bet · H701JuU28 · 2020-04-03 00:00:00 — Bristen på platser i landets häkten och anstalter är en uppmärksammad fråga, vilket inte minst framgår av Kriminalvårdens årsredovisning som behandlas ovan. Utskottet har i budgetbetänkandet för /19 uppmärksammat behovet av en genomlysning av kriminalvårdens kapacitet i samband med att utskottet föreslog en höjning av Kriminalvårdens anslag jämfört med regeringens budgetproposition. ser utskottet dock inte något behov av de tillkännagivanden som efterfrågas i motionerna 2019/20:150 (V) yrkande 2, 2019/20:585 (SD) yrkande 1 och 2019/20:3062 (M) yrkande 1. Utskottet har tidigare avstyrkt yrkanden om att hyra fängelseplatser utomlands. Utskottet ser ingen anledning att nu göra en annan bedömning och avstyrker därmed motionerna 2019/20:32 (KD) yrkande 2, 2019/20:585 (SD) yrkande 2 och 2019/20:2729 (KD) yrkande 9. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom vad som anförs i motionerna 2019/20:2832 (M) yrkande 25 och 2019/20:3062 (M) yrkande 11 om frivårdens närvaro i utsatta områden. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandena. När det gäller införandet av medborgarvittnen i kriminalvården har det enligt utskottets mening inte framkommit något som ger anledning för att göra något sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2019/20:907 (M). Motionsyrkandet avstyrks därför. Intensivövervakning med elektronisk kontroll Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att utöka användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll. Jämför reservation 26 (V). I kommittémotion 2019/20:150 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs att regeringen ska återkomma till med ett förslag som innebär att användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll utökas och kan tillämpas för nyintagna med en strafftid på mellan och . Av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll framgår att den som ska avtjäna fängelse under vissa omständigheter kan beviljas att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt. Verkställigheten utanför anstalt sker i form av intensivövervakning (IÖV) i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Att förbudet följs ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Enligt 1 § andra stycket får en ansökan från någon som tidigare verkställt med IÖV endast beviljas om det därefter förflutit en period av under vilken den dömde inte begått något brott som har föranlett strängare påföljd än böter (den s.k. treårsregeln). Av årsredovisningen (s. 33) framgår att erbjöds 4 144 klienter IÖV. Av dem var det 2 630 som ansökte och 1 440 som fullföljde IÖV. Kriminalvården utreder de som ansöker om IÖV för att ta reda på förutsättningarna. Den sökande måste ha en bostad och sysselsättning. Om sysselsättning saknas kan Kriminalvården i de fall det är möjligt hjälpa till med att ordna en särskilt anordnad sysselsättning i en förening som tar emot samhällstjänstplaceringar på en samhällstjänstplats. Hinder för att få verkställa med IÖV är att den sökande har ett pågående och omfattande missbruk. Vidare anför Kriminalvården följande (s. 32 f.): Som ett led i att minska platsbristen förlängde Kriminalvården ansökningstiden för IÖV för att få fler att söka. Frivårdsinspektörerna var också mer aktiva med påminnelser och att ge information. Jämfört med föregående år skedde en ökning av antalet som erbjudits IÖV. Antalet som sökte IÖV ökade däremot endast marginellt, trots förlängd ansökningstid. Systemstödet för ansökningsförfarandet förbättrades , och förhoppningsvis kan en större effekt märkas efter lite . De som fullföljt IÖV ökade något. Den senaste tioårsperioden har antalet som erbjudits och som sökt IÖV minskat. En analys av IÖV-processen genomfördes och fokuserade på att hitta åtgärder för att öka antalet fängelsedömda som verkställer med IÖV. Av analysen framkom att klienter som fått avslag på sin ansökan om IÖV hade en mer komplex levnadssituation än de som fått sin ansökan beviljad. Det styrks av att de klienter som verkställer en fängelsedom på upp i anstalt har fler identifierade behovsområden än de som verkställer med IÖV, gällande prokriminella attityder och värderingar, antisocialt personlighetsmönster, prokriminellt umgänge, narkotikamissbruk samt sysselsättning och boende. Kriminalvården framhåller i årsredovisningen (s. 33) att genom ett ökat antal som verkställer med IÖV motverkas frihetsberövandets negativa effekter och därmed ges bättre förutsättningar att få effekt i det återfallsförebyggande arbetet. Ett ökat antal klienter som verkställer med IÖV skulle även underlätta den ansträngda beläggningssituationen på anstalt. Kriminalvården lämnade därför en framställan till regeringen om att utöka målgruppen för IÖV till att omfatta fängelsedomar . Kriminalvården föreslog även att en ändring av treårsregeln bör övervägas, eller att den tas bort, samt att ansökningskravet tas bort och att gps-övervakning ska kunna användas även i samband med IÖV. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /18 (bet. 2017/18:JuU16 s. 45 f.) behandlade utskottet ett yrkande om att regeringen ska återkomma till med ett förslag som innebär att användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll utökas och kan tillämpas när en dom på fängelse ska verkställas. Utskottet hänvisade till vad utskottet hade anfört i samband med att möjligheterna att verkställa ett fängelsestraff utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll utökades . I det betänkandet (bet. 2004/05:JuU14 s. 7) konstaterade utskottet att flera skäl kunde anföras för att begränsa användningen av fängelse i anstalt. Den negativa inverkan ett institutionaliserande kan ha för möjligheterna till återanpassning till samhället och risken för att i fängelsemiljön utveckla en kriminell identitet var enligt utskottet väl kända. Mot detta måste dock enligt utskottet ställas risken för att en utökad användning av intensivövervakning minskar förtroendet för påföljdssystemet. Även om intensivövervakning är en mycket ingripande åtgärd för den enskilde kan den enligt utskottets mening i just ingripandehänseende inte helt jämställas med verkställighet i anstalt. Utskottet ansåg mot den bakgrunden att den gällande lagstiftningen var väl avvägd och såg därför inget skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågades. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:184). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 (bet. 2018/19:JuU13 s. 64 f.) behandlade utskottet ett likalydande yrkande. Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning att den gällande lagstiftningen var väl avvägd och avstyrkte därför motionsyrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att den gällande lagstiftningen är väl avvägd och ser därför inget skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motion 2019/20:150 (V) yrkande 1. Utskottet avstyrker yrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om att systemet med villkorlig frigivning ska avskaffas, att återfallsförbrytare inte ska friges villkorligt och att kemisk kastrering ska användas för att dömda pedofiler ska kunna få villkorlig frigivning. Jämför reservation 27 (M), 28 (SD), 29 (C), 30 (KD) och 31 (SD). I kommittémotion 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 9 begärs att systemet med villkorlig frigivning efter att två tredjedelar av en fängelsepåföljd har avtjänats ska avskaffas och att villkorlig frigivning aldrig ska tillämpas på återfallsförbrytare. I kommittémotion 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 16 begärs att systemet med villkorlig frigivning ska ändras så att återfallsförbrytare ska avtjäna tre fjärdedelar av sitt utdömda fängelsestraff och att villkorlig frigivning alltid ska föregås av en farlighetsbedömning. I kommittémotion 2019/20:3062 av m.fl. (M) yrkande 15 begärs att villkorlig frigivning endast ska ske undantagsvis och tidigast efter att tre fjärdedelar av fängelsestraffet har avtjänats. Motionärerna begär vidare att återfallsförbrytare inte ska omfattas av möjlighet till villkorlig frigivning. I motion 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 31 begärs ett tillkännagivande om att flytta fram positionerna kring frågan om att i högre grad koppla den villkorliga frigivningen till exempelvis skötsamhet och medverkan i behandlingsprogram. I kommittémotion 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 10 begärs att den som är villkorligt frigiven och begår brott alltid ska återgå till sitt tidigare straff, utan undantag. I motion 2019/20:290 av Skånberg (KD) begärs att farmakologisk behandling i kombination med psykologisk och social terapi ska användas för att en dömd pedofil ska kunna få villkorlig frigivning. I 26 kap. finns bestämmelser om villkorlig frigivning för den som avtjänar ett fängelsestraff. Huvudregeln är att villkorlig frigivning ska ske när den dömde har avtjänat två tredjedelar av sitt fängelsestraff, dock minst (6 §). Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning kan den skjutas upp med åt gången. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Vid avgörandet av hur frigivningen ska skjutas upp ska arten och omfattningen av överträdelserna särskilt beaktas (6 a § och 7 § andra stycket). Beslut om uppskjuten villkorlig frigivning fattas av Kriminalvården och kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (26 kap. 9 § och 38 kap. 14 § ). Efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock minst (26 kap. 10 § ). gäller ett allmänt skötsamhetskrav (26 kap. 14 § första stycket ). Den frigivne ska vara skötsam, efter förmåga försöka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom eller henne enligt eller enligt föreskrifter eller anvisningar som meddelats med stöd av den. Den frigivne är också skyldig att på kallelse inställa sig hos . Den som förpliktats att betala skadestånd med anledning av brott ska försöka fullgöra denna skyldighet. I anslutning till att villkorlig frigivning äger rum eller senare kan det beslutas att den villkorligt frigivne ska stå under övervakning. Övervakning ska det beslutas om ifall det bedöms påkallat (26 kap. 11 § ). Det är normalt Kriminalvården som beslutar om övervakning. Även övervakningsnämnden kan fatta ett sådant beslut (37 kap. 7 § ). Om det har fattats beslut om övervakning, men därefter bedöms att övervakningen är påkallad, får övervakningsnämnden besluta att övervakningen ska upphöra. Om inte något annat beslutas upphör övervakningen när av prövotiden har gått. kan dock besluta om övervakning efter att av prövotiden har förflutit, dock längst till prövotidens utgång (26 kap. 18 § ). Övervakningen och kriminalvården i frihet i övrigt bedrivs under ledning av Kriminalvården (26 kap. 12 § ). Det är Kriminalvården som förordnar övervakare för villkorligt frigivna. Som övervakare kan antingen en tjänsteman vid utses eller lekmän. Regler om planering av övervakningen finns i 5 kap. 3 § förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder (frivårdsförordningen). I 26 kap. 15 § finns regler om föreskriftsrätt . När det finns skäl att anta att den frigivne för sin anpassning i samhället behöver stöd av en särskild föreskrift om vad han eller hon ska iaktta , får en sådan föreskrift utfärdas för eller tills vidare. Särskilda föreskrifter får avse – vistelseort eller bostad , högst åt gången – arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet eller utbildning – läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utanför sjukhus eller annan dylik inrättning. En föreskrift som avser läkarvård och liknande får kombineras med en skyldighet för den frigivne att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol eller andra beroendeframkallande medel, dopningsmedel eller förbjudna hälsofarliga varor. Genom en föreskrift får också den frigivne förpliktas att ersätta skada som uppkommit genom brottet. Den som står under övervakning får genom en särskild föreskrift meddelas vad som ska gälla under övervakningen. En sådan föreskrift får gälla på vilket sätt och i vilken omfattning den frigivne ska hålla kontakten med övervakaren eller Kriminalvården. Föreskriften kan också avse en skyldighet att underrätta övervakaren eller Kriminalvården om att han eller hon uteblivit från en arbetsplats, skola eller annan föreskriven verksamhet eller inrättning. Med undantag för föreskrifter om kontaktskyldighet krävs inte att den frigivne står under övervakning för att han eller hon ska kunna meddelas en särskild föreskrift. Föreskrifter meddelas, ändras och upphävs av övervakningsnämnden (26 kap. 16 § ). Det kan vara angeläget att föreskriften börjar gälla efter villkorlig frigivning och därför får Kriminalvården meddela en föreskrift som gäller tills nämnden har prövat frågan. beslut om föreskrifter kan överklagas till tingsrätten (37 kap. 11 § ). En domstol får meddela föreskrifter om domstolen dömer någon som villkorligt frigetts för brott som begåtts före prövotidens utgång och inte förklarar den villkorligt medgivna friheten förverkad (34 kap. 5 § tredje stycket ). Övervakaren får meddela anvisningar om verkställandet av föreskrifterna samt även medge tillfällig lättnad och jämkning av föreskrifterna om det behövs (26 kap. 17 § ). Misskötsamhet kan leda till varning, nya eller ändrade föreskrifter, övervakning eller förverkande av den villkorligt medgivna friheten med åt gången (26 kap. 18 och 19 §§ ). Med misskötsamhet avses att den frigivne inte iakttar vad som åligger honom eller henne enligt , t.ex. att den frigivne inte följer det allmänna skötsamhetskravet, eller att den frigivne bryter mot föreskrifter eller anvisningar som meddelats med stöd av . Det är övervakningsnämnden som prövar frågor om misskötsamhet. Det ligger på Kriminalvården att skyndsamt anmäla till övervakningsnämnden om Kriminalvården på grund av en rapport från övervakaren eller av någon annan anledning finner att nämnden bör fatta beslut enligt i en fråga som rör den dömde (5 kap. 7 § frivårdsförordningen). Om den frigivne begår brott ska den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad av domstol, om inte särskilda skäl talar emot det (34 kap. 5 § ). I proposition 2018/19:77 Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning föreslås bl.a. att övervakningstiden efter villkorlig frigivning förlängs, att möjligheten att föreskriva villkor om vad som ska gälla efter den villkorliga frigivningen utökas och att möjligheten att förverka villkorligt medgiven frihet på grund av misskötsamhet under den villkorliga frigivningen utvidgas. Vidare föreslås att Kriminalvården ska kunna fatta beslut om elektronisk övervakning av den frigivne för att kontrollera att en föreskrift följs. För att främja snabbheten och flexibiliteten i beslut om särskilda föreskrifter och om varningar vid misskötsamhet föreslås att Kriminalvården i stället för övervakningsnämnden ges rätt att fatta sådana beslut. För att främja en enhetlig tillämpning av reglerna om återfallsförebyggande åtgärder efter villkorlig frigivning föreslås vidare att Kriminalvården ska få överklaga övervakningsnämndens beslut till domstol. En bestämmelse som uttryckligen klargör att kontroll- och tvångsåtgärder under villkorlig frigivning ska prövas mot proportionalitetsprincipen föreslås också. har ställt sig bakom regeringens förslag och lagändringarna träder i kraft (bet. 2018/19:JuU25, rskr. 2018/19:228). I proposition 2018/19:77 behandlar regeringen de förslag och bedömningar som lämnat i betänkandet Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott (SOU 2017:61). I avsnitt 4.3 i propositionen uttalar regeringen att det finns skäl att överväga en tydligare koppling mellan den villkorliga frigivningen och bristande deltagande i återfallsförebyggande åtgärder respektive annan misskötsamhet, men att det inte finns underlag för att göra sådana förändringar inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet. Promemorian En tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder (Ju2019/03455/L5) har utarbetats mot bakgrund av tre tillkännagivanden från . har tillkännagett att regeringen ska överväga om personer som är dömda för våldsbrott ska ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram. En vägran att delta i ett sådant behandlingsprogram ska få konsekvenser för den intagnes möjligheter att få permission och villkorlig frigivning. Den intagnes medverkan i behandlingsprogram ska vara ett krav för villkorlig frigivning för personer som dömts för grova sexualbrott eller grova brott mot närstående (bet. 2015/16:JuU21 punkt 12, rskr. 2015/16:174). har vidare tillkännagett att regeringen ska utreda och presentera förslag som innebär att en vägran att delta i ett behandlingsprogram eller andra återfallsförebyggande åtgärder bör få konsekvenser för den intagnes möjligheter att få villkorlig frigivning (bet. 2018/19:JuU25 punkt 2, rskr. 2018/19:228). har också tillkännagett att regeringen ska överväga en reformering av systemet med villkorlig frigivning som innebär att det system som gäller , med en i princip automatisk villkorlig frigivning efter två tredjedelar av avtjänat straff, ska avskaffas och ersättas av ett mer restriktivt system där villkorlig frigivning ska vara en möjlighet för den som skött sig bra . I ett sådant system ska större hänsyn tas till hur den enskilde skött sig under verkställigheten och till hans eller hennes motivation, exempelvis i form av medverkande i behandlingsprogram och utbildningar (bet. 2018/19:JuU25 punkt 6, rskr. 2018/19:228). I promemorian En tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder föreslås bl.a. att den villkorliga frigivningen ska kunna skjutas upp i större utsträckning än för den som inte deltar i återfallsförebyggande åtgärder eller andra åtgärder som kan hjälpa den dömde att anpassa sig i samhället. Vidare föreslås utökade möjligheter att skjuta upp den villkorliga frigivningen även vid annan misskötsamhet . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Ärendet bereds i och ett utkast till lagrådsremiss har skickats på remiss. Svarstiden gick ut . Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /15 föreslog utskottet ett tillkännagivande med anledning av ett motionsyrkande om skärpta regler för villkorlig frigivning för de som återfallit i likartad brottslighet (bet. 2014/15:JuU17 s. 28 f.). Utskottet uttalade att personer som har återfallit i likartad brottslighet bör vara frihetsberövade än vad som är fallet . Förändringar bör därför övervägas när det gäller möjligheten till villkorlig medgiven frigivning. Vidare anförde utskottet att de som återfaller i likartad brottslighet och på nytt döms till fängelse som huvudregel inte bör friges villkorligt efter det att två tredjedelar av det utdömda straffet har verkställts. De bör i stället avtjäna i fängelse som bättre motsvarar straffvärdet för det eller de nya brott som de dömts för. Tiden i anstalt bör dock följas av en period då den intagne ges möjlighet att återanpassa sig till ett liv i frihet. Den som återfaller i likartad brottslighet och döms till ett nytt fängelsestraff bör därför avtjäna minst tre fjärdedelar av det nya straffet. biföll utskottets förslag (rskr. 2014/15:153). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (skr. 2018/19:75 s. 16). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /16 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av två motionsyrkanden om att personer som dömts för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram (bet. 2015/16:JuU21 s. 24 f.). Utskottet anförde att en vägran att delta i ett sådant program ska få konsekvenser för möjligheterna till permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. biföll utskottets förslag (rskr. 2015/16:174). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (skr. 2018/19:75 s. 24 och prop. 2018/19:77 s. 19). Vid beredningen av motioner om straffrättsliga frågor från den allmänna motionstiden /16 (bet. 2015/16:JuU18 s. 65 f.) avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att den som begår ett nytt brott bör återgå till tidigare straff. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:196). Likalydande yrkanden har varit föremål för förenklad behandling och avstyrkts av utskottet även i betänkandena /17:JuU16 och 2017/18:JuU14. I betänkande 2016/17:JuU19 avstyrkte utskottet yrkanden som motsvarar några av de nu aktuella, bl.a. om att avskaffa villkorlig frigivning för återfallskriminella, om en möjlighet att senarelägga villkorlig frigivning och om att avskaffa villkorlig frigivning. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:203). Även vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /18 (bet. 2017/18:JuU16 s. 47 f.) avstyrkte utskottet yrkanden som motsvarar några av de nu aktuella, bl.a. om att villkorlig frigivning ska ske efter tre fjärdedelar av strafftiden, om att avskaffa villkorlig frigivning för återfallskriminella, om en möjlighet att senarelägga villkorlig frigivning och om att avskaffa villkorlig frigivning. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:184). I betänkande 2018/19:JuU25 där proposition 2018/19:77 Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning behandlades föreslog utskottet ett tillkännagivanden om en tydligare koppling mellan deltagande i återfallsförebyggande åtgärder och frågan om villkorlig frigivning och ett tillkännagivande om en reformering av systemet med villkorlig frigivning där större hänsyn ska tas till bl.a. hur den intagne skött sig under verkställigheten. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:228). I betänkandet avstyrkte utskottet yrkanden som motsvarar några av de som är aktuella, bl.a. om återgång till tidigare straff vid ny brottslighet. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:228). Som redogörs för ovan finns fyra tillkännagivanden från om villkorlig frigivning som regeringen ännu inte har slutbehandlat. Genom tillkännagivandena har tydligt uttryckt sin uppfattning att det nuvarande systemet med villkorlig frigivning måste skärpas. Regeringen lämnade propositionen Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning (prop. 2018/19:77) till . Propositionens syfte är att stärka möjligheterna för Kriminalvården att vidta kontroll- och stödåtgärder i fråga om dem som friges frivilligt från ett fängelsestraff. Utskottet såg positivt på förslagen och föreslog att de skulle bifallas. Utskottet vidhöll sin tidigare uppmaning till regeringen om att en vägran att delta i ett behandlingsprogram eller andra återfallsförebyggande åtgärder bör få konsekvenser för den intagnes möjligheter att få villkorlig frigivning. Utskottet föreslog i samma betänkande att skulle ge regeringen tillkänna att det bör införas ett system för villkorlig frigivning som är utformat på ett mer restriktivt sätt, där större hänsyn tas till hur den enskilde skött sig under verkställigheten och till hans eller hennes motivation, exempelvis i form av medverkan i behandlingsprogram och utbildningar. följde utskottets förslag (bet. 2018/19:JuU25, rskr. 2018/19:228). Lagändringarna träder i kraft . I pågår beredning av promemorian En tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder i vilken det föreslås att den villkorliga frigivningen ska kunna skjutas upp i större utsträckning än för den som inte deltar i återfallsförebyggande åtgärder eller andra åtgärder som kan hjälpa den dömde att anpassa sig i samhället.