bet · H701CU14 · 2020-03-13 00:00:00 — Av de fakturor som betalas för sent är en fjärdedel försenade . Ser man till företagens viktigaste kundgrupper är det vanligare med förseningar som överstiger för företag som har sina viktigaste kunder inom landstingen, detalj- och partihandeln, byggverksamhet och skogsindustrin. För dessa branscher betalas mer än var tredje försenade faktura . Det problem som upplevs som störst vid långa avtalade betalningstider är påverkan på likviditet och lönsamhet. Försenade betalningar får också effekter för företagens administrativa börda. uppger en stor andel av företagen att sena betalningar har en ganska eller mycket liten betydelse för företagets räntekostnader. Nästan vart tredje mikro- och småföretag anger att de långa avtalade betalningstiderna har mycket eller ganska stor betydelse för deras möjlighet att öka antalet anställda. Inom branscherna företagsinriktade tjänster och byggverksamhet är det som gör samma bedömning. Mer än hälften av de svenska företagen känner till de författningsändringar som infördes för att införliva EU-direktivet om bekämpande av sena betalningar, men det är ytterst få som anser att dessa ändringar påverkat avtalstider och förseningar. I den mån ändringarna haft effekt så tycks de snarare lett till längre avtalade betalningstider än kortare. Undersökningen visar även att de flesta företag avstår från att debitera dröjsmålsränta och förseningsavgift vilket troligen bidragit till att författningsändringarna inte fått någon effekt. I kartläggningen redovisades också slutsatsen att kommunala och statliga kunder är bättre på att betala än kunder i andra branscher. Landstingen (numera regioner) fortsatte dock att i större omfattning än de andra offentliga aktörerna kräva längre betalningstider än . Uppförandekod för kortare betalningstider Efter ett initiativ från har företag och organisationer inom näringslivet kommit överens om en frivillig uppförandekod som innebär att huvudregeln är att små och medelstora företag ska få betalt . är 37 juridiska personer anslutna till uppförandekoden. affärstransaktioner inom näringslivet förvaltar uppförandekoden. beviljade regeringen föreningen bidrag med för att öka anslutningen till uppförandekoden. Promemorian Krav på rapportering av betalningstider I en promemoria som har utarbetats inom föreslås, som ett komplement till näringslivets självreglering, en lag om rapportering av betalningstider. Enligt förslaget ska det införas ett krav på rapportering av betalningstider. Rapporteringskravet ska gälla företag med minst 500 anställda. Företagen ska redovisa uppgifter om avtalade betalningstider, faktiska betalningstider och försenade betalningar. De inrapporterade uppgifterna ska publiceras och vara sökbara. och har på uppdrag av regeringen gjort en fördjupad utredning av frågor i anslutning till promemorian. Bland annat gör bedömningen att rapporteringsskyldigheten ska avse företag med minst 250 anställda. Enligt uppgift från bereds promemorian samt och utredning inom . Närings- och innovationsminister anförde följande som svar på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:1495) om betalningstider: har frågat mig om jag avser att gå vidare med tuffare lagstiftning och även lagstiftning för företag under 500 anställda, i det fall små och medelstora företag inte får betalt inom de önskvärda . Långa betalningstider är problematiska för de små underleverantörer som tvingas ligga ute med stora belopp för att deras kunder kräver långa betalningstider eller betalar sina räkningar försent. Detta leder till försämrad likviditet, vilket i sin tur ofta ger sämre möjligheter att utveckla sina verksamheter. I har betalningstider haft en negativ utveckling jämfört med andra länder i den Europeiska unionen. Parallellt med näringslivets uppförandekod, som lanserades , har ett förslag till lag om rapporteringsskyldighet för större företag remitterats. Förslaget innebär att större företag åläggs att rapportera sina betalningstider till ett offentligt register. Syftet med förslaget är att kunna följa utvecklingen och att skapa transparens när det gäller de större företagens betalningstider och om näringslivets uppförandekod leder till en verklig förändring. Förslaget bereds nu i . Förhoppningen är att näringslivets uppförandekod kan leda till att betalningstider på som längst blir en självklarhet i hela näringslivet och att svenskt näringsliv kan bli ett europeiskt föredöme för en hållbar betalningskultur. För att det ska ske krävs att alla större företag ansluter sig till koden och därigenom skapar sunda villkor för alla parter. Det är min förhoppning att uppförandekoden ger en positiv effekt och att betalningstiderna blir kortare. Jag kommer att följa utvecklingen mycket noga. Utskottet behandlade (bet. 2017/18:CU10) och (bet. 2016/17:CU12) motioner om betalningstider i näringslivet. behandlades bl.a. ett i huvudsak motsvarande motionsyrkande som det nu aktuella. Utskottet avstyrkte de då aktuella motionsyrkandena med hänvisning till pågående arbete, och följde utskottets förslag. Utskottet anser liksom tidigare att det är angeläget att lösa de problem som finns när det gäller långa betalningstider i näringslivet. Den promemoria som upprättades inom med lagförslag enligt tillkännagivande bereds vidare inom . Näringslivet bör enligt utskottets mening också ta ett större ansvar för frågorna. Utskottet ser därför positivt på att företag och organisationer inom näringslivet kommit överens om en frivillig uppförandekod som innebär att huvudregeln är att små och medelstora företag ska få betalt . Regeringen beviljade den förening som förvaltar uppförandekoden ekonomiskt bidrag för att öka anslutningen till uppförandekoden. Som ett komplement till näringslivets självreglering föreslås vidare i en promemoria som utarbetats inom att det ska införas ett krav på att större företag ska rapportera sina betalningstider. och har på uppdrag av regeringen gjort en fördjupad utredning av frågor i anslutning till promemorian. Promemorian samt och utredning bereds inom . Till skillnad mot vad som är fallet i förhållanden mellan näringsidkare finns för myndigheter och andra offentliga organ en tvingande regel om en längsta betalningstid . Dessa kan således inte avtala om längre betalningstider. De är dessutom alltid skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. Vidare anges i Statens ägarpolicy och principer för bolag med statligt ägande 2020 att det är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att säkerställa att missbruk inte sker av den särställning som det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. Det kan även nämnas att kommunala och statliga kunder enligt den kartläggning som gjordes 2016 är bättre på att betala än kunder i andra branscher. Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet bör avvaktas. Utskottet är därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Motionen bör avslås. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår de motionsförslag som beretts i förenklad ordning. Jämför särskilt yttrande 3 (SD, C, L). I motioner från allmänna motionstiden /20 har väckts förslag som rör telefonförsäljning till näringsidkare, bluffakturor, reklam riktad till barn, lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam m.m., reklamationsrätt och presumtionsfrist, småhusentreprenad, tydligare regler för fakturors förfallodatum, resegarantisystemet, information till konsumenter om svenskproducerade varor och ursprungsmärkning. Motsvarande eller i allt väsentligt motsvarande motionsförslag har utskottet behandlat tidigare i betänkande 2018/19:CU10. har i enlighet med utskottets förslag avslagit motionsyrkandena. Utskottet står fast vid sina senaste ställningstaganden, och det finns inte heller andra skäl att åter behandla motionerna i vanlig ordning. Motionerna avstyrks därför. Köp av levande djur, punkt 3 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3260 av m.fl. (C) yrkande 44 och 2019/20:2502 av (M) yrkandena 1–4. gäller konsumentköplagen när en näringsidkare säljer ett djur till en konsument. Konsumentköplagens felregler, bl.a. presumtionsregeln i 20 a § om ursprungligt fel, tillämpas därför även vid köp av levande djur. Som konsumentköplagen är utformad får en näringsidkare en svag ställning i förhållande till konsumenten i de fall den köpta varan påstås vara felaktig. Enligt min mening är konsumentköplagens felregler inte anpassade för köp av levande djur. Detta utgör ett hinder inte minst för hästnäringen, som är en viktig näring för . beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen både nationellt och inom EU borde initiera överväganden om huruvida reglerna i konsumentköplagen för köp av levande djur är ändamålsenligt utformade. och rådet antog ett nytt direktiv (EU) 2019/771 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor (varudirektivet) som reglerar frågor om avtal mellan en näringsidkare och en konsument. Direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att undanta köp av levande djur från direktivets tillämpningsområde. Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att ta ställning till hur varudirektivet ska genomföras i . I uppdraget ingår att överväga om köp av levande djur helt eller delvis bör undantas från tillämpningen av de regler som genomför varudirektivet och om andra åtgärder bör vidtas för att få till stånd en ordning som är ändamålsenlig för både näringsidkare och konsumenter. Jag anser att regeringen i arbetet med att genomföra varudirektivet i svensk rätt ska säkerställa att köp av levande djur inte likställs med köp av döda ting som t.ex. en brödrost eller hårtork. Vad jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Vidareförsäljning av evenemangsbiljetter, punkt 5 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:606 av m.fl. (SD) yrkande 21 och 2019/20:1243 av (S). Det är vanligt att evenemangsbiljetter till exempelvis konserter, festivaler, teater och sportevenemang i säljs i andra hand. Då köpare av evenemangsbiljetter inte har någon ångerrätt säljs biljetter ofta vidare för att undvika ekonomisk förlust. Det förekommer dock även att både privatpersoner och företag köper upp åtråvärda biljetter i vinstsyfte. Eftersom andrahandsförsäljaren kan sätta pris på biljetterna efter eget tycke säljs i stor utsträckning andrahandsbiljetter till ett betydligt högre pris än vid förstahandsförsäljning. Detta innebär att möjligheten att köpa förstahandsbiljetter försämras och att de som inte kan betala överpriser inte ges tillfälle att besöka evenemang. En andrahandsköpare riskerar också att biljetten inte är äkta, att platsen inte stämmer med vad som bokats enligt biljetten och att samma biljett sålts till flera personer. Vi tycker att det är positivt att det genom EU-direktivet om ett moderniserat konsumentskydd, (EU) 2019/2161, införts ett förbud mot andrahands-försäljning av biljetter till kultur- och idrottsevenemang som köpts in genom automatiserade metoder. Enligt vår mening behöver dock skyddet för konsumenter när det gäller andrahandsförsäljning av evenemangsbiljetter öka ytterligare. I bl.a. och är det förbjudet att sälja biljetter vidare till ett högre pris än ursprungspriset. Incitamentet att vidaresälja evenemangsbiljetter i vinstsyfte försvinner därigenom. Ett sådant förbud i skulle öka konsumentskyddet och hindra oseriösa aktörer. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att utreda hur direktivet om ett moderniserat konsumentskydd ska genomföras i svensk rätt. Vi anser att regeringen även ska ge utredaren i uppdrag att utreda möjligheten att i införa ett förbud mot att vidaresälja evenemangsbiljetter till ett högre pris än ursprungspriset. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Behandling av levande djur, punkt 6 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3260 av m.fl. (C) yrkande 34. Av 2018:6 Bättre konkurrens om fler byter djurförsäkring framgår att kostnaderna för djursjukvård har ökat som andelen försäkrade husdjur i är den högsta i . Djursjukvård omfattas inte av konsumenttjänstlagen, och prissättningen är helt fri vilket gör att vården kan bli kostsam för djurägaren. Frågan om en utvidgning av konsumenttjänstlagens tillämpningsområde behandlades i departementspromemoriorna Ds. 2008:55 och Ds. I promemoriorna föreslogs bl.a. att konsumenttjänstlagen också skulle tillämpas på behandling av levande djur. Även ansåg i sin rapport att konsumenttjänstlagen borde gälla vid behandling av levande djur. För att motverka orimligt höga veterinärkostnader anser jag att frågan om hur djursjukvården skulle kunna omfattas av konsumenttjänstlagen ska utredas på nytt. I utredningens uppdrag bör även ingå att kartlägga hur regleringen av kostnader inom djursjukvården har förändrats och hur djurförsäkringarna har påverkats. Det är regeringens uppgift att tillsätta en sådan utredning. Vad jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Snabblån m.m., punkt 7 (V) av Momodou (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:283 av m.fl. (V) yrkande 5, 2019/20:3149 av och (båda SD) yrkande 1 och 2019/20:910 av och (båda C) yrkande 2, 2019/20:1242 av (S), 2019/20:1680 av (SD), 2019/20:3149 av och (båda SD) yrkandena 2 och 5 samt 2019/20:3249 av m.fl. (C) yrkande 18. De som tar snabblån är ofta konsumenter med svag ekonomi och lägre återbetalningsförmåga, något som i förlängningen kan leda till att konsumenten hamnar i en skuldfälla och riskerar att fastna i överskuldsättning. Jag välkomnar de åtgärder som vidtagits för att motverka problemen med snabblån som bl.a. innebär att även snabblåneföretagen omfattas av tillståndsplikt och tillsyn av och att det införts räntetak och kostnadstak för snabblån och andra högkostnadskrediter. Det är också positivt att regeringen gett i uppdrag att göra en analys av situationen på marknaden för konsumentkrediter och risker för överskuldsättning. Enligt min mening är dock dessa åtgärder inte tillräckliga för att skydda de mest utsatta konsumenterna. Snabblånen måste helt bort från marknaden. Jag anser därför att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att sms-lån och andra snabblån förbjuds. Vad jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Tågpassagerares rättigheter, punkt 8 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:606 av m.fl. (SD) yrkande 22. Kommissionen presenterade ett förslag till en ny tågpassagerarförordning (COM(2017) 548). Förslaget innehåller bl.a. ett undantag för force majeure för tågföretagen som innebär att tågföretagen inte ska behöva ersätta passagerare för förseningar i situationer som företagen inte kan råda över eller förebygga, t.ex. vid extrem väderlek eller olyckor. Enligt vår bedömning innebär detta ett sämre konsumentskydd än vad som gäller enligt den nuvarande förordningen (EG) nr 261/2004 om flygresenärers rättigheter. Enligt vår mening ska konsumentskyddet vara likvärdigt oavsett om man väljer att resa med tåg eller flyg. Förslaget till ny tågpassagerarförordning innebär att de resenärer som väljer att resa med tåg missgynnas i förhållande till flygresenärer. Vi anser därför att regeringen vid de fortsatta förhandlingarna i EU om förslaget till ny tågpassagerarförordning ska verka för att tågföretagen inte ska vara befriade från ersättningsansvar vid förseningar som beror på force majeure. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Konsumentvägledning, punkt 9 (M, SD, C) av (M), (M), (SD), (M), (SD), (SD), (M) och (C). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3082 av m.fl. (M) yrkande 2 och 2019/20:3249 av m.fl. (C) yrkande 17, 2019/20:568 av (S) och 2019/20:3149 av och (båda SD) yrkande 3. Ett välfungerande konsumentupplysningsarbete är betydelsefullt såväl för samhället och samhällsekonomin som för enskilda individer. De snabbt förändrade konsumentmarknaderna och den alltmer komplexa ekonomiska omvärlden innebär att nya krav ställs på konsumenternas kunskap när det gäller deras rättigheter och om privatekonomi i stort. Ofta är det personer som har ett stort behov av hjälp med vägledning i konsumentfrågor som råkar mest illa ut. Anmälningarna till ökar som många kommuner drar ned på sin konsumentvägledning. Vi anser att de kommunala konsumentvägledarna fyller en mycket viktig funktion i det förebyggande arbetet och för konsumentkunskapen i stort. Inte minst ser vi ett stort behov bland nyanlända där skuldproblematik har blivit relativt vanlig. En konsumentvägledning som informerar konsumenter om deras rättigheter och skyldigheter leder till färre problem för konsumenterna och bidrar både till att minska samhällets kostnader för konsumentproblem och till att minska handelns kostnader för klagomål. Bristen på konsumentvägledning borde vara en fråga av intresse för såväl kommuner som företag, varför en lösning skulle kunna vara att kommunerna i högre grad samverkar med företag när det gäller konsumentvägledning. Vi anser också att regeringen särskilt bör se över hur och i större utsträckning kan bidra till konsumentvägledning för att skydda svaga konsumenter. har , i vissa fall i samarbete med andra myndigheter, på ett bra sätt vidtagit riktade åtgärder för att tidigt förstärka ungdomars kunskap om privatekonomi, exempelvis genom undervisnings-materialet på cashen. Vi anser också att det är angeläget att arbetet med konsumentvägledning till olika grupper fortsätter och utvecklas. Vi vill även att upplysningstjänsten Hallå konsument ska fortsätta att utvecklas. Det är också viktigt att verksamheten följer uppkomsten av helt nya branscher och att konsumentupplysningen följer med i de förändringar som sker. Arbetet för att öka kunskapen bland konsumenterna bör stärkas brett. Statskontoret har haft i uppdrag att bedöma hur det oberoende konsumentstödet fungerar. I uppdraget ingick även att överväga möjliga förbättringar av konsumentstödet. Uppdraget redovisades i rapporten Det oberoende konsumentstödet (rapport 2019:7). Mot bakgrund av bl.a. Statskontorets rapport om det oberoende konsumentstödet har regeringen gett i uppdrag att identifiera och stödja olika samhällsaktörer som har förutsättningar att hjälpa konsumenter i särskilt behov av stöd med att ta till vara sina intressen i samband med köp och med att hantera privatekonomiska problem. Vi anser att regeringen ska beakta våra synpunkter i det fortsatta arbetet med frågorna. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Stöd till organisationer på konsumentområdet, punkt 10 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:606 av m.fl. (SD) yrkandena 18–20. Anslaget 2:4 Åtgärder på konsumentområdet inom utgiftsområde 18 får användas för utgifter för stöd till det civila samhällets organisationer som på olika sätt främjar konsumenternas intressen samt för stöd till standardiseringsarbete. Bidraget till det civila samhällets organisationer regleras i förordningen (2007:954) om statsbidrag till organisationer på konsumentområdet. För att erhålla stödet krävs enligt förordningen att organisationen är nationell, demokratiskt uppbyggd, partipolitiskt obunden och bedriver verksamheten utan vinstsyfte. Det har dock visat sig att stöd har betalats ut till lokala organisationer och andra organisationer där det kan anses tveksamt om det huvudsakliga syftet är att tillvarata konsumenternas intressen. Det är inte heller ovanligt att organisationerna har en tydlig politisk inriktning och att deras företrädare öppet uttrycker stöd för vissa politiska inriktningar även om de inte officiellt är knutna till något parti. Detta innebär att deras oberoende kan ifrågasättas. Vi anser att kontrollen av de organisationer som söker stödet behöver skärpas. Även vikten av att de konsumentorganisationer som erhåller stödet är partipolitiskt obundna behöver tydliggöras. Vidare anser vi att det bör förhindras att organisationer som är samarbetsorgan för flera organisationer har möjlighet att få stöd. Enligt vår mening bidrar denna möjlighet till en orättvis fördelning som i praktiken innebär att samma organisation kan tilldelas stödet . Det är regeringens uppgift att ta nödvändiga initiativ. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Telefonförsäljning av lotter, punkt 1 (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: Vi anser att telefonförsäljning av lotter är oetiskt. Ofta försöker telefonförsäljaren övertala konsumenten att köpa lotter genom löften om stora vinster. Det skriftlighetskrav som infördes gäller bara telefonförsäljning av varor och tjänster som omfattas av distansavtalslagen. Det innebär att skriftlighetskravet inte gäller vid telefonförsäljning av lotter. I lagstiftningsärendet om införande av ett skriftlighetskrav beslutade även, på utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör påbörja ett arbete med att utreda om ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning till konsumenter bör gälla för ytterligare varor och tjänster som bl.a. lotterier och paketresor och återkomma med förslag. Då regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att bl.a. ta ställning till om skriftlighetskravet vid telefonförsäljning bör utvidgas till att omfatta fler varor och tjänster har vi valt att inte reservera oss. Vi kommer dock att noga följa frågan och återkomma med förslag om det finns anledning till det. När det gäller vår syn på partiers försäljning av lotter och spel samt försäljning av lotter och spel på kredit vill vi hänvisa till reservation 6 i kulturutskottets betänkande 2019/20:KrU6. Snabblån m.m., punkt 7 (C) (C) anför: infördes nya regler i konsumentkreditlagen i syfte att skapa en mer ansvarsfull marknad för snabblån och andra högkostnadskrediter. För att öka tryggheten för låntagarna infördes bl.a. räntetak och kostnadstak för denna typ av krediter. De konsumenter som ofta ansöker om snabblån är också en grupp som löper större risk att ha svårt att återbetala lånet. En alltför tillgänglig marknad när det gäller snabblån kan bl.a. bidra till att finansiera ett spelberoende. Det är viktigt att svaga konsumentgrupper skyddas. Jag anser att effekterna av den nya lagstiftningen om snabblån och andra högkostnadskrediter fortlöpande bör följas upp för att säkerställa att de nya reglerna uppfyller sitt syfte att skapa en mer ansvarsfull marknad för dessa krediter. Enligt min mening finns det vidare anledning att se över hur tillgången på snabblån kan begränsas ytterligare. Eftersom regeringen har gett i uppdrag att göra en analys av situationen på marknaden för konsumentkrediter och risker för överskuldsättning har jag valt att inte reservera mig till förmån för motionerna 2019/20:910 yrkande 2 och 2019/20:3249 yrkande 18. Jag kommer dock att noga följa det fortsatta arbetet med frågorna och återkomma med förslag om det finns anledning till det. Motioner som bereds förenklat, punkt 13 (SD, C, L) (SD), (SD), (L), (SD) och (C) anför: