bet · H701AU8 · 2020-03-18 00:00:00 — Utskottet står fast vid vad som framfördes där och anser att det finns skäl att här upprepa en del av vad som tidigare framförts. Utskottets utgångspunkt är att den svenska arbetsmarknadsmodellen bör värnas. Modellen med sin särskilda natur är central för att skapa ett arbetsliv som tillgodoser både arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet, trygghet och inflytande. Utskottet konstaterar att ordningen med starka parter och ett regelverk där kollektivavtal verkar tillsammans med lagregler har visat sig vara en stabil grund för den svenska arbetsmarknaden. Modellen fungerar överlag väl och ger handlingsutrymme för parterna som den bidrar till att upprätthålla ordning och reda på arbetsmarknaden. Vidare vill utskottet slå fast att den grundlagsskyddade rätten att vidta stridsåtgärder utgör en viktig och grundläggande del i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Utskottet konstaterar att rätten att vidta stridsåtgärder sträcker sig långt och att det i vissa fall kan ge omfattande verkningar, även mot aktörer som inte är inblandade i en enskild konflikt. Mot bakgrund av hur regelverket är uppbyggt är en förutsättning för en stabil utveckling på arbetsmarknaden att parterna agerar ansvarsfullt och att stridsåtgärder inte används på annat sätt än vad som är avsett. Utskottet konstaterar att när det gäller konsekvenserna på arbetsmarknaden i form av förlorade arbetsdagar på grund av konflikter har i jämförelse med andra länder mycket få förlorade arbetsdagar. Som framgår av sticker ut som en särskilt fredlig arbetsmarknad sett i ett nordiskt perspektiv och även i jämförelse med t.ex. . Av årsrapporten framgår bl.a. att förlorade på grund av stridsåtgärder i förbundsförhandlingar (och på grund av politiska strejker). Två uppmärksammade konflikter med hamnarbetare respektive piloter i huvudrollerna stod för alla de arbetsdagar som gick förlorade på grund av strejk eller lockout i förra årets avtalsförhandlingar. Utskottet noterar att motionärerna i detta avsnitt inte verkar nöjda med det gällande regelverket och vad detta levererar i form av stabilitet på arbetsmarknaden. Utskottet delar inte den bedömning som görs i motionerna. Utskottets uppfattning är att den svenska arbetsmarknadsmodellen, av vilken regelverket om stridsåtgärder är en central del, överlag fungerar väl och är väl avvägd. Det är en modell som har levererat och skapat goda förutsättningar för trygghet, utveckling, tillväxt och konkurrenskraft, bl.a. genom sin flexibilitet och förmåga att utvecklas. Som framgått ovan konstaterar utskottet att de konsekvenser som regelverket om stridsåtgärder har på den svenska arbetsmarknaden vid en jämförelse med andra länder visar att regelverket fungerar effektivt. Utskottet uppfattar fortfarande detta som ett kvitto på att vi har en arbetsmarknad i där parterna med utgångspunkt i det gällande regelverket tar ett stort ansvar för arbetsfreden. Utskottet kan därför inte se att det skulle finnas något skäl att se över eller förändra den nuvarande ordningen på det sätt som föreslås av , , , och ett par enskilda motionärer. Vidare vill utskottet framhålla att den svenska arbetsmarknadsmodellens flexibilitet och parternas förmåga att ta ansvar för och anpassa regelverket till rådande förhållanden gjort sig tydliga inte minst i frågan om rätten att vidta stridsåtgärder. De ändringar i regelverket som beslutade om och som trädde i kraft föregicks inte bara av utredningsinsatser från regeringen (SOU 2018:40) utan även av intensiva förhandlingar mellan parterna. Utskottet konstaterar att parternas förhandlingar ledde fram till ett partsgemensamt förslag om ändrade regler för stridsåtgärder. Parternas förslag var också det som låg till grund för den proposition som regeringen lämnade till (prop. 2018/19:105). Utskottet anser att förfarandet vid ändringarna i regelverket är ett tydligt exempel på den svenska arbetsmarknadsmodellens styrka. Att som föreslår vrida tillbaka de ändringar som är resultatet av ihärdigt arbete av parterna är inte en lämplig väg framåt. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. krav på sanktioner kopplade till skyldigheten att lämna in kollektivavtal till och ett återinförande av lex . Utskottet hänvisar bl.a. till att utvecklingen på arbetsmarknaden inte ger stöd för de efterfrågade förändringarna. Jämför reservation 23 (M, C, KD, L), 24 (M, KD) och 25 (V). anser i kommittémotion 2019/20:3190 av m.fl. att det är viktigt att information om vad som gäller på den svenska arbetsmarknaden finns lättillgänglig för att underlätta för utstationerade företag att göra rätt och för utstationerade arbetstagare att ta till vara sina rättigheter. Partiet menar att dagens krav på arbetstagarorganisationerna att lämna in relevanta kollektivavtalsvillkor till inte följs särskilt väl och vill därför att sanktioner kopplade till kravet införs (yrkande 27). Vidare anser partiet att de ändringar som har gjorts i utstationeringslagen är för långtgående. Enligt partiet kan en utstationerande arbetsgivare numera inte freda sig mot stridsåtgärder – oavsett hur bra arbetsvillkor arbetstagarna har. vill därför återinföra lex för att förbättra kompetensförsörjningen och rörligheten inom EU (yrkande 28). I kommittémotion 2019/20:3259 av m.fl. understryker att utstationering skapar möjlighet att dra maximal nytta av yrkeskompetens mellan EU-länder, till gagn för de olika medlemsländernas välfärd. Partiet menar att de förändringar som skett av regelverket går emot andan, om inte även bokstaven, i utstationeringsdirektivet. Partiet anser därför att reglerna för utstationering bör ses över för att återinföra regelverket så som det var utformat i den s.k. lex (yrkande 1). uppmärksammar i kommittémotion 2019/20:539 av m.fl. utstationeringsutredning (SOU 2019:25). Partiet anser att regeringen bör ta hänsyn till fackföreningsrörelsens synpunkter i den fortsatta beredningen av utredningens förslag och utforma en lagstiftning som stärker kollektivavtalens ställning, motverkar social dumpning och åstadkommer ordning och reda på svensk arbetsmarknad (yrkande 3). Vidare vill att systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till utvidgas så att även köparna, utan undantag, omfattas av sanktionsansvaret (yrkande 4). noterar i kommittémotion 2019/20:3202 av m.fl. att arbetstagarorganisationerna på den svenska arbetsmarknaden inte i tillräcklig omfattning har lämnat in sådana kollektivavtalsvillkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Partiet anser därför att det bör införas sanktioner kopplade till arbetstagarorganisationers skyldighet att lämna in kollektivavtalsvillkor till (yrkande 17). Vidare menar att lex bör återinföras (yrkande 18). Förändringarna av regelverket i denna del har enligt partiet inneburit att det blivit mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit och har därmed hämmat den fria rörligheten. Liberalerna vill i kommittémotion 2019/20:3078 av m.fl. att lex ska återinföras (yrkande 4). Partiet framhåller bl.a. att de ändringar som har gjorts i regelverket för utstationering är för långtgående – en uppfattning som partiet menar att flera av remissinstanserna också framförde. och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (utstationeringsdirektivet) reglerar vilket lands arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas vid utstationering av arbetstagare. De centrala bestämmelserna i utstationeringsdirektivet finns i artikel 3. Av artikeln framgår att medlemsstaterna ska se till att utstationerade arbetstagare inom deras territorium garanteras de arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i lag eller när det gäller byggverksamhet i s.k. allmängiltiga kollektivavtal, på sju uppräknade områden – den s.k. hårda kärnan. antogs det s.k. tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet (och rådets direktiv /67/EU). Tillämpningsdirektivet syftar till att förbättra tillämpningen och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet genom bestämmelser om åtgärder för att förhindra missbruk och kringgående av regler. Utstationeringsdirektivet reviderades (och rådets direktiv (EU) 2018/957 om ändring av och rådets direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster). Detta ändringsdirektiv innehåller bl.a. bestämmelser om mer likabehandling mellan utstationerade och inhemska arbetstagare i fråga om ersättning. Ändringsdirektivet ska vara genomfört i nationell rätt . En särskild utredare fick i uppdrag att föreslå hur ändringsdirektivet ska genomföras i svensk rätt (dir. 2018:66). överlämnades betänkandet Genomförande av ändringar i utstationeringsdirektivet (SOU 2019:25) med förslag om hur ändringsdirektivet ska genomföras i svensk rätt. Såväl utstationeringsdirektivet som tillämpningsdirektivet har genomförts i svensk rätt främst genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, kallad utstationeringslagen. Arbetsgivare från andra länder ska, oavsett vilken lag som annars gäller för anställningsförhållandet, tillämpa svensk lag för arbetstagare som är utstationerade i på de områden som ingår i utstationeringsdirektivets hårda kärna, förutom i fråga om minimilön som inte regleras i lag (5 § utstationeringslagen). I finns eventuella bestämmelser om minimilön i kollektivavtal. Efter den s.k. Lavaldomen[1] 2007 ändrades ett antal bestämmelser i utstationeringslagen, den s.k. lex , med innebörden att rätten att vidta stridsåtgärder för att uppnå kollektivavtal begränsades gentemot utstationerande arbetsgivare. Enligt den ordning som då gällde kunde en svensk arbetstagarorganisation enligt dåvarande 5 a § utstationeringslagen vidta stridsåtgärder för att få till stånd kollektivavtal för utstationerade arbetstagare endast om vissa förutsättningar som angavs i paragrafen var uppfyllda. Villkoren som fick krävas för arbetstagarna var minimivillkor enligt svenska kollektivavtal på de områden som ingår i den hårda kärnan. Stridsåtgärder fick dock inte vidtas om arbetsgivaren visade att arbetstagarna redan hade villkor som var minst lika förmånliga som minimivillkoren i ett svenskt centralt branschavtal, den s.k. bevisregeln. Andra regler gällde för utstationerade uthyrda arbetstagare. Med bakgrund i bl.a. den parlamentariska utstationeringskommitténs betänkande Översyn av lex (SOU 2015:83) beslutade om vissa nya utstationeringsregler (prop. 2016/17:107, bet. 2016/17:AU9, rskr. 2016/17:226). De nya reglerna innebär bl.a. ändringar av reglerna om stridsåtgärder enligt lex och att tillämpningsdirektivet genomförs i svensk rätt. När det gäller lex innebär ändringarna att arbetstagarorganisationers rätt att vidta stridsåtgärder inte längre begränsas av bevisregeln. I stället gäller ett system där kollektivavtalens rättsverkningar begränsas i förhållande till utstationerande arbetsgivare om kollektivavtalet har slutits som en följd av stridsåtgärder eller varsel om stridsåtgärder. När det gäller de villkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i har arbetstagarorganisationer en skyldighet enligt 9 a § utstationeringslagen att lämna in de villkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Berörda arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer ska anmäla var sin kontaktfunktion till som ska kunna lämna information om kollektivavtalsvillkoren. är enligt 9 § s.k. förbindelsekontor vid utstationeringar i . Vidare ska en arbetsgivare enligt 10 § anmäla en utstationering till senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i . Anmälan behöver dock inte göras om verksamheten i avses pågå under . Arbetsgivaren ska även enligt 11 § anmäla en kontaktperson som är behörig att för arbetsgivarens räkning ta emot delgivningar. Utskottet konstaterar inledningsvis att medlemskapet i EU innebär att det är möjligt att flytta till ett annat medlemsland för att arbeta. Då gäller samma arbetsvillkor som för den inhemska arbetskraften. tillåter också tillfälligt arbete i ett annat EU-land under vissa villkor, s.k. utstationering. Utskottet ser positivt på den rådande ordningen där arbetstagare har möjlighet att komma till för att arbeta. Rörlighet för arbetskraft inom EU är centralt för att se till att efterfrågan på arbetskraft inom hela EU kan mötas och att tillväxten upprätthålls. Utskottet är övertygat om att internationell handel och öppenhet mot andra länder är avgörande för vårt välstånd. Rörlighet över gränserna skapar också möjligheter för många, såväl människor som företag, att utvecklas. En viktig utgångspunkt för utskottet är att som den fria rörligheten ska värnas får det aldrig leda till att människor som kommer till för att arbeta utnyttjas. Det är självklart att de som arbetar i ska ha goda och rättvisa villkor i linje med svenska kollektivavtal, oavsett varifrån de kommer. Svenska villkor ska gälla alla som arbetar på den svenska arbetsmarknaden. Motionerna i detta avsnitt riktar in sig på förslag om regelverket för utstationerad arbetskraft i i olika form. Vissa liknande yrkanden behandlades av utskottet vid förra i betänkande 2018/19:AU9 (s. 36 f.). Utskottet anser att en stor del av det resonemang som framfördes där gäller även för de yrkanden som har framställts under det nuvarande . I likhet med vad utskottet tidigare framhållit anser det att utformningen av utstationeringsdirektivet inte varit helt tillfredsställande när det gäller att garantera att personer som utför samma arbetsuppgift på samma arbetsplats ska göra det under likvärdiga villkor. Ett regelverk som innebär att arbetstagare får olika lön för samma arbete är inte bara orättvist för den enskilda arbetstagaren utan gör det också svårt för företag som betalar vanliga svenska löner att klara konkurrensen. Som utskottet tidigare konstaterat är det glädjande att regeringens intensiva arbete på EU-nivå med att komma till rätta med missförhållandena i utstationeringsdirektivet har lett till resultat i form av en revidering av direktivet, bl.a. när det gäller frågan om ersättning för utfört arbete. Förändringen på området kan bidra till att konkurrensen inriktas på vem som gör jobbet bäst i stället för konkurrens på dåliga villkor. Utskottets förhoppning är fortfarande att det i förlängningen ska leda till en europeisk arbetsmarknad som är mer rättvis för både arbetstagarna och arbetsgivarna. Utredningen som fick i uppdrag att föreslå hur ändringsdirektivet ska genomföras i svensk rätt redovisade sitt uppdrag i ett betänkande (SOU 2019:25). Utskottet noterar att betänkandet har remissbehandlats och att regeringen tagit fram en lagrådsremiss på området. Där föreslås ändringar i bl.a. utstationeringslagen, lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare och medbestämmandelagen. Förslagen innebär bl.a. att möjligheterna att reglera villkoren för utstationerade arbetstagare i kollektivavtal utvidgas och att den lön som får krävas inte längre ska vara begränsad till en minimilön. Vidare får fler villkorstyper än tidigare krävas med stöd av stridsåtgärder. Skyddet för uthyrda utstationerade arbetstagare föreslås utökas på visst sätt. Det föreslås också att skyddet vid långvarig utstationering förstärks genom att samtliga arbets- och anställningsvillkor ska tillämpas på långvarigt utstationerade arbetstagare, med vissa undantag. Utskottet förväntar sig att en proposition på området snart kommer att överlämnas till . Utskottet kommer således att få möjlighet att behandla ett antal viktiga förändringar av regelverket som omger utstationering. Utskottet noterar att i ett motionsyrkande lyft fram utredningens förslag och vill att regeringen ska ta hänsyn till fackföreningsrörelsens synpunkter i den fortsatta beredningen av utredningens förslag. Partiet vill se en lagstiftning som stärker kollektivavtalens ställning, motverkar social dumpning och åstadkommer ordning och reda på svensk arbetsmarknad. Som utskottet fastslagit ovan kommer det att få anledning att återkomma till de förslag som regeringen kommer att lägga fram på basis av utredningen. Utskottet anser inte att det finns skäl att förekomma regeringens förslag på området. I ett par yrkanden från och framförs krav på att sanktionera skyldigheten att lämna in kollektivavtalsvillkor till . Liknande yrkanden framfördes av ett antal partier i samband med att utskottet beslutade om nya utstationeringsregler (bet. 2016/17:AU9) och av både och under föregående (bet. 2018/19:AU9). Utskottet står fast vid vad som tidigare framförts om att bestämmelsen som partierna riktar in sig på är ändamålsenligt utformad som den ser ut . Utskottet utgår också från att regeringen noga kommer att följa utvecklingen och att den är öppen för att överväga andra åtgärder om inte syftet med regleringen uppfylls. Utskottet delar således inte uppfattningen som framförs i motionerna om att bestämmelsen är otillräcklig. Utskottet noterar att flera partier har framställt yrkanden om att lex bör återinföras. Genomgående för dessa är även bl.a. uppfattningen att borttagandet av lex skulle göra det mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit och därmed hämma den fria rörligheten. Utskottet delar inte denna uppfattning. Utskottet har nämligen fortfarande svårt att se att utvecklingen på arbetsmarknaden skulle bekräfta de farhågor som motionärerna tycks ha. Utvecklingen fortsätter snarare att peka i motsatt riktning. Utskottet konstaterar att det går att utläsa av statistik att ökningen av utstationerad arbetskraft det året var den största sedan infördes . Någon sammanställd statistik för finns ännu inte att tillgå. befann sig i genomsnitt drygt 16 200 utstationerade arbetstagare i , och totalt registrerades 106 799 personer 2018, att jämföra med 72 552 . Utskottet noterar att bygg- och anläggningsverksamhet, ett område där vissa motionärer uttrycker sin oro för bristen på arbetskraft, är den klart vanligaste branschen för utstationerad arbetskraft i och att även denna bransch har sett en tydlig ökning. Utskottet kan således på nytt konstatera att de trygga och rättvisa villkor som är utgångspunkten på den svenska arbetsmarknaden inte verkar fungera hämmande för viljan att utstationera. Även om utstationeringsregister inte ger hela bilden menar utskottet att utvecklingen på arbetsmarknaden åtminstone tyder på att villkoren som erbjuds på den svenska arbetsmarknaden tilltalar utstationerande arbetsgivare och de arbetstagare som kommer hit för att arbeta. Slutligen noterar utskottet att även under innevarande har ett yrkande om att systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till bör utvidgas så att även köparna omfattas av sanktionsansvaret. Partiet framställde liknande yrkanden både i samband med att utskottet beslutade om nya utstationeringsregler (bet. 2016/17:AU9) och under förra (bet. 2018/19:AU9). Utskottet delar fortfarande uppfattningen att det är önskvärt att ha ett effektivt och tillförlitligt system för anmälningsskyldigheten. Utskottet står dock fast vid sin uppfattning att det inte med anledning av yrkande framkommit något som ger skäl till ett initiativ till regeringen på området. Utskottet noterar dock att som framgått ovan har regeringen tagit fram en lagrådsremiss för genomförandet av ändringsdirektivet. Som en del av lagrådsremissen föreslår regeringen en skärpning av bestämmelserna om anmälningsskyldighet och kontaktperson i utstationeringslagen. En del av förslaget innebär att en tjänstemottagare ska ha en sanktionerad skyldighet att underrätta i de fall denne inte fått information från en utstationerads arbetsgivare om att information lämnats om utstationeringen till . Utskottet kan således konstatera att det kommer att få skäl att återkomma till frågan. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund samtliga motionsyrkanden. Sociala rättigheter i EU Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att regeringen ska verka för att socialpolitik ska förbli nationell kompetens. Utskottet hänvisar bl.a. till det arbete som regeringen redan bedriver på området. Jämför reservation 26 (KD). (KD) framhåller i motion 2019/20:529 att socialpolitik är medlemsländernas eget ansvar och att överstatlighet inte är svaret på alla problem. Motionären anför bl.a. att den europeiska pelaren för sociala rättigheter har lett till att EU reglerar arbetsvillkor på detaljnivå. Motionären anser därför att regeringen bör verka för att socialpolitik förblir en nationell kompetens (yrkande 8). Utskottet noterar att motionären i detta avsnitt uttrycker oro för att EU ska ta över alltmer av socialpolitiken, bl.a. genom att reglera arbetsvillkor på detaljnivå. Frågor om hur arbetsvillkor ska regleras är något som i stor utsträckning och med goda resultat har överlåtit till arbetsmarknadens parter. Utskottet vill inte se någon förändring i det avseendet. Utskottet delar i stället motionärens underliggande utgångspunkt att frågor inom det arbetsrättsliga området som saknar tydlig gränsöverskridande dimension i första hand bör hanteras på nationell nivå. Denna hållning gav även ett enigt utskott uttryck för i samband med subsidiaritetsprövningen av kommissionens direktivförslag om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor i Europeiska unionen (utl. 2017/18:AU11). I utlåtandet framhålls nämligen bl.a. att det är centralt att medlemsstaternas kompetens på det arbetsrättsliga området värnas i EU-samarbetet och att detta har varit en grundbult i det svenska förhållningssättet sedan vi gick med i EU. I likhet med vad regeringen ger uttryck för i t.ex. budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 14 s. 87) anser alltså utskottet att det är önskvärt att arbetsmarknadens parter så långt som möjligt tar ansvar för vilka närmare arbetsrättsliga villkor som ska gälla i arbetslivet och för att bevaka att dessa följs. Regeringen ska, tillsammans med arbetsmarknadens parter, vara en stark svensk röst inom EU. Utskottet anser att arbetsmarknadens parters autonomi och självständighet är en förutsättning för att parterna ska kunna fortsätta att ta ett stort ansvar för regleringen på arbetsmarknaden i syfte att skapa flexibla lösningar som är anpassade för olika branscher. Det är centralt att den svenska arbetsmarknadsmodellen värnas både på nationellt plan och inom ramen för EU-samarbetet. Vidare anser utskottet att regeringen har varit tydlig när det gäller vad som är lämpligt att reglera på EU-nivå och vad som faller utanför EU:s kompetens. Som exempel kan nämnas kommissionens aviserade initiativ om minimilön där arbetsmarknadsminister överlade med utskottet . Ett enigt utskott ställde sig då bakom regeringens ståndpunkt som bl.a. var att regeringen skulle agera aktivt för att initiativet om minimilön inte ska vara rättsligt bindande och att EU inte har befogenheter att fastställa lönenivåer i medlemsstaterna. Ett enigt utskott har också upprepat denna hållning i ett yttrande till utrikesutskottet över kommissionens arbetsprogram 2020 (yttr. 2019/20:AU4y). Utskottet uttalar där bl.a. att ett direktiv om minimilöner skulle innebära ett allvarligt hot mot den svenska kollektivavtalsmodellen och att utskottet aktivt kommer att verka för att den svenska arbetsmarknadsmodellen värnas inom EU-samarbetet. Mot bakgrund av ovanstående och vad utskottet uppfattar som en tydlig hållning från regeringen kan inte utskottet se något behov av att rikta krav på ytterligare åtgärder på området till regeringen. Motionsyrkandet avstyrks därför. Provanställning, punkt 1 (M, KD) av (M), (M), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3190 av m.fl. (M) yrkande 12 och 2019/20:3202 av m.fl. (KD) yrkande 20. Vi anser att det är viktigt att upprätthålla en rimlig balans mellan arbetsmarknadens parter och att de anställda på arbetsmarknaden ska ha en god trygghet.