bet · H801KU10 · 2020-11-30 00:00:00 — Utskottet anser att det är viktigt att regeringen fortlöpande informerar koalitionen om utvecklingen av de rättsprocesser som inletts eller eventuellt kommer att inledas, bl.a. så att det finns förutsättningar att förändra formerna för den svenska insatsen om så skulle behövas. Nedan redovisas olika händelser som rör tidigare försvarsminister i kronologisk ordning. Inom parentes efter varje händelse anges varifrån uppgiften kommer. – 2009: ansöker om uppehållstillstånd i (SVT:s webbplats). – 2011: får permanent uppehållstillstånd (SVT:s webbplats). – 2015: blir svensk medborgare (). – : Uppgifter förekommer i irakiska medier om att är svensk medborgare (). – : blir försvarsminister i (rapport från ambassaden i ). – : Ambassaden i uppger i en rapport till att utsetts till försvarsminister i (promemoria från ). 2019: Möte äger rum med ambassadören i och . Mötet sker på initiativ. Han tar upp anklagelser mot honom som cirkulerat i sociala medier i (promemoria från ). 2019: Ambassaden i uppger i en rapport till , Försvarsdepartementet och Statsrådsberedningen att är svensk medborgare (promemorian från ). 2019: Regeringen beslutar om proposition 2019/20:28 Fortsatt svenskt deltagande i den militära utbildningsinsatsen i 2019: inleder en förundersökning om bidragsbrott (promemoria från ). 2019: Proposition 2019/20:28 föredras för det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet (UFöU) av bl.a. försvarsminister och företrädare för Försvarsmakten (bet. 2019/20:UFöU2). 2019: får information från om att en förundersökning om bidragsbrott har inletts (promemoria från ). 2019: inleder en förundersökning om om brott mot mänskligheten (promemoria från ). 2019: Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet får kompletterande information från regeringen (bet. 2019/20:UFöU2). 2019: Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet får ytterligare information från Försvarsdepartementet och Försvarsmakten (bet. 2019/20:UFöU2). 2019: får information från om att det inletts en förundersökning om bidragsbrott (promemoria från ). – : Utrikesministern och försvarsministern får information om att är svensk medborgare (promemorior från och Försvarsdepartementet). 2019: får information från om att inlett förundersökning om om brott mot mänskligheten (promemoria från ). 2019: Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet får ytterligare information från och Försvarsdepartementet (bet. 2019/20:UFöU2). 2019: Betänkande 2019/20:UFöU2 justeras. 2020: informerar om att ytterligare en anmälan om bidragsbrott i fråga om har inkommit (promemoria från ). Underrättelse om frågor av betydelse för förhållandet till en annan stat Enligt 10 kap. 13 § regeringsformen ska chefen för det departement som har hand om utrikesärendena hållas underrättad, när en fråga som är av betydelse för förhållandet till en annan stat eller till en mellanfolklig organisation uppkommer hos en statlig myndighet. m.fl. pekar (Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 511 f. med hänvisningar) på att underrättelse ska lämnas när en fråga ”uppkommer”, alltså innan myndigheten tar ställning. Grundlagberedningen yttrade att det inte är tillräckligt att myndigheten underrättar utrikesministern om sitt beslut utan att underrättelse ska lämnas i så god tid att utrikesministern hinner få en reell möjlighet att orientera myndigheten om sakens utrikespolitiska betydelse. När det gällde frågan om huruvida bestämmelsen hörde hemma i grundlag uttalade Grundlagberedningen att det i fråga om utrikespolitiken finns ett särskilt starkt intresse av enhetlighet och konsekvens och att grundlagen, som ett moment i befästandet av parlamentarismen, borde ge garantier för en sammanhållen bedömning av frågor med utrikespolitisk betydelse. Departementschefen framhöll i den delen, med anledning av ett remissyttrande där det hade ifrågasatts om bestämmelsen borde placeras i grundlag, att grundlagen borde ge garantier för en sammanhållen bedömning av de utrikespolitiska frågorna (prop. 1973:90 s. 371). Av väsentlig betydelse var enligt departementschefen att det slogs fast att utrikesledningen ska hållas informerad om alla kontakter av utrikespolitisk betydelse som svenska myndigheter håller med utländska eller internationella organ. I praxis finns exempel på att myndigheter och domstolar har lämnat underrättelse till chefen för med hänvisning till 10 kap. 13 § regeringsformen. Av rättsfallet RÅ 1998 ref. 42 framgår att innan Justitiekanslern fattade beslut i ärendet om utlämnande av ett exemplar av den s.k. scientologbibeln underrättade han, med hänvisning till dåvarande 10 kap. 8 § regeringsformen, chefen för om att det fanns en handling hos Justitiekanslern som motsvarade den som berördes av sekretess enligt regeringens beslut m.m. I ett mål om utlämnande av allmänna handlingar (NJA 1998 C 44) underrättade i enlighet med dåvarande 10 kap. 8 § regeringsformen chefen för om att en fråga av betydelse för förhållande till en annan stat hade uppkommit, varefter företrädare för departementet lämnade en redogörelse för departementets bedömning till domstolen. För att bereda regeringsärenden och för att biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet i övrigt ska det finnas ett regeringskansli, enligt 7 kap. 1 § regeringsformen. I detta ingår departement för olika verksamhetsgrenar. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen. Statsministern utser bland statsråden chefer för departementen. Fördelning av regeringsärenden mellan departement anges i bilagan till förordningen (1996:1515) med instruktion för . Av bilagan framgår också till vilka departement myndigheter och andra organ hör. ansvarar enligt förordningen bl.a. för frågor om rikets förhållande till och överenskommelser med andra stater och mellanfolkliga organisationer, svenska beskickningar och konsulat och delegationer vid internationella organisationer. Försvarsdepartementet ansvarar bl.a. för frågor om det militära försvaret, samordning mellan det militära försvaret och det civila försvaret inom ramen för totalförsvar och bi- och multilateralt försvars- och materielsamarbete. Samråd mellan departementen är nödvändigt bl.a. därför att regeringens ledamöter har ett kollektivt ansvar för besluten (7 kap. 3 § regeringsformen). Gemensamberedning ska äga rum när ett regeringsärende faller inom flera departements verksamhetsområden men även när ett ärende berör mer än ett statsråds område inom samma departement (15 § förordningen med instruktion för ). Särskilt föreskriven i regeringsformen är skyldigheten att hålla ”chefen för det departement som har hand om utrikesärendena” underrättad när det uppkommer en fråga som är av betydelse för förhållandet till en annan stat eller till en mellanfolklig organisation hos en statlig myndighet (10 kap. 13 § regeringsformen). Allmän beredning med samtliga statsråd hålls regelbundet efter regeringssammanträdet. Den allmänna beredningen har efter hand öppnats för fler. Det förekommer att riksdagsgruppens eller riksdagsgruppernas ordförande liksom statsministerns och finansministerns statssekreterare deltar. Ärenden som kan tas upp på allmän beredning är sådana där enighet mellan berörda statsråd inte kunnat uppnås eller där ett statsråd vill informera eller ha vägledning av sina regeringskollegor inför ett förestående regeringsbeslut. Andra former av informellt samråd och informella förhandlingar mellan departementen äger rum på statsrådsnivå, t.ex. vid statsrådens gemensamma lunch, eller på tjänstemannaplanet. En form för interdepartementalt samarbete är s.k. delning av utkast till viktigare regeringsbeslut. Samtliga departement ges därigenom tillfälle att lämna synpunkter. Föremål för delning är förslag till propositioner, lagrådsremisser, förordningar och kommittédirektiv samt lagar som ska utfärdas. Även utkast till svar på interpellationer och skriftliga frågor från riksdagsledamöter delas. Delning kan dock inte ersätta gemensam beredning. arbetar man med ansvarsprincipen (bet. 2017/18:KU20 s. 420). Den innebär att varje departement och statsråd ansvarar för sina områden även i händelse av kris. Det finns inom rutiner för att säkerställa informationsöverföring mellan departementen och mellan departementen och Statsrådsberedningen vid allvarliga situationer inom departementens ansvarsområden (bet. 2017/18:KU20 s. 421). Av 3 § förordningen (1996:1515) med instruktion för framgår att utrikesförvaltningen består av och utrikesrepresentationen. I utrikesrepresentationen ingår bl.a. beskickningar, delegationer vid internationella organisationer och karriärkonsulat (utlandsmyndigheter). Enligt 4 § lyder utrikesrepresentationen under . I 2 kap. 6 § förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen anges att chefen för en beskickning företräder i verksamhetslandet och upprätthåller förbindelser med dess regering. Chefen ska göra sig förtrogen med och verksamhetslandets inbördes förhållanden. Enligt 3 kap. 5 § ska beskickningar och konsulat följa utvecklingen i verksamhetslandet eller konsulatsdistriktet och i rapporter redovisa och analysera händelser och förhållanden som är av intresse för . På regeringens webbplats anges bl.a. att utlandsmyndigheternas uppdrag är att representera och att bevaka och främja svenska intressen. Till arbetsuppgifterna hör t.ex. att föra dialog med offentliga företrädare och civila samhället, att följa och rapportera om landets politiska och ekonomiska utveckling, främja en positiv bild av liksom främja handel mellan och andra länder. Samordningen och informationshanteringen inom uppmärksammades av utskottet i samband med granskningen av regeringens krishantering i samband med flodvågskatastrofen 2004 (bet. 2005/06:KU8 s. 203). Utskottet konstaterade att informationsutbytet mellan Utrikes-departementet, som var huvud- och samordningsansvarigt, och andra departement inte fungerade. En statssekreterargrupp bildades som i sin tur tog initiativ till en kontaktmannagrupp för att underlätta kontakterna mellan berörda departement. Sedan statssekreterargruppen bildats förbättrades samordningen. Vidare konstaterades att flera statsråd hade haft information i ett förhållandevis tidigt skede och att de också varit i kontakt med sina departement, men att de även borde ha sett till att underrätta andra statsråd och statsministern (bet. 2005/06:KU8 s. 206 f.). Vid granskningen av regeringens agerande i samband med Transportstyrelsens it-upphandling väcktes frågor om förmedlingen av information inom när det gällde frågor av betydelse för rikets säkerhet. Granskningen väckte också frågor om information inom departementen till statsråden och mellan statsråden inklusive statsministern. Enligt utskottet hade och inte varit tillräckligt samordnade i hanteringen av frågor med anledning av Transportstyrelsens outsourcing. Information fanns förhållandevis tidigt vid dessa departement som sammantaget visade på allvaret i situationen, vari problemen bestod samt behovet av skyndsamma åtgärder vid inte minst Transportstyrelsen. De två departementen hade i alltför stor utsträckning agerat var för sig, vilket gått ut över möjligheten att gemensamt skaffa sig en bättre bild över läget och med den som grund överväga vad som ytterligare kunde göras för att hantera situationen. Försvarsdepartementet informerades av , och i samband med det inleddes en dialog med Försvarsmakten. Först fick Statsrådsberedningen information om outsourcingen och de problem och säkerhetsrisker som var förknippade med den. Då hade gått från det att och senare fått informationen. Det tog innan statsministern fick informationen. Utskottet såg allvarligt på att det tog så pass innan statsministern nåddes av informationen om en händelse av detta slag. I den sammantagna bedömningen av statsrådens ansvar tog utskottet utgångspunkt i ansvarsprincipen, som i regeringsarbetet innebär att varje departement och statsråd ansvarar för sina områden även i händelse av kris. I det aktuella fallet låg ansvaret för den myndighet där problemen uppkom, dvs. Transportstyrelsen, hos och infrastrukturministern. Ansvaret för den myndighet som fick information om riskerna med outsourcingen och som agerade gentemot Transportstyrelsen, dvs. Säkerhetspolisen, låg hos och inrikesministern. Det ansvar som ålåg övriga departement och statsråd var därmed i första hand att efter att information förmedlats till dem hantera konsekvenserna inom sina respektive områden. Enligt utskottet blev dåvarande inrikesministern förhållandevis tidigt informerad av sitt departement om det inträffade och han bör då ha varit tillräckligt insatt för att förstå behovet av att följa utvecklingen och säkerställa att berörda departement och Statsrådsberedningen blev informerade. , och då inte minst inrikesministerns statssekreterare, brast i dessa avseenden. Det gällde både samordningen med och kommunikationen med Statsrådsberedningen. Ansvaret för dessa brister åvilade statsrådet. Vidare noterade utskottet att inrikesministern under hela den aktuella perioden inte tog upp händelsen och dess konsekvenser med vare sig statsministern eller infrastrukturministern. Det framstod för utskottet som självklart att händelser av detta allvarliga slag bör tas upp direkt med statsministern och andra berörda statsråd. När det gällde dåvarande infrastrukturministern fick hon i ett mycket sent skede information om det inträffade. kunde konstateras att informationen fanns tidigt i hennes departement. Det var enligt utskottet uppseendeväckande att en fråga av detta slag – att en myndighet under hennes ansvarsområde medvetet agerat på ett sätt som medfört risker för rikets säkerhet och att en förundersökning inletts – inte tagits upp mellan henne och hennes dåvarande statssekreterare. Ansvaret för den bristfälliga relationen dem emellan åvilade statsrådet. Som statsråd hade dåvarande infrastrukturministern även ansvar för de otillräckliga kontakterna mellan och samt för att inte informerade Statsrådsberedningen om de risker för rikets säkerhet som uppkommit inom hennes ansvarsområde. Försvarsministern hade att hantera konsekvenserna av det inträffade för Försvarsmakten. Enligt utskottet agerade försvarsministern på ett rimligt sätt i den uppkomna situationen, och han hade skäl att utgå från att även Statsrådsberedningen hade fått den information han själv fick. Den ansvarsprincip som gäller inom om att varje departement och statsråd ansvarar för sina myndigheter får inte medföra att all information stannar inom respektive departement. Principen kan enligt utskottet inte heller innebära att ett statsråd i varje situation kan utgå från att information överförts inom andra delar av på det sätt som är avsett. Om principen inte hade följts så strikt i detta fall hade Statsrådsberedningen kunnat nås av informationen om det inträffade tidigare. Som regeringschef och chef för har statsministern det övergripande ansvaret för regeringens och arbete. Detta innebär att han eller hon bl.a. ansvarar dels för att har rutiner för informationsöverföring, dels för att dessa rutiner fungerar. finns rutiner för att säkerställa informationsöverföring mellan departementen och mellan departementen och Statsrådsberedningen vid allvarliga situationer inom departementens ansvarsområden. Utskottet kunde konstatera att tillämpningen av rutinerna i detta fall hade brustit. Statsministern bar det yttersta ansvaret för att rutinerna inte hade fungerat. Underrättelser om frågor av betydelse för förhållandet till en annan stat granskade utskottet underrättelseskyldigheten i utrikes frågor (bet. 2009/10:KU10 s. 107 f.). Granskningen avsåg hur underrättelseskyldigheten hade uppfyllts i ett antal regeringsärenden om avtal med främmande stat m.m. som hade handlagts i ett annat departement än . Utskottet noterade att enligt Statsrådsberedningens riktlinjer skulle gemensam beredning ske med i ärenden där det förekom frågor som var av betydelse för förhållandet till en annan stat eller till en mellanfolklig organisation. Vidare noterade utskottet att den gemensamma beredningen som huvudregel skulle inledas så tidigt som det var praktiskt möjligt. Handläggning som uppfyllde riktlinjerna för gemensam beredning fick därmed, enligt utskottets mening, anses uppfylla underrättelseskyldigheten enligt dåvarande 10 kap. 8 § regeringsformen (numera 10 kap. 13 §). granskade utskottet utrikesministerns agerande med anledning av ärende om verkställighetsåtgärd mot utländsk egendom i (bet. 2012/13:KU20). Utskottet bedömde att orienteringen av myndigheterna om sakens utrikespolitiska betydelse jämlikt 10 kap. 13 § regeringsformen faller under förbudet mot ministerstyre enligt 12 kap. 2 § regeringsformen. Vid en sådan orientering måste således en viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Om avsikten var att påverka myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reglerna i 12 kap. 2 § regeringsformen, vilket inte är godtagbart från konstitutionella utgångspunkter. faller det, menade utskottet, inom ramen för orientering av myndigheten att utrikesministern eller i förekommande fall uttalar sin bedömning av om förhållande till en annan stat eller till en mellanstatlig organisation skulle påverkas av det aktuella ärendet. I dessa orienteringar finns det vidare en viss marginal för utrikesministern eller att lämna sin bedömning av en aktuell sakfråga. I sammanhanget underströk utskottet betydelsen av att innebörden av 12 kap. 2 § regeringsformen framgår av orienteringen till myndigheten och att bedömningen presenteras på ett sådant sätt att det klart framgår att det inte är fråga om direktiv till myndigheten. Genom skrivelser som sänts till har utskottet begärt svar på vissa frågor Utskottet har som svar fått svarspromemorior från , , och Försvarsdepartementet (bilaga A3.5.3–6). Svenska ambassaders rapportering av händelser och förhållanden av intresse för I svaren anges att det följer av 3 kap. 5 § förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen att svenska ambassader ska rapportera händelser och förhållanden av intresse för . Det är dock inte någon uppgift för svenska ambassader att specifikt uppmärksamma och rapportera om svenska medborgare som utses till högre offentliga ämbeten i beskickningslandet. Vidare anges att det inte är ovanligt att högre befattningshavare i andra länder har koppling till genom medborgarskap, släkt, arbete eller studier. Det har även tidigare förekommit att irakiska politiker på hög nivå har haft svenskt medborgarskap. Om en ambassad får kännedom om att en högre befattningshavare i beskickningslandet är svensk medborgare förekommer det att detta inkluderas i ambassadens rapportering. Möte med vid svenska ambassaden i Av svaren framgår bl.a. att det hölls ett möte med al-Shammari på svenska ambassaden i på hans initiativ. Vid mötet behandlades de pågående demonstrationerna i . Ambassaden framförde vikten av att respektera mötes- och yttrandefriheten och al-Shammari tog upp anklagelser mot honom som cirkulerade i sociala medier i . Information till och inom regeringen och Av svaren framgår att har omnämnts bl.a. i flera rapporter som skickats från i till . Ambassaden lämnade i en rapport till information om att utsetts till försvarsminister. Av en rapport från ambassaden framgår vidare att är svensk medborgare. Den rapporten översändes till såväl som Försvarsdepartementet och Statsrådsberedningen. vidarebefordrade rapporten till . Uppgiften i rapporten om att den irakiska försvarsministern var svensk medborgare bedömdes inte vara av sådan karaktär att det fanns skäl att informera utrikesministern eller försvarsministern. Vidare framgår det att utrikesministern fick information om att den irakiske försvarsministern var svensk medborgare i samband med medias rapportering . Även försvarsministern fick denna information i samband med mediernas rapportering . I svaren anges att ingen information har lämnats till i enlighet med bestämmelsen i 10 kap. 13 § regeringsformen. Vidare framgår att fick information från om att en förundersökning om bidragsbrott hade inletts. Det fanns dock inte någon uppgift om konstaterade oegentligheter. informerade om detta. Det framgår också att informerade om att myndigheten hade inlett en förundersökning om bidragsbrott samt att myndigheten samverkade med i ärendet. informerade om att inlett en förundersökning rörande om brott mot mänskligheten. Vidare framgår att informerade om att ytterligare en anmälan om bidragsbrott kommit in i fråga om . Den information som lämnades till och lämnades vidare till . Utskottet höll en offentlig utfrågning med försvarsminister (bilaga B2). Vid utfrågningen anförde bl.a. att har ett brett och långsiktigt engagemang i . deltar i en utbildningsinsats i som leds av den internationella koalitionen mot Daish. Som en del av denna insats har bidragit till bl.a. utbildning om sjukvård, krigets lagar, strid i bebyggelse samt detektering av improviserade sprängladdningar. Vidare anförde att han i samband med mediernas rapportering fick information om att den dåvarande irakiska försvarsministern var svensk medborgare och att han var föremål för brottsutredningar i . Han anförde också att den irakiska försvarsministern har avgått . Vidare anförde han att beslutade om fortsatt svenskt deltagande i den militära utbildningsinsatsen i . anförde också att den irakiska försvarsministerns dubbla medborgarskap och brottsmisstankarna mot honom inte har haft någon påverkan på behovet av den svenska utbildningsinsatsen i . Det har inte heller framkommit något som tyder på att den internationella koalitionen mot Daishs insats har påverkats med anledning av detta. Vidare anförde att det inte framkommit några indikationer på att säkerheten för det svenska truppbidraget påverkats av vad som framkommit om den tidigare irakiska försvarsministern. Vidare anförde att hans bild är att rutinerna för informationsdelning inom fungerar väl. Även i detta fall gjordes överväganden om behovet av att lämna information mellan departement och till den politiska ledningen. Utifrån Försvarsdepartementets ansvarsområde hade han mot bakgrund av vad han tidigare anfört om säkerheten för svenska trupper i ingen anledning att ifrågasätta de bedömningar som gjorts i fråga om behovet av informationsdelning. anförde också att har en inbjudan från . De operativa insatserna i den pågående insatsen fördelas inom koalitionen. Den irakiska försvarsministern har inte kunnat påverka detta. anförde vidare att han aldrig har varit i kontakt med personen i fråga. Vidare anförde att bedömningen och den analys man gjorde på departementet var att den irakiska försvarsministerns medborgarskap inte påverkade inbjudan från , den folkrättsliga grunden eller de operativa uppgifterna i koalitionen. anförde också att det diskuterar frågor som rör säkerhet i en bred bemärkelse. Rådet är inte någon berednings- eller beslutsinstans och ingår inte i den formella beredningsprocessen i . Rådet har en strategisk uppgift, inte en operativ. Vidare anförde att om det hade funnits en bedömning om att det som framkommit på ett allvarligt sätt skulle påverka det säkerhetspolitiska läget i eller för koalitionen hade situationen kanske varit en annan, men bedömningen var att det inte påverkade arbetet inom koalitionen och inte heller säkerheten för svensk trupp. Det var också det statssekreteraren gav uttryck för när han träffade det sammansatta utskottet. Utskottet höll en offentlig och en sluten utfrågning med utrikesminister (bilaga B4). anförde att det inte är ovanligt att högre befattningshavare i andra länder har koppling till genom medborgarskap, släkt, arbete eller studier. Det förekommer både i och i andra länder att ministrar har dubbla medborgarskap. av befolkning har irakiskt ursprung. Som en följd av dessa nära mellanfolkliga band mellan och har det också tidigare funnits ministrar med svenskt medborgarskap i irakiska regeringar, både på federal nivå och i irakiska .