bet · H701KU5 · 2020-01-14 00:00:00 — Utskottet anförde att när det gäller EU:s budget och förhandlingarna om den kommande fleråriga budgetramen har utskottet vid ett flertal tillfällen framhållit att även i fortsättningen ska verka för en effektiv och återhållsam budgetpolitik inom EU, vilket innebär en kostnadseffektiv användning av EU:s medel och en strikt budgetdisciplin. Utskottet motsatte sig kraftfullt att EU-budgeten ska finansieras med olika skatter och såg det som självklart att EU inte ska ha beskattningsrätt. Utskottet ansåg att kommissionens förslag till egna medel och förslaget till genomförande av systemet för egna medel innehåller bestämmelser som är problematiska och alltför långtgående för att nå målen med förslagen. Det gäller framför allt den korg med tre nya egna medel som kommissionen föreslår: en avgift baserad på intäkterna från EU:s handel med utsläppsrätter, en avgift baserad på mängden icke återvunnet plastförpackningsavfall och en avgift som bygger på en andel av en på EU-nivå gemensam konsoliderad bolagsskattebas. Utskottet ansåg särskilt att det är alltför långtgående att besluta om ett nytt eget medel som baseras på intäkter från ett förslag som inte är antaget, och framhöll att det är fallet med förslaget till direktiv om en gemensam konsoliderad bolagsskattebas (). Utskottet framhöll vidare att vid behandlingen av förslaget om CCCTB 2016 ansåg att förslaget inte var förenligt med subsidiaritetsprincipen (utl. 2016/17:SkU17). Det gällde även det nära sammankopplade förslaget om en gemensam bolagsskattebas, (utl. 2016/17:SkU16). konstaterade bl.a. att de mål som angavs av kommissionen avsåg båda direktivförslagen, vilket försvårade möjligheten att bedöma om målen för respektive förslag i tillräcklig utsträckning kunde nås av medlemsstaten eller bättre kunde uppnås på unionsnivå. delade regeringens bedömning att medlemsstaten initialt är mer lämpad att avgöra hur företagsbeskattningen bör utformas. delade regeringens bedömning att förslaget i många delar är vagt och oprecist utformat, svåröverskådligt och behäftat med oklarheter. Mot bakgrund av detta ansåg utskottet att kommissionens förslag till EU:s egna medel och genomförande av systemet för egna medel inte kunde anses vara förenliga med subsidiaritetsprincipen. Utskottet föreslog att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:445). subsidiaritetsprövade sex utkast till lagstiftningsakter och lämnade ett utlåtande . I utlåtande /18:CU33 redogjorde civilutskottet för sin subsidiaritetsprövning av två förslag från kommissionen: förslag till direktiv om grupptalan för att skydda konsumenters kollektiva intressen m.m. (COM(2018) 184) och förslag till revidering av fyra konsumenträttsdirektiv (direktiv /13/EEG, direktiv /6/EG, direktiv /29/EG och direktiv /83/EU) vad gäller bättre tillsyn och modernisering av (COM(2018) 185). Förslagen hänvisades till utskottet . Utskottet justerade sitt utlåtande . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet var av uppfattningen att det är viktigt att verka för ett högt konsumentskydd inom EU och att det ofta krävs åtgärder på EU-nivå för att uppnå detta. Utskottet delade därför regeringens och kommissionens bedömning att det krävs ytterligare åtgärder på EU-nivå för att främja gränsöverskridande handel och motverka gränsöverskridande överträdelser av konsumentskyddslagstiftningen. Utskottet ansåg också att förslagen i huvudsak är förenliga med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Utskottet hade dock, i likhet med regeringen, invändningar när det gäller de delar av förslagen som innehåller anvisningar om hur intäkter från böter eller motsvarande sanktionsavgifter bör fördelas. Utskottet ansåg att det på EU-nivå bör finnas regler om effektiva och avskräckande sanktioner för att upprätthålla ett högt konsumentskydd. Däremot var det enligt utskottet inte nödvändigt att på EU-nivå införa anvisningar om hur medlemsstaterna ska fördela böter eller motsvarande sanktionsavgifter. Dessa åtgärder gick utöver vad som var nödvändigt för att uppnå en väl fungerande inre marknad och säkerställa ett högt konsumentskydd. Utskottet ansåg sammanfattningsvis att kommissionens två direktivförslag i dessa delar gick utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de angivna målen och att de därmed stred mot proportionalitetsprincipen. Direktivförslagen var därför inte heller i alla delar förenliga med subsidiaritetsprincipen. Utskottet föreslog därför att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande (rskr. 2017/18:423). subsidiaritetsprövade 18 utkast till lagstiftningsakter och lämnade tre utlåtanden . Det första utlåtandet gällde kommissionens förslag till ändring av direktiv /106/EEG om gemensamma regler för vissa former av kombinerad transport av gods mellan medlemsstaterna (COM(2017) 648, utl. 2017/18:TU8). Förslaget hänvisades till utskottet . Utskottet justerade sitt utlåtande . [6] Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet gjorde bedömningen att kommissionens förslag på ett övergripande plan kunde anses vara förenligt med subsidiaritetsprincipen. Utskottet hade dock betänkligheter gentemot delar av förslaget, närmare bestämt formuleringen om krav på maximalt avstånd mellan omlastningsterminaler i artikel 6.4. Utskottet påminde om att terminaltäthet i mångt och mycket är en fråga om nationell infrastrukturplanering, och att även om ett EU-perspektiv bör beaktas i denna planering så måste varje medlemsstat ha möjlighet att vidta åtgärder utifrån specifika nationella förutsättningar. Utskottet menade därför att en adekvat planering av försörjning av infrastruktur i form av omlastningsterminaler, som tar hänsyn till olika regioners geografiska och ekonomiska förutsättningar, bäst kan göras av medlemsstaterna själva. Vidare hade utskottet betänkligheter gentemot den föreslagna åtgärdens proportionalitet. Utskottet ställde sig tveksamt till kommissionens bedömning att kostnaderna för medlemsstaterna, företag och enskilda är begränsade i förhållande till de potentiella vinsterna. Utskottet befarade att det föreslagna kravet på maximalt avstånd mellan omlastningsterminaler skulle kunna medföra omotiverat stora kostnader som inte motsvarar nyttan med åtgärden. För en vidsträckt medlemsstat som riskerar detta strikta krav att medföra kostnader för infrastrukturinvesteringar som är alltför långtgående i förhållande till direktivets målsättning om att främja en överflyttning av godstransporter från väg till mer miljövänliga trafikslag. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det föreslagna kravet på terminaltäthet inte var förenligt med det proportionalitetskriterium som innefattas i subsidiaritetsprövningen. Sammanfattningsvis ansåg utskottet att delförslaget om krav på maximalt avstånd mellan omlastningsterminaler stred mot subsidiaritetsprincipen. Utskottet föreslog därför att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. I utlåtandet fanns en reservation (SD). biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:137). Det andra utlåtandet gällde kommissionens förslag till ändring av direktiv /96/EG om förvaltning av vägars säkerhet (COM(2018) 274, utl. 2017/18:TU20). Förslaget hänvisades till trafikutskottet . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet hade betänkligheter kring kommissionens förslag om att utvidga direktivets tillämpningsområde till att omfatta även andra vägar utöver det transeuropeiska transportnätet (TEN-T). Utskottet kunde visserligen ansluta sig till kommissionens bedömning att vissa externa konsekvenser till följd av trafikolyckor, såsom köbildning och trafikstörningar, kan vara av gränsöverskridande karaktär och därmed i princip motivera en reglering på EU-nivå. Utskottet bedömde dock att en sådan påverkan i första hand gäller vägar inom TEN-T och inte sådana övriga vägar som föreslogs ingå i ett utvidgat tillämpningsområde. Utskottet ville också framhålla att sådana externa kostnader som följer av dödsfall och skador i regel inte motiverar insatser på unionsnivå. Utskottet kunde inte heller se några tydliga strukturella orsaker som motiverar att EU kan värdera och hantera sådana kostnader på ett bättre sätt än enskilda medlemsstater. Utskottet bedömde vidare att regler för användning och underhåll av vägskyltar och vägmarkeringar för att dessa ska kunna avläsas av automatiserade fordon inte behöver gälla på vägar utanför TEN-T för att fylla sitt syfte att ange en standard för väginfrastrukturens läsbarhet för fordon. Sammanfattningsvis ansåg utskottet att det utifrån kommissionens underlag inte kunde hävdas att ingripanden från EU skulle krävas för att uppnå de angivna målsättningarna i form av förbättrad trafiksäkerhet på alla de slags vägar som föreslogs. Utskottet bedömde därmed att kommissionens förslag om ändring av direktivet om förvaltning av vägars säkerhet inte var förenligt med subsidiaritetsprincipen när det gäller utökningen av tillämpningsområdet. Därför föreslog utskottet att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:446). Det tredje utlåtandet gällde kommissionens förslag till förordning om rationaliseringsåtgärder för att påskynda förverkligandet av det transeuropeiska transportnätet (COM(2018) 277, utl. 2017/18:TU21). Förslaget hänvisades till trafikutskottet . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet ansåg liksom kommissionen att det är av stor vikt att TEN-T genomförs utan onödiga förseningar men hade dock betänkligheter mot delar av förslagets förenlighet med subsidiaritetsprincipen. Mer specifikt hade utskottet subsidiaritetsinvändningar mot bestämmelserna om att införa en integrerad plan- och tillståndsprocess för projekt inom TEN-T:s stomnät. Utskottet påminde om att TEN-T i grunden består av nationella transportnätverk som i sin tur är föremål för nationella plan- och tillståndsprocesser. TEN-T är därmed redan en integrerad del av de nationella plan- och tillståndsprocesserna. Utskottet såg inte något behov av en EU-lagstiftning som på ett genomgripande sätt styr nationella plan- och tillståndsprocesser liksom nationella institutioners funktion, inbegripet det lokala och regionala självstyret. Utskottet ansåg i stället att målet med förordningsförslaget, dvs. att undvika förseningar och osäkerhet när TEN-T:s stomnätsprojekt ska genomföras, bäst kan uppnås genom processer som utgår från och beaktar nationella, regionala och lokala förutsättningar, kunskaper och resurser. Utskottet befarade att en integrerad plan- och tillståndsprocess skulle få motsatt effekt i de medlemsstater som redan har välfungerande plan- och tillståndsprocesser, nämligen försämrade möjligheter för kostnadseffektiva beslut genom att lokala och regionala förutsättningar och finansieringsmöjligheter inte vägs in. Sammanfattningsvis kunde utskottet ansluta sig till syftet med det förslag som kommissionen hade lagt fram men fann att de delar i förslaget som innebär att en integrerad plan- och tillståndsprocess införs stred mot subsidiaritetsprincipen. Därför föreslog utskottet att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:447). Miljö- och jordbruksutskottet subsidiaritetsprövade 15 utkast till lagstiftningsakter och lämnade ett utlåtande . Utlåtandet gällde kommissionens förslag till direktiv om otillbörliga handelsmetoder mellan företag i livsmedelskedjan (COM(2018) 173, utl. 2017/18:MJU25). Förslaget hänvisades till utskottet . Utskottet justerade sitt utlåtande . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet ansåg att frågan om otillbörliga handelsmetoder som företag använder sig av i livsmedelskedjan ska tas på stort allvar men att dessa bäst motverkas på nationell nivå. Skälen för detta var enligt utskottet flera. menade att det inte var motiverat med en reglering på EU-nivå. Utskottet menade att det är viktigt att värna den svenska avtalsfriheten. Dessutom kunde det enligt utskottet ifrågasättas att otillbörliga handelsmetoder inom livsmedelssektorn skulle vara nödvändiga att stävja genom EU-reglering. Utskottet ansåg även att kommissionen och regeringen inte tillräckligt tydliggjort på vilket sätt förslaget syftar till att lösa gränsöverskridande problem på den inre marknaden. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att förslaget stred mot subsidiaritetsprincipen. Utskottet föreslog därför att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. I utlåtandet fanns en reservation (S, MP). biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:400). subsidiaritetsprövade 15 utkast till lagstiftningsakter och lämnade två utlåtanden . Det första utlåtandet gällde kommissionens förslag till förordning om fastställande av regler och förfaranden för överensstämmelse med och genomdrivande av unionens harmoniseringslagstiftning för produkter m.m., som förkortas förordningen om marknadskontroll av produkter (COM(2017) 795, utl. 2017/18:NU26). Förslaget hänvisades till utskottet . Utskottet justerade sitt utlåtande . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet ifrågasatte inte behovet av en förbättrad reglering på EU-nivå när det gäller marknadskontroll. Vidare gjorde utskottet bedömningen att kommissionens förslag på ett övergripande plan kunde anses vara förenligt med subsidiaritetsprincipen. Däremot hade utskottet invändningar mot några av de föreslagna förstärkta befogenheterna för nationella myndigheter. När det gällde förslaget om befogenhet att stänga ned en webbplats var utskottet tveksam till om sådana befogenheter går att förena med rätten till yttrande- och tryckfrihet som skyddas i grundlag. Även när det gällde förslagen om befogenheten att köpa produkter genom testinköp, inbegripet under täckmantel, och befogenheten att beordra återbetalning av vinst ansåg utskottet att det fanns vissa betänkligheter. Utskottet ansåg att det i större utsträckning borde överlämnas till medlemsstaterna att på nationell nivå bestämma om dessa befogenheters närmare utformning. Utskottet ansåg att de ovannämnda förslagen om befogenheter gick utöver vad som är nödvändigt för att nå de angivna målen och att de därmed inte var förenliga med det proportionalitetskriterium som innefattas i en subsidiaritetsprövning. Utskottet ansåg därför att kommissionens förslag inte heller i alla delar var förenligt med subsidiaritetsprincipen. Mot denna bakgrund föreslog utskottet att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:196). Det andra utlåtandet gällde kommissionens förslag till förordning om en mekanism för lösning av rättsliga och administrativa problem i ett gränsöverskridande sammanhang (COM(2018) 373, utl. 2017/18:NU28). Förslaget hänvisades till utskottet . Utskottet justerade sitt utlåtande . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet konstaterade att det aktuella förslaget var komplext och otydligt på flera punkter. Denna otydlighet gällde bl.a. graden av frivillighet att använda sig av förordningens mekanism för att överbrygga hinder som uppstår i gränsområden. Utskottet hänvisade till att kommissionen angav att medlemsstaterna redan har tagit individuella, bilaterala och multilaterala initiativ för att lösa rättsliga problem vid gränserna, men att sådana mekanismer inte finns i alla medlemsstater och inte omfattar alla gränser i en viss medlemsstat. Kommissionen angav att det mest effektiva instrumentet för att lösa rättsliga problem i gränsområdena är lagstiftning genom en förordning, eftersom det då införs en skyldighet för medlemsstaterna att för varje gräns mot en annan medlemsstat inrätta en mekanism för att lösa rättsliga problem i ett gemensamt gränsområde, som de får genomföra andra effektiva mekanismer. Utskottet framhöll vidare att det i förordningsförslaget angavs följande: ”med full respekt för medlemsstaternas konstitutionella och institutionella struktur bör det vara frivilligt att använda mekanismen för de gränsregioner i en viss medlemsstat där en annan effektiv mekanism finns eller kan inrättas med de angränsande medlemsstaterna”. Denna möjlighet att välja att inrätta en inte redan befintlig mekanism framgick enligt utskottet inte av förslaget. De medlemsstater som inte redan har mekanismer för att hantera rättsliga problem som kan uppstå vid gemensamma gränsöverskridande projekt har således inget annat val än att införa den mekanism som kommissionen föreslår. Det är vidare otydligt vilka de av kommissionen godkända befintliga alternativa mekanismerna är och huruvida de enligt kommissionens bedömning är tillräckligt effektiva för att kunna väljas av medlemsstaterna som alternativ till den mekanism som föreslås i förordningen. Utskottet ansåg vidare att förslaget var otydligt när det gäller de gränsöverskridande samordningspunkternas befogenheter i förhållande till nationell lag, förvaltningsstruktur och rättsordning. Förslaget saknade en tydlig avgränsning vad gäller vilka problem och vilka rättsområden förordningen ska omfatta. Det var därför inte heller tydligt för utskottet vilka aspekter av infrastrukturprojekt och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som menas falla under förordningens verkningsområde, eller om förslaget syftar till att rikta in sig på nationella skillnader i t.ex. arbetsrätt och skattefrågor. Utskottet ville påminna om att arbetsmarknadspolitik och skattepolitik ligger under medlemsstaternas nationella kompetens. Eftersom det inte tydligt gick att utröna huruvida förslaget potentiellt skulle kunna inkräkta på denna kompetens gick det inte heller att säga att förslaget var förenligt med subsidiaritetsprincipen. Utskottet noterade även att det saknades en ordentlig konsekvensanalys av förordningens effekter i andra termer än ekonomiska, vilket möjligen bidrog till oklarheterna med förslaget. Dessutom ansåg utskottet att kommissionens motivering om varför en reglering av dessa typer av problemlösningsmekanismer för gränsöverskridande hinder ska lyftas upp på EU-nivån inte till fullo var underbyggd, vilket i sig också bidrog till oklarheterna. Utskottet ansåg därför att förslaget inte var förenligt med subsidiaritetsprincipen. Mot denna bakgrund föreslog utskottet att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:448). subsidiaritetsprövade fem utkast till lagstiftningsakter och lämnade tre utlåtanden . Det första utlåtandet gällde kommissionens förslag till direktiv om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor i Europeiska unionen (COM(2017) 797, utl. 2017/18:AU11). Förslaget hänvisades till utskottet . Utskottet justerade sitt utlåtande . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet hade visserligen förståelse för att det kan finnas behov av en uppdatering av det s.k. upplysningsdirektivet. Utskottet konstaterade att upplysningsdirektivet antogs och att det kan finnas skäl för ändringar så att det bättre speglar den verklighet som finns på arbetsmarknaden. Förslaget till nytt direktiv går dock längre än så eftersom det bl.a. föreskriver nya materiella rättigheter och innehåller definitioner av arbetstagar- och arbetsgivarbegreppen. Utskottet noterade att parterna på den svenska arbetsmarknaden i skrivelser till regeringen hade anfört att förslaget inte är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Utskottet delade parternas bedömning att direktivförslaget innebär ett ingrepp i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Den svenska arbetsmarknaden präglas av att det är arbetsmarknadens parter som bär det huvudsakliga ansvaret för att reglera villkoren på arbetsmarknaden. De frågor som regleras i direktivförslaget är i i huvudsak lösta genom kollektivavtal på företagsnivå, branschnivå och/eller nationell nivå. Utskottet såg en tydlig risk att de föreslagna reglerna skulle kunna innebära störningar på väl fungerande system. Utskottet stod vidare bakom uppfattningen att det är på nationell nivå som arbetstagarbegreppet i förhållande till de olika systemens särart bäst kan försvaras och utvecklas. Utskottet uteslöt inte heller att en definition av arbetstagarbegreppet på EU-nivå skulle kunna få effekter på andra områden än det arbetsrättsliga. Det skulle t.ex. kunna röra sig om områden där medlemsstaterna har exklusiv kompetens. Konsekvenserna av förslaget var enligt utskottet svåra att överblicka. Utskottet välkomnade intentionen i direktivförslaget, att det är angeläget att skapa tydliga och förutsägbara arbetsvillkor och att dessa bör anpassas till hur arbetsmarknaden utvecklas. Däremot menade utskottet, till skillnad från kommissionen, att inte alla åtgärder som direktivet föreslår vidtas mest effektivt på EU-nivå. Eftersom förutsättningarna och systemen skiljer sig åt väsentligt mellan EU:s medlemsstater regleras flera av frågorna som omfattas av direktivförslaget bäst på nationell nivå. Det finns inte heller någon tydlig gränsöverskridande dimension i de frågor som avses regleras. Utskottet ansåg mot denna bakgrund att kommissionens förslag stred mot subsidiaritetsprincipen och föreslog att skulle lämnar ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2017/18:167). Det andra utlåtandet gällde kommissionens förslag till förordning om inrättande av Europeiska arbetsmyndigheten (COM(2018) 131, utl. 2017/18:AU17). Förslaget hänvisades till utskottet . Tidsfristen för att lämna ett motiverat yttrande gick ut . Utskottet var positivt till att förbättra samverkan mellan medlemsländerna för att motverka att man kringgår lagstiftning, förbättra genomförandet, skydda arbetstagare och hantera gränsöverskridande frågor. Utskottet kunde se ett behov av att samordna medlemsstaternas myndigheter, men samverkan borde i första hand förbättras genom att befintliga processer och strukturer utnyttjas. Utskottet hänvisade till att man i ett tidigare yttrande framfört sin uppfattning att kommissionen inte skulle gå vidare med förslaget om en europeisk arbetsmyndighet, då det kunde ifrågasättas vilket mervärde en sådan myndighet skulle ha. Utskottet ville återigen framhålla vikten av att olika nationella arbetsmarknadsmodeller och medlemsstaternas kompetens på det sociala området och på sysselsättningsområdet respekteras. Utskottet ansåg fortfarande att det är oklart vilket mervärde en ny myndighet skulle medföra; det preciseras inte närmare i kommissionens förslag. finns det väl etablerade strukturer både på nationell nivå och på EU-nivå för att hantera de frågor som myndigheten ska ansvara för. Tvärtom såg utskottet en risk för att det med en ny myndighet kommer att skapas ytterligare strukturer som ökar administrationen och genererar merarbete för medlemsstaterna. Att myndigheten enligt förslaget ska återrapportera till kommissionen hur medlemsstaterna följer riskerar vidare enligt utskottet att användas som skäl för att utvidga regelverket på arbetsmarknadsområdet eller att utvidga myndighetens mandat. Därmed finns det också en risk för att myndighetens verksamhet hamnar i konflikt med de nationella arbetsmarknadsmodellerna. Myndighetens föreslagna uppgifter, att medla mellan medlemsstaterna och stödja gemensamma inspektioner, såg utskottet som särskilt problematiska. Utskottet ansåg sammanfattningsvis att det övergripande målet med myndigheten, att bidra till att säkerställa rättvis rörlighet för arbetstagarna på den inre marknaden, i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna genom en förbättrad samverkan inom ramen för befintliga processer och strukturer, och att det därför kunde ifrågasättas vilket mervärde en ny europeisk arbetsmyndighet skulle ha.