bet · H701MJU15 · 2020-04-29 00:00:00 — Syftet med allemansrätten har aldrig varit att utländska personer ska komma hit och plocka bär eller svamp för försäljning, för deras egen skull. Allemansrätten bör därför begränsas till att gälla människor som bor i permanent. behandling och kompletterande uppgifter Allemansrätten är inskriven i 2 kap. 15 § regeringsformen. Allemansrätten behandlas även i 7 kap. 1 § . Allemansrätten är den begränsade rätt som var och en, svenska såväl som utländska medborgare, har att använda någon annans fastighet, framför allt genom att – åtminstone till fots – färdas över den och att vistas på den. Nyttjandet får inte gå så långt att fastighetens ägare (eller någon annan med särskild rätt till fastigheten, t.ex. en nyttjanderättshavare) får nämnvärda besvär eller lider ekonomisk skada. I förarbetena till (prop. 1997/98:45 del I s. 302) anförs att det är tveksamt om en organisatör ska få utnyttja en fastighet kommersiellt och mer eller mindre permanent utan ägarens tillstånd. Sådana rådighetsfrågor behandlas dock inte i utan bör enligt motiven som tidigare lösas i rättspraxis. Generellt gäller att arrangemang av någon betydelse inte bör äga rum utan markägarens medgivande men att det för förbud rimligen bör krävas att man kan befara skada eller besvär för markägaren. fann i domen NJA 1996 (s. 495) att ett företag som ordnat organiserad forsränning hade utnyttjat en fastighet för intensivt. Eftersom utnyttjandet hade medfört avsevärda skador och besvär saknade organisatören enligt domstolen rätt att utan medgivande av fastighetsägaren arrangera eller på annat sätt medverka till den organiserade forsränningen. Organiserat friluftsliv kan även medföra en skyldighet att göra en anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 § , om verksamheten kan medföra skada på naturmiljön. Ett arrangerande företag kan även enligt allmänna regler bli skadeståndsskyldigt för en skada på en fastighet om företaget eller dess anställda t.ex. brustit i hänsyn till markägaren vid sin planering eller gett felaktig eller otillräcklig information till deltagarna om deras skyldigheter enligt allemansrätten (jfr 2 kap. 1 § och 3 kap. 1 § skadeståndslagen). Utskottet har behandlat frågor om allemansrätten tidigare, senast i betänkande 2018/19:MJU9 Naturvård och biologisk mångfald. Utskottet anförde då att den unika möjlighet som allemansrätten innebär ska värnas men att frågan om förhållandet mellan allemansrätten och kommersiell verksamhet är viktig. Frågan om allemansrätten och naturturism uppmärksammades i SOU 2017:95 Ett land att besöka – En samlad politik för hållbar turism och växande besöksnäring. Utredningens bedömning var att informationsarbetet om allemansrätten behöver förstärkas och att dialogen om allemansrättens roll, möjligheter och begränsningar när det gäller utveckling av naturturism måste fördjupas mellan berörda parter. Utredningen menade att frågor om samverkans- och avtalsmodeller och gemensamma ställningstaganden mellan parter bör tas vidare i arbetet med en nationell strategi för hållbar turism och växande besöksnäring. Utredningens betänkande är under beredning inom . Enligt information från ska strategin utgöra en plattform för en samlad politik för hållbar turism och en konkurrenskraftigt växande besöksnäring i . När det gäller frågor om ockupation av mark, t.ex. bärplockningsläger, anförde justitie- och migrationsminister följande som svar på fråga 2019/20:12: Det är viktigt att de svårigheter som följer med otillåtna bosättningar tas på allvar. Regeringen har tagit flera initiativ på området. trädde nya regler för avlägsnande av otillåtna bosättningar i kraft. Syftet är att markägare snabbare ska kunna få tillbaka besittningen till sin mark som de som befinner sig på platsen garanteras en rättssäker process. Regeringen har följt upp lagändringarna genom regeringsuppdrag till och i regleringsbreven . Av redovisning till regeringen framgår att reglerna om avlägsnande har inneburit ett enklare, billigare och mer rättssäkert sätt för markägare att få tillbaka besittningen till sin mark. Antalet mer omfattande otillåtna bosättningar har minskat, liksom antalet ansökningar om särskild handräckning och avlägsnande. Utvecklingen är densamma . Enligt redovisning innebär de nya reglerna att det är enklare för markägare att få tillbaka sin mark. Möjligheten att ingripa mot otillåtna bosättningar bedöms vara god. hade det genomförts ca 600 polisingripanden mot otillåtna bosättningar sedan lagen trädde i kraft. Flera regioner inom polisen har en upparbetad samverkan med kommunerna i dessa frågor. Samverkan i olika former utgör, enligt , en framgångsfaktor för hantering av otillåtna bosättningar. Den uppföljning som har gjorts visar tydligt att det nya regelverket för avlägsnande av otillåtna bosättningar har fått genomslag i praktiken. Varken eller har sett något behov av lagändringar inom ramen för uppföljningen. Jag följer dock utvecklingen noggrant och är beredd att vidta ytterligare åtgärder om så krävs. När det gäller myndigheters tillträde till mark och information till markägare framgår det av 28 kap. 1 § att en myndighet eller den som på myndighetens uppdrag utför ett arbete har rätt att få tillträde till fastigheter, byggnader, andra anläggningar etc. för att där utföra undersökningar och andra åtgärder. Tillträdet ska enligt 28 kap. 6 § ske på ett sådant sätt att det orsakar minsta skada och intrång. I förarbetena till 28 kap. 1 § (prop. 1997/98:45 del 2 s. 293) anförs bl.a. att i första hand ska tillträde ske efter överenskommelse med ägaren eller innehavaren. Om en effektiv tillsyn förutsätter oanmälda inspektionsbesök ska emellertid sådana kunna göras. Eftersom bestämmelsen gäller tvångsingripanden är det viktigt att den används med omdöme. Av ordalydelsen följer att endast sådana åtgärder får vidtas som behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter. En myndighet kan alltså inte gå utöver vad som motiveras av dess skyldigheter. Bestämmelsen riktar sig främst till myndigheter som ska fullgöra tillsynsuppgifter men syftar även på andra myndighetsuppgifter, såsom när naturvårdande myndigheter gör förberedande undersökningar sedan en fråga väckts om huruvida ett område ska skyddas som naturreservat eller om någon utför en kartläggning för samhällets behov, t.ex. en inventering av naturresurser. Detta styrks även av ombudsmäns (JO) beslut att kritisera i kommun för en oanmäld inspektion enligt 28 kap. 1 § (dnr. 2545-2015) Följande motivering anfördes i beslutet: Av utredningen framkommer att nämnden besökte fastigheten utan att underrätta AA. Nämnden har förklarat att det saknades skäl att underrätta fastighetsägaren om besöket eftersom klagomålet gällde att fastigheten var nedskräpad och fastighetsägaren inte kunde förväntas lämna någon information av betydelse för inspektionen. Detta kan dock i sig inte utgöra skäl för ett oanmält tillsynsbesök. Utgångspunkten är som nämnts att en fastighetsägare ska underrättas inför ett tillsynsbesök. Av utredningen har inte framkommit att ett oanmält besök krävdes för en effektiv tillsyn. Det har inte heller framkommit något som talar för att AA skulle ha vägrat att medverka till besöket. Nämnden skulle därför ha underrättat AA inför besöket och ska kritiseras för att det inte gjordes. Utskottet anser att den unika möjlighet som allemansrätten innebär ska värnas och vara tillgänglig för alla som vistas i naturen. Utskottet har behandlat frågan om förhållandet mellan allemansrätten och kommersiell verksamhet och anser att den är viktig. Respekt för naturen och markägaren är grundläggande för allemansrätten. Om en verksamhet medför skada på naturmiljön kan företaget bli skadeståndsskyldigt. Frågan om allemansrätten och kommersiell verksamhet har varit föremål för en utredning, och utredningens betänkande bereds inom . Utskottet anser att utfallet av detta arbete bör inväntas. När det gäller myndigheters tillträde till mark och information till markägare konstaterar utskottet att tillträde i första hand ska ske efter överenskommelse med ägaren eller innehavaren. Oanmälda inspektionsbesök ska enbart göras om det krävs för en effektiv tillsyn eller liknande. I förarbetena till denna reglering framhålls att bestämmelsen ska användas med omdöme. Utskottet delar denna bedömning. När det gäller ockupation av mark konstaterar utskottet att regeringen har tagit flera initiativ på området som gör det enklare för markägare att få tillbaka sin mark. Utskottet delar regeringens åsikt att det är viktigt att de svårigheter som följer med otillåtna bosättningar tas på allvar. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motionerna 2019/20:611 (SD) yrkande 8, 2019/20:773 (SD), 2019/20:1314 (M) i denna del, 2019/20:1674 (M) och 2019/20:2186 (M) yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ersättningar, översyn av lagstiftning och motivering av beslut i relation till äganderätten. Enligt motion 2019/20:2564 av (M) bör möjligheterna till ett system för ersättning för beslagtagen mark på grund av art- och habitatdirektivet samt artskyddsförordningen ses över. Både rätten till intrång på privatägd mark och möjligheter att stoppa markägarens försäljning av avverkningsrätten på grund av art- och habitatdirektivet måste utvärderas och prövas, och antingen förbjudas eller ersättas för att inte klassas som en konfiskering. (M) lyfter även fram i motion 2019/20:2567 att den försvagade svenska äganderätten behöver stärkas genom översyn och förändring av och artskyddsförordningen m.m. mot bakgrund av lagstiftning om egendomsskydd. I motion 2019/20:2566 av (M) anförs att den försvagade svenska äganderätten bör stärkas genom krav på tydligt definierade och specifika motiv för skydd av natur i allmänhet och privatägd mark i synnerhet. Vid alla tillfällen när beslut ska fattas om skydd av natur som inskränker markägares rådighet över sin mark bör det specifika beslutet motiveras specifikt för den mark eller fastighet eller det vattenområde det avser. behandling och kompletterande uppgifter Skyddet för äganderätten, det s.k. egendomsskyddet, är en grundläggande fri- och rättighet enligt regeringsformen (RF) och . Vid samtliga slag av ingrepp i egendomsskyddet gäller enligt såväl RF som en proportionalitetsprincip som innebär att nödvändigheten av ett intrång i skyddet för egendom som sker med hänvisning till det allmännas intresse måste balanseras mot den skada den enskilde drabbas av till följd av intrånget. Av 2 kap. 15 § andra stycket RF följer vidare att den enskilde ska vara tillförsäkrad ersättning när det allmänna inskränker någons användning av mark eller en byggnad på ett sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller att skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. I de fall en lag innebär att användningen av mark eller en byggnad inskränks av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl gäller att rätten till ersättning bestäms genom lag. För sådana rådighetsinskränkningar får det alltså övervägas om en rätt till ersättning ska införas. I 31 kap. 4 § anges sådana beslut enligt som berättigar till ersättning, exempelvis beslut som gäller naturreservat och beslut om biotopskyddsområden. I 31 kap. 2 § anges att bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719) som huvudregel ska gälla vid ersättning enligt 31 kap. . höjdes den ersättning som betalas vid expropriation och andra åtgärder där fastigheter tas i anspråk med tvång (prop. 2009/10:162). Miljö- och jordbruksutskottet har behandlat frågan om kompensation vid inskränkningar i ägande- och brukanderätten. Utskottet anförde följande i betänkande 2017/18:MJU19: När det gäller rådighetsinskränkningar i samband med inrättandet av vattenskyddsområden och rådighetsinskränkningar med stöd av artskydds-förordningen kan utskottet konstatera att det pågår visst arbete. Det finns emellertid anledning att även på andra områden granska och föreslå ändringar i de bestämmelser som möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och säkerhetsskäl. Enligt utskottet är det angeläget att ta ytterligare sådana initiativ för att i det sammanhanget utreda vilka slags kompensationsmodeller som skulle kunna utformas för att begränsa de ekonomiska förluster som markägare kan drabbas av till följd av rådighetsinskränkningar. Detta bör ges regeringen till känna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2017/18:217). riktade en uppmaning till regeringen att tillsätta en parlamentariskt sammansatt kommitté som ska se över och stärka det grundlagsreglerade egendomsskyddet. anförde att det är betydelsefullt att samhället värnar äganderätten och att markägare så långt som möjligt bör få bestämma över sin egendom. Beslut som rör exempelvis skydd av värdefulla områden, arter och ekosystem bör bygga på samarbete med markägare och respekt för äganderätten. Med stärkt egendomsskydd säkras viktiga naturtillgångar och en omställning till ett mer hållbart samhälle, enligt utskottet. Kammaren följde utskottets förslag (bet. 2018/19:KU27, rskr 2018/19:281). Det framgår av den skrivelse över åtgärder vidtagna som överlämnades till att båda tillkänna-givanden om egendomsskyddet inte är slutbehandlade. Det framgår vidare att det pågår ett arbete inom med att identifiera vilka åtgärder som kan vidtas med anledning av uppmaningar (skr. 2019/20:75 s. 225). I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 23) anför regeringen att äganderätten till skog behöver stärkas och värnas. Det finns ett behov av att öka förtroendet mellan skogsägare, myndigheter och andra berörda aktörer samt att öka legitimiteten och förutsebarheten för den förda skogs- och naturvårdspolitiken. Inskränkningar i äganderätten till mark måste vara förenliga med proportionalitetsprincipen. Markägare ska få ekonomisk kompensation för inskränkningar i ägande- och brukanderätten i den utsträckning som de har rätt till. Regeringen tillskjuter därför för att värna äganderätt till skog. Regeringen har, i enligt med det s.k. januariavtalet, tillsatt en utredning om stärkt äganderätt, om nya flexibla skydds- och ersättningsformer vid skydd av mark samt om hur internationella åtaganden om biologisk mångfald ska kunna förenas med en växande cirkulär bioekonomi (dir. 2019:46, nedan ). I motiven för nämns bl.a. att rättssäkerheten ska stärkas för markägare och företag och att det ska säkerställas att markägare får ekonomisk kompensation för inskränkningar i ägande- och brukanderätten i den utsträckning de har rätt till. Anslagen för ersättningar för skyddad mark ska vara tillräckliga för detta. En annan central del av utredningen är att klargöra markägares rätt till ersättning och hur denna bör beräknas. Vidare ska nya flexibla skydds- och ersättningsformer utredas som bygger på frivillig grund och stärker incitamentsstrukturen i skogsbruket. I utredningen ingår därför att föreslå nya flexibla skydds- och ersättningsformer som ekonomiskt eller på annat sätt gynnar markägare som bevarar biologisk mångfald och gynnar allmänna intressen, som det är möjligt att utveckla och få verksamheter med bas i skog att växa. Formerna ska vara effektiva för att bidra till en förvaltning där den biologiska mångfalden säkras långsiktigt. Uppdraget ska redovisas . I sitt svar på interpellation 2019/20:224 anförde justitie- och migrationsminister att utöver avser regeringen, i enlighet med januariavtalet, att även tillsätta en utredning om artskyddet. Artskyddsförordningen ska ses över för att effektivt och rättssäkert kunna skydda hotade arter och vara tydlig gentemot markägare om när man har rätt till ersättning. Statsrådet konstaterade att frågeställningar som rör skyddet för äganderätten kan uppkomma i skilda sammanhang och på många olika rättsområden. Svåra avvägningar mellan enskilda och allmänna intressen behöver ofta göras inte minst på områden där hälsoskydds-, miljöskydds- och säkerhetsskäl kan motivera begränsningar av skyddet för äganderätten. Statsrådet underströk att utredningarna som pågår och planeras har i uppgift att överväga och föreslå en rad olika lagändringar som är av stor betydelse för markägares rätt. Ett av uttalade syften är dessutom att värna och stärka den privata äganderätten till skogen. Statsrådet bedömde att det framför allt är frågeställningar som hänger samman med äganderätten till skogen som är bakgrunden till tillkännagivande. Regeringen kommer därför att invänta resultatet av bl.a. och se vilka förändringar som kan behöva genomföras. Avslutningsvis framhöll ministern att den nuvarande utformningen av egendomsskyddet i grundlag är ett resultat av ett omfattande arbete som gjordes, i brett politiskt samförstånd, i . Detta trädde i kraft . och har utvärderat hur markägare upplever genomförandet av formellt skydd på deras fastigheter. Majoriteten av markägarna är nöjda med myndigheternas information och agerande samt den ekonomiska ersättningen vid inrättandet av formellt skydd. anförde den dåvarande miljöministern bl.a. följande i debatten om interpellation 2017/18:533 Expropriering av skog: Inledningsvis vill jag framhålla att skydd av värdefulla naturområden är en viktig del i uppfyllandet av flera av miljömål. Ansvaret för att skydda värdefulla naturområden är ett ansvar som vilar på både staten och kommunerna och markägare. Skyddade naturområden är av mycket stor betydelse för att bevara den biologiska mångfalden och en mycket värdefull tillgång för friluftsliv och turism. Ansvaret för att skydda värdefull natur framgår av skogs- och miljöpolitiken och regleras genom vår gemensamma lagstiftning. Markägare och andra aktörer inom skogsbruket har ansvar för att bedriva sin verksamhet på ett hållbart sätt, inom ramen för att de nationella miljömålen nås. Principen om frihet under ansvar innebär att den enskildes äganderätt till sin skog ska värnas som skogsägaren har en betydelsefull del i det gemensamma ansvaret att förvalta skogsresursens alla värden. Detta ska ske på ett långsiktigt hållbart sätt i enlighet med ekosystemansatsen och de krav som följer av den miniminivå som lagstiftningen utgör. Den grundlagsskyddade äganderätten ska respekteras, och det är den enskilde skogsägaren som fattar beslut om hur skogen ska brukas inom ramen för gällande lagstiftning. Skogspolitiken ska vara förutsägbar och bedrivas så att det lönar sig för den enskilde skogsägaren att sköta sin skog så att skogens olika värden kan utvecklas och tas till vara på bästa möjliga sätt. Den markägare som sköter sin skog på ett sätt som är bra för hotade arter ska kunna kombinera det med god ekonomi för sin näringsverksamhet. När det gäller inrättande av naturreservat vill jag understryka att det är en grundläggande princip att överenskommelser med markägare sker på frivillig väg. Det är angeläget att myndigheterna anstränger sig för att ha en god dialog med markägare så att processen vid skydd av skog blir så bra som möjligt. och har redovisat en undersökning som visar att en majoritet av skogsägarna är nöjda med myndigheternas information, agerande samt ekonomisk ersättning vid inrättande av formellt skydd på deras fastighet. Markägare har rätt till ersättning exempelvis när en myndighet beslutar om naturreservatsföreskrifter eller bildar ett biotopskyddsområde om myndighetens beslut innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Markägaren kan behålla marken och få ersättning för intrång i pågående markanvändning. Enligt expropriationslagen ska intrångs-ersättningen motsvara minskningen av marknadsvärdet på marken plus . I många fall kan ägaren också välja att sälja marken till marknadsvärdet. har staten ett ansvar för att arbetet med att skydda värdefull natur är kostnadseffektivt. Ambitionen att komma fram till en överenskommelse med samtliga fastighetsägare innan beslut fattas kan innebära att förhandlingstiden blir lång. I dessa väldigt få fall kan myndigheterna fatta beslut innan förhandlingen är avslutad. Då har markägare möjlighet att väcka talan om ersättning hos mark- och miljödomstolen, vilket för en rättssäker process. Min uppfattning är att det finns bra stöd och riktlinjer för att inrätta ett formellt skydd genom de vägledningar och utbildningar som och ansvarar för. Därför är min uppfattning att statens arbete med skydd av natur genomförs med respekt för äganderätten och i dialog med berörda markägare och att de formella verktyg som finns ger en bra grund för en transparent samt rättssäker process. tillmäter frågan om äganderätten stor betydelse och har därför riktat ett antal tillkännagivanden till regeringen på området. Markägare ska så långt som möjligt få bestämma över sin egendom, och kompensationsmodeller ska utformas för att begränsa de ekonomiska förluster som markägare kan drabbas av till följd av rådighetsinskränkningar. Utskottet delar regeringens bedömning att äganderätten till skog behöver stärkas och värnas, och att legitimiteten och förutsägbarheten för den förda skogs- och naturvårdspolitiken bör öka. Utskottet välkomnar därför att regeringen tillsatt och även aviserat en utredning för att se över artskyddsförordningen. En central del i bägge dessa utredningar är att tydliggöra markägares rätt till ersättning och möjligheter till rättslig prövning. Utskottet ser fram emot resultatet av dessa utredningar och kommer att noga följa regeringens fortsatta arbete med dessa frågor. I avvaktan på resultatet av dessa initiativ anser utskottet att motionerna 2019/20:2564 (M) och 2019/20:2567 (M) kan lämnas utan vidare åtgärd. Vidare konstaterar utskottet att majoriteten av markägarna är nöjda med myndigheternas information och agerande samt den ekonomiska ersättningen vid inrättandet av formellt skydd. Utskottet förutsätter att myndigheternas arbete med formellt skydd utförs i dialog med markägarna genom en transparent och rättssäker process som avslutas med motiverade beslut. Därmed avstyrks motion 2019/20:2566 (M). Skyddad skog och mark Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om medel för skyddad skog, tillvägagångssätt för skydd av skog och mark, ett nytt system för nyckelbiotoper, metoder för skydd av mark och åtgärder kring biotopskydd. Jämför reservation 32 (M), 33 (SD) och 34 (C). Enligt kommittémotion 2019/20:2667 av m.fl. (M) yrkande 13 är det viktigt att det finns tillräckligt med medel för att sköta redan skyddad skog, dels för att bibehålla höga naturvärden och kontinuerligt följa upp behovet av fortsatt skydd, dels för att säkerställa det finns pengar för redan ingångna avtal om skydd av skog. I kommittémotion 2019/20:604 av m.fl. (SD) yrkande 6 anförs att formellt naturskydd från statens sida ska fokusera starkare på de allra mest sällsynta arterna i stället för på hela rödlistan som innehåller över 2 600 skogsarter, varav många faktiskt är relativt allmänt förekommande. Detta skulle leda till effektivare naturvård och till mycket lägre kostnad för samhället. Enligt yrkande 10 i samma motion bör kommande ersättare av dagens system för nyckelbiotoper i första hand baseras på förekomst av rödlistans mest sällsynta arter. Det system som ersätter dagens bör inte bygga på en så vid definition som utan ska utgå från konstaterad förekomst av verkligt sällsynta arter. I yrkande 20 i samma motion anförs att andelen skyddad mark av olika naturtyper bör anpassas efter naturtypens totala areal. Skydd bör inte i första hand inriktas på en given andel av totalarealen. Ovanliga naturtyper behöver större naturvårdsinsatser. Totalt skydd är ofta inte en framkomlig väg i de här miljöerna, utan det är snarare väl avvägd skötsel som behövs för att bevara och utveckla dem. m.fl. (SD) anför i kommittémotion 2019/20:611 yrkande 5 att andra metoder än totalt skydd alltid bör övervägas innan beslut tas om formellt skydd av privat mark, detta för att öka naturvårdens effektivitet och dess acceptans hos markägare. Enligt kommittémotion 2019/20:3260 av m.fl. (C) yrkande 14 bör åtgärder kring biotopskydd underlättas.