uppdrag att samordna staten regionalt och att göra tvärsektoriella avvägningar mellan statliga sektorsintressen. Kommittén gjorde bedömningen att länsstyrelsernas uppdrag att samordna staten regionalt borde förtydligas och förstärkas, och kommittén avsåg att återkomma till dessa frågor i sitt slutbetänkande (SOU 2016:48 s. 283). beslutade regeringen om ett tilläggsdirektiv med bl.a. uppdraget att dela in i färre län och landsting. Uppdraget i fråga om statliga myndigheters regionala indelning förtydligades, och kommittén fick i uppdrag att föreslå en samordnad regional indelning för relevanta myndigheter. Kommittén behöll uppdraget i fråga om beteckningen för kommuner på regional nivå och fick även i uppdrag att föreslå ändringar i indelningslagen om vilken hänsyn som ska tas till berörda landstings och kommuners samt befolkningens synpunkter vid ändringar i landstingsindelningen. Kommittén fick även i uppdrag att kartlägga landstingens samverkan och redogöra för hur landstingen ser på den framtida utvecklingen när det gäller samverkan. Kommittén kom med sitt slutbetänkande , Myndighetsgemensam indelning – samverkan på regional nivå (SOU 2018:10). En ny beteckning för kommuner på regional nivå I en efterföljande proposition, En ny beteckning för kommuner på regional nivå och vissa frågor om regionindelning (prop. 2018/19:162) föreslog regeringen att beteckningen för kommuner på regional nivå skulle ändras från landsting till region. Propositionen innehöll också förslag till ändringar i lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och landsting. Regeringen föreslog att det vid prövning av frågan om ändring i regionindelningen ska tas särskild hänsyn till önskemål och synpunkter från den eller de regioner som närmast berörs av ändringen. Det ska krävas särskilda skäl för att besluta om en ändring i regionindelningen mot en berörd regions vilja. Vid en sådan prövning ska också särskild hänsyn tas till önskemål och synpunkter från den eller de kommuner som närmast berörs av ändringen. Vidare ska befolkningens önskemål och synpunkter beaktas vid ändringar i regionindelningen. Berörda regioner ska, om det inte är uppenbart obehövligt, som ett led i beredningen av ett yttrande eller en ansökan om ändrad regionindelning inhämta synpunkter från befolkningen. Vid utskottets behandling av propositionen, betänkande 2019/20:KU3, föreslog utskottet att i all väsentlighet anta regeringens förslag. Vidare föreslog utskottet att skulle tillkännage att regeringen bör återkomma till med förslag till bestämmelser om att inhämta och beakta synpunkter vid ändringar i regionindelningen som i allt väsentligt motsvarar de bestämmelser som gäller vid ändringar i kommunindelningen. Utskottet ansåg att regeringens förslag inte i tillräcklig utsträckning tillvaratog befolkningens synpunkter. I betänkandet fanns en reservation (S, V, MP). biföll utskottets förslag (rskr. 2019/20:48 och 49). har granskat regeringens styrning av länsstyrelserna och redovisade resultaten i en rapport benämnd Vanans makt – regeringens styrning av länsstyrelserna (RiR 2019:2). övergripande slutsats är att regeringen inte har ett tillräckligt utvecklat helhetsperspektiv på styrningen av länsstyrelserna, vilket har gjort styrningen sektoriserad, detaljerad och otydlig. Det har bl.a. lett till att länsstyrelserna har svårt att avläsa regeringens intentioner och planera sin verksamhet. Granskningen visar enligt också att regeringen i flera avseenden styr länsstyrelserna som om de vore en myndighet. Det är bedömning att regeringens sätt att styra länsstyrelserna begränsar deras möjligheter att bedriva en långsiktig och hållbar verksamhet. rekommenderade vidare bl.a. att utvecklar samordningen av styrningen, formulerar vägledande principer för vad länsstyrelserna ska göra och skapar en mer sammanhållen finansiering. I skrivelse 2018/19:117 uttalade regeringen att utgör ett värdefullt underlag i det fortsatta arbetet med att vidareutveckla regeringens styrning av länsstyrelserna. behandlade regeringens skrivelse i betänkande 2019/20:KU2. I betänkandet framhöll utskottet bl.a. följande. Utskottet ansåg att granskning ger ett bra underlag för regeringen att vidareutveckla styrningen av länsstyrelserna. Vidare framhöll utskottet vikten av att länsstyrelserna ges goda förutsättningar att planera sin verksamhet och att förutsebarheten ökar. Länsstyrelserna borde enligt utskottet ges större möjligheter att ta hänsyn till regionala förhållanden och förutsättningar. Regeringen borde enligt utskottet i styrningen av länsstyrelserna tydligare ange vilka frågor som är prioriterade för länsstyrelserna och vilken roll länsstyrelserna ska ha i statsförvaltningen. Utskottet framhöll värdet av att det inom finns en samlad bild av länsstyrelsernas uppdrag. Av instruktionen för länsstyrelserna framgår bl.a. att länsstyrelserna ska samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser. Utskottet betonade att de berörda statliga myndigheterna behöver samarbeta med länsstyrelserna. Utskottet ansåg att det är angeläget att regeringen förbättrar sin styrning av länsstyrelserna och att den bör vidta åtgärder utifrån rekommendationer. Utskottet har i samband med behandlingen av regeringens proposition om ändringar i indelningslagen och i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt föreslagit att i ett tillkännagivande skulle begära att regeringen ska återkomma med förslag på bestämmelser av innebörden att befolkningens önskemål och synpunkter ska beaktas vid ändringar i landstingsindelningen. I en reservation (S, MP, V) föreslogs att inte skulle göra något tillkännagivande. beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2015/16:KU25 s. 13 f., rskr. 2015/16:291). Regeringen bedömde att tillkännagivandet var slutbehandlat i och med den ändring i lagen om ändringar i indelning i kommuner och regioner som trädde i kraft (prop. 2018/19:162 s. 445, bet. 2019/20:KU3, rskr. 2019/20:48. Motionsyrkanden om lokal förankring av beslut om regioner, avskaffandet av länsstyrelser och en överföring av statliga uppgifter till lokala och regionala organ behandlades även av utskottet i betänkande 2016/17:KU17 (s. 30 f.). När det gäller frågan om behovet av ett folkligt stöd för beslut om regionaliseringar konstaterade utskottet att under /16 genom ett tillkännagivande uppmanat regeringen att återkomma med förslag på bestämmelser med en sådan innebörd. Övriga yrkanden om regionalisering avstyrktes med hänvisning till att beredningen av delbetänkande och kommitténs fortsatta utredningsarbete inte borde föregripas. och reserverade sig i fråga om vissa motionsyrkanden. Liknade motioner avstyrktes även av utskottet i betänkande 2017/18:KU33. Utskottet noterade det arbete som pågick och fann inte skäl att ta några initiativ i fråga om en överföring av ansvaret för vissa statliga uppgifter från läns-styrelserna till andra statliga, lokala eller regionala myndigheter eller regioner med valda församlingar. När det gäller frågan om lokal förankring av beslut om regioner hänvisade utskottet till förslag om ändringar i indelningslagen och ansåg att beredningen av förslagen inte borde föregripas (s. 34). En reservation lämnades (C). behandlade utskottet motioner om bl.a. lokal förankring av beslut om regioner, avskaffande av länsstyrelser och en överföring av statliga uppgifter till regioner med valda församlingar (bet. 2018/19:KU31 s. 49). I sitt ställningstagande noterade utskottet att det regionala utvecklingsansvaret ligger hos landstingen i alla län utom , där kommunen har motsvarande ansvar. Vidare noterade utskottet att regeringen avser att lämna en skrivelse till om regeringens styrning av länsstyrelserna (se ovan under rubriken makt). Utskottet vidhöll sitt tidigare ställningstagande att det inte finns skäl att ta några initiativ i fråga om en överföring av ansvaret för vissa statliga uppgifter från länsstyrelserna till andra statliga, lokala eller regionala myndigheter eller regioner med valda församlingar. När det gällde nya regioners gränser vidhöll utskottet att beredningen av förslag inte bör föregripas. Utskottets betänkanden med anledning av proposition 2018/19:162 och skrivelse 2018/19:117 redogörs för ovan. Utskottet konstaterar att det regionala utvecklingsansvaret numera ligger hos regionerna i alla län utom , där kommunen har motsvarande ansvar. Utskottet har behandlat en skrivelse om regeringens styrning av länsstyrelserna. Utskottet hänvisar till vad utskottet uttalade i samband med den behandlingen och finner inte skäl att ta något initiativ till en utredning om länsstyrelsernas roll med utgångspunkt att flytta delar av befogenheterna från staten till regionerna. Därmed avstyrker utskottet motion 2019/20:3245 yrkande 6. Utskottet finner heller inte skäl att ta några sådana initiativ som yrkas i motion 2019/20:1677. Motionsyrkandena 1–3 i den motionen avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om lokalt brottsförebyggande arbete. Jämför reservation 5 (C) och 6 (L). m.fl. (L) anser i partimotion 2019/20:2016 yrkande 9 att kommunernas brottsförebyggande ansvar bör förtydligas. Kommunerna bör enligt motionärerna få en uttalad uppgift att arbeta brottsförebyggande inom sina ansvarsområden. m.fl. (C) begär i kommittémotion 2019/20:3248 yrkande 8 ett tillkännagivande om brottsförebyggande arbete i kommunerna. Motionärerna vill att kommunerna ska ta ett större ansvar för det brottsförebyggande arbetet genom att involvera fler aktörer, såsom ordningsvakter och fastighetsägare. Kommunerna bör även ha ett brottsförebyggande perspektiv i arbetet med detaljplaner och öka användningen av s.k. BID-samarbeten (business improvement districts). Vidare vill motionärerna se över möjligheterna att träffa överenskommelser mellan staten och ett antal kommuner där man går in långsiktigt med åtgärder i utsatta områden. Kommuner och regioner får enligt 2 kap. 1 § kommunallagen (2017:725), förkortad KL, själva ha hand om angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller regionens område eller deras medlemmar. Allmänintresset förutsätter inte att det finns ett kvantitativt betydande behov av det kommunala engagemanget. Vad som utgör en angelägenhet av allmänt intresse får bedömas med utgångspunkt i om det är lämpligt, ändamålsenligt och skäligt att kommunen eller regionen befattar sig med angelägenheten (prop. 2016/17:171 s. 299). Varje kommun svarar enligt socialtjänstlagen (2001:453) för inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. ansvarar bl.a. för att göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen, att medverka i samhälls-planeringen och att samarbeta med andra samhällsorgan, organisationer, föreningar och enskilda för att främja goda miljöer i kommunen. Social-tjänsten ska även bedriva uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden. När det är lämpligt ska samverkan ske med andra samhällsorgan och det civila samhällets organisationer. har ett särskilt ansvar för barn och unga och ska verka för att förhindra att barn och unga far illa. ansvarar också för att ge råd, stöd och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det. En brottsförebyggande insats kan t.ex. vara att erbjuda stöd i föräldraskapet till föräldrar som begått brott eller vars barn begått brott. Till uppgifter hör också att verka för att den som utsatts för brott och hans eller hennes närstående får stöd och hjälp samt att särskilt beakta våldsutsatta kvinnors behov av stöd och hjälp. ska även arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel och aktivt sörja för att den enskilda missbrukaren får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån sitt missbruk. Kommunerna har planmonopol, vilket innebär att kommunerna har ansvar för planering, utformning och utveckling av den fysiska miljön. Planarbetet ska enligt (2010:900) bidra till en från social synpunkt god livsmiljö. I detta ingår aspekter som trygghet och hälsa. Kommunerna ansvarar dessutom för den fysiska säkerheten i offentliga lokaler, lokala ordningsföreskrifter, alkoholtillsyn m.m. Ett nationellt brottsförebyggande program Regeringen gav ett uppdrag till (Brå) att lämna förslag på hur det nationella stödet till det brottsförebyggande arbetet kan utvecklas. Av Brås redovisning i rapporten stöd till – och samordning av – det lokala brottsförebyggande arbetet (dnr Ju2015/09692/ ) framgår att det finns behov av dels bättre samverkan på alla nivåer, dels ett utvecklat nationellt stöd till lokala aktörer, inte minst kommuner. Brå konstaterar även att många aktörer, både kommuner och statliga myndigheter, varken har tillräcklig kunskap eller prioriterar brottsförebyggande arbete i tillräckligt hög utsträckning. Det strategiska arbetet behöver utvecklas, och fler aktörer behöver involveras i arbetet. I regeringens skrivelse 2016/17:126 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program presenterade regeringen ett nationellt program som syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Programmet ska också bidra till att stimulera och entusiasmera fler berörda aktörer att vidta brottsförebyggande åtgärder och att utveckla samverkan, såväl på nationell som på regional och lokal nivå. Det riktar sig till en bred målgrupp, såsom myndigheter, landsting (numera regioner), kommuner, näringslivet och det civila samhällets organisationer. Av skrivelsen framgår regeringens övergripande målsättningar med det brottsförebyggande arbetet. Det framgår också hur arbetet bör bedrivas för att målen ska uppnås och hur regeringen avser att verka för detta. Till målsättningarna hör bl.a. ökad kunskap i det brottsförebyggande arbetet och utvecklad samverkan på lokal, regional och nationell nivå. Regeringen avser bl.a. att verka för att det kunskapsbaserade brottsförebyggande arbetet utvecklas ytterligare hos kommuner och andra aktörer och att analyser av konsekvenserna för brottsligheten förbättras i samband med politiska beslut och reformer. Regeringen ska även verka för att samarbetet mellan berörda myndigheter på det brottsförebyggande området fördjupas och att fler aktörer i samhället aktivt bidrar till ett effektivt brottsförebyggande arbete. Regeringen betonar också vikten av att brottsförebyggande aspekter beaktas i fysisk planering liksom vid ny- eller ombyggnation av bostäder och offentlig miljö. I skrivelsen redogörs bl.a. för en ny nationell stöd- och samordningsstuktur för det brottsförebyggande arbetet på nationell och regional nivå.