bet · H701MJU9 · 2020-03-05 00:00:00 — Enligt 8 kap. 1 § djurskyddslagen (2018:1192) utövar länsstyrelserna och de andra myndigheter som regeringen bestämmer (kontrollmyndigheterna) offentlig kontroll av efterlevnaden av djurskyddslagen, föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EU-bestämmelser som lagen kompletterar och de beslut som har meddelats med stöd av EU-bestämmelserna. Av 8 kap. 2 § samma lag framgår att kontrollmyndigheterna, utöver vad som framgår av de EU-bestämmelser som lagen kompletterar, ska ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Enligt 8 kap. 6 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om bl.a. offentlig kontroll. I 8 kap. 16 § djurskyddsförordningen bemyndigas att meddela sådana föreskrifter. I förarbetena till den nya djurskyddslagen (prop. 2017/18:147 s. 190) anförde regeringen att det är mycket viktigt att djurskyddskontrollen är likvärdig och effektiv i hela landet, vilket också var syftet med den omorganisation av verksamheten som genomfördes . Ansvaret för den operativa kontrollen överfördes då från kommunerna till länsstyrelserna. Statskontoret utvärderade, på uppdrag av regeringen, omorganisationen 2011 och konstaterade i sin rapport att kontrollen utvecklats positivt, bl.a. genom att likvärdigheten och samordningen hade ökat (Djurskyddskontrollens utveckling, Statskontoret 2011:23). Statskontoret bedömde dock att det fanns utrymme för ytterligare effektiviseringar och föreslog bl.a. att styrningen, uppföljningen och utvärderingen av kontrollen skulle öka. , och länsstyrelserna samverkar i ett gemensamt råd, dvs. Rådet för djurskyddskontroll. Rådet har till uppgift att verka för att djurskyddskontrollen utvecklas i syfte att bli mer rättssäker, likvärdig och effektiv (8 kap. 11 § djurskyddsförordningen). Enligt budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23) har fått i uppdrag av regeringen att inom ramen för livsmedelsstrategin –2020 vidta åtgärder för att stödja kompetensutvecklingen och utvecklingen av digitala verktyg som underlättar genomförandet av inspektioner och övrigt kontrollarbete och som bidrar till att öka kvaliteten, likvärdigheten och effektiviteten i djurskyddskontrollen. Av budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 23) framgår att de resurser som länsstyrelserna totalt lägger på djurskyddskontroller och annan djurskyddsverksamhet ökade , trots att antalet kontroller och beslut ligger på en lägre nivå än . Resurseffektiviteten hos länsstyrelserna har minskat , mätt i antal kontrollinsatser per årsarbetskraft. Det finns dock stora variationer mellan länsstyrelserna, och det tycks också finnas skillnader i länsstyrelsernas bedömning av vad som är en brist. Myndigheterna har inlett ett arbete för att öka enhetligheten i länsstyrelsernas bedömningar. Att underlätta för djurhållare att göra rätt genom kunskapshöjande information är fortfarande ett fokusområde för Rådet för djurskyddskontroll. Enligt regeringens bedömning kan de förklarande orsakerna till de stora skillnaderna i länsstyrelsernas måluppfyllelse och effektivitet i djurskyddskontrollen vara flera, t.ex. ett ökat antal anmälningsärenden, nya arbetsuppgifter för länsstyrelserna och resurstillgång. I det intensifierade arbetet med att likrikta kontrollverksamheten har Rådet för djurskyddskontroll enligt regeringen en viktig roll. Enligt uppgift från () finns det inga konkreta planer på att inrätta en central organisation för djurskyddskontroll. tillämpas EU:s nya kontrollförordning (och rådets förordning (EU) 2017/625 av om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foderlagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växtskyddsmedel). Kontrollförordningen reglerar bl.a. hur den offentliga kontrollen i medlemsstaterna ska organiseras, finansieras och genomföras. Målet med förordningen är att fastställa harmoniserade unionsramar för organisationen av offentlig kontroll. Den nya kontrollförordningen ska tillämpas vid offentlig kontroll som utförs för att säkerställa att unionslagstiftningen inom en rad olika sakområden – bl.a. djurhälsokrav och djurskyddskrav – följs, oavsett om de närmare tillämpningsbestämmelserna har fastställts på unionsnivå eller i medlemsstaternas nationella lagstiftning. I artikel 9 i den nya kontrollförordningen regleras hur den offentliga kontrollen ska bedrivas. Där framgår bl.a. att de behöriga myndigheterna regelbundet och med lämplig frekvens ska utföra riskbaserad offentlig kontroll av alla aktörer. Kontrollen ska bl.a. beakta identifierade risker som är förbundna med djur och varor, aktörernas tidigare resultat vid offentlig kontroll och tillförlitligheten i aktörernas egenkontroll. Kontrollen ska som huvudregel genomföras utan förvarning. I promemorian En anpassning av bestämmelser om kontroll i livsmedelskedjan till EU:s nya kontrollförordning (Ds 2018:41) föreslås ändringar som syftar till att anpassa svensk lagstiftning till förordningen. Promemorian har varit på remiss, och propositioner i frågan kommer att lämnas till . Inledningsvis noterar utskottet att det naturligtvis går att finna både för- och nackdelar med ett lokalt eller regionalt respektive ett centralt kontrollorgan. Utskottet anser dock att den nuvarande organisationen av djurskyddskontrollen är väl avvägd. Mot denna bakgrund samt det arbete som pågår för att göra djurskyddskontrollen mer likvärdig över hela landet finner utskottet inte anledning att ta initiativ till det som motionärerna efterfrågar. Utskottet avstyrker därför motion 2019/20:3260 (C) yrkande 30. Regler för viss djurhållning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om inhysning av höns för äggproduktion, om nötkreaturs sällskap av artfränder och om beteskravet för mjölkkor. Jämför reservation 6 (M, C, KD). I motion 2019/20:971 av (S) påtalas behovet av att se över möjligheten att sätta ett slutdatum för användningen av burar i äggindustrin. Motionären anför att av alla hönor som lever i den svenska äggindustrin fortfarande hålls i s.k. inredda burar, och på ett så begränsat utrymme är det svårt för hönorna att utöva grundläggande naturliga beteenden. Ett politiskt beslut om utfasning i skulle ligga i linje med ambitionen med den nya djurskyddslagen. Enligt motion 2019/20:1782 av och (båda C) bör regeringen se över möjligheten att komplettera befintlig djurlagstiftning med ett tillägg som ger ansvariga myndigheter rätt att, t.ex. i de fall där djuret redan har sällskap av andra slags djur och mår bra, göra undantag från regeln som säger att nötkreatur måste ha sällskap av minst en artfrände. I kommittémotion 2019/20:2669 av m.fl. (M) yrkande 19 efterfrågas en utredning om den svenska beteslagstiftningens påverkan på djurens välbefinnande och svenska bönders konkurrenskraft. Enligt 2 kap. 2 § första stycket djurskyddslagen (2018:1192) ska djur hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas, att de kan utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande (naturligt beteende) och att beteendestörningar förebyggs. Enligt andra stycket i bestämmelsen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning för att tillgodose kraven enligt första stycket. I förarbetena till bestämmelsen anförde regeringen bl.a. följande (prop. 2017/18:147 s. 86 f.): Den nu föreslagna bestämmelsen i lagen om hur djur ska hållas och skötas är med andra ord, på samma sätt som , tänkt att utgöra en ram för bestämmelserna i djurskyddsförordningen och föreskrifter. Genom dessa mer detaljerade regler för djurhållning kan lagens krav på bl.a. naturligt beteende konkretiseras. Regeringen bedömer att det är betydelsefullt att bestämmelserna om djurhållningen utvecklas i takt med att kunskapen om djur och djurs behov utvecklas. Det är väsentligt att de mer detaljerade bestämmelserna baseras på aktuell vetenskap och denna strävan efter kontinuerligt uppdaterade bestämmelser tillmötesgås bäst om reglerna – på samma sätt som – slås fast i föreskrifter på lägre författningsnivå. Regeringen eller myndigheten bör, som tidigare angetts, vid utformandet av föreskrifterna göra en avvägning mellan djurskyddsintresset och andra angelägna intressen, om det är möjligt utan att väsentligen inskränka djurskyddet. För vissa arter kan det t.ex. vara av stor vikt att de inte hålls ensamma utan alltid tillsammans med andra djur av samma art. För andra arter kan det tvärtom vara bäst om djuret hålls ensamt. Det är därför enligt regeringens bedömning inte lämpligt att i lag ha en allmän bestämmelse om hur djur bör hållas i förhållande till varandra. Detta bör i stället regleras i de mer djurslagsspecifika myndighetsföreskrifterna. Inhysning av höns för äggproduktion Enligt 2 kap. 1 § djurskyddsförordningen (2019:66) ska höns för äggproduktion hållas i inhysningssystem som uppfyller hönsens behov av att värpa i rede, sitta upphöjt och sandbada. Av bestämmelsen framgår också att får meddela ytterligare föreskrifter om hur hönsen ska inhysas. Sådana bestämmelser finns i Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om fjäderfähållning inom lantbruket m.m. (SJVFS 2019:23). 1 kap. innehåller gemensamma bestämmelser om bl.a. tillsyn, skötsel, renhållning, strö, stallklimat, luftkvalitet, foder och dricksvatten för de fjäderfän som omfattas av föreskrifterna. I 2 kap. finns särskilda bestämmelser för värpande hönor och unga hönor som bl.a. hålls för produktion av ägg för livsmedel. Av 2 kap. 2 § framgår att endast hönsraser som har en medelvikt under får hållas i burar och att de får hållas där i högst . 2 kap. 10 § innehåller detaljerade bestämmelser om minsta utrymme för bur, rede och ströbad för värphöns i bur. I 2 kap. 11 § finns ytterligare föreskrifter om värphöns i bur, bl.a. mått för sittpinne och fodertråg samt högsta antal värphöns per bur. I 2 kap. 15 § finns liknande bestämmelser för unghöns (i olika åldrar) i bur. Enligt 1 kap. 3 § får fjäderfän hållas och skötas på annat sätt än vad som anges i föreskrifterna om en veterinär av veterinärmedicinska skäl har ordinerat detta. kan, om det finns särskilda skäl, medge undantag från bestämmelserna i författningen under förutsättning att det inte strider mot någon bindande EU-rättsakt, djurskyddslagen eller djurskyddsförordningen. svarade landsbygdsminister på en interpellation (ip. 2019/20:139) från (V) om utfasningen av burar inom äggindustrin. Landsbygdsministern anförde då bl.a. följande: De flesta värphöns hålls i frigående system, och denna andel har ökat . Jag har mot bakgrund av detta inte för avsikt att vidta några särskilda åtgärder i frågan. Tittar man på utvecklingen i ser man att vi då hade av hönsbeståndet i inredd bur. , alltså , var siffran nere på . ser siffran ut att bli . Det innebär att vi har en utveckling i ganska snabb takt, utan förbud på plats, i riktning mot det som jag upplever att strävar mot. Det tycker jag är bra. Det finns säkert flera skäl till att denna utveckling sker. Ett sådant är konsumentmakten, som själv tog upp i sin interpellation. Det syns tydligt framför allt på att de konsumtionsägg du köper nästan uteslutande är från frigående höns, eftersom det är det som kunderna efterfrågar. Kunskapsspridning, märkning som innebär att konsumenter kan göra medvetna val och konsumenternas betalningsvilja för att köpa någonting som är producerat på ett sjyst sätt är verkningsfullt i . Det påverkar väldigt uppenbart marknaden och hur vi producerar. Den sista fasta siffra jag har i min tabell är 2018-siffran. Jämför man den mot EU kan man konstatera att av hönsen i EU finns och vistas i inredd bur, att jämföra i . Det är alltså kanske inte så jättekonstigt att det finns vissa länder som behöver ta till lagstiftning för att flytta sina processer och där det är lite mer angeläget. Vilken typ av verktyg man använder för att uppnå en utveckling och en inriktning som man önskar är ju ett vägval som politiken gör. Interpellanten nämnde som ett exempel, och finns med i mina papper. Där har man jobbat med lagstiftningskrav med en övergångsperiod . Det innebär att vi , med samma utveckling som vi haft i så här långt, har fasat ut detta snabbare utan lagstiftning än vad man bedömer att man kan göra i . I har man också jobbat med lagstiftning och hade en utfasningsperiod . Det finns alltså ingenting som egentligen verifierar att det med hjälp av lagstiftning skulle vara snabbare, enklare eller effektivare att se till att vi inte har några i bur i jämfört med de incitament som vi redan har på plats. Därför är svaret att så länge vi har den utvecklingen ser jag inget behov av att lagstifta på detta område. Nötkreaturs sällskap av artfränder Av 2 kap. 9 § djurskyddsförordningen (2019:66) framgår att det är som meddelar närmare föreskrifter om hur djur ska hållas och skötas. Sådana föreskrifter om nötkreatur finns i Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om nötkreaturshållning inom lantbruket m.m. (SJVFS 2019:18). I 2 kap. 13 § finns en bestämmelse om att kalvar som är äldre än ska hållas i par eller i grupp tillsammans med andra kalvar eller andra nötkreatur. När det gäller andra nötkreatur framgår det av 2 kap. 14 § att de – med vissa specifika undantag som anges i andra stycket – ska hållas på ett sätt som innebär att de kan ha ögonkontakt och beröra varandra. Enligt 1 kap. 3 § får djur hållas och skötas på annat sätt än vad som anges i föreskrifterna om en veterinär av veterinärmedicinska skäl har ordinerat detta. Vidare framgår det av 1 kap. 4 § första stycket att , om det finns särskilda skäl, kan medge undantag från bestämmelserna i författningen under förutsättning att det inte strider mot någon bindande EU-rättsakt, djurskyddslagen eller djurskyddsförordningen. Som framgår ovan följer det av 2 kap. 2 § djurskyddslagen att djur ska hållas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas och att de ges möjlighet till ett naturligt beteende. Enligt 2 kap. 3 § djurskyddsförordningen ska nötkreatur som hålls för mjölkproduktion och som är äldre än hållas på bete . får enligt 2 kap. 5 § meddela föreskrifter om hur betet och utevistelsen ska anordnas. Enligt 2 kap. 6 § djurskyddsförordningen får , och i vissa fall , också i enskilda fall besluta om undantag från beteskravet. Föreskrifter bl.a. om hur betet och utevistelsen ska anordnas finns i 6 kap. i föreskrifter och allmänna råd om nötkreaturshållning inom lantbruket (SJVFS 2019:18). Bestämmelsen i 2 kap. 2 § djurskyddslagen motsvaras i huvudsak av 4 § i den tidigare gällande djurskyddslagen (1988:534). Bestämmelsen infördes för husdjursproduktionen eftersom denna grupp av djur bedömdes vara särskilt utsatt på grund av de ekonomiska intressen som ligger i djurhållningen. I förarbetena till den tidigare gällande djurskyddslagen (prop. 1987/88:93) beskrevs naturligt beteende för mjölkkor i huvudsak utifrån djurhållningssystemet och behovet av betesgång. Det senare beskrevs på följande sätt (s. 21): För både bundna kor och kor i lösdrift bör dock krav uppställas på betesgång. Särskilt viktigt är detta naturligtvis för de djur som står uppbundna . I det traditionella sättet att hålla mjölkkor har också ingått att låta djuren gå på bete . Inomhushållning har visats öka frekvensen av vanliga och viktiga sjukdomar. Kravet på betesgång är därför mycket viktigt. Betesgång ger dessutom djuren ett allmänt välbefinnande och god motion som djuren får möjlighet till ett naturligt beteende. svarade dåvarande landsbygdsministern följande på en skriftlig fråga (fr. 2015/16:827) om beteskravet: Det svenska beteskravet är unikt och innebär viktiga djurvälfärdsfördelar. Förutom att djuren får utlopp för sitt naturliga beteende får de även motion. Kor som går ut och betar blir också friskare än de som står inne. är jag är medveten om att beteskravet kan innebära en ekonomisk belastning och en expansionsbegränsning för vissa djurhållare. Regeringen anser att det är viktigt att inte sänka djurvälfärden i . Däremot behöver vi arbeta med att modernisera regelverk och göra dem smartare så att det blir enklare för företagen att leva med de regler vi har, utan att kraven på djurskydd eller kvaliteten i djurhållningen urholkas. Kravet på att kor ska gå på bete delar av året är bestämt av regeringen. Det är som utformar hur reglerna ska se ut i detalj. En motion om att avskaffa det svenska beteskravet för mjölkkor behandlades och avstyrktes i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2016/17:MJU12 Djurskydd. I ställningstagandet i denna fråga anförde utskottet följande: Utskottet vill påminna om att de djurskyddsbestämmelser som finns motiveras av att det finns ett behov av dem, antingen genom forskningsrön eller genom praktiska erfarenheter. Kravet om betesgång för mjölkkor är utmärkande för den svenska djurskyddslagstiftningen och syftar till att tillgodose kornas grundläggande behov av att röra sig och utföra sina naturliga beteenden. Beteshållningen har visat sig ha många positiva effekter, inte minst på djurhälsoläget och miljön. Utskottet är medvetet om att lagkravet kan medföra ökade kostnader för näringen, och att både producenter och kontrollmyndigheten tidigare haft problem med hur beteskravet ska tolkas och genomföras för att det ska anses vara uppfyllt. reviderade föreskrifter syftar till att tydliggöra och förenkla tidigare regler i flera avseenden. De nya betesreglerna innebär bl.a. större flexibilitet för djurhållare, och dessutom har flera administrativa förenklingar vidtagits. har även fortsättningsvis till uppgift att se över och vid behov omarbeta djurskyddsföreskrifterna i takt med att ny vetenskap och praktiska erfarenheter presenteras. Ett motsvarande motionsyrkande behandlades och avstyrktes också i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2018/19:MJU11 Djurskydd. Utskottet instämde då i det som utskottet tidigare uttalat i frågan och anförde att de positiva aspekterna av det svenska beteskravet uppväger de eventuella nackdelar detta kan ha i kostnads- och konkurrensmässigt hänseende för näringen. Enligt uppgift från () finns det inga planer på att se över beteslagstiftningen i dess nuvarande form. Som framgår av redovisningen ovan finns det ett flertal bestämmelser som reglerar hur höns för äggproduktion ska inhysas för att en god djurskyddsnivå ska uppnås. När det gäller frågan om ett slutdatum för användning av burar i äggindustrin framgår det av redovisningen att användningen av burar har minskat , bl.a. med anledning av att konsumenterna i ökad utsträckning efterfrågar ägg från frigående höns. Utskottet ser därför inte något behov av att reglera en utfasning på det sätt som motionären efterfrågar. Utskottet avstyrker därmed motion 2019/20:971 (S). I fråga om möjligheten till undantag från kravet på att nötkreatur ska ha sällskap av minst en artfrände kan utskottet konstatera att dagens regelverk, under vissa närmare angivna förutsättningar, medger sådan dispens. Det som efterfrågas i motionen är enligt utskottet därmed huvudsakligen redan tillgodosett, och utskottet föreslår därför att motion 2019/20:1782 (C) avslås. När det gäller beteskravet för mjölkkor vidhåller utskottet det som har uttalats i frågan. Utskottet finner mot den bakgrunden inte skäl att ta initiativ till en sådan utredning som efterfrågas och avstyrker därför motion 2019/20:2669 (M) yrkande 19. Försäljning av dun och fjädrar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om försäljning i av produkter som innehåller äkta dun och fjädrar. Enligt motion 2019/20:675 av (SD) bör försäljningen av fjädrar av fågeldun förbjudas i . Motionären anför att ungefär 1 miljon gäss inom EU blir plockade på sitt dun och sina fjädrar medan de lever. Plockning av levande fåglar strider mot både EU:s direktiv och konvention om djur i livsmedelsproduktion. Genom ett förbud mot försäljning av fjädrar av fågeldun i kommer efterfrågan att minska, vilket enligt motionären i sin tur sannolikt leder till att färre fjädrar plockas från levande fåglar. Såväl EU som medlemsstaterna är part till europeiska konventionen om skydd av animalieproduktionens djur. Rådets direktiv /58/EG av om skydd av animalieproduktionens djur, som har utformats med stöd av konventionen, innehåller miniminormer för skydd av djur som hålls för produktion av livsmedel, ull, skinn eller pälsar eller för annan animalieproduktion. Enligt artikel 3 i direktivet ska medlemsstaterna fastställa bestämmelser så att ägarna eller uppfödarna vidtar alla rimliga mått och steg för att garantera välbefinnandet hos de djur de har hand om för att se till att dessa djur inte utsätts för någon onödig smärta, onödigt lidande eller onödig skada. Medlemsstaterna ska enligt artikel 6 se till att den behöriga myndigheten utför inspektioner för att kontrollera att bestämmelserna i direktivet följs. Kommissionens veterinära experter får också, när det behövs för en enhetlig tillämpning av kraven i direktivet, tillsammans med behöriga myndigheter kontrollera att medlemsstaterna uppfyller kraven. Kommissionens veterinära experter får också göra kontroller på platsen för att säkerställa att kontrollerna utförs i enlighet med direktivet (artikel 7). I har direktivet genomförts i djurskyddslagen, djurskyddsförordningen och föreskrifter från . Som redovisas under rubriken av djurskyddskontrollen började EU:s nya kontrollförordning tillämpas . Förordningen, som innehåller ett stort antal detaljerade bestämmelser, ska tillämpas på offentlig kontroll som utförs för att verifiera efterlevnaden av bestämmelser på ett antal områden, bl.a. när det gäller djurskyddskrav (artikel 1.2.f). De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ska regelbundet och med lämplig frekvens utföra riskbaserad offentlig kontroll av alla aktörer med hänsyn till identifierade risker som är förbundna med bl.a. djurskydd (artikel 9.1.a)iv)). De behöriga myndigheterna ska, i den utsträckning som krävs för att säkerställa att bl.a. djurskyddskraven följs, utföra offentlig kontroll av djur och varor i alla produktions-, bearbetnings-, distributions- och användningsled (artikel 10.1 a). Kontrollen av djur och varor som tillhandahålls på unionsmarknaden ska utföras på samma sätt oavsett om de har sitt ursprung i den medlemsstat där den offentliga kontrollen utförs eller i en annan medlemsstat (artikel 9.6 a). Vid misstanke om eller konstaterad bristande efterlevnad är de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skyldiga att vidta de åtgärder som framgår av artikel 137 och 138. Medlemsstaterna ska enligt artikel 139 också fastställa regler om sanktioner för överträdelse av bestämmelserna i förordningen. För att skapa en enhetlighet med den nya kontrollförordningen har vissa ändringar gjorts i bl.a. rådets direktiv /58/EG om skydd av animalieproduktionens djur (se skäl 93 i kontrollförordningen). En av huvuduppgifter är att kontrollera att medlemsstaterna i olika hänseenden fullgör sina EU-rättsliga åtaganden (jfr artikel 17 i fördraget om Europeiska unionen). Vid överträdelser kan kommissionen väcka talan mot en medlemsstat i . När det gäller de frågor som omfattas av kontrollförordningens tillämpningsområde ska kommissionen utföra kontroller och revisioner i varje medlemsstat för att säkerställa att bestämmelserna i förordningen följs (artikel 116–119). Vid allvarliga störningar i en medlemsstats kontrollsystem ska kommissionen enligt artikel 141 om besluta om att vidta vissa åtgärder till dess att störningarna har undanröjts. Kommissionen kan i sådana situationer besluta om t.ex. förbud mot att på marknaden tillhandahålla de varor som berörs av störningarna i kontrollsystemet. På EU:s inre marknad råder fri rörlighet av varor, tjänster, personer och kapital.