bet · H701JuU26 · 2020-04-29 00:00:00 — I 2 § framgår att om brott som avses i 1 § med hänsyn till de omständigheter som föranlett gärningen eller i övrigt är att anse som mindre grovt, dömes för dråp till fängelse, lägst sex och högst . Justitie- och migrationsministern anförde bl.a. följande som svar på en skriftlig fråga (fr. 2018/19:65): har frågat mig om jag tänker ta initiativ till att straffen skärps när en människa blir ihjälkörd. När en brottslig gärning i trafiken leder till dödlig utgång, kan brottet grovt vållande till annans död aktualiseras. Straffbestämmelsens tillämpningsområde är brett. Bestämmelsen kan träffa högst varierande gärningar i såväl trafiken som på andra områden. Straffskalan för brottet sträcker sig från fängelse i lägst till högst . Den ger alltså utrymme för höga straff i de allvarligare fallen, och om föraren varit helt likgiltig inför den dödliga utgången kan dessutom brotten dråp eller mord aktualiseras. Det står helt klart att det krävs mer ingripande åtgärder mot personer som återkommande sätter sig bakom ratten och på ett hänsynslöst sätt utsätter andra människors liv och hälsa för fara. Regeringen ser det som mycket angeläget att förhindra sådana återfall i trafikbrott. gav jag därför en utredare i uppdrag att se över hur det straffrättsliga skyddet mot upprepad trafikbrottslighet kan förstärkas. I utredarens uppdrag ingår att se över straffskalorna för vissa brott i trafikbrottslagen. Skärpta straffskalor skulle ge utrymme för strängare straff vid t.ex. återfall. För grov olovlig körning och rattfylleri ska det föreslås en skärpning av maximistraffet till fängelse. Då kommer den som gör sig skyldig till dessa brott att kunna frihetsberövas redan i samband med ett polisingripande. Utredningen ska också se över om det bör införas ett nytt, samlat brott som träffar den som återkommande gör sig skyldig till trafikbrott. En sådan straffbestämmelse skulle med större kraft än dagens reglering kunna träffa och motverka gärningar som på ett upprepat och systematiskt sätt innebär allvarlig fara för trafiksäkerheten. För ett sådant brott kan även övervägas en straffskala som bättre motsvarar brottslighetens allvar och som innebär mer kännbara straff än . Som framgår ovan fick en utredare i uppdrag att utreda och utvärdera vissa frågor om trafikbrott och sjöfylleri. I uppdraget ingick att kartlägga tillämpningen av bestämmelserna om olovlig körning, grovt brott, rattfylleri och grovt rattfylleri i trafikbrottslagen samt att se över straffskalorna för dessa brott. I uppdraget har vidare ingått att utreda behovet av ett starkare straffrättsligt skydd mot upprepad trafikbrottslighet och att särskilt överväga om det bör införas ett nytt, samlat brott i trafikbrottslagen. Uppdraget redovisades i promemorian Ett stärkt straffrättsligt skydd mot upprepad trafikbrottslighet och en utvärdering av den nedre promillegränsen för sjöfylleri (Ds 2019:22). Utredaren föreslår bl.a. att straffmaximum för olovlig körning, grovt brott, respektive rattfylleri ska höjas från fängelse till fängelse . Straffmaximum för grovt rattfylleri ska enligt förslaget höjas från fängelse till fängelse . Det föreslås vidare att ett nytt, samlat brott – grov trafikbrottslighet – införs i trafikbrottslagen. Den särskilda straffbestämmelsen föreslås omfatta den som begår brottsliga gärningar enligt trafikbrottslagen under förutsättning att var och en av gärningarna har utgjort led i ett upprepat särskilt hänsynslöst trafikbeteende och gärningarna varit ägnade att utgöra en allvarlig fara för trafiksäkerheten. Gärningarna ska ingå i ett mönster som sammantaget kan utgöra en allvarlig fara för trafiksäkerheten. Särskild hänsyn bör enligt utredaren tas till den samlade brottslighetens allvar och intensitet. Ju allvarligare de enskilda gärningarna är, desto färre gärningar bör det krävas för att trafikbeteendet ska anses upprepat och särskilt hänsynslöst. Straffet för grov trafikbrottslighet föreslås vara fängelse i lägst och högst . Promemorian bereds inom . föreslog i betänkande 2010/11:SoU8 att skulle ge regeringen till känna att den skulle återkomma till med ett förslag om kriminalisering av eftersupning. anförde att det inte är rimligt att någon ska kunna klara sig undan ansvar för rattfylleri genom att hävda att han eller hon i efterhand förtärt exempelvis alkohol. hade i ett yttrande till socialutskottet framfört uppfattningen att eftersupning inte borde kriminaliseras och att den aktuella motionen borde avstyrkas. följde socialutskottets förslag (rskr. 2010/11:203). Justitieministern gav en utredare i uppdrag att biträda departementet med att överväga lagstiftning om eftersupning (Ju 2012:I). Utredaren redovisade uppdraget i promemorian Straffansvar för eftersupning (Ds 2013:28). Den analys som görs i promemorian mynnar ut i bedömningen att ett straffansvar för efterförtäring och efterbruk inte bör införas. har informerat om att promemorian bereds i . I betänkande 2014/15:JuU14 (s. 55 f.) behandlades motionsyrkanden om bl.a. noll promille och lagstiftning om eftersupning. Utskottet anförde att det när det gäller frågan om gränsen för när en förare av ett motordrivet fordon eller en spårvagn gör sig skyldig till rattfylleri anser att denna gräns är väl avvägd. Vad gäller s.k. eftersupning konstaterade utskottet att frågan bereds i . Denna beredning bör inte föregripas. Utskottet avstyrkte därmed motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138). I betänkande 2016/17:JuU16 (s.71 f.) behandlades ett yrkande om skärpt straff för den som inte kan visa upp ett giltigt körkort. Enligt utskottet var bestämmelserna i såväl körkortslagen som trafikbrottslagen väl avvägda, varför det inte fanns någon anledning för att ta initiativ med anledning av motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:211). I betänkande 2017/18:JuU14 behandlade utskottet motionsyrkanden om skärpta straff för rattfylleri. Utskottet anförde följande: Alkohol och droger är en av de absolut viktigaste orsakerna till olyckor i trafiken, ofta med allvarliga skador eller dödsfall som resultat. Att identifiera påverkade förare och få dem ur trafik handlar inte bara om brottsbekämpning, utan också om att rädda liv i trafiken. är straffet för rattfylleri böter eller fängelse och för grovt rattfylleri fängelse i högst . Straffet för olovlig körning är böter och för grov olovlig körning fängelse . Det är utskottets uppfattning att en skärpning av straffskalorna för rattfylleri och grov olovlig körning så att straffmaximum uppgår till fängelse skulle göra att straffskalorna står i bättre proportion till brottens allvar. Dagens straffskalor för rattfylleri, drograttfylleri och grov olovlig körning innebär dessutom att personer som är misstänkta för dessa brott inte kan anhållas och häktas. Enligt utskottets uppfattning är det inte acceptabelt att en person som gör sig skyldig till rattfylleri eller grov olovlig körning inte kan frihetsberövas i väntan på huvud-förhandling. En skärpning av straffmaximum för dessa brott till fängelse skulle ge åklagare möjlighet att anhålla och begära dessa personer häktade. Mot denna bakgrund anser utskottet att det bör göras en översyn av straffskalorna för rattfylleri, grovt rattfylleri och grov olovlig körning. I samband med översynen bör vidare en utvärdering göras av det gällande regelverket för polisens, tullens och befogenhet att tillfälligt omhänderta fordonsnycklar för att hindra fortsatt färd i dessa situationer. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). I betänkande 2018/19:JuU11 behandlades motionsyrkanden om skärpta straff för rattfylleri och för den som inte kan visa upp körkort, sänkt promillegräns, lagstiftning om eftersupning samt förverkande av fordon (s. 109 f.). I fråga om skärpta straff anförde utskottet att det såg positivt på att en utredare fått i uppdrag att se över straffskalorna för vissa brott i trafikbrottslagen med direktiv att föreslå en skärpning av maximistraffet för grov olovlig körning och rattfylleri till fängelse. Utredningens förslag borde enligt utskottet inte föregripas, varför det då inte fanns anledning att vidta någon åtgärd med anledning av motionerna i denna del. Vad gällde övriga yrkanden gjorde utskottet inte någon annan bedömning . följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Som framgår ovan pågår beredning av en departementspromemoria med förslag om bl.a. höjda straff för olovlig körning, grovt brott och rattfylleri av både normalgraden och grovt brott samt införandet av ett nytt, samlat brott – grov trafikbrottslighet. Utredningens förslag bör inte föregripas, varför det inte finns anledning att vidta någon åtgärd med anledning av det som anförs i motionerna 2019/20:1769 (C) yrkandena 1 och 2, 2019/20:2728 (KD) yrkande 12 och 2019/20:2775 (KD) yrkande 19. Utskottet, som bedömer att promemorians förslag också kan antas leda till att trafikbrott generellt bedöms strängare än , finner inte skäl att ta något initiativ med anledning av motion 2019/20:126 (V). Utskottet gör ingen annan bedömning än vad det tidigare gjort vad avser motionsyrkanden om sänkt promillegräns och om att införa ett förbud mot s.k. eftersupning, om skärpta krav för den som inte kan visa upp ett giltigt körkort och förverkande av fordon. Utskottet anser därmed att det inte finns anledning att vidta någon åtgärd med hänsyn till vad som anförs i motionerna 2019/20:212 (KD), 2019/20:1483 (M), 2019/20:1694 (SD), 2019/20:1696 (SD), 2019/20:2269 (S), 2019/20:2728 (KD) yrkande 13, 2019/20:2775 (KD) yrkande 21 och 2019/20:2884 (M). Osant intygande vid förarprov Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att göra det brottsligt att fuska vid förarprov. I motion 2019/20:2393 av (M) begärs ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt ska återkomma med en adekvat lagstiftning som gör det brottsligt att fuska vid förarprov. Motionären hänvisar i motionen till en dom där två män med otillåtna hjälpmedel vid ett förarprov friades från brottet osanna försäkran, trots att de före provet på heder och samvete försäkrat att skulle genomföra provet utan att använda otillåtna hjälpmedel. De frikändes på grund av att den försäkran som lämnas vid förarprov inte regleras i någon lag eller författning. Regler om förarprov finns i Transportstyrelsen föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2012:41). I sitt svar på en skriftlig fråga anförde infrastrukturministern följande (fr. 2018/19:560): Fusk vid förarprov är självklart inte acceptabelt. har genomfört en rad åtgärder för att motverka fusk, bland annat genom att fuskare polisanmäls och att bokning av nytt prov fördröjs. En av de åtgärder som införts, att körkortstagaren intygar att provet genomförs utan otillåtna hjälpmedel, har underkänts av domstol då författningsstöd saknades. Inom pågår ett aktivt arbete för att motverka fusk. Jag är beredd att överväga de åtgärder som kan behövas för att få till stånd effektiva åtgärder. gav regeringen i uppdrag att föreslå åtgärder mot fusk vid förarprov och illegal utbildningsverksamhet (I2019/02363/TM). I uppdraget ingår att överväga lämpliga åtgärder som kan bidra till att motverka illegal verksamhet i samband med trafikutbildning samt fusk vid prov för förarbehörigheter eller yrkesbehörigheter på väg. Uppdraget ska redovisas . Transportstyrelsen har föreslagit regeländringar i dess föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2012:41) om förarprov, gemensamma bestämmelser. Ändringarna innebär bl.a. krav på att blivande förare ska lämna försäkran före prov för bättre möjlighet att stävja provfusk. Ändringarna föreslås träda i kraft . I missivet till remissen om de föreslagna ändringarna anges följande angående bakgrunden (TSF 2019-85): , Förarprov har uppmärksammat behov av regelutveckling för att bättre kunna motarbeta provfusk. Frågan har särskilt aktualiserats efter det att två personer har friats från åtal i , trots att de erkänt omständigheterna kring provfusket och även ertappats på bar gärning. Anledningen till den friande domen var att det saknades stöd i lag eller annan författning för det intygade som gjorts innan proven. Utskottet konstaterar att den otillfredsställande ordning som redogörs för i motionen också uppmärksammats av regeringen och ansvarig myndighet samt att åtgärder vidtagits för att åtgärda de brister som upptäckts. Utskottet finner därmed inte skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2019/20:2393 (M), som avstyrks. Skärpt straff för styrelseledamöter Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att skärpa straffet för styrelseledamöter som missköter sina uppdrag. I motion 2019/20:2839 av Boriana (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att skärpa straffet för styrelseledamöter som grovt missköter sina uppdrag. Motionären menar att det i den nuvarande lagstiftningen finns möjlighet för oseriösa aktörer att ta över bostadsrättsföreningar, tömma dessa på alla tillgångar och missköta dem å det grövsta. Vad gäller ekonomisk skada orsakad av styrelseledamöter hänvisar bostadsrättslagen (1991:614) till 21 kap. lagen (2018:672) om ekonomiska föreningar (EFL). I 21 kap. 1 § EFL anges bl.a. att en styrelseledamot som uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar föreningen när han eller hon utför sitt uppdrag ska ersätta skadan. Detsamma gäller om skadan tillfogas en medlem eller någon annan genom en överträdelse av denna lag, tillämplig lag om årsredovisning eller stadgarna. Vidare hänvisar 10 kap. bostadsrättslagen till 22 kap. EFL där det framgår att den som inte följer vissa regler enligt EFL kan dömas till böter eller fängelse högst . Därtill kan en styrelseledamot i utförandet av sitt uppdrag göra sig skyldig till ett flertal brott i , bl.a. bedrägeri (9 kap. 1 §), förskingring, trolöshet mot huvudman (10 kap. 1 och 5 §) och brott mot borgenärer (11 kap. 1 §), jfr 9 kap. 45 § EFL. För dessa brott, som har samma straffskala, dömes för till fängelse i högst , eller, om brottet är grovt, lägst och högst . Utskottet, som anser att de nuvarande ansvarsbestämmelserna för styrelseledamöter är väl avvägda, avstyrker motion 2019/20:2839 (M) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att viltolyckor inte bör betecknas som jaktbrott. I motion 2019/20:884 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över problemet att viltolyckor kan betecknas som jaktbrott. I 1 § jaktlagen (1987:259) anges bl.a. att lagen gäller viltvården, rätten till jakt och jaktens bedrivande inom svenskt territorium samt frågor som har samband därmed. Av 45 § jaktlagen framgår att en förare av ett motorfordon som varit inblandad i en sammanstötning med ett djur av vissa angivna arter är skyldig att möjligt märka ut olycksplatsen och underrätta (se 40 § första stycket jaktförordningen [1987:905]). Detta gäller oavsett om djuret blivit skadat vid sammanstötningen eller inte. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att fullgöra anmälningsskyldigheten döms till böter. I ringa fall döms emellertid inte till ansvar. Gärningen betecknas som brott mot jaktlagen (se bl.a. NJA 2016 s. 702). Jaktbrott behandlas i 43 § jaktlagen. Där anges att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet olovligen jagar på annans jaktområde eller där tillägnar sig vilt eller vid jakt som sker med stöd av licens bryter mot en för jakten väsentlig bestämmelse i licensen döms för jaktbrott till böter eller fängelse i högst . Som jaktbrott räknas också jakt efter djur som inte alls får jagas, jakt , jakt utan licens eller annat tillstånd, jakt med otillåtet användande av motorfordon eller annan motordriven anordning, otillåten jakt med drivande hund samt överträdelser av bestämmelserna om statens vilt och om tillåtna jaktmedel. Har fredat vilt dödats eller har motorfordon använts på ett otillåtet sätt eller har otillåtna jaktmedel använts är gärningen straffbar redan vid oaktsamhet som inte är grov. I Brås Klassificering av brott, Anvisningar och regler anges följande: Observera att endast brott mot jaktlagen enligt 43, 44 och 46 § ska kodas med brottskod 4011. Brott mot jaktlagen med lägre straff än fängelse i straffskalan, så som brott mot jaktlagen 45 §, som bl. a. reglerar underlåtenhet att fullgöra anmälningsskyldighet vid viltolyckor, ska kodas med brottskod 9001. Brottskod 4011 anges innefatta: Jaktlagen, jaktbrott inkl. grovt, jakthäleri, ej illegal rovdjursjakt. betecknas som Övriga brott mot specialstraffrätten där enbart böter ingår i straffskalan samt övriga brott mot . Som framgår gör Brå en åtskillnad mellan jaktbrott och andra brott mot jaktlagen. Utskottet ser inte anledning att vidta några åtgärder med anledning av motion 2019/20:884 (M), som avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. avskaffade eller förlängda preskriptionstider för sexualbrott. Jämför reservation 33 (M, C, KD, L), 34 (SD), 35 (M) och 36 (M, KD). Preskriptionstider för sexualbrott m.m. I kommittémotion 2019/20:3068 av m.fl. (M) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att preskriptionstiderna för sexualbrott bör avskaffas helt. Ett liknande yrkande framställs i motion 2019/20:1495 av (M) yrkande 2. I kommittémotion 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 42 i denna del begärs att preskriptionstiden för sexualbrott ska förlängas. Ett liknande yrkande återfinns i kommittémotion 2019/20:2826 av m.fl. (L) yrkande 2. I motion 2019/20:1906 av (M) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att slopa preskriptionstiden för våldtäkt. I kommittémotion 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om avskaffande av åtalspreskription, påföljdspreskription och absolut preskription för vålds- och sexualbrott av allvarligare art, grova fridskränkningsbrott samt stöldbrott av allvarligare art, framför allt inbrottsstöld och liknande tillgreppsbrott av mer kränkande karaktär. I kommittémotion 2019/20:3068 av m.fl. (M) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att tillsätta en utredning med uppdrag att göra en total översyn av bestämmelserna om preskription. I kommittémotion 2019/20:2729 av m.fl. (KD) yrkande 14 begärs ett tillkännagivande om att avskaffa påföljdspreskription. För brott enligt gäller de bestämmelser om åtals- och påföljdspreskription som följer av 35 kap. . Enligt 35 kap. 1 § första stycket gäller att påföljd för brott (åtalspreskription) inte får dömas ut om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtal för brottet inom • , om det inte kan följa svårare straff på brottet än fängelse • , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse • , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse • , om svåraste straffet är fängelse över åtta år • , om fängelse på livstid kan följa på brottet. Av bestämmelsens andra stycke framgår att om en handling innefattar flera brott får påföljd dömas ut för alla brotten så länge påföljd kan dömas ut för något av dem. Tiderna som anges ovan ska enligt 35 kap. 4 § samma balk som huvudregel räknas från den dag då brottet begicks. Enligt 35 kap. 2 § gäller dock inte bestämmelserna om bortfallande av påföljd för vissa brott som anges särskilt i lagrummet, bl.a. mord och dråp, om gärningsmannen begått brotten efter det att han eller hon fyllt . Vidare finns i 35 kap. 4 § bestämmelser om en senareläggning av utgångspunkten för preskriptionsberäkning för sexualbrott som riktat sig mot barn och brott mot lagen (1982:316) om förbud mot könsstympning av kvinnor och försök till sådana brott. Preskriptionstiden börjar i dessa fall att räknas från den dag då målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . I 35 kap. 6 § finns bestämmelser om absolut preskription, dvs. tider som gäller oberoende av om häktning skett eller åtal delgetts. Enligt lagrummet får inte i något fall påföljd dömas ut sedan det som anges i 4 § (dvs. som huvudregel sedan den dag då brottet begicks) har gått • , om det inte kan följa svårare straff på brottet än böter och tid för att döma ut påföljd för brottet bestäms enligt 1 § 1 • , om det svåraste straffet är högre men inte över fängelse • i övriga fall. I 35 kap. 8 § finns bestämmelser om s.k. påföljdspreskription. Dessa regler innebär att ett fängelsestraff som inte har börjat verkställas inom från det att domen vann laga kraft bortfaller. Ett fängelsestraff på högst bortfaller således om det inte har börjat verkställas från det att domen vann laga kraft. För ett fängelsestraff på livstid gäller en preskriptions-tid . De nu gällande reglerna om straffrättslig preskription motiveras främst av rättspolitiska, humanitära och praktiska skäl. Det är inte lika angeläget att gamla brott blir bestraffade som att så sker med brott som ännu är aktuella i människors medvetande och statens straffanspråk bör inte heller upprätthållas . Det har också ansetts rimligt att den som efter ett brott har varit laglydig ska kunna känna sig trygg och inte behöva riskera att den existens han eller hon byggt upp åt sig går till spillo på grund av brottet. Ytterligare ett motiv bakom reglerna är att det kan vara förenat med svårigheter att utreda och föra bevisning om ett brott som begåtts sedan. Vittnens minnesbilder kan blekna allteftersom tiden går och både vittnen och gärningsmän kan hinna avlida. Även kraven på rättssäkerhet och effektivitet talar alltså för att gamla brott preskriberas. De rättspolitiska och humanitära skälen för preskription väger dock mindre tungt ju allvarligare brott det är fråga om. Det är också därför det föreskrivs olika preskriptionstider alltefter brottets svårhet (prop. 13–14). överlämnade regeringen proposition 2019/20:69 Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn. Regeringen föreslår bl.a. att preskription för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn avskaffas. Det föreslås att avskaffandet av preskription även ska gälla för brott som begåtts före lagens ikraftträdande men som då inte har preskriberats. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I propositionen anför regeringen att det finns anledning att allmänt se över bl.a. preskriptionstidernas utformning för att säkerställa att de tillgodoser intresset av en effektiv lagföring av brott och är anpassade till den tekniska utvecklingen. Flera remissinstanser i ärendet efterfrågar också en översyn av preskriptionsinstitutet. Regeringen anför att den därför avser att tillsätta en sådan utredning. I regeringens skrivelse 2019/20:75 anges att arbete pågår med att ta fram kommittédirektiv om en översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 116 f.) behandlades motioner liknande de som behandlas. Utskottet konstaterade att tidigare hade tillkännagett för regeringen att den ska låta göra en översyn av om preskriptionstiden för sexualbrott och andra allvarliga övergrepp mot barn kan tas bort och att det var positivt med den utredning som pågick i frågan. Utskottet noterade dock att utredarens egen bedömning var att det inte fanns tillräckliga skäl att avskaffa preskription för andra brott än våldtäktsbrott och brott mot lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor. Utskottet ansåg att det strider mot det allmänna rättsmedvetandet att en gärningsman medvetet kan hålla sig undan rättvisan och därigenom går fri från lagföring. Såväl rättsväsendets som de brottsbekämpande myndigheternas förmåga att hitta förövare som undandrar sig rättvisan behövde enligt utskottet förbättras för att fler skulle kunna ställas inför rätta. I syfte att stärka skyddet för barn och unga som utsatts för sexuella övergrepp ansåg utskottet att regeringen i den fortsatta beredningen av förslagen om att avskaffa eller förlänga preskriptionen för sexualbrott och andra allvarliga brott mot barn borde överväga att föreslå en avskaffad preskription för alla sexualbrott som begås mot barn. Enligt utskottet borde även preskriptionstiden för våldtäkt som begås mot en vuxen person förlängas. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181).