bet · H801TU3 · 2020-12-28 00:00:00 — Av projektbeskrivningen framgår att det behövs åtgärder för att öka cyklingens attraktivitet och att detta bl.a. kan göras genom att skapa sammanhållna cykelstråk där cyklisters framkomlighet prioriteras. Vidare konstateras att arbetar för att förbättra pendlingsstråk med cykel till de större städerna och att även många kommuner i andra delar av landet arbetar med cykelstråk. Utskottet kan vidare konstatera att betonar att för att få till ett sammanhängande regionalt cykelstråk är en framgångsfaktor att en tidig dialog förs med involverade parter. menar att regionen oftast kan vara den sammanhållande parten som ser till att berörda parter träffas och diskuterar fram en gemensam målbild. Den kan också hjälpa till att undvika segdragna konflikter om markägandet och dragning av cykelleder. konstaterade i en rapport att någon region även har gjort analyser för att underlätta kommunernas planering för cykel. Samverkan mellan parter i ett tidigt skede underlättar planering utifrån ett hela resan-perspektiv. När det gäller frågor om samverkan vill utskottet även peka på Nationella cykelrådet som är ett samverkansforum för det nationella arbetet för en ökad och säker cykling och som leds av . Utöver ingår även , , , Svensk Cykling, Kommuner och Regioner (SKR), Transportstyrelsen, Region , , , och VTI. Slutligen vill utskottet påminna om den ovannämnda forskningsöversikten om mobilitet på landsbygder (rapport /20:RFR10) som utskottet har låtit genomföra. I rapporten uppmärksammas att landsbygdsvägar traditionellt sett har ansetts främst vara avsedda för motorfordonstrafik och har utformats och använts därefter. Ett vanligt förekommande argument för att inte satsa på cyklande på landsbygd är enligt rapporten att det saknas ekonomiska medel för att göra det. Resonemanget grundar sig bl.a. på samhällsekonomiska analyser där en avgörande beståndsdel är flödesanalyser. Låga cykelflöden medför att det inte satsas på cykling. Utskottets arbetsgrupp för forsknings- och framtidsfrågor konstaterar dock att med elcykelns intåg har nya möjligheter öppnat sig för cykling i områden där avstånden är längre. I rapporten konstateras att en utvärdering av elcykelpremien visar att flest utbetalningar per 1 000 invånare har gått till mindre tätorter. Cyklistperspektiv vid mittseparering och utbyggnad av två-plus-ett-vägar I förslag till nationell plan för transportsystemet 2018–2029 framhålls att cykelinfrastrukturen har en stor påverkan på andelen cykelresor när det gäller resor till arbete, skola och affärer och att det finns stora behov av mer sammanhängande trafiksäkra vägnät, såväl inom som mellan orter. I förslaget pekar på bl.a. bristande kompensation när cykeltrafik försvåras, t.ex. vid mittseparering, och att detta är ett hinder för ett ökat aktivt resande. Utskottet välkomnar därför att regeringen i skrivelsen Nationell planering för transportinfrastrukturen 2018–2029 anger att möjligheten att minska barriäreffekter och att underlätta för gång- och cykeltrafikanter i samband med mötessepareringsåtgärder bör övervägas i reserelationer där det kan anses vara motiverat (skr. 2017/18:278). Vägbelysningens huvudsakliga funktion är att förbättra synförhållandena i trafiken , vilket kan bidra till att minska risken för mörkerolyckor samt öka tryggheten, tillgängligheten och framkomligheten. En huvudprincip är att vägbelysning ska användas där man kan förvänta sig att den fyller en funktion för trafikanterna, till en rimlig kostnad. Utskottet kan konstatera att tillsammans med SKR presenterade rapporten där det behövs. I rapporten konstateras bl.a. att ägarförhållandena för landets belysningsanläggningar på det statliga vägnätet är komplicerade. När det gäller trygghet för cyklister med väl belysta cykelbanor anges i rapporten att tillsammans med länsplaneupprättare och kommuner medverkar i regionala forum och finansierar vid upprättande av regional transportplan. Inom dessa regionala forum finns möjligheter för kommunerna att påverka var belysning ska byggas längs med de statliga vägarna inom respektive region. I dessa forum ska även frågan om belysning av cykelvägar hanteras och prioriteras enligt riktlinjerna om belysning av cykelnät utanför tätort. Det finns två typer av skyltning som regleras i vägmärkesförordningen. Den ena gäller utmärkning av trafikregler och hur man som trafikant ska bete sig, medan den andra gäller lokaliseringsmärken för vägvisning, dvs. hur man hittar. finns ett system för vägvisning för gång-, cykel- och mopedtrafik. Utskottet kan konstatera att systemet är tänkt att vara enhetligt och se likadant ut oavsett vilken väg lokaliseringsmärket är uppsatt intill (gata, allmän väg eller enskild väg) och ska möjliggöra en konsekvent och tydlig vägvisning. Lokaliseringsmärken för vägvisning för gång- och cykeltrafik visar vägen till en ort, plats, inrättning, anläggning eller liknande. Utskottet noterar att i sitt inriktningsunderlag inför den långsiktiga infrastrukturplaneringen har framfört att mer medel bör satsas på vägvisningsskyltning. Utskottet vill även peka på att ansvarar för att märka ut nationella och regionala cykelleder för turism. Skyltningen ska tydligt visa om man befinner sig på en lokal, regional eller nationell led. Cykelleder ska märkas ut enligt publikationen Cykelleder för rekreation och turism (2017:145). Om cykelleden korsar en annan cykelled eller om man vill ha information om avstånd till orter som leden går igenom kan man använda en vägvisare med ledens namn och nummer och eventuellt ett eller två ortnamn. Det finns möjlighet att informera cyklister om sevärdheter, övernattningsmöjligheter m.m. med hjälp av symboler. När det gäller frågan om standardisering av cykelbanor kan utskottet konstatera att tillsammans med SKR har tagit fram regler för vägars och gators utformning (VGU). Där finns beskrivet hur en cykelväg ska utformas. Reglerna är obligatoriska att använda inom , men för kommunerna är VGU ett frivilligt och rådgivande dokument. och har även tagit fram (GCM står för gång-, cykel och mopedtrafik) om bl.a. utformning av cykelbanor. Vidare har SKR tagit fram en praxis för hur cykelöverfarter och cykelpassager ska anläggas. I sammanhanget noterar utskottet att i sitt inriktningsunderlag inför den långsiktiga infrastrukturplaneringen pekar på att det behövs utvecklade, mer kostnadseffektiva utformningskrav för cykelbanor då kraven på hållfasthet inte behöver vara samma som för bilvägar. Cykeltrafikens roll i samhällsplaneringen I den nationella cykelstrategin framhåller regeringen att cykeln har fått en större betydelse i samhällsplaneringen men kan ges en ännu högre prioritet. Utskottet delar denna bedömning. Liksom regeringen vill utskottet lyfta fram att det bör finnas potential att föra över bilresor till cykel, främst inom och nära tätorter. Planeringen av städer och tätorter har en stor påverkan på rörelsemönster och val av transportmedel. Regeringen framhåller i strategin att transportsystemet behöver utvecklas i samspel med andra samhällsfunktioner så att det skapas goda förutsättningar för tillgänglighet samt effektiva resor och transporter där cykel ingår som ett viktigt alternativ. Regeringen uppmuntrar cykelvänliga kommuner och vill bidra till att sprida goda exempel från kommuner som framgångsrikt lyckats lyfta cykling i samhällsplaneringen. Regeringen pekar i strategin på att den har tagit initiativ till stadsmiljöavtal för att främja hållbara stadsmiljöer och att stöd kan sökas för bl.a. investeringar i anläggningar för cykeltrafik, vilket utskottet välkomnar. Utskottet vill i detta sammanhang peka på att har tagit fram en vägledning för regionala cykelplaner (2013:137). Syftet är att den nationella, regionala och kommunala planeringen ska bli enhetlig. En regional cykelplan kan bl.a. ge underlag för och regional översikts- och detaljplanering. Cykling är ett färdsätt som ska ingå i både översiktsplaneringen och detaljplanerna. anser att ett prioriterat cykelvägnät som sammanbinder kommundelar med varandra och med centrum är viktigt i översiktsplaneringen. för även fram att pendlingsstråk bör anges i en trafikstrategi. Detaljplanerna ska ta stöd i regionala och kommunala cykelstrategier och cykelplaner eller i en trafikstrategi. Slutligen uppmärksammar utskottet att i ett regeringsuppdrag har tagit fram en samling lärande exempel på hur kommuner, regioner och andra aktörer har lyckats föra in cykling i samhällsplaneringen på ett framgångsrikt sätt. Uppdraget rapporterades till . konstaterar att flera större städer har kommit långt och har en integrerad planering för cykling i samhällsplaneringen. Även många mindre kommuner uppges arbeta på bred front med planeringsunderlag för cykel, mobilitetsstyrning och fysiska åtgärder. En god cykelplan kan enligt utgöra en länk från översiktsplanen och vara ett stöd i detaljplaneringen och genomförandet. konstaterar att det finns flera sätt att organisera planering för cykling. Dels sitter ibland förvaltningarna tillsammans, dels träffas de kontinuerligt på möten eller i arbetsgrupper. I några kommuner diskuteras cykling i ett större sammanhang, t.ex. stadsutveckling och stadens mobilitet. Några har lyft gröna parkeringstal som en pådrivande faktor för ökad cykling. När det gäller organisering är det flera kommuner som har en särskild cykelsamordnare som driver på övriga förvaltningars arbete. Utskottet anser sammanfattningsvis att cykling är väl beaktad i infrastrukturplaneringen. Utskottet vill i sammanhanget framhålla den stora betydelsen av att infrastrukturen för cykling utformas både trafiksäkert och på ett sådant sätt att resvägarna och därmed restiderna med cykel så långt som möjligt upplevs som ett fullgott alternativ till andra transporter som har en större miljöpåverkan och att fler därför väljer att använda cykeln som transportmedel. Utskottet välkomnar den inriktning som regeringen har gett uttryck för i den nationella cykelstrategin och anser liksom tidigare att strategin är ett viktigt verktyg i det fortsatta utvecklingsarbetet för ökad och säker cykling. Utskottet betonar betydelsen av förbättrad framkomlighet och vikten av att fler ska kunna ta cykeln till både arbete, skola och olika fritidsaktiviteter. Utskottet lyfter fram betydelsen av snabba cykelstråk, och när det gäller två-plus-ett-vägar understryker utskottet vikten av att alltid beakta de oskyddade trafikanternas förutsättningar och behov inför att vägar byggs om. Detta ansvar ligger på alla infrastrukturhållare, såväl som kommunerna. Enligt utskottets bedömning har cykeln fått en större betydelse i samhällsplaneringen men kan ges ännu högre prioritet. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motionerna 2020/21:160 (C), 2020/21:172 (L) yrkandena 1, 2 och 6, 2020/21:320 (C) yrkandena 1 och 3, 2020/21:785 (C) yrkandena 1, 3, 5, 6, 8 och 11, 2020/21:860 (S), 2020/21:1313 (V) yrkande 15, 2020/21:1498 (L) yrkandena 1, 2 och 6, 2020/21:1951 (M), 2020/21:2218 (SD) yrkande 28, 2020/21:2694 (MP) yrkandena 2–4, 7 och 8, 2020/21:2937 (C), 2020/21:3172 (C) yrkande 13, 2020/21:3235 (L) yrkande 14 och 2020/21:3466 (M) yrkandena 1, 3 och 4. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen att den bör återkomma med förslag som gör det möjligt att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på direkt anslutning till vägar avsedda för motortrafik. Därmed tillstyrker utskottet helt eller delvis motionsförslag om detta. Jämför reservation 6 (S, C, L). Väglagen (1971:948) gäller allmänna vägar. En allmän väg är enligt lagen, förutom väg som anläggs enligt väglagen eller förändras till allmän, sådan för allmän samfärdsel upplåten väg som av ålder ansetts som allmän eller enligt äldre bestämmelser anlagts som eller förändrats till allmän och som hålls av staten eller en kommun. Till vägen hör vägbanan och övriga väganordningar. Vägområdet utgörs av den mark eller det utrymme som har tagits i anspråk för väganordningen. Väghållning omfattar byggande av väg och drift av väg. Med byggande av väg avses att anlägga en ny väg och att bygga om en väg. En ny väg får anläggas om vägen behövs för allmän samfärdsel eller på något annat sätt kan antas få synnerlig betydelse för det allmänna. När en väg byggs ska den ges ett sådant läge och utformas så att ändamålet med vägen uppnås med minsta intrång och besvär utan oskälig kostnad. Den som avser att bygga en väg ska upprätta en vägplan. En väg ska hållas i ett skick som är tillfredsställande för samfärdseln genom underhåll, reparation och andra åtgärder. Vägrätt innefattar rätt för väghållaren att nyttja mark eller annat utrymme som behövs för en väg, trots den rätt som någon annan kan ha till fastigheten. Vägrätt uppkommer bl.a. genom att väghållaren tar mark eller annat utrymme för en väg i anspråk med stöd av en vägplan eller en skriftlig överenskommelse. I motion 2020/21:785 yrkande 7 påtalar och (båda C) behovet av en ändring i väglagen som gör det möjligt att förlägga cykelvägar till andra platser än längs det ordinarie vägnätet. Motionärerna menar att väglagen borde likställa cykelvägar med bilvägar, så att man inte tvingas bygga en bilväg för att kunna bygga en cykelväg. I kommittémotion 2020/21:1313 yrkande 14 framför m.fl. (V) att regeringen bör återkomma med förslag på ändring i väglagen för att stärka cyklingens status i infrastrukturplaneringen och möjliggöra byggande av gång- och cykelvägar utan krav på allmän samfärdsel eller funktionellt samband med statlig väg. Motionärerna lyfter fram problem med att lagstiftningen gör att gång- och cykelvägar inte kan byggas separat, att cykelvägar inte definieras som allmän väg och att det är otydligt vem som ansvarar för drift och underhåll av cykelvägar. I kommittémotion 2020/21:2218 yrkande 15 framför m.fl. (SD) att det på anpassade vägar bör skapas säkra ytor för mopeder och cyklister. Motionärerna menar att väglagen innebär allvarliga begränsningar av anläggandet av nya cykelbanor och att det därför behövs en översyn och modernisering av lagstiftningen så att det blir lättare att anlägga cykelstråk. I motion 2020/21:2694 yrkande 6 menar m.fl. (MP) att väglagen och anläggningslagen behöver ändras för att säkerställa markåtkomst och lämpliga sträckningar för cykelvägar. Motionärerna menar att genom väglagens definition av väg och kraven på funktionellt samband och samfärdsel blir det omöjligt att få gena och logiska cykelstråk. Vidare uppmärksammas problemet med markåtkomst för anläggande av cykelväg. I kommittémotion 2020/21:2809 yrkande 55 framför m.fl. (KD) att väglagen bör ändras så att det blir möjligt för att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på anslutande bilväg. Detta är enligt motionärerna nödvändigt för att skapa bättre förutsättningar för rena cykelvägar som underlättar cykling. I kommittémotion 2020/21:3466 yrkande 2 uppmärksammar m.fl. (M) att lagstiftning som ger staten ensamrätt att bygga cykelvägar i direkt anslutning till vägar avsedda för motortrafik bör reformeras. Motionärerna menar att väglagens krav är en brist, varför lagstiftningen i denna del bör ses över skyndsamt. Utskottet kan inledningsvis konstatera att cykelvägar kan anläggas inom ramen för väglagen om de är att betrakta som väganordningar. Här krävs enligt väglagens förarbeten ett funktionellt samband med en allmän väg. Den som är väghållare för den allmänna vägen ansvarar då för planeringsprocessen för en vägplan och för anläggandet. Däremot kan en cykelväg inte anläggas enligt väglagen om den helt saknar samband med allmän väg. har i en promemoria , Utredning om allmänna cykelvägar (TRV 2014/54842), betonat att det framgår av väglagen att en allmän väg ska vara till för allmän samfärdsel. Enligt har det med allmän samfärdsel historiskt sett alltid avsetts i första hand motortrafik, eftersom det var den typ av trafik som kunde sägas vara ”interregional”. Gång- och cykeltrafik ansågs däremot vara av främst lokalt intresse. uppger vidare att man bl.a. i förarbetena till väglag för ett resonemang om krav på ett s.k. funktionellt samband mellan en väg och en cykelväg, dvs. att cykelvägen bör ligga nära vägen. konstaterar att det fortfarande krävs ett funktionellt samband med en allmän väg för att ska kunna bygga en allmän väg i form av en friliggande cykelväg. Utan det funktionella sambandet är inte kravet på allmän samfärdsel (vilket en allmän väg ska vara till för) uppfyllt. Av promemoria framgår vidare att vägrätt är en speciell form av nyttjanderätt som endast en allmän väghållare, dvs. eller en kommun, kan erhålla. Vägrätt avser mark som permanent behöver tas i anspråk för en väg vid byggande eller vid förändring från enskild väg till allmän. Vägrätt innebär enligt väglagen att väghållaren har befogenhet att nyttja marken och att bestämma över dess användning vägrätten består. Detta gäller oberoende av den rätt andra har till fastigheten (ägare eller nyttjanderättshavare). Inskränkningar i väghållarens rätt att nyttja marken kan göras i vägplaner och beslut om förändring av enskild väg till allmän. I promemorian konstateras bl.a. att väglagens regler om vägrätt i praktiken är de enda som kan tillförsäkra staten en permanent rätt till den mark som behövs för en cykelväg. En planeringsprocess enligt väglagen är dessutom enligt den enda möjligheten att ge medborgarna den demokratiska rätten att påverka. lyfter även fram att det är viktigt att väghållaren har klart för sig vilken typ av väg (allmän, enskild eller gata) cykelvägen utgör eftersom väghållaren har ett ansvar för att trafiken regleras på ett säkert sätt. Såväl mandatet att utfärda föreskrifter med stöd av trafikförordningen som det s.k. utmärkningsansvaret enligt vägmärkesförordningen varierar nämligen mellan de olika vägtyperna. I promemorian framförs att det för del därför är viktigt att verket bara bygger cykelvägar i form av allmänna vägar. Verkets möjligheter att påverka trafikregleringen och reglera trafiken blir i andra fall oklara. konstaterar i sin promemoria att det tycks finnas ett behov av förändringar. I promemorian pekas på två olika möjligheter, vilka föreslås utredas: Uppfattningen att en cykelväg måste ha ett funktionellt samband med en allmän väg har inte kommit till uttryck i lagstiftningen utan i förarbetsuttalanden om begreppet allmän samfärdsel. Därmed borde det räcka med att regeringen och på något sätt uttrycker att man kan tolka begreppet allmän samfärdsel annorlunda för att och kommunerna ska kunna frångå den tidigare uppfattningen. Alternativt skulle man i väglagen kunna förtydliga begreppet allmän samfärdsel, så att det framgår direkt av lagen att en allmän väg kan tillgodose endast cykel- och/eller gångtrafik. har vidare i en rapport (rapport 2019:180) konstaterat att det pågår en diskussion om markåtkomst samt om hur cykelvägar utanför tätbebyggt (detaljplanelagt) område ska finansieras och byggas. Generellt ansvarar för cykelvägar längs nationella vägar, medan respektive länsstyrelse eller region prioriterar cykelvägar i framför allt länsplanerna. Kommuner svarar främst för cykelvägar inom detaljplanelagt område. I rapporten konstateras att det är väglagen (1971:948) som reglerar allmänna vägars byggande, vägrätt, drift m.m. Cykelvägar utan direkt koppling till bilväg betecknas inte som vägar enligt väglagens definition. konstaterar att bestämmelsen för cykelinfrastruktur därmed inte är densamma som för allmän väg. Det innebär exempelvis att det enligt är svårt att med väglagens vägrätt nyttja mark för en cykelväg, och det finns inte samma expropriationsmöjlighet som för allmänna vägar. konstaterar att det har diskuterats om och hur markåtkomst kan lösas för cykelinfrastruktur. I den revidering av en intern riktlinje för cykel (TDOK 2017:0496) som genomfördes försökte tydliggöra möjligheten att finansiera cykelvägar längs regionala och nationella vägar. I riktlinjen lades det fast en princip för åtgärder som omfattar cykelvägar på det statliga vägnätet. Den innebär bl.a. att kommuner bekostar cykelvägar där de är väghållare men att det finns möjligheter för dem att söka statlig medfinansiering. När det gäller cykelvägar längs regionalt vägnät (med tydligt funktionellt samband) bekostar den regionala planen projektering och produktion av cykelvägar. När det gäller cykelvägar längs nationellt vägnät som inte är motorväg bekostar den nationella planen projektering och produktion av cykelvägar i direkt anslutning till nationellt stamvägnät (tydligt funktionellt samband) i det fall behov av cykelväg finns. När det gäller cykelvägar längs nationellt vägnät som är motorväg eller annan väg med förbud för gång- och cykeltrafik ska inom tätbebyggda områden en cykelväg i första hand knytas till kommunalt eller angränsande regionalt vägnät. På landsbygden ska cykelvägar i första hand knytas till angränsande regionalt vägnät (finansieras enligt regional plan). Sammanfattningsvis konstaterar att det inte finns samma expropriationsmöjlighet för cykelvägar som för allmänna vägar. Det krävs antingen en lagändring eller en annan tolkning av väglagen där begreppet allmän samfärdsel även kan gälla enbart gång- och/eller cykeltrafik. När det gäller finansiering av cykelvägar kan den ske via nationell plan och/eller länsplan med kravet att cykelvägen ska ligga nära allmän väg (funktionellt samband). Enligt behövs dock en ändring av tolkningen av funktionellt samband för att få använda statliga medel utanför vägrummet. har i sitt inriktningsunderlag (rapport 2020:186) inför den långsiktiga infrastrukturplaneringen konstaterat att flera regioner (länsplaneupprättare) i sina underlag till efterfrågar en förenklad och mer effektiv planprocess för mindre åtgärder, och de beskriver t.ex. att planprocessen i vissa fall kostar mer än själva byggandet. Det efterfrågas en utredning från av mer kostnadseffektiva åtgärder inom framför allt gång- och cykeltrafik. I underlaget konstateras att ett antal regioner efterfrågar ett förenklat regelverk för byggande av statliga cykelvägar. Att förenkla planeringsprocessen för mindre åtgärder samt att modernisera väglagen för att underlätta byggande av cykelvägar är ytterligare exempel på förslag från regionerna. Bland annat föreslås ett förtydligande i samt i väglagen av att begreppet allmän samfärdsel ska innefatta cykelvägar. Dessutom föreslås att begreppet funktionellt samband omdefinieras i väglagen så att cyklisternas behov prioriteras före kravet på närhet till statlig väg. I inriktningsunderlaget framför att man delar bilden att tid och kostnad för planering av mindre åtgärder kan förbättras samt att mer kostnadseffektiva åtgärder behöver fortsätta att utvecklas. Tillämpningen av planprocessen behöver anpassas bättre till mindre åtgärder, vilket uppges ligga inom mandat, men behöver enligt ske i nära samarbete med länsstyrelserna, med tanke på deras krav på underlag i planläggningen. När det gäller mer kostnadseffektiv utformning av exempelvis gång- och cykelbanor uppges även det falla inom mandat. Utskottet konstaterar att det i inriktningsunderlaget uppges att en eventuell revidering av väglagen dock är en betydligt större fråga som anser bör analyseras och hanteras i särskild ordning. I regeringens beslut från om fastställelse av nationell trafikslagsövergripande plan för transportinfrastrukturen för perioden –2029 anges att ska utreda om, och i så fall hur, frågan om markåtkomst är ett hinder för tillkomsten av cykelvägar eller i genomförandet av regionala cykelplaner och vid behov lämna förslag till regeländringar (N2018/03462/TIF m.fl.). Vidare anges att SKR bör involveras i arbetet och att den nuvarande indelningen av väghållaransvaret ska beaktas och kvarstå oförändrad. Vid utskottssammanträdet informerade om det pågående arbetet med anledning av regeringens uppdrag. I arbetet ingår att kartlägga vilka brister och behov som finns och att ta fram förslag till åtgärder. informerade om att uppdraget kommer att redovisas .