bet · H701JuU27 · 2020-04-29 00:00:00 — Om en person som på sannolika skäl är misstänkt för brott är okänd och vägrar att uppge sitt namn och hemvist eller om hans eller hennes uppgift om detta kan antas vara osann får personen häktas oberoende av brottets beskaffenhet. Detsamma gäller om en person saknar hemvist inom riket och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff. Även den som endast är skäligen misstänkt för brott kan häktas (3 §). Skälig misstanke utgör en lägre misstankegrad än sannolika skäl. För att sådan häktning ska få ske krävs, utöver att förutsättningarna för häktning i övrigt är uppfyllda, att det bedöms vara av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Detta kallas utredningshäktning och får inte pågå än . För att fortsatt häktning i tiden därefter ska vara tillåten krävs att misstankegraden når upp till sannolika skäl. Beslut att häkta någon fattas av domstol. ska domstolen, om åklagaren begär det, pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas (5 a §). Om domstolen bifaller en sådan begäran får åklagaren tillstånd att besluta om restriktioner. Pågående utrednings- och beredningsarbete Häktes- och restriktionsutredningen överlämnade betänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52). Utredningens förslag innebär bl.a. nya alternativ till häktning, begränsning av häktningstiderna, utökad restriktionsprövning av domstolarna, lagstiftad rätt till mänsklig kontakt och särskilda regler för frihetsberövade barn. Utredningen föreslår även att den s.k. tvåårsregeln, som innebär en presumtion för häktning vid misstanke om brott som inte har lindrigare straff än fängelse i straffskalan, ska tas bort. överlämnade regeringen propositionen Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering (prop. 2019/20:129) till . I propositionen lämnar regeringen ett antal förslag som syftar till en effektivare hantering av häktningar. Förslagen bidrar enligt regeringen till ökad rättssäkerhet och till att barnrättsperspektivet får större genomslag. Det handlar om följande förslag: • En misstänkt får som utgångspunkt vara häktad i längst fram till dess att åtal har väckts. Om den misstänkte inte har fyllt är . Tiderna får överskridas om det finns synnerliga skäl, t.ex. när det misstänkta brottet är särskilt svårutrett för att det utgör en del av organiserad eller gängrelaterad brottslighet. • En misstänkt som är och intagen i häkte har rätt att vistas med personal eller någon annan . • Rätten beslutar vilka slags restriktioner åklagaren får ge en misstänkt. • Möjligheterna att hålla en s.k. gemensam häktnings- och huvudförhandling utökas. • Åklagaren ska redovisa en tidsplan för förundersökningen. • Den som inte har fyllt och som är gripen eller anhållen får hållas i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt, och ska därför som utgångspunkt placeras på något annat ställe. • Det tydliggörs att den som inte har fyllt får anhållas endast om det finns synnerliga skäl. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I propositionen anges att regeringen inte avser att gå vidare med Häktes- och restriktionsutredningens övriga lagförslag. I departementspromemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9) föreslås att en ny häktningsbestämmelse ska införas som möjliggör häktning oavsett brottets straffskala om det finns risk för att den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet och påföljden inte endast kan antas leda till böter. Det innebär att en person som återfaller i mindre allvarlig brottslighet kan häktas i avvaktan på lagföring. Lagföringen kan då ske snabbt, i regel från brottet. Häktningsbestämmelsen omfattar främst de som återfaller i grov olovlig körning. I extrema återfallssituationer förväntas också enstaka fall av ringa stöld, rattfylleri och ringa narkotikabrott kunna leda till häktning. Promemorian har remitterats och bereds inom . I detta sammanhang kan även nämnas att departementspromemorian Ett stärkt straffrättsligt skydd mot upprepad trafikbrottslighet och en utvärdering av den nedre promillegränsen för sjöfylleri (Ds 2019:22) överlämnades till . I promemorian föreslås att maximistraffet för grov olovlig körning och rattfylleri höjs från fängelse till fängelse . Vidare föreslås att en ny straffbestämmelse införs om grov trafikbrottslighet som ska omfatta den som på ett särskilt hänsynslöst sätt gör sig skyldig till upprepade trafikbrott, t.ex. olovlig körning, rattfylleri eller vårdslöshet i trafik. Straffet för grov trafikbrottslighet föreslås vara fängelse i lägst och högst . I promemorian konstateras att förslagen kommer att få andra konsekvenser än sådana som är hänförliga till straffmätningen. När maximistraffen för grov olovlig körning och rattfylleri höjs till fängelse finns det formella förutsättningar att gripa, anhålla och häkta den misstänkte, förutsatt att övriga krav i är uppfyllda. Även det nya brottet kommer att vara ett s.k. häktningsgrundande brott. Promemorian har remitterats och bereds inom . Remisstiden går ut . I det s.k. 34-punktsprogrammet med regeringens förslag på åtgärder mot gängkriminaliteten anförs följande i punkten 4 under rubriken för fler brott: För att få bort grova brottslingar från gatan ska det utredas om fler brott som ofta begås i gängmiljö behöver få skärpta straff för att spegla brottets allvar och ge möjlighet till obligatorisk häktning. Det har fungerat väl för vapenbrotten. Det handlar om rån, grov misshandel samt grov utpressning. Ett motionsyrkande om sänkt gräns för obligatorisk häktning behandlades av utskottet i betänkande 2018/19:JuU12. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med hänvisning till pågående beredningsarbete (s. 40). Utskottet vill inte föregripa den beredning som pågår av förslagen i departementspromemoriorna Snabbare lagföring (Ds 2018:9) och Ett stärkt straffrättsligt skydd mot upprepad trafikbrottslighet och en utvärdering av den nedre promillegränsen för sjöfylleri (Ds 2019:22). Utskottet noterar även att frågan om obligatorisk häktning för fler brott har uppmärksammats i regeringens åtgärdsprogram mot gängkriminalitet. Mot den bakgrunden vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning och avstyrker motionerna 2019/20:2728 (KD) yrkande 17, 2019/20:2832 (M) yrkande 18 och 2019/20:3063 (M) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att stärka domstolarnas självständighet. Jämför reservation 23 (M). I partimotion 2019/20:2832 av m.fl. (M) yrkande 12 anförs att domstolarnas oberoende och självständiga roll behöver stärkas. Enligt motionärerna kommer domstolarnas roll som garanter för en självständig och oberoende prövning där grundläggande rättssäkerhetskrav iakttas att bli allt viktigare i takt med att de brottsbekämpande myndigheternas verktyg blir vassare. Det handlar enligt motionärerna t.ex. om att fortsätta göra den gedigna prövning som krävs när de brottsbekämpande myndigheterna vill använda sig av hemliga tvångsmedel. m.fl. (MP) efterfrågar i motion 2019/20:577 yrkande 1 en genomlysning av hur migrationsdomstolarnas självständiga prövning av säkerhetsläge och andra bevis kan stärkas. Regeringsformen innehåller bestämmelser som avser att säkerställa domstolarnas och de enskilda domarnas oberoende. Dessa regler finns framför allt i 1 och 11 kap. men bestämmelser som rör domstolarna och rättskipningen finns också i 2 och 8 kap. Kärnan i principen om domstolarnas självständighet i dömandet kommer till uttryck i 11 kap. 3 § där det anges att ingen myndighet, inte heller , får bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Frågan om domstolarnas och domarnas ställning i det konstitutionella systemet har utretts , senast i (SOU 2008:125 s. 309–355). gjorde bedömningen att regeringsformens bestämmelser i allt väsentligt ger det skydd för domstolarnas oberoende som bör uppställas på grundlagsnivå. Utredningen lämnade trots det några förslag som syftade till att ytterligare stärka domstolarnas och domarnas ställning, bl.a. att bestämmelserna om rättskipningen skulle samlas i ett särskilt kapitel i regeringsformen. Det föreslogs också vissa ändringar när det gäller utnämning, disciplinansvar och avskedande av domare. Regeringen ställde sig bakom förslag, som därefter antogs av (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19 och bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). tillkännagav att regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att se över behovet av att ytterligare stärka domstolarnas och domarnas oberoende långsiktigt – särskilt i fråga om grundlagsregleringen av justitierådens antal och pensionsålder, en möjlighet för de högsta domstolarna att sammanträda i särskild sammansättning samt organisation, styrning och roll (bet. 2017/18:KU36, rskr. 2017/18:228). beslut i ärenden om bl.a. uppehållstillstånd, arbetstillstånd och medborgarskap kan överklagas till en migrationsdomstol. Migrationsdomstolarna är första instans och finns vid fyra förvaltningsrätter i . Sista instans för de här målen är Migrationsöverdomstolen som finns vid Kammarrätten i . Bestämmelser om migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen finns i 16 kap. utlänningslagen (2005:716). Bestämmelserna kompletterar de regler som normalt gäller för förvaltningsprocessen. Av 16 kap. 1 § andra stycket framgår att vad som allmänt är föreskrivet om förvaltningsrätt och kammarrätt och rättskipningen i dessa gäller även migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen, om inte något annat följer av utlänningslagen. Pågående utrednings- och beredningsarbete Regeringen gav en parlamentariskt sammansatt kommitté i uppdrag att utreda bl.a. behovet av att ytterligare stärka skyddet för domstolarnas och domarnas oberoende långsiktigt. Kommittén ska bl.a. bedöma om det bör införas en grundlagsreglering om justitierådens antal och pensionsålder, om det bör införas en möjlighet för och att sammanträda i särskild sammansättning och om organisation, styrning och roll bör förändras. Uppdraget ska redovisas . Som redovisats ovan har en parlamentariskt sammansatt kommitté fått i uppdrag att utreda behovet av att stärka skyddet för domstolarnas och domarnas oberoende. Eftersom detta arbete inte bör föregripas avstyrker utskottet motionerna 2019/20:577 (MP) yrkande 1 och 2019/20:2832 (M) yrkande 12. Jourdomstolar och snabbare lagföring Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om jourdomstolar, om ett snabbspår för mål där utvisning kan bli aktuellt och om en översyn av rättsprocesser om ekobrott. Jämför reservation 24 (L) och 25 (SD). I partimotion 2019/20:2016 av m.fl. (L) yrkande 11 begärs att jourdomstolar med särskild inriktning på ungdomar ska införas. I kommittémotion 2019/20:541 av m.fl. (SD) yrkande 19 begärs ett snabbspår för mål där utvisning kan bli aktuellt och där bevisläget är enkelt. I motion 2019/20:2956 av (M) begärs en översyn av rättsprocesser om misstänkta ekobrott i syfte att förkorta handläggningstiden för dessa mål. Bestämmelser om förundersökning finns främst i 23 kap. och förundersökningskungörelsen (1947:948). Av 23 kap. 22 § framgår att en formell förundersökning inte behöver genomföras om det ändå finns tillräckliga skäl för åtal och det gäller ett brott som inte kan antas leda till någon annan påföljd än böter. Bestämmelsen gäller i första hand situationer där brott kan utredas direkt på platsen. De praktiska konsekvenserna av att man avstår från en förundersökning är främst att det inte behövs något protokoll, att den misstänkte inte behöver delges misstanke och att han eller hon inte heller behöver få del av utredningen. Pågående utrednings- och beredningsarbete Chefen för beslutade att ge en utredare i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder som med bibehållen rättssäkerhet och kvalitet leder till en snabbare lagföring av brott, exempelvis särskilda snabbförfaranden och jourdomstolar (Ju 2017:A). Uppdraget skulle ha särskilt fokus på unga som begår brott och personer som återkommande begår nya brott. Uppdraget delredovisades i departementspromemorian En snabbare lagföring – försöksprojekt med ett snabbförfarande i brottmål (Ds 2017:36). I promemorian lämnades förslag om en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål för vuxna lagöverträdare som syftade till att brott ska kunna utredas och lagföras . Utredaren föreslog att en försöksverksamhet skulle inledas genom dels uppdrag till myndigheter i rättskedjan om utökad samverkan och förändrade arbetssätt, dels vissa förordningsändringar. Därefter skulle försöksverksamheten utökas med en möjlighet att på försök använda ett nytt delgivningssätt – tillgänglighetsdelgivning. Regeringen beslutade att ge , , , , , Attunda tingsrätt och i uppdrag att, med bibehållen rättssäkerhet och kvalitet, i norra förbereda och genomföra en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål. I ett första steg var målsättningen att brott ska kunna utredas och lagföras från polisens ingripande och i ett andra steg . Verksamheten startade och skulle pågå t.o.m. . Från omfattade den hela polisområde nord och även . (Brå) har getts i uppdrag att följa och utvärdera försöksverksamheten. Uppdraget ska slutredovisas . Brå presenterade delredovisningen Utvärdering av försöksverksamheten Snabbare lagföring. Brås sammanfattande slutsats i delredovisningen är att försöksverksamheten har lett till kortare handläggningstider. Brå pekar även på att arbetet har präglats av delaktighet, engagemang och god samverkan mellan myndigheterna. beslutade regeringen att ge berörda myndigheter och tingsrätter i uppdrag att fortsätta försöksverksamheten med ett snabbförfarande i brottmål för vuxna efter och bygga ut verksamheten i polisregion . Den fortsatta och utbyggda försöksverksamheten ska pågå t.o.m. . Målsättningen är att snabbförfarandet ska permanentas och vara möjligt att använda i hela . Regeringen beslutade om ett tillägg till det tidigare beslutade uppdraget om en fortsatt och utbyggd försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål. Tillägget innebär att myndigheterna tillsammans med berörda tingsrätter ska bygga ut försöksverksamheten i delar av övriga polisregioner utanför polisregion . Den utbyggda försöksverksamheten ska inledas och pågå t.o.m. . Det ovan nämnda uppdraget att utreda och föreslå åtgärder som leder till en snabbare lagföring av brott (Ju 2017:A) slutredovisades i departementspromemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9). Av sammanfattningen framgår bl.a. följande (s. 12). Hur snabb en lagföringsprocess kan vara är beroende av hur snabbt brottsutredningen kan slutföras, vilket i sin tur ofta är beroende av brottets allvar och karaktär, och av att åklagare och domstol har möjlighet och kapacitet att medverka till en snabb lagföring. ska lagföringsprocessen utformas med beaktande av bibehållen rättssäkerhet. Utredningen har kommit fram till att en ordning med dygnet runt-öppna jourdomstolar visserligen skulle skapa praktiska förutsättningar för en omedelbar eller i det närmaste omedelbar lagföring men att antalet mål som skulle kunna avgöras är begränsat. Det finns flera skäl till att målunderlaget skulle bli begränsat. Även för enkla brott behöver åtgärder såsom förhör och analyser vidtas för att brottsutredningen ska kunna slutföras, vilket tar i anspråk. Den misstänkte har vidare grundläggande rättigheter till skäligt rådrum och att förbereda sitt försvar. En omedelbar eller i det närmaste omedelbar lagföring skulle bl.a. av dessa skäl vara möjlig endast i enkla mål som kan slutföras direkt på brottsplatsen och där den misstänkte avstått från rätten till skäligt rådrum och att förbereda sitt försvar. Med beaktande av de stora kostnader och praktiska svårigheter som en lösning med dygnet runt-öppna jourdomstolar skulle innebära och den begränsade nytta en sådan verksamhet skulle uppnå, bör en sådan lösning inte väljas. En ordning med kvälls- och helgöppna jourdomstolar innebär inte att en omedelbar lagföring blir möjlig annat än i enstaka fall. Däremot skapas med en sådan lösning utrymme för att hålla fler brottmålsförhandlingar, vilket ökar domstolarnas kapacitet och tillgänglighet. Effekten blir dock begränsad som lösningen är kostsam. Syftet med jourdomstolar, dvs. att uppnå en snabbare lagföring, kan uppnås på andra mer verksamhets- och kostnadseffektiva sätt, t.ex. genom de snabbförfaranden som föreslås i denna promemoria. I departementspromemorian föreslås bl.a. att en försöksverksamhet med ett snabbförfarande för unga lagöverträdare ska införas för att åstadkomma en snabbare lagföring för personer . Vidare föreslås att en ny häktningsbestämmelse ska införas som möjliggör häktning oavsett brottets straffskala, om det finns risk för att den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet och påföljden inte endast kan antas leda till böter. Det föreslås även att åtal i vissa fall ska få beslutas utan att den misstänkte och försvararen fått möjlighet att ta del av förundersökningsmaterialet eller fått möjlighet att begära komplettering av förundersökningen. Förslagen i promemorian bereds inom . Regeringen gav , , , , , Attunda tingsrätt, och i uppdrag att, med bibehållen rättssäkerhet och kvalitet, i delar av genomföra en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare under med utgångspunkt i förslagen i Ds 2018:9. Målsättningen är att brott som utreds inom ramen för en polisledd förundersökning ska kunna lagföras från polisens ingripande. Försöksverksamheten ska pågå t.o.m. . Justitie- och migrationsministern uttalade i samband med beslutet att det pågående försöket för vuxna har lett till både snabbare lagföring och ökad kvalitet i utredningarna. I förslaget om en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål ingick, som ovan nämnts, ett förslag om att på försök använda ett nytt delgivningssätt – tillgänglighetsdelgivning. Genom den tidsbegränsade lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål infördes möjligheten att på försök använda det nya delgivningssättet (prop. 2017/18:67, bet. 2017/18:JuU23, rskr. 2017/18:206). Tillgänglighetsdelgivning innebär att delgivning sker genom att stämning och andra handlingar i ett brottmål hålls tillgängliga vid tingsrätten fr.o.m. en i förväg bestämd tidpunkt. Den tilltalade ska vid ett personligt möte med polis eller åklagare ha delgetts information om denna tidpunkt och om vid vilken tingsrätt handlingarna hålls tillgängliga. Lagen om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål trädde i kraft och gällde ursprungligen till utgången av 2019. Lagens giltighetstid har därefter förlängts till utgången av 2022 (prop. 2018/19:139, bet. 2019/20:JuU3, rskr. 2019/20:14). Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott (dir. 2020:6). Regeringen framhåller att den försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål som pågår har visat positiva resultat och att arbetet med att utveckla rättsväsendets förmåga att snabbt utreda och lagföra brott bör fortsätta. • föreslå de åtgärder som behövs för att permanenta möjligheten att handlägga brottmål i ett snabbförfarande • ta ställning till om den särskilda möjligheten att handlägga brottmål med lagöverträdare under i ett snabbförfarande bör permanentas • analysera hur förenklad delgivning kan utvecklas för att effektivisera delgivningsförfarandet • analysera hur systemet med strafföreläggande kan utvecklas för att även i fortsättningen utgöra ett snabbt och effektivt alternativ till prövning i domstol • analysera och ta ställning till om reglerna om uppdelad handläggning av åtal och deldom är ändamålsenliga för ett snabbförfarande. Uppdraget ska redovisas . Utvisning på grund av brott En domstol får under vissa förutsättningar utvisa en utlänning om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse (8 a kap. utlänningslagen [2005:716]). Domstolen kan ta upp frågan om utvisning på eget initiativ (ex officio). Frågan om utvisning initieras dock i praktiken normalt av åklagaren genom ett yrkande i stämningsansökan. En förutsättning för utvisning på grund av brott är att personen döms till en svårare påföljd än böter och det antingen kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar (8 a kap. 1 § utlänningslagen). För en EES-medborgare eller en familjemedlem till en EES-medborgare krävs dessutom att utvisningen sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Nordiska medborgare som varit bosatta i när åtal väcktes får utvisas bara om det finns synnerliga skäl för det. Domstolen ska inför ett beslut om utvisning ta hänsyn till olika omständigheter som har med utlänningens anknytning till det svenska samhället att göra (8 a kap. 2 och 3 §§ utlänningslagen). En utlänning som är flykting och som behöver en i får bara utvisas om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna här. Utvisning får också ske om utlänningen i eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta med sådan verksamhet här. Domstolen ska då den prövar frågor om utvisning även beakta om det på grund av verkställighetshinder inte går att sända personen till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att beslutet verkställs (8 a kap. 4 § utlänningslagen). Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om jourdomstolar och snabbare lagföring, senast i betänkande 2018/19:JuU12. Utskottet ansåg då att det är angeläget att brott kan utredas och lagföras på ett effektivt sätt. Utskottet såg också positivt på att regeringen vidtagit olika åtgärder när det gäller snabbare lagföring. Mot bakgrund av den pågående försöksverksamheten, och särskilt för att inte föregripa beredningen av promemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9), avstyrkte utskottet motionsyrkandena (s. 53). Som utskottet tidigare uttalat är det angeläget att brott kan utredas och lagföras på ett effektivt sätt. Utskottet ser därför positivt på att regeringen vidtagit olika åtgärder när det gäller snabbare lagföring. Som framgår ovan har regeringen tagit initiativ till att se över bl.a. frågan om särskilda snabbförfaranden för brottsutredningar med särskilt fokus på unga som begår brott och på personer som återkommande begår nya brott. Vidare pågår i polisregion försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål som fr.o.m. ska byggas ut och bedrivas i delar av de övriga polisregionerna. Det pågående försöket för vuxna har lett till både snabbare lagföring och ökad kvalitet i utredningarna. Försöket utvidgades till att även omfatta unga lagöverträdare. Som framgår ovan lämnades departementspromemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9) . I promemorian lämnas förslag som syftar till att uppnå en snabbare lagföring. Förslagen i promemorian bereds inom . Regeringen har vidare gett en särskild utredare i uppdrag att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det arbete som pågår på området inte bör föregripas och avstyrker därför motionerna 2019/20:541 (SD) yrkande 19, 2019/20:2016 (L) yrkande 11 och 2019/20:2956 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kronvittnen, anonyma vittnen och vittnesskydd. Jämför reservation 26 (M, SD, KD), 27 (M, SD, KD), 28 (SD) och 29 (C). I kommittémotion 2019/20:554 av m.fl. (SD) yrkande 6 begärs att ett system med kronvittnen ska införas. Ett liknande yrkande framställs i motion 2019/20:955 av och (båda SD) yrkande 1 och i kommittémotion 2019/20:3348 av m.fl. (KD) yrkande 18.