bet · H701TU9 · 2020-04-01 00:00:00 — Motionären pekar vidare på att det är viktigt att möjligheten att cykla inte tas bort när nya, mer trafiksäkra vägar byggs, t.ex. när landsvägar byggs om till två-plus-ett-vägar. Dessa vägar bör få tydligt avgränsade cykelbanor så att vägarna även blir tillgängliga för cyklister. Motionären framhåller även betydelsen av utbyggda och nya cykelvägar för turismen. m.fl. (V) anför i kommittémotion 2019/20:868 yrkande 1 att regeringen bör återkomma med förslag på ändring i väglagen för att stärka cyklingens status i infrastrukturplaneringen och möjliggöra byggande av gång- och cykelvägar utan krav på allmän samfärdsel eller funktionellt samband med statlig väg. Enligt motionärerna är ett hinder för ökad cykling myndigheternas tolkning av väglagen och anläggningslagen som innebär att cykelleder inte får byggas om de inte ligger i närheten av och har ett funktionellt samband med en statlig väg för allmän samfärdsel. Att bygga separata cykelvägar som inte är i anslutning till bilväg har enligt motionärerna tolkats stå i strid med principen om allmän samfärdsel eller funktionellt samband med bilväg, och det finns därför stort behov av att tydliggöra lagstiftningen så att gång- och cykelvägar ska kunna byggas separat. När cykelvägar inte definieras som allmän väg skapas enligt motionärerna också problem med ägandeskapet av den färdiga cykelvägen och otydlighet om vem som ansvarar för drift och underhåll av den färdiga cykelvägen. Motionärerna anser att väglagen bör ändras genom att begreppet funktionellt samband omtolkas så att det tydliggörs att gång- och cykelvägar kan byggas oavsett koppling till väg för allmän samfärdsel samt att ansvaret för drift och underhåll av färdiga gång- och cykelvägar ska tydliggöras. Motionärerna framhåller vidare i samma motion att cykeltrafikanternas framkomlighet alltid ska vara lika viktig att beakta som trafiksäkerheten för bilister vid byggande av två-plus-ett-vägar (yrkande 2). Motionärerna pekar på att staten och kommunerna har ett delat ansvar för att bidra till att det skapas cykelnät som knyter ihop kommuner. behöver enligt motionärerna en tydligare gränsdragning för när investeringar ska göras i cykelinfrastruktur vid två-plus-ett-vägarnas utbyggnad. Dessa vägar har ett flertal fördelar men innebär ofta försämrad framkomlighet för cyklister. Enligt motionärerna behöver därför riktlinjerna till göras tydligare för när insatser ska göras för att åtgärda saknade cykellänkar i och med anläggande av två-plus-ett-väg. och (båda MP) föreslår i motion 2019/20:1530 yrkande 1 en statlig satsning på cykelleder och cykelturism. Motionärerna anser att det behövs en satsning på cykelleder för att ta till vara cykelturismpotential. Enligt motionärerna räcker det inte med marknadsföring. Det behövs även en god cykelinfrastruktur för att stärka som ett mål för cykelturister. Motionärerna framhåller vidare i samma motion behovet av ett nationellt stomvägnät för cykel (yrkande 2). Enligt motionärerna finns det en stor potential att skapa bättre förutsättningar för cykelturism och cykling på landsbygd genom att bygga ut ett nationellt stomvägnät av sammanhängande cykelleder. Motionärerna önskar vidare att tillräckliga avsättningar till cykel-infrastruktur säkerställs i länstransportplanerna (yrkande 3). Motionärerna pekar på att regionala cykelvägar huvudsakligen finansieras via länstransportplanerna för regional infrastruktur. Enligt motionärerna visar erfarenheten även från ambitiösa regioner att det trots satsningar och ökade avsättningar till cykelinfrastruktur saknas tillräckliga medel för att bygga ut cykelinfrastrukturen i tillfredsställande omfattning. Motionärerna menar därför att regeringen i kommande nationell plan för transportinfrastruktur behöver säkerställa att regionerna avsätter tillräckliga resurser för utbyggnad av regionala cykelvägar. Motionärerna framhåller också i samma motion behovet av att säkerställa cykeltillgänglighet i samband med om- och utbyggnad av s.k. två-plus-ett-vägar (yrkande 4). Motionärerna pekar på att cykeltillgängligheten på landsbygden och mellan tätorter har försämrats då satsningar på s.k. två-plus-ett-vägar har genomförts och att det efter ombyggnader är möjligt för cyklister att nyttja vägen. Enligt motionärerna behöver framöver säkerställa cykeltrafikens framkomlighet i samband med ombyggnad av bilvägar och därutöver återställa framkomligheten för cyklister vid redan genomförda ombyggnadsprojekt. I samma motion föreslås vidare att väglagen ändras för att säkerställa markåtkomst för cykelvägar (yrkande 5). Vid utbyggnad av cykelleder, bl.a. Kattegattleden, har enligt motionärerna problemet med markåtkomst för anläggande av cykelväg aktualiserats. Motionärerna pekar på att väglagens definition av väg och kraven på funktionellt samband och samfärdsel innebär att möjligheten att få raka och logiska cykelstråk omöjliggörs. En enskild markägare kan med anledning av detta blockera en cykelvägsutbyggnad men skulle inte kunna förhindra en utbyggnad av en vanlig väg. Enligt motionärerna hindras vidare också från att genomföra satsningar på cykelvägar som inte har ett funktionellt samband med deras anläggning. Motionärerna anser att dessa juridiska svårigheter har varit kända länge och behöver åtgärdas . Alireza Akhondi m.fl. (C) påpekar i motion 2019/20:1741 att det finns ett behov av att se över åtgärder vad gäller cyklar. Enligt motionärerna har cykling stor potential i . försvåras anläggningen av cykelstråk av skilda ambitioner i kommunerna, otillräckliga resurser och delat ansvar mellan kommunerna och där staten dragit tillbaka finansiering av viktiga cykelstråk. För att få verklig effekt skulle det enligt motionärerna behövas en gemensam kraftsamling och för att få till stånd en samordnad, kostnadseffektiv utbyggnad behöver staten vara beredd på medfinansiering. Enligt motionärerna behöver bli mer samarbetsvilligt när det gäller att anlägga cykelvägar längs både nationella vägar och länsvägar då det skapar förbättrade stråk för arbetspendling, mer levande samhällen och förbättrade möjligheter för rekreation och turism. Genom att man bygger ut nationella cykelleder runt om i kan besöksnäringen stärkas även i de mer glest befolkade delarna av landet. Det finns dock stora utmaningar i i fråga om genomförande av infrastruktur för cykling som bl.a. handlar om finansieringsproblematik och medfinansiering. Enligt motionärerna måste det statliga finansieringsansvaret för utbyggnad av cykelvägar öka, och bör i sitt regleringsbrev få ett uttalat krav att göra cykel till ett eget trafikslag. Väglagen borde enligt motionärerna likställa cykelväg med bilväg, så att det inte måste byggas en bilväg för att det ska gå att bygga en cykelväg. Motionärerna pekar vidare på att en nationell plan eller länsplan inte kan finansiera bygg eller drift av en gång- och cykelväg som går genom en skog eller längs en järnväg där det inte finns en väg, vilket i sin tur kan leda till att cykelvägarna inte alls byggs eller får omvägar på grund av minskade möjligheter att få markåtkomst om en markägare säger nej. (M) betonar i motion 2019/20:1947 behovet av säkra pendlingsvägar för cyklister. Motionären pekar på att andelen som pendlar med cykel ökar i de större städerna och att satsningen på elcyklar har skapat en typ av cykelpendling som en ny typ av cyklar har börjat säljas för transport av barn eller last framtill. Motionären pekar vidare på forskning som visar att vägunderlaget som halka, rullgrus och ojämnheter är den största orsaken till singelolyckor på cykel. Att skapa säkra pendlingsvägar för cyklar i prioriterade huvudstråk i de större städerna bidrar enligt motionären även till en bättre folkhälsa. Dessa pendlingsvägar ska vara breda nog att rymma en samtrafik av pendlingscykel, elcykel, lådcyklar och racercyklar och i möjligaste mån vara planskilda från annan motortrafik och gångtrafikanter. För att få höjd säkerhet och en ny typ av pendlingsbeteende i städerna anser motionären att dessa pendlingsvägar bör prioriteras året runt när det gäller sopning, halkbekämpning och gatuunderhåll. m.fl. (M) vill i kommittémotion 2019/20:2597 yrkande 51 uppmuntra cykling genom att prioritera sammanhängande cykelstråk och snabbcykelvägar. Motionärerna framhåller att cykeln som transportmedel har en rad fördelar, bl.a. en positiv inverkan på hälsan och att den minskar utsläppen av växthusgaser och trängseln. Motionärerna anser att det är viktigt att få fler att välja cykeln och att det finns flera förbättringar att göra för cyklister. En prioritering av sammanhängande cykelstråk och snabbcykelvägar i utbyggnaden av cykelinfrastrukturen skulle enligt motionärerna på allvar göra cykeln till ett alternativ till bilen i många av våra städer. Motionärerna påtalar vidare behovet av att främja användningen av elcyklar genom att anpassa utformningen av infrastruktur för cykling (yrkande 53 i denna del). Enligt motionärerna väljer vissa bort cykeln på långa avstånd eftersom den upplevs som fysiskt utmanande eller för långsam. Lösningen på det är enligt motionärerna en elcykel som innebär att cyklisten kan ta sig fram bekvämt och utan nämnvärd ansträngning. En ökad användning av elcykel som transportmedel skulle enligt motionärerna med största sannolikhet innebära att fler väljer cykeln framför bilen på längre pendlingsavstånd än . m.fl. (L) föreslår i kommittémotion 2019/20:2746 yrkande 17 i denna del satsningar på fler sammanhängande regionala cykelstråk för att göra det lättare att cykla längre sträckor. Motionärerna pekar på att cyklingen ökar snabbt i då allt fler upptäcker hur smidigt det är att cykla till jobbet eller . Att fler cyklar är enligt motionärerna bra för både miljön och folkhälsan, som trängseln minskar i trafiken, framför allt i storstäderna. Enligt motionärerna är ett problem för många cyklister att det finns alltför många ogenomtänkta trafikmiljöer som inte främjar cyklingen och inte heller någon sammanhållen planering. Motionärerna pekar vidare på att det inte är rimligt att standarden på cykelvägen försämras när man kommer till en kommungräns. m.fl. (C) föreslår i kommittémotion 2019/20:3246 yrkande 14 en utredning av förutsättningarna för att via regelförändringar förbättra framkomligheten med cykel. Motionärerna vill öka framkomligheten med cykel genom att bygga fler lokala och regionala cykelbanor och s.k. cykelmotorvägar. Motionärerna anser att cykling bör få ta större del av resurserna i den nationella infrastrukturplaneringen och att det är viktigt att se över behovet av åtgärder, regelförenklingar och lagändringar som möjliggör cykling i hela landet. Motionärerna anser även att cyklister och gångtrafikanter ska ges en säkrare plats i trafikplaneringen genom t.ex. cykelfartsgator och säkra korsningar och att parkeringsplatser längs gator omvandlas till cykelfält. Enligt motionärerna skulle cyklandet kunna öka betydligt med bra cykelleder, bättre vinterunderhåll på cykelvägarna och bättre bytespunkter mellan cykel och kollektiva färdmedel. En stor del av de beslut som rör cykeltrafik fattas lokalt eller regionalt, och motionärerna anser därför att den nationella nivån måste skapa förutsättningar för regionalt och kommunalt samarbete och enklare regler för uppförande av cykelinfrastruktur som cykelparkeringar. m.fl. (SD) framför i kommittémotion 2019/20:3347 yrkande 26 att cykelstråk och snabbcykelvägar bör prioriteras i utbyggnaden av cykelinfrastrukturen – detta för att uppmuntra till ökad cykling då det har positiv inverkan på hälsan som det innebär minskad trängsel i trafiken och minskade utsläpp av växthusgaser. Motionärerna pekar på att hänsyn till framkomlighet för biltrafik samt trafiksäkerhetsperspektivet måste beaktas. Motionärerna menar att en sådan utbyggnad på allvar skulle medverka till att göra cykeln till ett attraktivt alternativ till bilen i många av våra städer. Utskottet kan inledningsvis konstatera att det i den sakpolitiska överenskommelse som gjordes mellan Socialdemokraterna, bl.a. anges att stadsmiljöavtalen ska utvecklas och effektiviseras för att bl.a. främja alternativ till bil i städerna liksom att andelen som reser med cykel ska öka. Satsningar på cykelinfrastruktur och sammanhängande cykelvägnät Utskottet vill i likhet framhålla den stora betydelsen av att infrastrukturen för cykling utformas både trafiksäkert och på ett sådant sätt att resvägarna och därmed restiderna med cykel så lång som möjligt upplevs som ett fullgott alternativ till andra transporter som har en större miljöpåverkan och att fler därför väljer att använda cykeln som transportmedel. riktade ett tillkännagivande till regeringen om att ta fram en nationell cykelstrategi som beaktar vad utskottet anförde om bl.a. en sammanhängande cykelinfrastruktur och att cykeln bör betraktas som ett eget transportsätt (bet. 2014/15:TU5, rskr. 2014/15:123). Mot denna bakgrund presenterade regeringen en nationell cykelstrategi där fem insatsområden pekades ut för det fortsatta arbetet. För det insatsområde som avser att främja en mer funktionell och användarvänlig infrastruktur understryker regeringen bl.a. att cykeln ska vara ett attraktivt transportsätt och att det är viktigt att cykelvägnätet hänger samman både lokalt och regionalt samt är kopplat till olika målpunkter i samhället. Ett sammanhängande och välskyltat cykelvägnät med så enhetlig standard som möjligt framhålls som en viktig faktor. Vidare anges att cykelvägnätet behöver utformas så att det blir både attraktivt och trafiksäkert med god framkomlighet och att det ska vara tillgängligt och lätt att använda för olika grupper av medborgare. Utskottet välkomnar den inriktning som regeringen har gett uttryck för i den nationella cykelstrategin och anser att strategin är ett viktigt verktyg i det fortsatta utvecklingsarbetet för ökad och säker cykling. Regeringen beslutade om en nationell plan för transportinfrastrukturen 2018–2029. Regeringen har därefter överlämnat skrivelsen Nationell planering för transportinfrastrukturen 2018–2029 (skr. 2017/18:278) till . Utskottet vill framhålla att regeringen i skrivelsen tydligt redogör för att den vill främja cykling, att den nationella planen innehåller många större väginvesteringar som inkluderar åtgärder för cyklister och att det inom de s.k. trimnings- och miljöåtgärderna görs särskilda satsningar på cykelbanor och vägar utmed det allmänna vägnätet som förbättrar möjligheten till arbetspendling i större tätortsregioner. Utskottet välkomnar detta och vill peka på att satsningarna i den nationella planen innebär att kan genomföra åtgärder för att möjliggöra pendling med cykel inom eller mellan ett fyrtiotal större tätorter och skapa sammanhängande stråk. Vidare finns satsningar på åtgärder för att förbättra möjligheterna för barns resor med cykel samt åtgärder för ökad trafiksäkerhet i passager och överfarter i tätorter längs det nationella stamvägnätet. Inom ramen för trimnings- och miljöåtgärder satsas ca på cykelvägar längs nationella vägar. I detta ingår även åtgärder som förbättrar möjligheterna att parkera cyklar vid viktiga bytespunkter samt trafiksäkerhetshöjande åtgärder som gång- och cykelpassager och portar. Målsättningen är att genomföra åtgärder där potentialen för en ökad och säker cykling är störst. Potentialen för ökad och säker cykling ligger framför allt hos kommunerna, och förutom medel till investeringar i det nationella vägnätet omfattar planen statlig medfinansiering till cykelåtgärder i annan infrastruktur. Sådan medfinansiering till cykelvägar eller andra anläggningar för cykeltrafik i kommunerna möjliggörs inom ramen för de s.k. stadsmiljöavtalen och storstadsförhandlingarna. När det gäller drift och underhåll är inriktningen i den nationella planen att underhållet av cykelvägar som används frekvent kommer att förbättras. Behovet av förbättringar gäller främst . Det finns även en ambition att höja drift- och underhållsstandarden på begränsade delar av cykelvägnätet för att bidra till ökad cykling. Enligt kommer satsningen att göras på de delar där det är samhällsekonomiskt lönsamt med en standardhöjning och i vissa fall i samband med andra satsningar på cykelvägar. Utöver den nationella planen finns det även 21 länsplaner för regional transportinfrastruktur som upprättas av aktörer med regionalt utvecklingsansvar (länsplaneupprättare) i respektive län. Länsplaneupprättarna har i sin egenskap som ansvariga för att upprätta och fastställa planer för regional transportinfrastruktur (länsplaner) en central roll i arbetet med transportsystemet. Därutöver ansvarar de för att ta fram samlade strategier för att skapa hållbar regional tillväxt och utveckling. Från länsplanerna kan statlig medfinansiering av kommunala åtgärder ske, t.ex. för trafiksäkerhets- och miljöåtgärder. Utskottet vill understryka betydelsen av de s.k. stadsmiljöavtalen som lanserades och som syftar till att främja hållbara stadsmiljöer genom att bl.a. ge stöd till kommuner och regioner för åtgärder i städer som leder till ökad andel persontransporter med kollektivtrafik eller cykeltrafik. Åtgärderna ska leda till energieffektiva lösningar med låga utsläpp av växthusgaser och bidra till att uppfylla miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. Stadsmiljöavtalen baseras på att staten medfinansierar investeringar i infrastrukturen och att kommunen genomför motprestationer i form av andra åtgärder än de som stödet avser och som bidrar till en ökad andel hållbara transporter eller ökat bostadsbyggande. Det kan t.ex. vara åtgärder för fotgängare, hastighetsanpassningar eller förändrade parkeringspolicyer. Det ekonomiska utrymmet för stadsmiljöavtalen har successivt utökats sedan starten och för planperioden –2029 finns nu totalt att tillgå. Utskottet ser i sammanhanget med tillfredsställelse på de uppgifter som har lämnat om att många av de ansökningar om medfinansiering inom stadsmiljöavtalen som myndigheten har beviljat innehåller satsningar på cykelvägar och andra åtgärder kopplade till cykel. Utskottet vill att stadsmiljöavtalen utvecklas och effektiviseras för att bl.a. främja alternativ till bil i städerna och att andelen som reser med cykel ska öka. När det gäller storstadsåtgärder noterar utskottet att det inom ramen för den s.k. Sverigeförhandlingen finns en uttalad inriktning att öka kollektivtrafiken, förbättra tillgängligheten och öka bostadsbyggandet i storstadsregionerna , och och att det i detta även ingår cykelåtgärder. Resultatet av de genomförda storstadsförhandlingarna innebär för planperioden –2029 att den statliga medfinansieringen kommer att ta i anspråk totalt ca av den nationella planen samt medel ur länsplanerna. Utskottet välkomnar vidare de genomförda insatser som regeringen pekar på i budgetpropositionen och som innebär att nya gång- och cykelvägar byggdes , varav med medel från länsplaner, liksom att 23 nya planskilda korsningar för gång och cykel byggts, varav merparten med medel från den nationella planen (prop. 2019/20:1 utg.omr. Utskottet noterar även att det enligt Nationell vägdatabas () fanns 2 statlig cykelväg i landet . Med snabba cykelstråk avses längre stråk som förbinder städer, större tätorter eller olika stadsdelar med varandra där olika grupper av cyklister ska kunna ta sig fram snabbt, smidigt och bekvämt året runt. Utskottet vill betona betydelsen av förbättrad framkomlighet för ökad cykling och kan konstatera att regeringen i den nationella cykelstrategi som presenterades pekar på att de snabba cykelstråken ska erbjuda god tillgänglighet, säkerhet och framkomlighet och att man kan se ökade satsningar inom området, både i lokala och i regionala sammanhang. Vidare ska de snabba cykelstråken både förbättra för dem som redan cyklar i form av kortare restid och ökad trafiksäkerhet och få fler att börja cykla. Regeringen framhåller också att den vill främja fler pendlingsresor på cykel och pekar på att snabbcykelstråk är en åtgärd som kan ge positiva effekter för ökat arbetspendlande. Dessa är enligt regeringen särskilt viktiga på längre sträckor där restidsvinsterna kan vara stora, och det är därför angeläget att viktiga stråk för arbetspendling pekas ut och prioriteras i det fortsatta arbetet med regionala cykelplaner. Utskottet välkomnar detta liksom att det i den nationella cykelstrategin framhålls att cykelinfrastrukturen behöver klara en större mångfald av cyklister, t.ex. att fler och snabbare cyklister behöver samsas på ytor med fritidscyklister, motionärer, nya cykelfordon samt fotgängare. Utskottet delar regeringens uppfattning att det därför kan finnas behov av separering på olika delar av cykelvägnätet samt att det i de fall där separering inte är möjligt kan finnas andra lösningar. Utskottet välkomnar även den kunskapsuppbyggnad som sker kring cykling vid Cykelcentrum vid VTI och den utvärdering av åtgärder på cykelstråk och effekter på flöden och resmönster som initierades där och som kommer att pågå t.o.m. . Syftet med projektet är dels att utvärdera effekten av de förbättrings- och uppmuntransåtgärder som planerar att genomföra på cykelstråk under projektets gång, dels att ta fram en metod som regioner och kommuner själva kan använda för att mäta, analysera och utvärdera cykling på cykelstråk. Av projektbeskrivningen framgår att det behövs åtgärder för att öka cyklingens attraktivitet och att detta bl.a. kan göras genom att skapa sammanhållna cykelstråk där cyklisters framkomlighet prioriteras. Vidare konstateras att arbetar för att förbättra pendlingsstråk med cykel till de större städerna och att även många kommuner i andra delar av landet arbetar med cykelstråk. Cyklistperspektiv vid mittseparering och utbyggnad av två-plus-ett-vägar Utskottet har behandlat motioner om två-plus-ett-vägar, (bet. 2018/19:TU6). Utskottet underströk då vikten av att alltid beakta de oskyddade trafikanternas förutsättningar och behov inför ombyggnad av vägar och att detta ansvar ligger på alla infrastrukturhållare, såväl som kommunerna. I förslag till nationell plan för transportsystemet 2018–2029 framhålls att cykelinfrastrukturen har en stor påverkan på andelen cykelresor när det gäller resor till arbete, skola och affärer och att det finns stora behov av mer sammanhängande trafiksäkra vägnät, såväl inom som mellan orter. I förslaget pekar på bl.a. brister i kompensation när cykeltrafik försvåras, t.ex. vid mittseparering, och att detta är ett hinder för ett ökat aktivt resande. Utskottet välkomnar mot denna bakgrund att regeringen i skrivelsen Nationell planering för transportinfrastrukturen 2018–2029 anger att möjligheten att minska barriäreffekter och att underlätta för gång- och cykeltrafikanter i samband med mötessepareringsåtgärder bör övervägas i reserelationer där det kan anses vara motiverat (skr. 2017/18:278). Vägbelysningens huvudsakliga funktion är att förbättra synförhållandena i trafiken , vilket kan bidra till att minska risken för mörkerolyckor samt öka tryggheten, tillgängligheten och framkomligheten. En huvudprincip är att vägbelysning ska användas där man kan förvänta sig att den fyller en funktion för trafikanterna, till en rimlig kostnad. presenterade tillsammans med SKR (dåvarande SKL) rapporten där det behövs. I rapporten konstateras bl.a. att ägarförhållandena för landets belysningsanläggningar på det statliga vägnätet är komplicerade. Till viss del är det staten som genom äger belysning, men det finns också många sträckor där andra intressenter äger, sköter och ansvarar för belysningen. I rapporten konstateras även att det i de flesta fall är kommunerna som ansvarar för den belysning som inte är samt att väghållaren generellt så långt som möjligt bör svara för alla anordningar inom vägområdet som är nödvändiga vid användandet av vägen. När det gäller trygghet för cyklister med väl belysta cykelbanor kan utskottet peka på vad som anges i rapporten om att tillsammans med länsplaneupprättare och kommuner även medverkar i regionala forum och finansierar vid upprättande av regional transportplan.