bet · H701JuU25 · 2020-05-12 00:00:00 — Även om det inte finns någon bestämmelse som generellt straffbelägger osanna uppgifter vid polisförhör är det i vissa särskilt angivna situationer straffbart att lämna falska uppgifter till polisen. En sådan situation, där straffansvar kan aktualiseras, är att den hörda personen påstår att någon som är oskyldig har gjort sig skyldig till brott. Den som i ett polisförhör sanningslöst påstår att någon annan har begått en brottslig gärning, påstår besvärande omständighet eller förnekar friande eller mildrande omständighet döms för falsk tillvitelse (15 kap. 7 § BrB). Den som under ett polisförhör lämnar falska uppgifter till förmån för någon som har begått ett brott kan dock dömas för skyddande av brottsling. Det krävs då att den som har lämnat de falska uppgifterna därigenom döljer den som har förövat ett brott, hjälper henne eller honom att undkomma, undanröjer bevis om brottet eller på annat dylikt sätt motverkar att brottet uppdagas eller beivras. (Se 17 kap. 11 § första stycket BrB.) I Högsta domstolens avgörande NJA 2019 s. 294 konstateras, efter en redogörelse för vissa förarbetsuttalanden, att det agerande som bestämmelsen om skyddande av brottsling gäller måste vara att brottslingen görs oåtkomlig för polisen, dvs. åtgärder som kan medföra att polisen inte får tag på den som har begått ett brott. Straffansvaret omfattar således inte att någon, till förmån för den som är misstänkt eller dömd för ett brott, under polisförhör lämnar falska uppgifter som endast kan påverka bevisläget, t.ex. att ge ett falskt alibi. tillsatte regeringen en utredning som ska titta på åtgärder för att stärka rättsprocessen och öka lagföringen, bl.a. vid brottslighet med kopplingar till kriminella nätverk. I utredningens uppdrag ingår att analysera om ett system med s.k. kronvittnen bör införas, att se över skyddet av och stödet till vittnen och deras anhöriga och att analysera om det bör införas en möjlighet att vittna anonymt. Utredningen får även i uppdrag att föreslå skärpta straffskalor för övergrepp i rättssak, mened och skyddande av brottsling och att utreda behovet av ändringar när det gäller vittnesuppgifter som lämnas under en förundersökning. Uppdraget ska redovisas (dir. 2019:85). Uppgifter som registreras i folkbokföringen är som regel offentliga. Sekretess gäller hos alla myndigheter om det av särskild anledning kan antas att den enskilde, eller någon närstående, kan lida skada eller men om uppgifter om personen lämnas ut (22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]). En sådan särskild anledning som avses i bestämmelsen kan vara befarad personförföljelse. Om man på förhand kan misstänka att utlämnande av uppgifter om en person kan förorsaka personförföljelse eller annan skada kan en sekretessmarkering i folkbokföringsregistret tillgripas som en första skyddsåtgärd. Markeringen anger att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut, eftersom uppgifterna kan omfattas av sekretess. Sekretessmarkeringen är alltså avsedd att ge myndigheterna en varningssignal inför uppgifter som normalt lämnas ut utan särskild sekretessprövning. Förfarandet med sekretessmarkering har sin grund i en administrativ bestämmelse som gör det möjligt att göra en särskild anteckning om att det kan antas att en uppgift inte får lämnas ut på grund av sekretess (5 kap. 5 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen). Ett annat sätt att skydda personuppgifter i folkbokföringen är genom ett beslut om det som tidigare hette kvarskrivning. Det har ersatts av skyddad folkbokföring, som är ett mer flexibelt institut. Ett beslut om skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:491) tillåter att en person får vara folkbokförd på en annan folkbokföringsadress än den där personen är bosatt om personen av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelse eller allvarliga trakasserier på annat sätt och om åtgärden med hänsyn till den enskildes förmåga och övriga förutsättningar kan antas tillgodose behovet av skydd. Skyddad folkbokföring får även avse den utsatta personens medflyttande familj. ska begära hjälp av vid utredningar av frågor om skyddad folkbokföring, om det inte är obehövligt. Vidare ska och socialnämnden på begäran ge hjälp vid utredningar av frågor om skyddad folkbokföring eller sekretessmarkering i folkbokföringen. ska lämna stöd till den som har medgetts skyddad folkbokföring så att skyddet kan upprätthållas. Bestämmelser om fingerade personuppgifter regleras i lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Enligt lagen kan en folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot hans eller hennes liv, hälsa, frihet eller frid medges att använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga (fingerade personuppgifter). Det krävs också att personen inte kan ges tillräckligt skydd genom skyddad folkbokföring eller på annat sätt. Huvudregeln är att medgivandet gäller för obegränsad tid, men det får begränsas till . Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter får även ges åt en familjemedlem som varaktigt bor tillsammans med den person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet. En fråga om medgivande prövas av . Enligt 2 a § polislagen (1984:387) får bedriva särskilt personsäkerhetsarbete i fråga om vittnen och andra hotade personer. I förordningen (2006:519) om särskilt personsäkerhetsarbete m.m. finns föreskrifter om sådant arbete. Av dessa framgår att särskilt personsäkerhetsarbete får bedrivas beträffande bl.a. anställda inom rättsväsendet och deras närstående. En person får bli föremål för särskilt personsäkerhetsarbete om det finns en påtaglig risk för att allvarlig brottslighet riktas mot hans eller hennes eller en närståendes liv, hälsa, frihet eller frid. Den som blir föremål för särskilt personsäkerhetsarbete ska få hjälp med de säkerhetsåtgärder som bedöms möjliga och nödvändiga att genomföra. Han eller hon ska även få hjälp med myndighetskontakter och annat som krävs för att personsäkerhetsarbetet ska kunna bedrivas. ansvarar för det särskilda personsäkerhetsarbetet. Det är den mest ingripande skyddsåtgärden. Arbetet används enbart i undantagsfall och kallas i bland för vittnesskyddsprogrammet. antog (bet. 2013/14:SkU34) regeringens förslag i proposition 2013/14:178 Förstärkt skydd för hotade och förföljda personer. Genom propositionen gjordes ändringar i folkbokföringslagen (1991:481) och i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som innebär att möjlighet att begära hjälp av socialnämnden i ärenden om kvarskrivning och sekretessmarkering lyftes fram i lagtexten och att sekretessen för personuppgifter i ärenden om kvarskrivning stärktes. behandlade proposition 2017/18:145 Ökat skydd för hotade och förföljda personer samt några åtgärder för att öka kvaliteten i folkbokföringen (bet. 2017/18:SkU19). Förslagen tillstyrktes av utskottet och följde utskottets förslag. Lagändringarna trädde i kraft . De innebar bl.a. att bestämmelsen som reglerar förutsättningarna för när en person kan få medgivande att använda fingerade personuppgifter kompletterades så att det nu uttryckligen framgår att även risk för sådan allvarlig brottslighet som riktar sig mot personens frid omfattas. Vidare infördes ett delvis nytt, men framför allt starkare, skydd som ersatte kvarskrivning, skyddad folkbokföring. Skyddad folkbokföring förstärktes på olika sätt för att bli ett bättre skydd än kvarskrivning. Det infördes även en ny sekretessbestämmelse (21 kap. 3 a § offentlighets- och sekretesslagen) i form av ett starkare sekretesskydd som gäller för personer som har skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen Den nya bestämmelsen har ett s.k. omvänt skaderekvisit. Enligt uppgifter som utskottet har hämtat in från hanteras situationer där personal inom har blivit utsatt för hot eller dylikt av verksamhetsskyddsenheten (VSE) som bistår med att vidta nödvändiga åtgärder, t.ex. ansöka om skyddade personuppgifter. VSE är en av tre enheter inom rikspolischefens kansli och har processansvar för verksamhetsskydd, inklusive säkerhetsskydd. Enligt 27 § polislagen (1984:387) ska protokoll föras över ingripanden som bl.a. innebär att någon grips. Av protokollet ska det bl.a. framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet och vem eller vilka som har deltagit i ingripandet. Av ett förundersökningsprotokoll ska det enligt 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948) bl.a. framgå vem som är undersökningsledare och vem som har varit förhörsledare. JO riktade i ett beslut (dnr 8000-2016) kritik mot en arbetsmarknads- och socialnämnd som för att skydda personalen vid ett flertal tillfällen hade angett ordföranden i nämnden som beslutsfattare i beslut om bistånd, trots att ordföranden inte har fattat de aktuella besluten. I beslutet anfördes bl.a. följande: I 39 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, finns bestämmelser som syftar till att ge offentliganställda skydd mot hot och trakasserier. Bestämmelserna är begränsade till att gälla uppgifter i personaladministrativ verksamhet. De ger därför inte stöd för att hemlighålla vem som har handlagt ett ärende eller vem som har fattat ett visst beslut (se prop. 1986/87:3 s. 23 och HFD 2015 ref. 57). Det är ett grundläggande krav vid myndigheters beslutsfattande att den ansvarige beslutsfattaren inte är anonym. För de statliga myndigheterna gäller ett sådant krav enligt 21 § myndighetsförordningen (2007:515). I den bestämmelsen anges att det för varje beslut i ett ärende ska upprättas en handling som visar bl.a. vem som har fattat beslutet. För de kommunala myndigheterna gäller ett sådant krav enligt 6 kap. 35 § kommunallagen (2017:725) med hänvisning till bl.a. 5 kap. 67 § samma lag (i den tidigare gällande kommunallagen [1991:900] fanns motsvarande bestämmelse i 6 kap. 30 § med hänvisning till bl.a. 5 kap. 59 §). I den nya förvaltningslagen (2017:900) som träder i kraft införs en bestämmelse om dokumentation av beslut med 21 § myndighetsförordningen som förebild. I bestämmelsen, som gäller hela den offentliga förvaltningen, anges att det för varje skriftligt beslut ska finnas en handling som visar bl.a. vem eller vilka som har fattat beslutet (31 §). En part i ett ärende hos en myndighet har alltså ett berättigat intresse av att få veta vem som har beslutat i hans eller hennes ärende. Att en beslutsfattare inte får vara anonym innebär självklart också att någon annan inte får anges i den verkliga beslutsfattarens ställe. Jag är därför kritisk till nämndens hantering av beslutsfattarens identitet i de beslut som gällt AA. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare uppdraget att kartlägga, analysera och ta ställning till om det finns behov av ett utökat författningsstöd för vissa aktörer att i egenskap av arbetsgivare få tillgång till uppgifter om enskilda som finns i belastningsregistret (dir. 2018:12). Uppdraget Belastningsregisterkontroll i arbetslivet – behovet av utökat författningsstöd (SOU 2019:19) redovisades . I betänkandet lämnas förslag om ett utökat författningsstöd för registerkontroll i arbetslivet för avser Kriminalvården, , , finansiella företag som omfattas av krav på ledningsprövning samt offentliga och enskilda aktörer som utför vård- och omsorgsinsatser i hemmet åt äldre personer eller personer med funktionsnedsättning. Ett sådant författningsstöd är nödvändigt om det införs ett generellt förbud mot registerkontroll i enlighet med vad som föreslagits av Utredningen om registerkontroll i arbetslivet. Utredningen lämnar även vissa förslag om registerkontroll utanför arbetslivet. Förslagen i denna del berör Kriminalvården, som föreslås få kontrollera förekomst i belastningsregistret dels vid inpassering i anstalt eller häkte, dels vid anlitandet av enskild för att bedriva verksamhet med halvvägshus eller hem för vårdvistelse. Även de förslag som lämnas om registerkontroll av den som, utan att vara anställd, ska ingå eller ingår i ledningen i ett finansiellt företag är hänförligt till denna del. Under utredningens arbete har också fråga uppkommit om tolkningen av 2 § lagen om belastningsregister som reglerar registrets ändamål när det gäller myndigheters tillgång till uppgifter i registret för att pröva ärenden om anställning eller uppdrag. I förtydligande syfte föreslår utredningen att ändamålsbestämmelsen i lagen ändras så att det klart framgår att ett ändamål med belastningsregistret är att och andra myndigheter ska få tillgång till uppgifter i registret vid lämplighetsprövning i ärenden om anställning eller uppdrag, även i de fall en sådan prövning inte anges i någon annan författning. Begreppet uppdrag ska ha den betydelse som avses i 2 kap. 1 § andra stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Denna bestämmelse är endast tillämplig på s.k. osjälvständiga uppdragstagare (2019:19, s. 17). Enligt uppgift från har ärendet remissbehandlats och det pågår nu beredning av ärendet i departementet. Enligt Swedavia som ansvarar för säkerhetskontroll på gäller på samtliga Swedaviaflygplatser att all personal som arbetar på flygplatsernas behörighetsområde har godkänts i en säkerhetsprövning enligt gällande regelverk för luftfartsskydd. Det gäller även leverantörer och andra företag som har tillträde till området. Som en del i säkerhetsprövningen före anställning lämnar varje enskild arbetsgivare in en ansökan om registerkontroll till Transportstyrelsen. Transportstyrelsen gör sedan en framställan om registerkontroll till Säkerhetspolisen i enlighet med 14 § i säkerhetsskyddslagen. Personalen i säkerhetskontrollerna arbetar formellt med förordnande av Polisen, varför de inför anställning kontrolleras av Polisen utöver det som nämns ovan. Personalen säkerhetskontrolleras som man passerar in på behörighetsområdet, ofta . Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet och genomför kontinuerlig verksamhetskontroll och gör bedömningar av hur säkerheten på flygplatsen fungerar (). I regeringsförklaringen anförde statsminister bl.a. att oregistrerade kontantkort till mobiltelefoner skulle förbjudas. Regeringen har därefter gett en utredare i uppdrag att lämna förslag till regler om en skyldighet att registrera uppgifter om abonnemang för kontantkort till mobiltelefoner och att se över vissa frågor om verkställighet (Ju2019/02816/LP). Syftet är att uppgifterna ska finnas tillgängliga för brottsbekämpande ändamål. Utredaren ska se över hur man kan begränsa möjligheterna att kringgå en registreringsskyldighet. Uppdraget ska redovisas . Det framgår i regleringsbrevet för att ska redovisa hur arbetet med att utöka resurser och kompetens i brottsutredningsverksamheten gällande bl.a. brott i nära relation, våldtäkter samt vålds- och sexualbrott mot barn enligt myndighetens beslut om särskilt utsatta brottsoffer fortlöper. Resultatutvecklingen för dessa brottstyper ska också redovisas och kommenteras. Av årsredovisning framgår följande om brottsofferarbetet: brottsofferarbete bygger på samverkan med andra i samhället nationellt, regionalt och lokalt. I myndighetsgemensamma samverkansgrupper för utbyte av erfarenheter och idéer sprids och delas aktuell kunskap som möjliggör samverkan kring specifika projekt. Dessa forum bidrar även med värdefull information till utvecklingsarbete. Några exempel på samverkansforum är: Myndighetssamverkan för kvinnofrid, Nationellt centrum för kvinnofrid. Myndighetssamverkan våldspreventivt arbete, , Samverkansgrupp för brottsofferarbete, , i denna grupp medverkar myndigheter och ideella organisationer mot hedersrelaterat våld och förtryck, . Arbetet med att ta fram nytt metodstöd mot hedersrelaterad brottslighet har skett i samverkan med som parallellt genomfört motsvarande arbete inom sin myndighet. Det pågår kompetenshöjande insatser tillsammans med . Genom samarbeten har vi blivit bättre på att identifiera brotten, vidta rätt åtgärder under utredningen och på att sätta in relevanta skyddsåtgärder. Samverkan med organisationer i lokalsamhället är central för att brottsoffer ska känna sig trygga och inte bli upprepat utsatta för brott. Lokal samverkan sker kontinuerligt med framför allt kommuner, Kriminalvården, , , , sjukvård, brottsoffer-, kvinno- och mansjourer. Det pågår ett samarbete mellan och för civila mot människohandel. I nätverket ingår ett tjugotal aktörer som alla på olika sätt kommer i kontakt med personer som är utsatta för människohandel. Det är såväl hjälporganisationer med skyddade boenden, uppsökande verksamhet och juridisk rådgivning som organisationer som övervakar och rapporterar om tillämpningen av internationella överenskommelser på människohandelsområdet. I satsningen Sluta skjut i , se avsnitt Brottsförebyggande arbete, identifieras även de individer som löper risk att bli offer för det grova våldet kopplat till kriminella grupper. Intervention genomförs med dessa individer för att göra dem uppmärksamma på risken och erbjuda hjälp i form av sociala insatser om de önskar lämna den kriminella miljön. Det pågår ett samverkansprojekt (Swevic) mellan polisen och Brottofferjouren med syfte att ge personer som utsatts för hatbrott ett bättre brottsofferstöd . Sammanfattningsvis har samverkan med andra aktörer i samhället en positiv effekt på brottsofferarbete. Det ökar kunskapen om de andras uppdrag och roller. Att aktörer i samhället samverkar inom sina respektive områden är en förutsättning för att tidigt fånga upp brottsoffers behov, och det bidrar till stöd och skydd till brottsutsatta. Samverkan är dock inte oproblematisk. Ofta uppstår frågor kring sekretess vid informationsutbyte om individer och även om det går att samverka utifrån samtycke till informationsöverföring mellan myndigheter så begränsas arbetet. Det kan vara avgörande i det brottsförebyggande arbetet att uppgifter får delas mellan myndigheter. Ett exempel är när det gäller personer där inte har någon lagstadgad möjlighet att lämna ut uppgifter till i syfte att förebygga brott. En annan återkommande utmaning i samverkan kring hotade brottsoffer är avsaknaden av skyddade boenden och jourboenden för män (s.77). Regeringen uppger i budgetpropositionen när det gäller digitala kontaktvägar med myndigheter att även annan kommunikation med brottsoffer skulle kunna bli aktuell. övergripande bedömning är att de tekniska förutsättningarna är goda för att kunna påbörja en sådan förändring förutsatt att samtliga säkerhetsrelaterade frågor kan hanteras. pågår det inom rättsväsendets olika myndigheter satsningar för att kunna erbjuda medborgarna enkla digitala kontaktvägar. På pågår en förstudie kring Mina sidor. Syftet är att kunna erbjuda medborgarna enkla digitala kontaktvägar till myndigheten. I ett första steg har kartlagt behov kopplat till att kunna följa sin brottsutredning. En grundförutsättning för Mina sidor är säker inloggning och legitimering via e-legitimation, en förmåga som fortfarande saknar men som myndigheten bedömer kommer att kunna finnas inom en rimlig framtid. Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (prop. 2019/20:1 utg.omr. 4, s. 62). har tagit fram webbplatsen Brottsofferguiden för brottsoffer som behöver komma i kontakt med myndigheter. Där går det att få information som är anpassad efter olika typer av brott, ålder och vilket steg i rättsprocessen som är aktuellt (). Utskottet har tidigare behandlat motioner om falska uppgifter i polisförhör, bl.a. (bet. 2018/19:JuU10 s. 187 f.). Utskottet konstaterade då att det inte är straffbart att lämna falska uppgifter i polisförhör om egen brottslighet eller om friande omständigheter som rör andra personer. Däremot kan det vara straffbart att senare under rättegången lämna sådana falska uppgifter om andra personer. Utskottet hade förståelse för det som anförs i motionen om att falska uppgifter i polisförhör försvårar brottsutredningar men var – bl.a. mot bakgrund av den aviserade översynen av menedsbrottet – inte berett att ställa sig bakom förslaget att straffbelägga t.ex. falska alibin vid polisförhör. Motionen avstyrktes således. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:191). Utskottet har även avstyrkt ett motionsyrkande om en övergripande utredning om hur hindrande av rättvisans gång kan stoppas, där motionärerna bl.a. tog upp att det borde vara olagligt att lämna falska alibin för brottslingar i polisförhör (bet. 2019/20:JuU26). Enligt utskottet fick motionsyrkandet anses i huvudsak tillgodosett genom den utredning som tillsatts, och som bl.a. fått i uppdrag att föreslå skärpta straffskalor för övergrepp i rättssak, mened och skyddande av brottsling och att utreda behovet av ändringar när det gäller vittnesuppgifter som lämnas under en förundersökning. Utskottet avstyrkte därför motionen. Utskottet behandlade flera motioner där motionärerna begärde att polisers identitet skulle skyddas i större utsträckning och att det skulle bli lättare för poliser att få skyddade personuppgifter (bet. 2018/19:JuU10 s. 183 f.). Utskottet uttryckte förståelse över det som anfördes i motionerna om polisers utsatta position och deras behov av att under vissa omständigheter skydda sina personuppgifter. Det var enligt utskottet också viktigt att poliser får stöd och hjälp av när en sådan situation uppstår. Utskottet konstaterade att reglerna om skyddet för utsatta personers personuppgifter hade varit föremål för en översyn. Det hade också framkommit att utsatt personal inom får bistånd av rikspolischefens kansli i frågor som gäller skydd av personuppgifter. Av den anledningen saknades det enligt utskottet anledning att tillstyrka förslaget i motionen om att ytterligare underlätta för poliser att få skyddade personuppgifter. Utskottet var inte heller berett att ställa sig bakom förslaget att poliser och andra utsatta yrkesgrupper ska beviljas skyddade personuppgifter utan föregående prövning och avstyrkte även det motionsyrkandet. Utskottet har tidigare behandlat yrkanden om registrering av kontantkort till mobiltelefon, senast (bet. 2018/19JuU10 s. 128 f.). Utskottet noterade då att frågan om en skyldighet att registrera kontantkort berördes i regeringsförklaringen och fann inte anledning till något tillkännagivande om saken. Den aktuella motionen avstyrktes. I samband med att utskottet behandlade motionsyrkanden om att införa en brottsofferportal föreslog utskottet att skulle göra ett tillkännagivande (bet. 2018/19:JuU14 s. 71 f.). Utskottet hade tidigare noterat att ett flertal åtgärder har vidtagits för att underlätta för dem som drabbats av bedrägerier och identitetskapningar men ansåg att det dock ännu återstod en del att göra. Målsättningen borde enligt utskottet vara att den utsatte på ett enkelt och smidigt sätt ska kunna få information och spärra sina identitetsuppgifter på ett och samma ställe. Utskottet föreslog därför att regeringen ska ta initiativ till att en brottsofferportal inrättas för dem som drabbats av bedrägerier och identitetskapningar. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:182). I skrivelsen skrivelser till regeringen – åtgärder anför regeringen följande när det gäller tillkännagivande om en brottsofferportal för drabbade av bedrägerier och identitetskapningar (skr. 2019/20:75 s. 80): har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om en brottsofferportal för drabbade av bedrägerier och identitetskapningar (bet. 2018/19:JuU14 s. 63 f.). arbetar förbyggande mot bedrägerier genom sitt nationella bedrägericenter (NBC). NBC samverkar bl.a. med aktörer inom bank- och finanssektorn och e-handelsbranschen. NBC genomför också informationsinsatser för att öka kunskapen i samhället om hur man kan skydda sig mot brott. Exempelvis deltog NBC i en nationell informationskampanj för att öka allmänhetens samt små- och medelstora företagskunskap om vilka grundläggande säkerhetsåtgärder som kan och bör vidtas för att skydda sig mot it-incidenter inklusive id-stölder. På regeringens uppdrag har en särskild utredare lämnat förslag som syftar till att minska antalet bedrägerier som begås med hjälp av förfalskade id-handlingar.