bet · H701FiU22 · 2020-03-12 00:00:00 — Vi ska ju förstås göra detta för att det är sunt och bra, men jag tror att ytterst ska våra mål om konsumentskydd och finansiell stabilitet vara det som vägleder oss. Som svar på frågan ligger liksom och i viss mån ganska långt framme vad gäller fintechutveckling, men jag skulle nog sätta främst. , Riksgälden: Jag ska kommentera frågan om vilka spridningskanaler vi är oroliga för mot bakgrund av de låga räntorna och den utveckling som vi har sett . Jag vill återkomma till vad riksgäldsdirektören lyfte fram tidigare men som också har kommit upp i tidigare diskussioner. som vi har sett att priset på risk och räntorna har fallit har utvecklingen globalt varit att likviditeten på viktiga marknader har försämrats. Detta är ingenting som har skett över eller natt, utan likviditeten på de här viktiga marknaderna har försämrats kraftigt. Många aktörer – centralbanker, tillsynsmyndigheter och marknadsaktörerna själva – är överens om detta. Vad som gör mig orolig och som känns dåligt i magen när man pratar om spridningskanaler är att när någonting händer så händer det väldigt fort. Vi får mycket större effekter initialt än vad som kanske egentligen är den korrekta signalen som vi borde få. Under krisen –2008 såg vi väldigt tydligt effekterna när föll . Spridningsriskerna var oerhört stora, och det gick väldigt fort ut på många, många marknader. skulle jag säga att vi nog underskattar effekten och priset på risk när risktagandet ökar, för detta sker som likviditeten på alla marknader har försvunnit. Det innebär att när alla springer mot dörren kommer marknaderna att stänga mycket fortare, och priserna kommer att röra sig mycket mer än vad vi har sett tidigare. Det talar för att spridningsriskerna kan vara större än tidigare, eftersom likviditeten har försämrats brett globalt på många viktiga marknader. Sedan är vi naturligtvis oroliga över de kanaler vi har och de effekter som de har på de systemviktiga instituten hos oss, och de är ju flera. visade ju tidigare en graf över spridningsriskerna i det svenska systemet. Om prissignalen blir fel och alla springer är jag rädd att vi får se större effekter än de vi såg efter , och de var stora. , : En generell, urgammal reflektion när det gäller risker är att marknader tenderar att fungera som sämst när vi behöver dem som mest, och det brukar vara tidsoberoende och ändras inte. Då har vi alla de risker som tidigare talare har berört när det gäller vad som kan hända i ett dåligt scenario med låga räntor. De internationella erfarenheterna är att det är väldigt svårt att mäta cyberriskerna. Det pågår en enorm diskussion om detta internationellt i ett stort antal forum. Det är synpunktsrikt. Länder gör lite olika saker på både den offentliga och den privata sidan. Man kan hämta inspiration lite härifrån och därifrån, men det finns ingen tydlig enhetlig bild att någon är bäst på det här och helt och hållet har funderat ut hur det här ska se ut. Vi i ligger nog ganska långt framme när det gäller vårt tänkande kring detta. Måhända har det att göra med att vi gillar nya . Jag råkade se ett tv-program för ganska länge sedan som handlade om telefoner. Det påpekades där att och hade störst antal telefoner per capita 1905. Vi har alltså hållit på med det här , och på den vägen är det. Vi är helt enkelt glada i ny teknologi. En fråga som är viktig och inte så lätt att hantera när det gäller cyberrisker och cyberfrågor – den kräver fokus och mycket internationellt samarbete – är hur man ska hitta system och ordningar där man generöst bjuder på sina egna misstag när andra frågar. Det är mänskligt att lägga locket på om det gått dåligt. Därför behövs internationella överenskommelser, och det behövs databaser och samarbeten som bygger på ett förtroende som är sådant att ett land är villigt att berätta för ett annat land eller en grupp av länder att så här gjorde vi hos oss, och det blev alldeles hemskt. Det naturliga kan tyvärr vara att man är tyst, och det gäller både på den offentliga och på den privata sidan. Vi behöver söka lösningar som innebär att vi alla är generösa med våra misslyckanden. Det kommer att kräva mycket eftertanke och viktigt internationellt samarbete. Låt mig bara nämna ett exempel som slår mig när jag funderar på de här frågorna. Jag deltog i ett sammanhang där man berättade om och redogjorde för olika typer av intrång i olika system. Rätt eller fel var påståendet att i många fall där det sker ett intrång tar det i genomsnitt ungefär man verkligen börjar använda de verktyg som man har skaffat sig. är det inte någon som har en aning om att ett intrång har skett över huvud taget. Sedan tar det ytterligare att ställa allting till rätta. Därför är det viktigt att det finns samarbetsformer så att alla lär sig hantera de här frågorna och kan lära av andra. Men det kommer som sagt att kräva en hel del internationellt samarbete och tillit i internationella sammanhang för att åstadkomma detta. Statsrådet : Frågan om spridningsrisker har fått väldigt bra svar från våra myndigheter, så den kommer jag inte att uppehålla mig vid. Däremot är cyberhot en fråga som berör dels finanssektorn, dels vårt samhälle generellt. Där måste svaren vara riktade mot finanssektorn och även riktade för att hantera de generella riskerna, som ju självklart också kommer att spilla över på den finansiella sektorn. Det pågår nu ett intensivt arbete med att bygga upp vårt civilförsvar, och det berör även den här typen av risker. Det handlar om att skapa stabilitet och en motståndskraft mot denna typ av cyberattacker, som vi ju i ett alltmer digitaliserat samhälle är väldigt sårbara för. Vi har från regeringens sida sagt att ett center för cyberförsvar ska etableras , så det blir ett mycket snabbt arbete. Centret ska samordna våra gemensamma resurser för att bygga upp kompetens och sprida information men också ta in information från berörda och kanalisera den till regering och riksdag, så att vi vet vilka beslut som behöver fattas för att ytterligare kunna skydda oss. När det gäller de finansiella systemen har vi i det finansiella stabilitetsrådet – regeringen tillsammans med de ansvariga myndigheterna – pekat ut detta som ett område som vi kommer att fortsätta arbeta med och behöver följa, också i dialog med de myndigheter som hanterar de mer generella hoten och lösningarna. Jag ska säga något kort om fråga om internationella erfarenheter av fintech och marknadspåverkan. Som tydligt belysts här ligger vi långt framme. Vi kan alltid försöka att lära oss av andra exempel, men jag tror att det finns en risk med att tro att den fintechutveckling som vi har sett kommer att vara den som gäller även . Vi tänker ju gärna på fintech som små startups med briljanta entreprenörer som kommer på nya innovativa idéer. Men ganska mycket pekar på att de stora teknologibolagen sprider sin verksamhet och alltmer kommer in på betal- och finansmarknaderna. Då talar vi om helt andra krafter än de små innovativa företag som har funnits . Där finns enorma resurser, inte minst kapital. Till exempel värderas Microsoft och Amazon på börserna till , medan de största bankkoncernerna, till exempel JP , ligger på i värdering. Det är alltså helt andra krafter vi pratar om här, inte minst när det gäller tillgång till data och innovationskraft för att utveckla nya innovativa lösningar. har konstaterat att om den här utvecklingen sker på ett sätt som inte kan kontrolleras och om vi inte har medvetenhet och handlingskraft nationellt och på EU-nivå kan det utgöra ett hot mot den finansiella stabiliteten . Vi måste vara medvetna om att fintechutvecklingen kan gå i helt andra riktningar än vad vi har sett tidigare. (MP): Jag har en fråga om de kommersiella lånen och kopplingen till fintech. En sak som fintech förändrat för mig som medborgare är att det är lättare att ta lån. I internetmiljön kommer ständigt nya appar och många erbjudanden om lån i traditionell mening men också lån i form av uppskjuten betalning. Det kanske inte upplevs som ett lån, men det är trots allt ett lån. Jag såg på en av bilder att de lån som ökar mest just nu är konsumtionslånen. Är detta en betydande förändring, eller är det mest för att vi har pressat ned bolånen? Ser vi här en beteendeförändring hos medborgarna, och finns det en påverkan på den finansiella stabiliteten? Hur ska vi tänka kring detta? Vi har talat om de kommersiella fastigheterna. Då vill jag ställa en fråga om en specifik del av de kommersiella fastigheterna, nämligen skogsfastigheterna. Det är en marknad som i alla fall i min del av är glödhet. Det är stigande priser på skogsfastigheter. Det är väldigt attraktivt att placera sina pengar där. Då finns det en koppling, tänker jag, till det ämne som vi också har pratat om här , nämligen klimatförändringarna. sa att det är oerhört svårt att prissätta dem. Finns det någon i som kan göra en värdering av om skogsfastigheterna i är ekonomiskt hållbara sett ur ett klimatförändringsperspektiv? Vårt skogsbestånd är väldigt ensidigt, och då blir det ganska känsligt om klimatet förändras och det kommer in nya skadeinsekter, exempelvis. Finns det någon i som kan värdera detta ur ett fastighetsekonomiskt perspektiv? Vilka steg behöver vi ta gemensamt för att bygga upp den typen av kunskap framöver? (S): Herr ordförande! Tack, panelen, för spännande och tankeväckande föredragningar! Den fråga som jag hade tänkt ställa har delvis besvarats och ska kanske primärt ställas till men också till Per . Den handlar om det avsnitt som i den här rapporten från har fått ett något större utrymme än normalt, nämligen försäkringsbranschen och dess problem i den lågräntemiljö som det har talats så mycket om. Min fråga är: Ser framför sig, med en fortsatt lågräntemiljö, ett förändrat beteende hos framför allt livbolagen? Vad kan det i så fall ha för implikationer på den finansiella marknaden och stabiliteten? Det torde väl ändå vara så att de kommer att hitta alternativa placeringar. Vad kan det få för betydelse för den finansiella marknaden men naturligtvis också för det åtagande som man har när det gäller pensioner och tryggande? , : Tack för bra frågor! Först när det gäller frågor om blankolån är det mycket riktigt så att de ökar snabbare än bolån. Där har vi inte heller haft den här typen av reglering. Man ska veta att de ökar snabbare men att volymen är mindre. Om jag minns rätt är av den samlade utlåningen konsumtionskrediter och resten bolån, så konsumtionskrediterna växer men från en lägre bas. Våra analyser visar att det kan finnas ett visst läckage från våra åtgärder in i blankolånesektorn, men det är ganska begränsat. Generellt sett tror jag att man kan säga att vi får stigande krediter till hushåll i form av konsumtionslån i den här typen av miljö med låga räntor, ganska god ekonomisk utveckling sett till sysselsättning och BNP, även om BNP har varit lite svagare . Det är alltså inte helt unikt, utan det finns en ganska stor cyklikalitet. gör vi så kallade konsumentlåneundersökningar. Vi håller nu på att göra en ny för att förstå detta lite bättre. Det är typiskt sett relativt stora lån som folk tar. Man tänker sig ofta att det är sms-lån som man tar på krogen. Det gör alltså inte jag, men det har berättats för mig att man kan stå på krogen och låna till en ny öl eller annat. Men bulken verkar inte vara dessa lån, utan det är faktiskt mycket större lån. Då kan man tänka sig att möjligtvis en del av det som förut gick via bolån kan vara lån till köksrenoveringar och annat. Det som är relativt svårt att komma åt regleringsmässigt, som vi har sagt , är på vilket sätt de här lånen ges. Som säger får man skjuta upp räntebetalningarna. När man nästan har betalat av lånet erbjuds man ett nytt lån. Här tycker jag att det finns anledning för oss att göra mer, men jag utesluter inte att det skulle kunna finnas mer att göra också på lagstiftningssidan. Vi har fått ett maxtak för räntan. Det är väldigt bra att det har kommit på plats. Men här finns det all anledning att vara vaksam, och då uttrycker jag mig väldigt försiktigt. Det finns helt enkelt aktörer här som inte är helt sunda. Frågan om skogsfastigheter var väldigt detaljerad, och jag är inte jättebra på skog. Men det är ett väldigt bra exempel på att klimatförändringar kan komma in på så många fler sätt än vad vi tänker oss. Vi tänker på översvämningar, stigande vattennivåer och skogsbränder i , men klimat-förändringar är ett annat sådant exempel. Det är ett typiskt exempel på hur banker i sin kreditgivning bör väga in nya faktorer. Jag kan förstås inte sitta här och säga att det här har vi dökoll på, att vi vet att de har kollat alla insekter . Men det är ett typiskt exempel där man som kreditgivare måste tänka i nya banor. Att skogsfastigheter generellt sett ökar i värde är nog av en massa andra skäl, bland annat låga räntor och att man har använt skogen som en bra tillgång. ställde en fråga om försäkringsbranschen. Ja, vi ser beteendeförändringar. Man köper mer alternativa tillgångar. Många av de som kallas för alternativa tillgångar är inte så alternativa som man kan tro. En sådan brukar till exempel vara private equity. Det är alltså aktier, så det är inte så alternativt, men de är inte börsnoterade. Man går in som direktägare i företag, och det finns en lite annorlunda dynamik i detta. Men i grund och botten är det riskkapital i företag, så jag tror inte att det är så himla alternativt och annorlunda. Det är annorlunda på en punkt, och det är att det är dramatiskt mycket sämre likviditet. Det gör att försäkringsbolagen inte får ha så mycket sådant här, för då kan de förstås hamna i problem om de behöver den där likviditeten. Än så länge är detta ganska begränsat. Men det är också ett exempel på jakt på avkastning. Det behöver inte vara helt osunt och fel, men jag tycker att det är viktigt att hålla koll på det. Det som vi tittar extra noga på är om försäkringsbolagen kan styra detta och har koll på riskerna, för det är ändå lite annorlunda i och med att man köper in sig i en fond och därmed blir väldigt beroende av de människor som sköter fonden. Den risk som kan finnas med lågräntelägets effekter på i försäkringsbranschen är, återigen, om aktiepriserna inklusive private equity skulle falla kraftigt. Då kan man inte förlita sig på att man får en grundavkastning från sina säkra obligationer, utan då kan man hamna i en mer skakig situation. Det är därför som vi har argumenterat för att man ska ha ganska bra eget kapital, så att man vid ett aktieprisfall ändå har lite muskler kvar till att rida ut den stormen. Om man har för lite eget kapital kommer man att få panik när börsen faller. Då kommer man att vara tvungen att sälja av aktierna och får helt enkelt en sämre långsiktig avkastning. Kapitalkrav på försäkringsbolag är faktiskt ett sätt att säkra god långsiktig avkastning. Sedan kan man alltid diskutera nivån, och det var en diskussion som även finansutskottet var inne på. , : När det gäller frågeställningen om olika typer av lån är det så att om någonting ser ut som en bank och beter sig som en bank är det väl en bank, och då får man helt enkelt lov att bli bank. Det är framför allt en tillsynsfråga. Det här dyker upp med jämna mellanrum när någon är påhittig och gör något alldeles nytt och fantastiskt. När jag började i den här branschen kallade vi det för den grå kreditmarknaden. har det skett en verbal transformation, så nu kallas den här aktiviteten för skuggbanksektor. Man får helt enkelt hålla koll på det här så att det inte går över styr. Jag kan inte svara på frågan om skogsfastigheters värdering, men jag håller med om att det är ett bra exempel på vad som kan hända. i diskussionen här nämndes frågan om riskvikter, som ibland kallas för gröna riskvikter. Det väcker en frågeställning som jag stöter på i olika sammanhang. Om det blir stora negativa konsekvenser av klimatförändringen på skogen ska riskvikterna öka. Det är det som är det viktiga. Men ganska ofta är slutsatsen att riskvikterna borde minska, eftersom det framstår som en gratisåtgärd att använda banksektorn för att de facto subventionera den ena eller andra åtgärden. Det tror jag inte fungerar i slutändan, utan det tar snarare en ände med förskräckelse. Riskvikter som tar hänsyn till miljökonsekvenser tror jag är bra, men den andra varianten tror jag att man ska akta sig för. Väldigt mycket har redan sagts om lågräntemiljön och försäkringsbolag, så jag avstår från ytterligare kommentarer kring det. Per , : Det finns en motstående utveckling när det gäller blankolån, skuldsättning och inte minst överskuldsättning. Vi ser att blankolånen ökar, inte bara i utan också på många andra marknader. Det är självklart en risk som vi behöver vara medvetna om för att kunna hantera. är det glädjande att det nu är färre som är överskuldsatta i Kronofogdens register än vad det har varit på väldigt . Här har vi faktiskt sett ett trendbrott, mycket på grund av regeringens åtgärder, till exempel maxtak på ränta men också mycket mer generösa regler kring skuldsanering. Det är något som vi ska värna. Vi ska se till att människor inte hamnar i obestånd och svårigheter genom krediter, som såklart kan vara enormt skadliga för familjer och enskilda ekonomiskt men även socialt. Regeringen har en ny lagstiftning på väg som gör att man som konsument ska vara medveten när man går in i en kredit. Tyvärr är så inte fallet alla gånger. När man köper en vara på nätet är det väldigt vanligt att det första betalningsalternativet är en betalning som innebär att man helt enkelt tar ett lån. Eftersom vi ofta är ganska lata och vill ta snabba beslut väljer vi oftast det som först erbjuds oss. Det gör att många fler än vad som skulle vara nödvändigt hamnar i skulder och också får betala mycket mer pengar än vad man skulle ha gjort vid en direktbetalning. Här har vi nu en ny lagstiftning på gång som ställer krav på betalningsförmedlare att vid förmedling av betalning sätta det alternativ som inte innebär ett lån, alltså direktbetalning, först. Man får till exempel inte förhandsifylla en betalning som innebär krediter, just för att vi som konsumenter ska vara medvetna om vilka risker vi tar. finns det en möjlighet att fintechutvecklingen kan hjälpa till att utveckla kreditprövningen. Fintechaktörerna själva säger att de är betydligt mycket bättre än traditionella banker på att bedöma kreditvärdigheten hos konsumenter. Jag är inte man att säga om de har rätt i det. De säger att de ibland väger in tusentals faktorer, medan bankerna kanske väger in tio. Om det visar sig att detta är en möjlig väg skulle det kunna vara en möjlighet att faktiskt minska riskerna på kreditmarknaden. Men den som lever får se. Kort bara när det gäller skogsfastigheter har försäkringssektorn i redan börjat agera. Det finns försäkringsbolag som säger att de inte längre kommer att försäkra de mest riskabla objekten, till exempel fastigheter, som är särskilt utsatta för klimatförändringar som översvämningar och liknande. Jag är helt övertygad om att man i detta nu tittar på risk för till exempel skogsbränder och stormskador, där vi vet att det är ganska stor skillnad beroende på vilken typ av skog man har, om det är ett blandat skogsbestånd eller bara en enda sorts träd. Det här är ett område där det sker en snabb utveckling, och det tror jag kommer att påverka möjligheten att försäkra och potentiellt också påverka värdet på den aktuella skogen. Jag ska ge en kort kommentar bara när det gäller fråga om försäkringsbranschen. Det är ett område där vi behöver vara medvetna om att det också finns en sårbarhet. Vi har på EU-nivå fattat beslut om ett resolutionsregelverk för banker men också för betalningsförmedlare och liknande. förs en diskussion på EU-nivå om ett motsvarande regelverk för försäkringsbolag just för att vi som kunder inte ska drabbas om ett försäkringsbolag skulle hamna i ekonomiskt obestånd. Det visar på att det finns en medvetenhet om sårbarheten också i försäkringsbranschen. (SD): I senaste rapport, stabilitetsrapporten, som släpptes står det att cyberriskerna är ett av de största hoten mot det internationella finansiella systemet och dess deltagare. Jag vill därför ställa en fråga framför allt till myndigheternas representanter. Vi har fått höra att lagstiftarna måste hänga med, och vi i är ju lagstiftare, så jag undrar: Vad kan vi göra för att bidra till att så gott som möjligt inte bara hänga med utan försöka vara lite i framkant när det gäller cyberhoten? (C): Det går egentligen emot varje impuls att ytterligare förlänga den här övningen. Men har vi diskuterat investeringar i skog, kol, betong och ett flertal andra investeringar utifrån perspektivet att detta är tillgångar som kan visa sig vara betydligt mindre värda än vad man trodde. Vi har diskuterat detta som om det vore en systemrisk. Jag skulle vilja att vi hyfsar diskussionen lite. Jag vill framför allt ha kommentarer till detta. Jag skulle vilja hävda att ett grundfundament i en välfungerande marknadsekonomi är att om man har pengar men är dum eller trög förlorar man pengarna till någon som inte har pengar men är smart eller snabb. Varje gång någon förlorar pengar är inte per definition dåligt. Det är dåligt för den som förlorar pengarna, men på systemnivå kan det tvärtom vara något positivt. Jag undrar om jag ser alltför enkelspårigt och skolboksaktivt på detta. Var går i så fall gränsen mellan sunda investeringsmekanismer, där vissa förlorar pengar, och systemrisk? Ordföranden: När vi ändå spurtar mot slutet och vi inte har någon ytterligare frågeställare ska jag passa på att själv ställa en fråga som på sätt och vis hänger ihop med den senaste. Om väldigt många förlorar pengar fort och de har lånat en del av dem kan det bli problem. Då krävs det skyddsvallar, har vi hört tidigare. Eget kapital är ju en sådan. Det har diskuterats på lite olika sätt . pratar om höjda riskvikter som sedan genererar eget kapital i banksektorn. har också nämnt att det är bra om man har egna pengar. Med det brukar han mena att det ska finnas en hygglig nivå på bruttosoliditeten i banksektorn, och kanske mer om det går. ligger den lite under den nivån. Vi har också hört Riksgälden tala om att vi har en ökad andel resolutionsbara skulder i banksektorn, alltså efterställda skulder, som skulle kunna ersätta det egna kapitalet om problem uppstår. Jag skulle vilja att ni tre myndigheter resonerade något om dessa olika verktyg för att skapa tillräckligt med skyddsvallar och vilken nivå som faktiskt är lämplig. , : Först när det gäller fråga om cyber och vad lagstiftaren kan göra har flera av oss här påtalat vikten av att ta ett samlat grepp. Jag är inte man att säga om det behövs ny lagstiftning. Men vi arbetar med finansiell stabilitet, och på energisidan arbetar man med sitt – alla håller på. Det nationella cybercentrumet är ett väldigt bra initiativ. Jag brukar generellt säga att svensk statsförvaltning är en av de bästa i världen, men ett stort problem med den är att vi jobbar i silon. Så fort vi har en övergripande fråga att ta tag i blir det lite stökigt i leden. Då är det kanske ibland lättare med ett franskt system där alla sitter på samma departement. Detta vill jag alltså inte, men det är ändå en anledning att fundera på hur vi får till ett helhetsgrepp, då detta definitivt är en fråga som berör alla och där alla är sammankopplade. Jag tycker att ett cybercentrum är en bra första tanke, men jag tror att även regering och lagstiftare måste jobba mer samlat mellan utskotten, i det här fallet. Detta skulle kunna vara ett svar på frågan. Det är bra, , att få ett textboksexempel på kreativ destruktion. Är det inte så det heter i textböckerna? Det är ju så en marknadsekonomi ska fungera: Den som har dåliga idéer ska förlora pengar, och så är det någon annan som gör om bolaget eller något annat som är framgångsrik. Det är bland annat detta som driver produktivitet och tillväxt.