bet · H701SoU11 · 2020-05-20 00:00:00 — Planen ska vara samordnad med den fredstida katastrofmedicinska beredskapsplanen och planläggningen inför höjd beredskap. Kommuner kan enligt 3 kap. 2 § lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter ingå avtal med regionen om att utföra ambulanstransporter. De kan också ingå avtal om att utföra hälso- och sjukvård i väntan på sådana transporter, s.k. (i väntan på ambulans). Ambulanssjukvårdstjänster upphandlas enligt lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, förkortad . Bakgrund och pågående arbete Den luftburna ambulanssjukvården inkluderar regionernas ambulansheli-koptrar och ambulansflygplan och det statliga Svenska nationella ambulansflyget (SNAM). SNAM används vid större händelser där samhällets ordinarie resurser för sjuktransporter inte är tillräckliga och innebär att ett vanligt reguljärt passagerarflygplan byggs om till ambulansflygplan. Ambulanssjukvård bedrivs även i s.k. (search and rescue) och Försvarsmaktens helikoptrar och flygplan. opererar under det EU-gemensamma flygregelverket 3. I är det Transportstyrelsen som utfärdar tillstånd och utövar tillsyn över helikopterverksamheten. I övrigt omfattas ambulanshelikoptrarna av samma regelverk som annan ambulansverksamhet. Det finns nio baser för ambulanshelikoptrar i : , , , , , , , och . Regioner som saknar egen helikopter köper helikoptertjänster från andra regioner när det behövs. Inom Sydöstra sjukvårdsregionen, som består av , och län, har man utrett frågan om att ha en gemensam ambulanshelikopter, men valt att inte gå vidare med förslaget. gör en utredning om ambulanshelikopter. bildade regionerna i och (intresseorganisation för kommuner) Svensk Luftambulans (SLA). Därefter har även och Region anslutit sig. ansvarar för den operativa driften av helikoptrarna i och , medan den operativa driften av helikoptrarna i och Region sköts av externa aktörer. Fler regioner har möjlighet att ansluta sig till kommunalförbundet och är även regionerna och anslutna. bildades kommunalförbundet (offentligrättslig form för samverkan mellan kommuner och regioner) Svenskt Ambulansflyg med samtliga 21 regioner som medlemmar. Förbundet har som uppgift att organisera och driva ambulansflyg i (). Verksamheten är under uppbyggnad och man planerar att kunna starta driften . Flygambulansverksamheten kommer att utgå från , och där beredskapsbaser etableras med två flygplan vid varje bas tillsammans med flygoperativ, medicinsk och teknisk personal. gav regeringen i uppdrag (S2019/03010/FS delvis) att identifiera och beskriva juridiska hinder i den ambulanssjukvård som passerar landsgränser mot , och . Myndigheten ska analysera de juridiska hinder som identifieras för den ambulanssjukvård som passerar landsgränser. Utöver detta ska myndigheten belysa och analysera eventuella övriga frågeställningar som är nödvändiga för att möjliggöra en gränsöverskridande ambulanssjukvård. I uppdraget ingår att vid behov lämna författningsförslag eller förslag på vilka anpassningar av författningar som krävs för att möjliggöra en god, säker och kostnadseffektiv gränsöverskridande ambulanssjukvård. Uppdraget ska redovisas . God och nära vård – En primärvårdsreform I betänkandet God och nära vård – En primärvårdsreform (SOU 2018:39) nämns följande under rubriken analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet (s. 238): Utredningens uppfattning är att olika former av prehospital och mobil vård står inför en omfattande utveckling, att den utvecklingen delvis behöver samordnas nationellt men också ske regionalt och lokalt. Detta kommer att ställa krav på ökad samordning och ibland samorganisering av vårdgrenar och vårdformer som historiskt organiserats i parallella spår och var för sig, med allt vad detta innebär av egen historik, traditioner och organisationskulturer. Betänkandet bereds och en proposition är aviserad . Glesbygdsmedicinskt centrum (GMC) i är en forsknings- och utvecklingsenhet inom primärvården i Region i södra . Centrumet startade och verkar i hela . Syftet med centrumet är att öka kunskapen om hur sjukvårds- och omsorgsbehov på bästa sätt kan tillgodoses för befolkningen i och i hela landet samt att öka rekryteringen av läkare och annan professionell vårdpersonal till glesbygd. besvarade socialminister interpellationen – Ambulanser över gränsen (ip. 2019/20:15). Socialministern svarade bl.a. följande: har frågat inrikesministern om statsrådet anser att arbetet med att avlägsna gränshinder för ambulanser förtjänar att prioriteras i regeringsarbetet. har vidare frågat om statsrådet skulle kunna ta initiativ till en lösning i linje med det förslag som SKL framhåller. Interpellationen har överlämnats till mig. Interpellanten har identifierat en viktig fråga. En gränsöverskridande ambulanssjukvård är viktig för att patienter så snabbt som möjligt ska få tillgång till en god och säker vård även i områden där avstånden mellan patienten, ambulans och sjukhus kan vara stora. En fungerande samverkan är av stor vikt även för huvudmännen i planeringen av hälso- och sjukvården i berörda gränsområden. har slutit hälsoberedskapsavtal med de nordiska länderna om ömsesidigt bistånd vid olyckshändelser i fredstid. Det finns även gränsräddningsavtal gällande ambulans- och ambulans-helikoptertransporter mellan , och i berörda regioner. Samarbetet innebär att närmaste vägambulans eller ambulanshelikopter larmas vid akuta larm i gränsområdet, oavsett från vilken nation resursen kommer. Framställningen från SKL handlar om att det i befintlig lagstiftning saknas stöd för ett dagligt samarbete när det gäller ambulanstransporter över gränserna. En av utmaningarna som vi behöver se över i den norska och svenska samverkan i den gränsöverskridande prehospitala vården är att ambulanser bemannas av olika yrkeskategorier i och . En annan utmaning gäller trafikföreskrifter. Norska ambulanser kan inte registreras som utryckningsfordon i det och har därför inte rätt att påkalla fri väg vid utryckningar. En fungerande samverkan är viktig inte minst för att patienter som är i behov av en gränsöverskridande ambulanssjukvård ska få en god och säker vård. Det är inte rimligt att en gränssamverkan med de nordiska länderna inom detta viktiga område inte har ett stöd i regelverket. Det är därför angeläget med en skyndsam hantering för att få ett regelverk på plats som stöder detta för att samverkan ska kunna fortlöpa på bästa sätt. har initierat en dialog med berörda myndigheter i syfte att närmare undersöka hur en sådan översyn kan genomföras på bästa sätt. Ett motionsyrkande om nordisk samordning av luftburen ambulanshelikopterverksamhet behandlades senast i utskottets betänkande 2018/19:SoU8. Motionsyrkandet avstyrktes (s. 162–163). biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2018/19:233). Det är av stor betydelse att minska den tid det tar till dess att en patient får sjukvård vid akuta sjukdomsfall. Utskottet ser därför positivt på den verksamhet för flygambulanser som är under uppbyggnad med uppgift att organisera och driva ambulansflyg i . Därtill noterar utskottet det lämnade uppdraget till om att identifiera och beskriva juridiska hinder för den gränsöverskridande ambulanssjukvården när det gäller gränserna mot , och . Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motionerna 2019/20:3109 (C) yrkande 16 och 2019/20:685 (KD). Motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om tillgänglig vård. Jämför reservation 12 (M, SD). I kommittémotion 2019/20:2916 av m.fl. (M) yrkande 5 föreslås ett tillkännagivande om att om vårdgarantin bryts ska patienten ha rätt att vända sig till en annan vårdgivare och bli ersatt för merkostnader. Motionärerna anför att om vård för cancersjukdom inte kan ges inom tidsgränsen ska patienten ha rätt att vända sig till en annan vårdgivare och bli ersatt för de merkostnader detta innebär. Alla som drabbats av cancer ska få rätt vård i rätt tid. Enligt 9 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, ska regionen erbjuda vårdgaranti för dem som omfattas av regionens ansvar. Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde får – kontakt med primärvården – en medicinsk bedömning av läkare eller annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal inom primärvården – besöka den specialiserade vården – planerad vård. Om regionen inte uppfyller besöks- eller behandlingsgarantin ska regionen se till att patienten får vård hos en annan vårdgivare utan extra kostnad för patienten (9 kap. 2 §). Vårdgarantin gäller inte för exempelvis återbesök, utredningar och undersökningar som t.ex. röntgen, provtagningar och tester och inte för rehabilitering. Enligt 7 kap. 2 a § HSL ska regionen organisera hälso- och sjukvårds-verksamheten så att vården kan ges nära befolkningen. Om det är motiverat av kvalitets- eller effektivitetsskäl får vården koncentreras geografiskt. En vårdgaranti enligt 9 kap. 1 § HSL ska innehålla en försäkran bl.a. om att den enskilde får en medicinsk bedömning av läkare eller annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal, se 2 kap. 3 § patientlagen (2014:821). Bakgrund och pågående arbete I det s.k. januariavtalet, anger de fyra partierna att en uppdaterad kömiljard ska införas som omfattar hela vårdkedjan och särskilt tar hänsyn till kroniska patienters behov samt att en generalplan för kortare köer ska tas fram tillsammans med regionerna där denna ingår. Vidare framgår att vite eller sanktioner ska kunna åläggas huvudmän som inte uppfyller vårdgarantin, om det visar sig att andra åtgärder inte räcker till. Överenskommelse om ökad tillgänglighet i hälso- och sjukvården slöts en överenskommelse mellan staten och SKR om ökad tillgänglighet och kortare väntetider i hälso- och sjukvården. har regeringen avsatt för ändamålet. ingick staten och SKR en överenskommelse om en ny, uppdaterad kömiljard. Parterna är fortfarande överens om att det kvarstår ett behov av att samlat se över och utveckla arbetet med att långsiktigt förbättra tillgängligheten. Parterna avser bl.a. att vidareutveckla den uppdaterade kömiljarden för att säkerställa att den bidrar till att skapa goda förutsättningar för och incitament till vårdens systematiska arbete för en god tillgänglighet. Överenskommelse om jämlik och effektiv cancervård med kortare väntetider 2020 slöts en överenskommelse mellan staten och SKR om kortare väntetider i cancervården. har regeringen avsatt för ändamålet. Av överenskommelsen framgår att arbetet med standardiserade vårdförlopp ska fortsätta. Enligt överenskommelsen visar en uppföljning att väntetiderna har blivit kortare inom vissa cancersjukdomar sedan standardiserat vårdförlopp infördes, framför allt för dem som tidigare haft längst väntetider. Svar på skriftliga frågor besvarade socialminister en skriftlig fråga om långa väntetider till prostatacanceroperation (fr. 2019/20:851). Socialministern svarade följande: har frågat mig hur jag avser säkerställa att alla prostatacancerpatienter erbjuds operation inom de som vårdgarantin utlovar. Cancervården är en högt prioriterad fråga för regeringen. Därför fortsätter regeringen att avsätta för att skapa en mer effektiv, jämlik och tillgänglig cancervård. Statistiken visar att överlevnaden för cancerpatienter ökar, också för patienter med prostatacancer. Men mer behöver göras för att korta väntetiderna. var väntetidsläget på nationell nivå avseende cancer generellt sett oförändrat. hade cancersjukvården genomförda besök till specialist inom vårdgarantins 2018. Den viktigaste åtgärden för att komma åt de långa väntetiderna är införandet av standardiserade vårdförlopp (SVF). SVF innebär att det för varje cancerdiagnos finns så kallade maximala ledtider som beskriver hur varje moment i utredningen minst behöver ta för att kunna utföras med bibehållen kvalitet, från det att misstanke om cancer uppstår till start av behandling. De utgör ingen utlovad vårdgaranti utan är mycket högt ställda mål för hur snabbt utredningen skulle kunna genomföras. SVF för prostatacancer infördes . Med SVF ökar förutsättningar för att korta kötiderna i prostatacancervården, men det stämmer att det fortfarande finns stora utmaningar när det gäller prostatacancerområdet. Här behöver regionerna kraftsamla. Utöver de medel som regeringen tillför regionerna för SVF-arbetet stödjer regeringen också regionerna i arbetet med att korta väntetiderna generellt i vården. infördes en uppdaterad kömiljard och satsas i samma syfte. Rätt kompetens är också en förutsättning för att hälso- och sjukvården ska fungera väl och vara tillgänglig. För prostatacancer kan det till exempel handla om operationssjuksköterskor och urologer. har på regeringens uppdrag inrättat ett nationellt vårdkompetensråd. Rådet ska långsiktigt samordna, kartlägga och verka för att effektivisera kompetensförsörjning av personal inom vården. besvarade socialminister en skriftlig fråga om riktade resurser mot köer i cancervården (fr. 2019/20:179) Socialministern svarade följande: har frågat mig varför jag inte prioriterar att ta bort de växande köerna i cancervården genom att till exempel se till att specifika resurser inom kömiljarderna riktas mot cancervården. ligger i världstoppen när det gäller medicinska resultat men mer behöver göras för att korta väntetiderna. Lösningen på väntetiderna i cancervården finns dock inte i en enda satsning. Den uppdaterade kömiljarden är en viktig del av regeringens tillgänglighetsarbete. Det arbete som bedrivs i landstingen inom ramen för kömiljarden kommer även att komma cancerpatienter till nytta. Det samma kommer att gälla arbetet för en bättre personalförsörjning som det nationella vårdkompetensrådet ska bidra med. Den enskilt viktigaste åtgärden för en mer jämlik och tillgänglig cancervård är de standardiserade vårdförloppen (SVF). har regeringen stöttat införandet av 31 SVF i cancervården som täcker av alla cancerdiagnoser. Av alla cancerpatienter 2018 utreddes enligt ett SVF, vilket är i enlighet med målnivån . Genom SVF har väntetiderna kortats för vissa cancersjukdomar, framför allt för de som tidigare hade längst väntetider, t.ex. prostatacancer. Dessutom finns nu en jämlik, strukturerad och sammanhållen utredningsgång för cancer – i hela . Regeringen fortsätter att öronmärka för att stärka cancervården. Regeringen avser vidare att strategiskt utveckla, uppdatera och intensifiera insatserna för en ytterligare bättre cancervård med kortare väntetider. besvarade socialminister en skriftlig fråga (fr. 2019/20:648) om tillgängligheten i primärvården. Socialministern svarade följande: har frågat mig hur jag avser att stärka tillgängligheten i primärvården. Jag instämmer i att tillgängligheten behöver bli bättre i svensk hälso- och sjukvård, inte minst i primärvården. Människor ska kunna lita på att de kan få hjälp hos sin vård- eller hälsocentral. Det är regionerna som har det huvudsakliga ansvaret för att den nära vården är tillgänglig och håller hög kvalitet. Regeringen vidtar dock flera åtgärder som alla syftar till att stärka primärvården som första linjens hälso- och sjukvård. I det ingår självklart den reformeringen av primärvård som regeringen nu tar fram. Vidare tecknar regeringen och Kommuner och Regioner en rad överenskommelser som tydligt stödjer utvecklingen mot en mer nära och tillgänglig vård, däribland en samlad satsning på 2019 för att göra primärvården mer jämlik, tillgänglig och patientcentrerad samt för att stödja omställningen till en god och nära vård. Därtill avsätts 2020, baserat på regionernas prestationer, för att fler patienter ska få en medicinsk bedömning i primärvården genom den överenskommelse om ökad tillgänglighet i hälso- och sjukvården som regeringen beslutade om. Regeringen avser att generellt avsätta 2020 för att fortsatt stödja utvecklingen av hälso- och sjukvården med fokus på primärvården. Motionsyrkanden om tillgänglig vård behandlades senast i socialutskottets betänkande 2018/19:SoU8. Motionsyrkandena avstyrktes (s. 54). biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2018/19:233). Att förbättra tillgängligheten i vården är en fråga av största vikt. Utskottet noterar inledningsvis att medel avsatts för detta och att staten träffat överenskommelser med SKR om dels den uppdaterade kömiljarden, dels en jämlik och effektiv cancervård med kortare väntetider. Utskottet noterar vidare att parterna i det s.k. januariavtalet är överens om att den uppdaterade kömiljarden ska omfatta hela vårdkedjan och särskilt ta hänsyn till kroniska patienters behov samt att vite eller sanktioner ska kunna åläggas huvudmän som inte uppfyller vårdgarantin, om det visar sig att andra åtgärder inte räcker till. Utskottet ställer sig vidare bakom det som socialministern anför i frågesvaret om riktade resurser mot köer i cancervården (fr. 2019/20:179). Utskottet anser sammantaget att det inte finns skäl för något initiativ med anledning av motion 2019/20:2916 (M) yrkande 5. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om nationell kunskapsstyrning och kollegial granskning. Jämför reservation 13 (M) och 14 (L). I kommittémotion 2019/20:2919 av m.fl. (M) yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att genomföra nationell kunskapsstyrning och kvalitetsregister för migränvård. I partimotion 2019/20:2054 av m.fl. (L) yrkande 9 föreslås ett tillkännagivande om att verka för regelbundna internationella sakkunniggranskningar i svensk sjukvård. Motionärerna föreslår att ges i uppdrag att utforma kunskapsstöd för hur kliniker, sjukhus och regioner kan införa återkommande kollegiala granskningar (peer reviews) som ett självklart inslag i svensk sjukvård. Det skulle enligt motionärerna stärka såväl anställda som patienter att regelbundet få en internationell sakkunnigblick på ett sjukvårdsområdes behandlingsmetoder, bemötande, logistik, arbetssätt och miljö. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården, 3 kap. 1 § HSL. Hälso- och sjukvårdsverksamhet ska bedrivas så att kraven på en god vård uppfylls (5 kap 1 §). Förordningen (2015:155) om statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst syftar till att säkerställa att styrningen med kunskap för hälso- och sjukvård och socialtjänst som statliga myndigheter ansvarar för är ett stöd för huvudmän (regioner och kommuner) och olika professioner som har ansvar för att patienter och brukare ges en god vård och insatser av god kvalitet. Enligt förordningen ska nio myndigheter samverka i Rådet för styrning med kunskap. Varje myndighet representeras av sin generaldirektör, och ordförande i rådet är generaldirektör. Bakgrund och pågående arbete Regionernas kunskapsstyrning i samarbete med SKR regioner etablerar med stöd av SKR ett gemensamt system för kunskapsstyrning med syftet att göra vården kunskapsbaserad, jämlik, resurseffektiv och av hög kvalitet (). Målet är att bästa kunskap ska finnas tillgänglig och användas i varje patientmöte. Kunskapsstöd tas fram inom relevanta områden och utformas så att de är lätta att använda. Förutom kunskapsstöd ingår också stöd till uppföljning och analys, stöd till verksamhetsutveckling och till ledarskap. Regionernas system för kunskapsstyrning bygger på en organisationsmodell med tre nivåer: – Lokalt genom vårdteam: Här ska man ha tillgång till bästa möjliga kunskap. – Regional nivå: Här finns regioner med hälso- och sjukvårdsledning, sjukvårdsregioner och kommuner som stöd för vårdgivare i att använda bästa möjliga kunskap. – Nationell nivå: Här finns regioner i samverkan, SKR med stödfunktion för systemet samt samverkan med staten. I systemet för kunskapsstyrning finns 24 nationella programområden (NPO) och ett nationellt primärvårdsråd. Som exempel på programområde kan nämnas akut vård, cancersjukdomar, nervsystemets sjukdomar (bl.a. migrän) och hjärt-kärlsjukdomar. Ett NPO består av experter från professionen med bred kompetens inom området och representation från samtliga sjukvårdsregioner. Ett NPO leder kunskapsstyrningen inom sitt område på nationell nivå. NPO:erna skapar i sin tur nationella arbetsgrupper inom olika diagnosområden och vid behov för specifika frågor. Rådet för styrning med kunskap inrättades Rådet för styrning med kunskap (rådet). Rådets medlemmar representerar nio myndigheter som har centrala uppgifter för den statliga kunskapsstyrningen för hälso- och sjukvården och . Myndigheterna i rådet ska samverka med varandra och med huvudmännen, dvs. regioner och kommuner. Verksamheten regleras i förordningen (2015:155) om statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst. Partnerskap mellan rådet och regionernas kunskapsstyrningssystem ingick rådet ett partnerskap med styrgruppen i regionernas kunskapsstyrningssystem, detta för en långsiktig samverkan mellan staten och regionerna i kunskapsstyrningsfrågor på nationell nivå. Aktiva myndigheter i partnerskapet är , , social utvärdering och . Syftet med partnerskapet är att öka samverkan, dialog och samordning i fråga om initiativ som främjar bl.a. behovsanpassad kunskapsutveckling, att se till att ny kunskap tillämpas och att resurserna i vården används på bästa sätt, att uppnå en effektiv och jämlik vård av hög kvalitet och att se till att bästa möjliga kunskap används vid varje patientmöte. Styrning för en mer jämlik vård Utredningen för en mer jämlik vård (S 2017:08) hade uppdraget att utreda hur styrningen av hälso- och sjukvården bättre kan främja en jämlik och behovsbaserad vård (dir. 2017:128). I uppdraget betonas att det övergripande syftet är att med den befintliga ansvarsfördelningen för hälso- och sjukvården, säkerställa möjligheterna till en jämlik vård. Utredningen har lämnat ett delbetänkande och därefter sitt slutbetänkande, Styrning och vårdkonsumtion ur ett helhetsperspektiv – Kartläggning av socioekonomiska skillnader i vårdutnyttjande och utgångspunkter för bättre styrning (SOU 2018:55) respektive Digifysiskt vårdval – tillgänglig primärvård baserad på behov och kontinuitet (SOU 2019:42). En närmare beskrivning av båda dessa betänkanden finns på s. 19–20 under . Båda betänkandena bereds inom . En särskild utredare har haft regeringens uppdrag att överväga och lämna förslag till hur en ökad följsamhet till nationella kunskapsstöd i hälso- och sjukvården kan uppnås (S 2015:07). Syftet med uppdraget var att säkerställa att den hälso- och sjukvård som erbjuds befolkningen är kunskapsbaserad och jämlik och ges på samma villkor till kvinnor och män (dir. 2015:127). Uppdraget slutredovisades i slutbetänkandet Kunskapsbaserad och jämlik vård – Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård (SOU 2017:48). Utredningen lämnade lagförslag om förtydliganden i hälso- och sjukvårdslagen om att professionerna ska ha goda förutsättningar att arbeta enligt vetenskap och beprövad erfarenhet och att det är huvudmannen respektive verksamhetschefen som har ansvaret för att skapa dessa förutsättningar samt att regionerna ska vara skyldiga att samverka nationellt om kunskapsstyrning. Förtydligandena innebär också att regionerna och de kommuner som ligger i regionen ska vara skyldiga att samverka om kunskapsstyrning. Utredningen lämnade även förslag om att regeringen och regionerna ska inrätta ett nära och regelbundet samråd och att ett kansli för kunskapsbaserad och jämlik vård ska inrättas inom med uppgift att bistå regeringen i samrådet med regionerna och komplettera stödet från myndigheterna. tillsatte regeringen en särskild utredare med uppdraget att utifrån förslagen i betänkandet Kunskapsbaserad och jämlik vård stödja utformandet av ett nationellt sammanhållet system för kunskapsbaserad vård där statens och sjukvårdshuvudmännens arbete förstärker varandra och tillsammans ger förutsättningar för att bästa tillgängliga kunskap ska användas i varje patientmöte (dir. 2018:95).