bet · H701JuU30 · 2020-02-20 00:00:00 — Häktes- och restriktionsutredningen föreslår bl.a. två nya alternativ till häktning, nämligen hemarrest och områdesarrest. Hemarrest och områdesarrest innebär att den misstänkte förbjuds att lämna bostaden eller ett visst geografiskt område annat än vid vissa bestämda tider och för särskilda ändamål. Att förbudet följs ska övervakas elektroniskt, och Kriminalvården ska ansvara för övervakningen. För att hemarrest eller områdesarrest ska komma i fråga ska det bedömas lämpligt. Som underlag för den bedömningen ska åklagaren eller rätten begära in en utredning från Kriminalvården. Särskilda överväganden bör enligt utredningen göras när det gäller lämpligheten i att besluta om hemarrest eller områdesarrest för barn. Om den misstänkte är ska Kriminalvården ta kontakt med under lämplighetsutredningen,. Utredningen föreslår även en begränsning av häktningstiderna, lagstiftad rätt till mänsklig kontakt och särskilda regler för frihetsberövade barn. De särskilda reglerna för barn innebär bl.a. att häktade under ska förvaras på ett särskilt ungdomshem. Åklagaren får besluta att barnet i stället ska förvaras i häkte om det finns mycket starka skäl mot förvaring på ett särskilt ungdomshem. Utredningen bereds inom . Målsägandebiträde vid brott som begåtts av barn När en förundersökning har inletts eller återupptagits ska, enligt 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i mål om • sexualbrott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde • brott mot liv eller hälsa enligt 3 kap. eller brott mot frihet och frid enligt 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller om brottet rör rån enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde • annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av ett sådant biträde. Den grundläggande förutsättningen för att ett målsägandebiträde ska kunna förordnas är att en förundersökning har inletts. För brott som ett barn har begått får barnet enligt 1 kap. 6 § inte dömas till påföljd. Någon förundersökning om brottet kan inte genomföras eftersom en sådan åtgärd enligt 23 kap. 1 § RB förutsätter ett brott som kan lagföras. I stället tillämpas reglerna i 31 § LUL, se ovan (, lagkommentaren till lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Rätten till offentlig försvarare För en misstänkt som inte har fyllt ska en offentlig försvarare förordnas enligt 24 § LUL, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare. Vidare ska ett juridiskt biträde förordnas för den unge, om det inte är uppenbart att den unge saknar behov av det (32 a § LUL) om en utredning om brott inleds enligt 31 § första stycket LUL, dvs. om någon kan misstänkas för att bl.a. ha begått ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (se ovan). Ett juridiskt biträde ska också förordnas för den unge vid en utredning enligt 31 § andra eller tredje stycket, om det finns synnerliga skäl för det (32 a § LUL), vilket bl.a. gäller sådana utredningar om brott där den misstänkta gärningspersonen inte har fyllt och där socialnämnden bedömer att utredningen kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser för den unge (se ovan). Om någon misstänks för att ha begått ett brott får åklagaren enligt 38 § LUL, om det krävs ur allmän synpunkt, efter framställning av socialnämnden, eller vårdnadshavarna för den unge, begära prövning hos domstol huruvida den unge har begått brottet (bevistalan). I rapporten begångna av barn – en utvärdering av ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare under (rapport 2014:20) från (Brå), konstateras bl.a. att när det gäller misstänkta som är är de brott som andelsmässigt utreds mest de grova brotten, som rån, våldtäkt, grov misshandel och mordbrand. Om man jämför 2012 med 2005 har andelen utredda ärenden ökat för de grova brotten, medan de har minskat för de mindre grova brotten. Det tyder, enligt Brå, på att den lagändring som genomfördes haft effekt när det gäller att utreda fler allvarliga brott. Emellertid har drygt en fjärdedel av de grövsta brotten inte blivit utredda, vilket strider mot den nya lagen. Missar och okunskap tycks enligt rapporten vara de främsta orsakerna till att ärendena inte blivit utredda. har uppmärksammat frågan om barn som misstänks för brott och presenterade en handbok, Om handläggningen av ärenden och bevistalan där den som kan misstänkas är . innehåller såväl rättslig som praktisk vägledning i frågor som rör åklagares handläggning av utredningar enligt 31 § LUL. Utskottets uppföljning om unga lagöverträdare Inom ramen för utskottets arbete med uppföljning och utvärdering av riksdagsbeslut togs en rapport fram i vilken man studerade olika frågor om unga lagöverträdare (dnr 1924-2013/14). En av de frågor som togs upp var förekomsten av försvarare vid inledande förhör med unga som misstänks för brott. Som framgått har en misstänkt som är alltid rätt till en offentlig försvarare, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare (24 § LUL). I rapporten konstateras att det i olika sammanhang riktats kritik mot att ungas rätt till offentlig försvarare inte tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Kritiken har riktats mot att unga misstänkta i vissa fall har undanhållits information om rätten till offentlig försvarare och att offentliga försvarare inte i tillräckligt stor omfattning har medverkat vid inledande förhör med unga misstänkta. I uppföljningen om unga lagöverträdare har olika erfarenheter av tillämpningen av regelverket framkommit. Förundersökningsledare, såväl åklagare som poliser, samt förhörsledare synes vara väl medvetna om ungas rätt till offentlig försvarare och att den som är intagen till förhör ska informeras om sin rätt till försvarare. Enligt är det dock inte ovanligt att förhör hålls med unga utan försvarare, trots att en försvarare borde ha varit närvarande. Omfattningen av problemet är inte kartlagd, och till skillnad från menar polis och åklagare att förhör utan försvarare hör till undantagen. Det konstateras i uppföljningen att svårigheter kan uppstå vid förhör som sker utanför expeditionstid eller på platser där det inte alltid finns offentliga försvarare tillgängliga, t.ex. i glesbygd. För att hantera problemet med att förordna offentliga försvarare utanför expeditionstid finns goda lokala exempel såsom att använda jourlistor och att förordna av offentliga försvarare i efterhand. Enligt vad som framkommit är erfarenheten av att använda dessa metoder i huvudsak god, men det undanröjer inte problemet med att försvararen inte får ett formellt förordnande. Det har vidare framgått att beslutat att se över sina riktlinjer kring ungas rätt till försvarare. beslutade Riksåklagaren om nya riktlinjer om unga misstänktas rätt till försvarare (2016:1). Riktlinjerna innebär sammanfattningsvis följande: • Utgångspunkten är att en ung misstänkt ska ha biträde av en försvarare vid alla utredningar. • Detta gäller oavsett inställningen till försvararfrågan. • Vid förseelser och vissa lindriga brott är det dock normalt uppenbart att den unge saknar behov av försvarare. • Försvarare ska i nästan alla fall vara närvarande vid förhör i sak med den unge. I detta sammanhang kan nämnas att utskottet avstyrkte regeringens lagförslag om att åklagare ska ges rätt att tillfälligt och i begränsad utsträckning förordna offentliga försvarare utanför domstolarnas kontors- och beredskapstider (prop. 2018/19:42 Genomförandet av rättshjälpsdirektivet). Utskottet föreslog i stället ett tillkännagivande till regeringen om att det bör införas en nationell domstolsjour för att förordna offentliga försvarare utanför domstolarnas kontors- och beredskapstider. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:160). Förbättrade åtgärder när barn misstänks för brott Regeringen beslutade att en särskild utredare ska se över regelverket för utredningar mot barn som misstänks för brott (dir. 2019:103). Syftet med översynen är att förbättra regelverket och säkerställa att en hög grad av rättssäkerhet och effektivitet upprätthålls i utredningar där barn är misstänkta för brott. Tidiga och ändamålsenliga insatser från samhällets sida kan, enligt regeringen, hindra en negativ spiral med fortsatt brottslighet och bidra till att barnet får den hjälp och det stöd som han eller hon behöver. Uppdraget avser såväl utredningar mot barn som inte uppnått straffmyndighetsåldern som utredningar mot barn som är straffmyndiga. • analysera om de särskilda bestämmelser som rör utredningar om brott som barn misstänks ha begått är ändamålsenliga och om de tillämpas på avsett sätt • se över systemet med bevistalan och ta ställning till om även åklagare bör kunna initiera en bevistalan • analysera om bestämmelserna om förhör med barn som misstänks för brott är ändamålsenliga • lämna förslag på de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga. I uppdraget ingår även att utreda om det ska vara möjligt att förordna ett juridiskt biträde för brottsoffret när ett barn misstänks för brott. Uppdraget, som är en del i regeringens åtgärder mot gängkriminaliteten, ska redovisas . Snabbare lagföring för unga lagöverträdare gav regeringen , , , , , Attunda tingsrätt, och i uppdrag att, med bibehållen rättssäkerhet och kvalitet, i delar av genomföra en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare under med utgångspunkt i förslagen i promemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9). Målsättningen är att brott som utreds inom ramen för en polisledd förundersökning ska kunna lagföras från polisens ingripande. Försöksverksamheten ska pågå t.o.m. . Försöksverksamheten syftar också till att öka samverkan mellan polisen och . I uppdraget ingår därför att ska ta initiativ till samverkansöverenskommelser med socialnämnden eller stadsdelsnämnden i berörda kommuner eller stadsdelar (Ju2018/02403/DOM och Ju2019/00513/DOM). Utredning av brott som begåtts av barn riktade ett tillkännagivande till regeringen om att ta initiativ till en översyn av vilka ytterligare åtgärder som krävs för att fler brott som har begåtts av barn ska utredas (bet. 2017/18:JuU18, rskr. 2017/18:175). I förra årets betänkande om unga lagöverträdare (bet. 2018/19:JuU15) vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning i frågan, men mot bakgrund av att ett tillkännagivande redan hade lämnats fanns det enligt utskottet inte anledning att ta något ytterligare initiativ i frågan. Motionsyrkandena i denna del avstyrktes därför. Tillkännagivandet om utredning av brott som begåtts av barn bereds inom (skr. 2018/19:75 skrivelser till regeringen – åtgärder s. 60). Rätten till offentlig försvarare Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om rätten till offentlig försvarare, senast (bet. 2018/19:JuU20). Utskottet anförde då att man delar motionärernas uppfattning att denna grundläggande rättighet är särskilt viktig för unga som annars kan ha svårt att tillvarata sin rätt. Utskottet ansåg dock inte att det framkommit något som gav anledning för att ta initiativ till några sådana åtgärder som motionärerna efterfrågade. Utskottet avstyrkte därför motionsyrkandet. Utskottet behandlade i förra årets betänkande om unga lagöverträdare ett motionsyrkande om bevistalan liknande det aktuella (bet. 2018/19:JuU15). Utskottet fann då att systemet med bevistalan bör ses över, varvid det bl.a. bör övervägas om åklagare i ökad utsträckning själv ska kunna avgöra om en bevistalan ska väckas. Utskottet anförde (s. 22): Om en förundersökning leder fram till att ett barn misstänks för ett mycket allvarligt brott, t.ex. att ha dödat en annan människa, bör detta alltid prövas i domstol genom bevistalan. Det handlar både om att gå till botten med brottslighet och ge brottsoffer upprättelse. Barn ska inte straffas, men barn ska inte heller berövas chansen att bli rentvådda från felaktiga misstankar om mycket grova brott. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:170). Tillkännagivandet är inte redovisat som slutbehandlat utan bereds alltjämt inom . Utskottet har också behandlat motionsyrkanden om ungdomsdomstolar. Utskottet avstyrkte t.ex. (bet. 2013/14:JuU19) ett motionsyrkande om att införa särskilda ungdomsdomstolar, bl.a. med hänvisning till de särskilda bestämmelser som finns om att brottmål i tingsrätt och hovrätt som gäller en person som inte fyllt ska handläggas av en domare och nämndemän som är särskilt utsedda för detta. Utskottet konstaterade också att det framgått att domstolarna på olika sätt har anpassat sin handläggning av ungdomsmål. Vissa tingsrätter har särskilt specialiserad personal och särskilda enheter som arbetar med ungdomsmål, andra har fastlagda huvudförhandlingsdagar för sådana mål. Utskottet har därefter vidhållit denna uppfattning. Därför avstyrkte utskottet liknande motionsyrkanden i både 2018 och betänkanden om unga lagöverträdare (bet. 2017/18:JuU18 och bet. 2018/19:JuU15). Som framgår ovan beslutade regeringen att tillsätta en utredning som bl.a. ska analysera om de särskilda bestämmelser som rör utredningar om brott som barn misstänks ha begått, är ändamålsenliga och om de tillämpas på avsett sätt (dir. 2019:103). Utredningen ska lämna förslag på de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga. I uppdraget ingår att se över systemet med bevistalan och ta ställning till om även åklagare bör kunna initiera en sådan. Utskottet anser att det inte finns skäl att föregripa denna beredning med ett nytt tillkännagivande i frågan. Motionerna 2019/20:543 (SD) yrkande 5, 2019/20:1433 (S), 2019/20:2793 (L) yrkande 11 och 2019/20:3248 (C) yrkande 23 avstyrks därför. Det finns vidare inte skäl för ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2019/20:2246 (M) yrkande 1. pågår en försöksverksamhet i delar av med ett snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare. Försöksverksamheten ska pågå t.o.m. . Utskottet anser därför att det inte finns skäl för att ta några sådana initiativ som efterfrågas i motion 2019/20:3248 (C) yrkande 14. Häktes- och restriktionsutredningen (SOU 2016:52) föreslår bl.a. två nya alternativ till häktning: hemarrest och områdesarrest, se ovan. Utredningen föreslår vidare särskilda regler för frihetsberövade barn. De särskilda reglerna för barn innebär bl.a. att häktade under ska förvaras på ett särskilt ungdomshem. Ärendet bereds inom . Det saknas skäl att föregripa den beredningen. Utskottet avstyrker därför motion 2019/20:2828 (M) yrkande 47. Ett målsägandebiträde är en viktig del av rättsprocessen och ett viktigt stöd för brottsoffret. är det dock inte möjligt för ett brottsoffer att få ett målsägandebiträde i de fall gärningspersonen är . Det är därför positivt att regeringen tillsatt en utredning i syfte att utreda om det ska vara möjligt att förordna ett juridiskt biträde för brottsoffer när ett barn misstänks för brott. Det är dock viktigt att detta arbete leder fram till ett förslag som ger brottsoffer tillgång till ett stöd motsvarande det som ett målsägandebiträde innebär även i de fall där gärningspersonen är . Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen tillkänna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2019/20:142 (V) yrkande 1, 2019/20:2246 (M) yrkande 2, 2019/20:2793 (L) yrkande 17 och 2019/20:2823 (L). När det gäller rätten till offentlig försvarare delar utskottet motionärernas uppfattning att denna grundläggande rättighet är särskilt viktig för unga som annars kan ha svårt att tillvarata sin rätt. Utskottet anser dock inte att det framkommit något som ger anledning för att ta initiativ till några sådana åtgärder som efterfrågas i motion 2019/20:2793 (L) yrkande 16, varför motionen avstyrks. Avslutningsvis, när det gäller kraven på särskilda ungdomsdomstolar, anser utskottet att det är viktigt att reaktionen på ett brott som begås av en ung person är tydlig och snabb. För att säkerställa detta bör man enligt utskottet överväga att införa särskilda ungdomsdomstolar som ska döma i LVU-mål och i mål där barn och unga är åtalade för brott. Domstolens handläggning ska vara snabb och personalen ska ha en hög och relevant kompetens. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen tillkänna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2019/20:2928 (M) yrkande 16 och 2019/20:3065 (M) yrkande 5. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att avskaffa straffreduktionen för unga lagöverträdare vid återfall i brott och tillkännager detta för . avslår övriga motionsyrkanden som bl.a. rör straffmyndighetsåldern, straffrabatten för dem under och preskriptionstiden för mord då gärningspersonen är 18–. Jämför reservation 15 (M, SD), 16 (SD), 17 (M, SD, KD) och 18 (V). I kommittémotion 2019/20:543 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs att straffmyndighetsåldern ska sänkas från till . Yrkanden om en sänkt straffmyndighetsålder finns även i motionerna 2019/20:2398 av (M) yrkande 1, 2019/20:2894 av Boriana (M) och 2019/20:3096 av Noria Manouchi (M). m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2019/20:543 att straffrabatten för dem som är tas bort och att den reduceras för dem som är (yrkande 2). I yrkande 3 begär motionärerna en möjlighet att döma unga lagöverträdare som vuxna. Även m.fl. (KD) kräver i kommittémotion 2019/20:2728 yrkande 4 slopad straffrabatt för unga. I kommittémotion 2019/20:2793 av m.fl. (L) yrkande 14 begär motionärerna att straffrabatten endast ska behållas för unga förstagångsförbrytare, men avskaffas för ungdomar som har fyllt 18 och återfaller i ny brottslighet efter att tidigare ha dömts för brott. m.fl. (M) begär i kommittémotion 2019/20:3065 yrkande 1 att den generella straffrabatten för unga vuxna i åldern 18–ska tas bort helt. m.fl. (C) anför i kommittémotion 2019/20:3248 yrkande 21 att regeringen skyndsamt bör slopa straffrabatten för unga återfallsförbrytare och unga grova brottslingar. (SD) begär i motion 2019/20:787 en reform av systemet för straff- och påföljdsmätning för unga lagöverträdare när det gäller t.ex. straffrabatt, livstidsstraff och domstolarnas praxis. Avslutningsvis begär m.fl. (L) i kommittémotion 2019/20:2793 yrkande 15 att preskriptionstiden för mord ska slopas även då gärningsmannen är 18–. Om straffmätning och val av påföljd För ett brott som någon begått innan han eller hon fyllt får enligt 1 kap. 6 § inte dömas till någon påföljd. Om någon har begått ett brott innan han eller hon har fyllt ska hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen (29 kap. 7 § ). Enligt bör straffnedsättningen normalt bli större för den som när brottet begicks var väsentligt än för den som nästan uppnått den åldern, och det bör i princip bli fråga om allt större straffnedsättning ju yngre lagöverträdaren är. För ett brott som någon begått innan han eller hon fyllt får dömas till fängelse endast om det finns synnerliga skäl (30 kap. 5 § första stycket ). Vidare ska rätten, om den finner att påföljden bör bestämmas till fängelse, i stället bestämma påföljden till sluten ungdomsvård . Detta gäller dock inte om det, med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller andra omständigheter, finns särskilda skäl emot det (32 kap. 5 § ). För ett brott som någon begått efter det att han eller hon har fyllt men innan han eller hon har fyllt får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl (30 kap. 5 § andra stycket ). Den som är får dock inte dömas till svårare straff än fängelse eller i vissa fall fängelse (29 kap. 7 § andra stycket ). Bestämmelser om bortfallande av påföljd (preskription) finns i 35 kap. . De allmänna preskriptionstiderna regleras i 1 §. I 2 § första stycket anges att preskription inte gäller för vissa särskilt allvarliga brottstyper, bl.a. mord. I samma paragrafs andra stycke finns det dock en undantagsregel som innebär att de vanliga preskriptionsreglerna ska gälla om lagöverträdaren var för brottet. I förarbetena till 35 kap. 2 § motiverades undantagsregeln i paragrafens andra stycke genom en hänvisning till den straffrättsliga särbehandling som gäller för lagöverträdare under vid bl.a. straffmätningen och valet av påföljd (prop. 2009/10:50 s. 21). I betänkandet Nya påföljder (SOU 2012:34) föreslog att påföljdsvalet för ungdomar i åldern 18–i princip ska göras som för vuxna. Utredningen föreslog att det inte ska förutsättas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–till fängelse oavsett om fängelse-straffet är villkorligt eller ovillkorligt. De särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ungdomstjänst eller sluten ungdomsvård ska vara förbehållna personer som inte fyllt för brottet. Den som begår brott efter att ha fyllt men inte ska dock kunna dömas till ungdomsvård om det finns särskilda skäl. Om straffvärdet är sådant att brottet kan leda till fängelse och gärningsmannen är ska hans eller hennes ungdom även fortsättningsvis beaktas vid straffmätningen. Vid ett brott vars straffvärde endast motiverar ett bötesstraff ska dock inte gärningsmannens ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen, om han eller hon fyllt för brottet (SOU 2012:34 band 1 s. 41). Förslagen som gäller lagöverträdare i åldersgruppen 18–har inte genomförts. Andra delar av förslag har däremot lett till lagstiftning, se bl.a. proposition 2014/15:25 Tydligare reaktioner på ungas brottslighet och proposition 2015/16:151 Ny påföljd efter tidigare dom. Som framgår av följande avsnitt har en utredare också haft i uppdrag att överväga och komplettera de bedömningar och förslag som lämnats av om nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare. Utredaren föreslår att det införs två nya ungdomspåföljder: ungdomstillsyn och ungdomsövervakning, se nedan. Slopad straffrabatt för unga myndiga Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå ändringar av den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–(dir. 2017:122). Uppdraget redovisades i betänkandet Slopad straffrabatt för unga myndiga (SOU 2018:85). I betänkandet föreslår utredningen, som antog namnet , att den s.k. ungdomsreduktionen som gäller för lagöverträdare under , framöver ska gälla för den som har begått brott innan han eller hon har fyllt . Utredningen föreslår även att bortfallande av påföljd (preskription) för mord och de övriga allvarliga brottstyper som räknas upp i samma paragraf ska ske endast om lagöverträdaren var för brottet. Som en följd av detta föreslås att bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket – som handlar om att straffskalan i vissa fall kan utvidgas uppåt på grund av återfall i förhållande till brott som den tilltalade begått fr.o.m. – ska ändras så att återfall i förhållande till brott som begåtts fr.o.m. ska beaktas. Ytterligare en följdändring föreslås i 35 kap. 2 § andra stycket . I fråga om lagöverträdare i åldern 15–diskuterar utredningen fyra olika modeller i fråga om straffmätning. Utredningen konstaterar att intresset av att undvika en tröskeleffekt inte är så starkt att repressionshöjningar för åldersgruppen 15–17 bör genomföras, och därför anser utredningen att nuvarande reglering bör fortsätta att gälla och fortsätta att tillämpas på samma sätt som när det gäller lagöverträdare i åldern 15–. Det innebär i sin tur att det tillkommer en tröskeleffekt i och med att den s.k. ungdomsreduktionen för 18-åriga lagöverträdare ska upphöra (s. 18). När det gäller påföljdsval anges, som framgår ovan, i att det krävs synnerliga skäl respektive särskilda skäl för att döma 15–17-åriga respektive 18–20-åriga lagöverträdare till fängelse.