bet · H701FöU9 · 2020-03-11 00:00:00 — Utskottet beskrev Försvarsmaktens tillgång till skjutfält och övningsområden som avgörande för krigsdugligheten i , och utdragna miljöprövningsprocesser bedömdes riskera att försämra möjligheterna till kvalificerade övningar. I synnerhet vid geografiskt utsatta platser bedömde utskottet att dröjsmål medförde en risk för Försvarsmaktens verksamhet. Utskottet underströk det angelägna i att regeringen verkar för att säkra Försvarsmaktens tillgång till skjutfält och övningsområden. När det gällde möjligheter att utöka försvarsverksamheten och att säkerställa tillgång till skjutfält och övningsområden vid ett försämrat säkerhetsläge konstaterade utskottet redan då att det finns en möjlighet till undantag som medger avvikelser från bestämmelser. Utskottet utgick från att bemyndigandet kunde utnyttjas vid beslut om att höja krigsdugligheten i enlighet med vad som följer av försvarspolitiska inriktningsbeslut och att bemyndigandet kommer att användas av regeringen i den utsträckning det på grund av rådande särskilda förhållanden bedöms nödvändigt för att stärka försvarsberedskapen. Utskottet lade stor vikt vid att regeringen skulle vidta nödvändiga åtgärder för att bidra till att långsiktigt höja krigsdugligheten och stärka försvarsberedskapen. gav i samband med beredningen av betänkandet regeringen till känna att den borde se över såväl hur Försvarsmaktens behov av övnings- och skjutfält kan tillgodoses som möjligheterna att öka intensiteten i verksamheten på skjutfält och i övningsområden vid ett försämrat säkerhetsläge (bet. 2016/17:FöU6, rskr. 2016/17:176). I budgetpropositionen framhöll regeringen att tillgång till övnings- och skjutfält är av central betydelse för att Försvarsmakten ska kunna utbilda och öva sina krigsförband för att öka deras krigsduglighet. Regeringen underströk att sådan verksamhet ska prövas i enlighet med bestämmelser. Regeringen konstaterade att Försvarsmakten såväl som måste ha tillgång till övnings- och skjutfält av skilda naturtyper och terrängförhållanden. Fälten måste vara placerade i olika delar av landet så att förbanden kan utbildas och övas i olika klimatförhållanden och så att övningar kan genomföras över hela det operativa djupet. Det innebär att övnings- och skjutfält i vissa fall har behållits även om det inte längre finns något militärt förband i fältets omedelbara närhet. Regeringen ansåg inte att några åtgärder behöver vidtas med anledning av tillkännagivandet. har vidare tillkännagett att beslutsprocesserna för miljöprövningen av övnings- och skjutfält behöver ses över i syfte att förkorta handläggningstiderna så att Försvarsmaktens möjligheter till övning inte allvarligt försvåras (bet. 2015/16:FöU3, rskr. 2015/16:50). Av regeringens skrivelse 2017/18:75 framkom att regelverket för miljöprövning har reformerats i syfte att förenkla och förkorta prövningen. Utgångspunkten för Miljö- och handläggning av överklagandeärenden angavs vara att den ska ske snabbt, effektivt och utan att rättssäkerheten eftersätts, vilket bl.a. innebär att åldersprincipen är den grundläggande utgångspunkten för departementets handläggning, dvs. det äldsta ärendet har högst prioritet. Vid miljöprövningen av Försvarsmaktens övnings- och skjutfält ställs viktiga samhällsintressen mot varandra, vilket kräver en ingående prövning ur både rättslig och politisk synpunkt enligt regeringen. Utskottet tog i yttrande 2018/19:FöU4y upp frågan om tillkännagivandet om miljöprövning av övnings- och skjutfält. Utskottet underströk vikten av att regeringen är tydlig i sin återrapportering när det gäller vad utskottet anfört, dvs. på vilket sätt beslutsprocesserna för miljöprövningen av övnings- och skjutfält setts över i syfte att förkorta handläggningstiderna. () redovisar att de har fem pågående ärenden som avser överklagade tillståndsbeslut för olika typer av verksamheter vid skjutfält, (inkom ), Kusträsk Skjutfält, Bodens kommun och Bodens södra skjutfält, , och kommuner (båda inkom ), skjutfält, (inkom ) samt Göteborgs skärgårdsskjutfält, (inkom ). När utskottet senast beredde frågan om avvägningar mellan olika riksintressen vidhöll utskottet uppfattningen att det är av stor vikt att Försvarsmakten ges goda förutsättningar att öva, och att redan dagens besluts-process förutsätter att riksintressen för flera oförenliga ändamål prövas. Utskottet fann därför inte skäl att tillstyrka motionsyrkandena om övnings- och skjutfält (bet. 2018/19:FöU9). Dessutom har tillkännagett för regeringen att ett moratorium mot avveckling av befintliga övnings- och skjutfält bör övervägas (bet. 2017/18:FöU6, rskr. 2017/18:265). I budgetpropositionen påminde regeringen om att man i budgetpropositionen anfört att tillgång till övnings- och skjutfält är av central betydelse för att Försvarsmakten ska kunna utbilda och öva sina krigsförband för att öka deras krigsduglighet. I budgetpropositionen anförs vidare att det är och regeringen som beslutar om övergripande utformning och att Försvarsmakten med detta som grund bestämmer den närmare utformningen av krigsförbanden. Försvarsmakten avgör även var och hur krigsförbanden ska utbildas och övas, liksom vilka övningsanordningar, t.ex. övnings- och skjutfält, som behövs för att kunna utbilda och öva krigsförbanden. Försvarsmakten har inte meddelat några behov av att avveckla övnings- och skjutfält som fungerar. Regeringen delade myndighetens bedömning och framhöll att det mot denna bakgrund inte fanns något behov av att överväga ett moratorium enligt tillkännagivande. Regeringen ansåg därmed att tillkännagivandet var slutbehandlat. Utskottet hade inga invändningar mot detta (bet. 2019/20:FöU1). Utskottet vill i likhet med tidigare beredning av motsvarande motionsyrkanden understryka att dagens miljöprövningsprocesser ger utrymme för avvägningar mellan olika riksintressen. Utskottet vidhåller uppfattningen att det är av stor vikt att Försvarsmakten ges goda förutsättningar att öva. Utskottet kan konstatera att en särskild utredare fått i uppdrag att göra en översyn av relevant lagstiftning för att uppnå klimatmål. Vidare har utskottet understrukit vikten av att få ett samlat förslag när det gäller totalförsvarets inriktning. Ett sådant torde även kunna inkludera frågor om dricksvattenförsörjning i hela konfliktskalan från kris till krig. Utskottet kan vidare konstatera att grundprincipen är att förorenaren betalar nödvändig sanering. Med hänvisning till detta och för att inte föregripa det pågående arbetet avstyrker utskottet yrkandena i motion 2019/20:586 av m.fl. (V) och motion 2019/20:1511 av m.fl. (MP). Utskottet kan vidare konstatera att riksdag och regering beslutar om övergripande utformning och att Försvars-makten med detta som grund bestämmer den närmare utformningen av krigsförbanden. Försvarsmakten avgör även var och hur krigsförbanden ska utbildas och övas, liksom vilka övningsanordningar, t.ex. övnings- och skjutfält, som behövs för att kunna utbilda och öva krigsförbanden. Utskottet har tidigare understrukit det angelägna i att regeringen verkar för att säkra Försvarsmaktens tillgång till skjutfält och övningsområden. Mot den bakgrunden har tillkännagett att beslutsprocesserna för miljöprövningen av övnings- och skjutfält behöver ses över i syfte att förkorta handläggningstiderna så att Försvarsmaktens möjligheter till övning inte allvarligt försvåras. Utskottet har framhållit att regeringen bör vara tydlig i sin återrapportering när det gäller hur beslutsprocesserna för miljöprövningen av övnings- och skjutfält setts över i syfte att förkorta handläggningstiderna. Utskottet delar regeringens bedömning att handläggningen bör ske snabbt och effektivt enligt åldersprincipen och utan att rättssäkerheten eftersätts. Med den grundläggande utgångspunkten för departementets handläggning, dvs. det äldsta ärendet har högst prioritet, förutsätter utskottet att de fyra överklagade tillståndsbeslut som inkommit till regeringen –2014 ges hög prioritet av regeringen. Mot bakgrund av detta avstyrker utskottet övriga motionsyrkanden i fråga om övningsverksamhet och övnings- och skjutfält. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om hemvärnet bl.a. mot bakgrund av att utskottet inte vill föregripa ett beslut om hur hemvärnet kan fortsätta att utvecklas inom ramen för det kommande försvarspolitiska inriktningsbeslutet. Jämför reservation 8 (M), 9 (SD) och 10 (C). I kommittémotion 2019/20:2737 av m.fl. (M) anför motionärerna att hemvärnet bör förstärkas. I motionen konstateras att hemvärnet omfattar ca 21 000 personer och att det är en betydelsefull resurs för både Försvarsmakten och de civila myndigheterna i samband med en kris. Försvarsberedningen är i sin rapport tydlig med att hemvärnets organisation bör utökas. Målet är att det i ett första steg ska bestå av minst 25 000 hemvärnssoldater. Försvarsberedningen pekar också på hemvärnets viktiga roll i den fredstida krisberedskapen och möjligheten att vid större kriser kunna komplettera det frivilliga engagemanget genom att hela hemvärnsförband kan tas i anspråk. Motionärerna föreslår att hemvärnets numerär ökar till 30 000 personer. Dessutom framhåller motionärerna bl.a. att hemvärnet bör bli en egen försvarsgren (yrkande 6). I kommittémotion 2019/20:671 av m.fl. (SD) anför motionärerna att lokalt rekryterade hemvärnsbataljoner bör bemannas av frivilliga soldater som åtminstone har genomfört grundläggande militär utbildning (GMU) och som har kort mobiliseringstid. Motionärerna bedömer att fler basbataljoner till viss del kan avlasta hemvärnet från vissa uppgifter och att målet för hemvärnet på bör vara en nivå motsvarande två hemvärnsbataljoner i ett område motsvarande de gamla försvarsområdena (yrkande 29). I kommittémotion 2019/20:3262 av m.fl. (C) anförs att hemvärnet har en stor betydelse för försvaret av och för hanteringen av fredstida kriser. Motionärerna menar att detta visade sig vid de stora skogsbränderna då hemvärnet gjorde stora insatser runt om i landet. Motionärerna anser att frivilligengagemanget är viktigt för folk-förankringen av försvaret och att hemvärnet behöver utökas. Motionärerna anser att såväl hemvärnets personalförsörjning som de materiella förut-sättningarna måste förbättras (yrkande 4). Bakgrund och tidigare behandling I och med det försvarspolitiska inriktningsbeslutet beslutade om inriktningen för krigsförbanden i och att organisationen bl.a. ska bestå av 40 hemvärnsbataljoner (prop. 2014/15:109, bet. 2014/15:FöU11, rskr. 2014/15:251). I inriktningspropositionen anfördes att hemvärnsförbandens lokala förankring och rekrytering är viktig för försvarets folkförankring och att hemvärnet med de nationella skydds-styrkorna utgör en stor och viktig del av arméstridskrafterna. Förbanden har hög tillgänglighet, stor numerär och stor geografisk spridning. Regeringen tillskrev därför förbanden en central betydelse för försvaret av det svenska territoriet, inklusive skyddet av flyg- och marinstridskrafternas basområden samt kritisk infrastruktur och viktigare skyddsobjekt. När det gällde hemvärnets beredskaps- och tillgänglighetskrav bedömde regeringen att hemvärnsförbanden skulle kunna verka med huvuddelen samt med mindre delar . Regeringen framhöll att hemvärnet även i fredstid snabbt skulle kunna lösa ålagda uppgifter inklusive stöd till samhället vid kris. Därmed skulle hemvärnsförbanden med delar kunna vara tillgängliga även utan särskilt beslut om aktivering, t.ex. för vissa bevakningsuppgifter eller stöd till samhället. I betänkande 2016/17:FöU6 anförde utskottet att hemvärnsförbandens lokala förankring och rekrytering är av stor betydelse för försvarets folkförankring. Utskottet ansåg att hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna inte bara utgjorde en stor och viktig del av armé-stridskrafterna utan med sin höga tillgänglighet, sin numerär och sin geografiska spridning även hade en central betydelse och bidrog på ett värdefullt sätt till vissa bevakningsuppgifter och stöd till samhället. Regeringen hade redovisat för att hemvärnsförbanden utvecklats i enlighet med och regeringens beslut. Utskottet lade stor vikt vid att hemvärnet skulle fortsätta att utvecklas till alltmer kvalificerade förband och bedömde att det inte fanns skäl att vidta ytterligare åtgärder. I budgetpropositionen redovisar regeringen att hemvärns-förbanden sammantaget utvecklats i enlighet med och regeringens beslut. Hemvärnsförbanden har enligt regeringens bedömning löst sina nationella beredskapsuppgifter och utvecklat sin förmåga som de lämnat ett mycket omfattande stöd till det övriga samhället med anledning av skogsbränderna . I budgetpropositionen redovisas att hemvärnsförbanden bestod av 21 700 personer, av dessa var kvinnor och män. Regeringen konstaterar att bemanningen inom hemvärnsförbanden är fortsatt god även om detta i huvudsak möjliggörs genom rekrytering av personal som tidigare genomfört värnpliktsutbildning. Regeringen bedömer därför att rekryteringen till hemvärnsförbanden kan bli utmanande . När det gäller övningar anför regeringen bl.a. att totalt 40 krigsförbandsövningar (KFÖ) och 86 särskilda övningar för förband (SÖF) har genomförts . En hemvärnspluton har under ledning av det norska hemvärnet dessutom deltagit i övningen Trident Juncture. Enligt resultatredovisningen i budgetpropositionen har hemvärns-förbandens beredskap kontrollerats genom en beredskapskontroll. En övning i den omfattningen har inte genomförts och samtliga hemvärnsbataljoner larmades och personalen deltog på frivillig basis. Regeringen framhåller särskilt betydelsen av den kontrollen, eftersom den tydligt bedöms manifestera såväl hemvärnsförbandens förmåga som deras betydelse för folkförankring och försvarsvilja. I fråga om tillkännagivande för regeringen att den bör ta initiativ till att överväga förutsättningarna för att öka hemvärnsförbandens insatsberedskap vid extraordinära kriser (bet. 2012/13:FöU10 punkt 3, rskr. 2012/13:197) anser regeringen att det är slutbehandlat. Regeringen konstaterar att utredare i betänkandet Försvarsmakten i samhället – en långsiktigt hållbar militär personalförsörjning och en modern folkförankring av försvaret (SOU 2014:73) bl.a. föreslog författningsändringar som syftar till att öka hemvärnets tillgänglighet i fredstid. Efter remissbehandlingen redovisade regeringen en bedömning av tillgänglighet och beredskap hos Försvarsmaktens krigsförband inklusive hemvärnsförbanden (prop. 2014/15:109). beslutade regeringen om inriktning för Försvarsmaktens verksamhet för åren 2016–2020. uppdaterade regeringen denna inriktning. Enligt regeringens beslut ska hemvärnsförbanden även i fredstid snabbt kunna lösa ålagda uppgifter och ge stöd till samhället vid kris. Vid behandlingen av tillkännagivandet hade utskottet inga invändningar mot regeringens bedömning att det var slutbehandlat. Utskottet ser positivt på den utveckling av hemvärnet som regeringen har beskrivit i budgetpropositionens resultatredovisning. Hemvärnsförbandens lokala förankring och rekrytering är av stor betydelse för försvarets folkförankring. Utskottet vill understryka att hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna inte bara utgör en stor och viktig del av arméstridskrafterna utan att de med sin höga tillgänglighet, sin numerär och sin geografiska spridning även fortsätter ha en central betydelse och bidrar på ett värdefullt sätt till bevakningsuppgifter och stöd till samhället. Utskottet bedömer att hemvärnet utvecklats i enlighet med beslut. Utskottet ser inte skäl att föregripa ett beslut om hur hemvärnet kan fortsätta att utvecklas till alltmer kvalificerade förband inom ramen för det kommande inriktningsbeslutet och avstyrker därför samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden bl.a. mot bakgrund av att de bestämmelser som finns om Försvarsmaktens stöd till polisen är ändamålsenligt utformade. Jämför reservation 11 (KD). I kommittémotion 2019/20:750 av m.fl. (SD) anför motionärerna att Försvarsmakten och ordningsmakten ska ges i uppdrag att genomföra det som krävs i form av samövning och samordning för att Försvarsmakten ska kunna leverera ett snabbt och effektivt stöd till ordningsmakten vid ett storskaligt terrorangrepp (yrkande 11). Motionärerna föreslår att samtliga lagar om Försvarsmaktens stöd till ordningsmakten bör ändras så att Försvarsmakten ges laga stöd att assistera polisen i upprätthållandet av lag och ordning vid extraordinära situationer (yrkande 12). Enligt svenska lagar och föreskrifter har Försvarsmakten efter förfrågan från ordningsmakten rätt att understödja ordningsmakten vid till exempel ett omfattande eller närstående terrorangrepp. Motionärerna bedömer att risken är stor för att kommer att utsättas för ytterligare terrorattacker eftersom har tagit emot flera hundra svenska medborgare som tidigare anslutit sig till Islamiska staten. Motionärerna understryker att två myndigheter i ansvarar för att upprätthålla statens våldsmonopol och båda ska kunna användas för att försäkra medborgarnas rätt till liv och hälsa. Försvarsmaktens möjlighet att assistera ordningsmakten bör enligt motionärernas förslag inte enbart gälla terrorism utan även annan subversiv kriminell aktivitet och extraordinära situationer. Utöver juridiska förändringar anser motionärerna att ordningsmakten och Försvarsmakten bör få tydliga riktlinjer om vad som förväntas uppnås. Motionärerna föreslår att de båda myndigheterna med gemensamma ansträngningar bör pacificera de områden som definieras som särskilt utsatta områden. Försvarsmakten äger förmåga att understödja polisen med hantering av kravaller, bevakning av objekt, eskort och skydd av brandkår, ambulans, bevakning av polispatrullers bilar och skydd av andra offentliga aktörer som påverkas av de kriminella m.m. Motionärerna menar att Försvarsmaktens närvaro kommer att minimera risken för eskalering från de kriminellas sida eftersom Försvarsmakten har en helt annan skyddsnivå och ett betydligt högre våldskapital än vad de kriminella gängen har. Motionärerna bedömer att alla dessa insatser kommer avlasta den hårt ansträngda poliskåren. Först när de särskilt utsatta områdena pacificerats av Försvarsmakten i ordets fullständiga mening bedömer motionärerna att övriga offentliga och civil-samhälleliga aktörer med socialt ansvar fullt ut kan verka för att områdena långsiktigt förblir lugna. I kommittémotion 2019/20:2732 av m.fl. (KD) under-stryker motionärerna vikten av ett tätare samarbete mellan försvar och polis i extrema situationer (yrkande 4). Två utgångspunkter för motionärerna är att bekämpa idéerna bakom terror och att höja terrorbekämpningsförmågan. Polisen kommer i allt större utsträckning att kunna begära hjälp från och försvaret. Säkerhetspolisen ska dessutom kunna använda information från signalspaning även när förundersökning inletts, men terroröverenskommelsen öppnar även för motionärernas förslag att sätta fotboja på asylsökande som utgör en säkerhetsrisk. Motionärerna lägger stor vikt vid att ta fram rätt beredskap för att kunna hantera och undanröja eventuella framtida attacker mot vårt samhälle. En viktig aspekt i detta bedöms vara att polis och militär vid extrema situationer kan ha ett gott samarbete. har polisen möjlighet att ta hjälp av försvaret för att bevaka skyddsobjekt, men den möjligheten bör utökas till att även gälla annat än skyddsobjekt. Enligt motionärerna inriktar sig terrorister sällan på myndighetsbyggnader och andra skyddsobjekt, som i fallet med terrorattentatet på i . Försvaret bör därför kunna skydda och bevaka även andra utsatta platser med mycket folk i rörelse under särskilda omständigheter. Bakgrund och tidigare behandling Försvarsmakten har länge gett stöd till samhället i övrigt, bl.a. i olika krissituationer. Generella bestämmelser om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet finns i förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. Inom ramen för förordningen får Försvarsmakten lämna stöd till bl.a. I har det länge betraktats som en allmän grundsats för militär medverkan vid polisiär verksamhet att väpnade trupper inte får sättas in mot den egna befolkningen eller andra civila. Denna grundsats framgår av 7 § i förordningen. Enligt den bestämmelsen får Försvarsmaktens personal inte användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda när stöd lämnas. Efter terrorattackerna i inleddes ett utredningsarbete om myndigheternas och de övriga offentliga organens beredskap när det gäller omfattande terrorattentat och andra liknande extraordinära händelser i . Det utreddes även om polisen skulle få utökade möjligheter att begära stöd från Försvarsmakten när det gäller att förhindra och ingripa mot terrorattacker och andra sådana omfattande angrepp på samhället. Utredningsarbetet resulterade i lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. Enligt denna lag finns det en möjlighet för polisen att begära stöd från Försvarsmakten även med uppgifter som kan innebära användning av våld och tvång mot enskilda. En sådan begäran om stöd ska beslutas av eller Säkerhetspolisen. Stödet ska gälla att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra brott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. I förarbetena till lagen (prop. 2005/06:111 s. 19 f.) anför regeringen att det finns former av terrorattentat som polisen inte kan hantera på egen hand, främst vid händelser som utspelar sig i luftrummet eller till sjöss. Ett annat exempel på när polisens resurser inte räcker till kan enligt propositionen vara om flera terrorattentat inträffar på olika håll i landet. Regeringen framhåller i propositionen att det inte kan komma i fråga att Försvarsmakten lämnar stöd till polisen som kan innebära användning av våld eller tvång i samband med sådan brottslighet som polisen återkommande har att hantera, t.ex. ordningsstörningar vid demonstrationer, gängbrottslighet eller fotbollshuliganism (s. 29). Vidare finns i skyddslagen (2010:305) bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och grovt rån (1 §). Av 9 § framgår att polismän, militär personal eller annan särskilt utsedd personal får anlitas för bevakning av ett skyddsobjekt. Försvarsmakten ska också, under vissa förutsättningar, kunna lämna stöd till civil verksamhet. Detta stöd regleras bl.a. i lagen (2003:778) och förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor, förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet, lagen (2006:343) och förordningen (2006:344) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning samt i förordningen (2017:113) om Försvarsmaktens stöd till polisen med helikoptertransporter. Ett par motioner om Försvarsmaktens stöd till polisen har tidigare behandlats av justitieutskottet (bet. 2016/17:JuU18 och bet. 2017/18:JuU13). anförde då att det är viktigt att polisen i olika situationer kan samverka med andra myndigheter och på annat sätt få avlastning och hjälp i olika situationer. ansåg dock att de bestämmelser som finns i bl.a. förordningarna om Försvarsmaktens stöd till polisen var ändamålsenligt utformade. var inte berett att ställa sig bakom en översyn av lagar och föreskrifter inom området och avstyrkte motionsyrkandena. har vidare anfört att polisen har möjlighet att förordna ordningsvakter att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen och att polisen också samarbetar i många sammanhang med olika frivillig-organisationer. framhöll att det även finns ett fungerande samarbete mellan polisen och hemvärnet i olika situationer, t.ex. vid sökningar efter försvunna personer.