bet · H701KU6 · 2020-02-14 00:00:00 — Enligt utskottets mening ska ett samråd i denna situation gälla hur den granskning som riksrevisionsdirektören avser att inleda förhåller sig till riksrevisorns jäv, och hur granskningen tidsmässigt förhåller sig till den övergripande planeringen av granskningsverksamhet, som den kommit till uttryck i granskningsplanen. Därtill är det enligt utskottets mening naturligt att riksrevisionsdirektören informerar riksrevisorn om ett förestående beslut att inleda en granskning, t.ex. därför att det är information av sådant slag som en myndighetschef bör ha om den verksamhet som bedrivs inom myndigheten och därför att det kan få betydelse i samband med planering av myndighetens verksamhet m.m. Utskottet vill framhålla att prövningen av jäv för en riksrevisor görs i förhållande till ett enskilt granskningsärende. Utskottet vill i detta sammanhang uppmärksamma att en tidigare befattning i sig, i ljuset av den granskningsverksamhet som bedriver, sällan torde anses utgöra hot mot en riksrevisors oberoende annat än under en begränsad, om än inte alltför kortvarig, tid och som regel aldrig för hans eller hennes oberoende inom t.ex. ett helt politikområde. Utskottet vill tillägga att det kan vara lämpligt att riksrevisorn dokumenterar en bedömning att han eller hon är jävig och för den till akten. Liksom riksdagsstyrelsen förutsätter utskottet att nödvändiga resurser ställs till riksrevisionsdirektörens förfogande när denne ansvarar för en granskning på grund av jäv hos riksrevisorn. Tilläggas kan att genom att riksrevisionsdirektören föreslås få befogenhet att begära samråd med i organisatoriska frågor ges han eller hon en möjlighet att påkalla utskottets uppmärksamhet för det fall han eller hon inte skulle kunna genomföra sin granskning. När det gäller den föreslagna bestämmelsen i instruktionen för som gör det möjligt för riksrevisionsdirektören att fatta beslut i det fall riksrevisorn är förhindrad att fatta beslut och beslutet är brådskande, torde ett exempel på beslut av sådan brådskande karaktär vara om riksrevisorn är förhindrad att fatta beslut om redogörelser till avseende revisionsberättelserna för staten, och Stiftelsen . Beslut om att inleda en granskning inom effektivitetsrevisionen torde aldrig vara så brådskande att riksrevisionsdirektören med stöd av denna bestämmelse ska kunna fatta ett sådant beslut. Däremot torde det kunna förekomma att riksrevisionsdirektören såsom ställföreträdare vid tillfälligt förfall för riksrevisorn måste ge anvisningar i granskningsverksamheten. Utskottet instämmer i vad som i övrigt anförts i framställningen om riksrevisionsdirektören och ställer sig bakom förslaget i denna del. Utskottet ställer sig bakom förslagen till följdändringar i framställningen samt föreslår med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen en följdändring i 1 § lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. När det gäller riksrevisorns och riksrevisionsdirektörens mandattider, rekrytering och entledigande av riksrevisionsdirektören m.m. samt ikraftträdande instämmer utskottet i förslagen i framställningen. Som utskottet redan framhållit är det av yttersta vikt att rekryteringsprocessen när det gäller riksrevisorer förblir fri från partipolitiska överväganden. Utskottet vill även betona vikten av att processen för rekrytering av riksrevisionsdirektörer hålls fri från partipolitiska överväganden. Utskottet föreslår redaktionella ändringar av rättelsekaraktär. Avslag på framställningen, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår riksdagsstyrelsens förslag. 2019/20:3436 av m.fl. (V) yrkande 1. är en del av kontrollmakt och har till uppdrag att granska den verksamhet som bedrivs av staten. Uppdraget är unikt, och har en konstitutionell särställning som självständig myndighet under med ett grundlagsskyddat oberoende avseende vad som ska granskas och hur granskningen ska genomföras. Den oberoende revisionen bidrar till att stärka den demokratiska insynen, och granskningsrapporterna ingår i de underlag som gör det möjligt för att utkräva ansvar. En fungerande kontrollmakt är central för att säkerställa det politiska systemets demokratiska legitimitet. Uppdraget som riksrevisor är således ett av de viktigaste uppdragen inom svensk statsförvaltning och ett uppdrag som ger i princip obegränsad möjlighet till insyn i offentlig verksamhet. Kraven på en riksrevisor är höga och rekryteringsbasen begränsad. Det ställer därför höga krav på en omsorgsfull och noggrann rekryteringsprocess. En vald riksrevisor måste ha stor integritet och åtnjuta högt anseende både inom förvaltningen och hos politiska företrädare. Jag delar majoritetens uppfattning att är i behov av en tydligare myndighetschef. Dock har jag invändningar mot majoritetens ställningstagande om att ta bort den nuvarande tredelade ledningsstrukturen. En struktur med enbart en riksrevisor blir sårbar. Det är viktigt att har en tydlig myndighetschef, men det finns flera goda skäl för att även fortsatt ha mer än en riksrevisor som självständigt och oberoende beslutar och är ansvarig för granskningen av staten. Med enbart en riksrevisor ökar risken att myndigheten kan uppfattas vara politiskt färgad på ett sätt som kan undergräva förtroendet för granskningar. Kontrollmaktens roll i samhället är mycket viktig, och risken för ett rubbat förtroende för är mycket allvarlig. Kammarrätten i förordar i sitt remissvar en ledningsstruktur med en chefsrevisor, tillika myndighetschef, och flera riksrevisorer motsvarande organisation. Jag delar denna uppfattning. Jag anser att en bättre ledningsstruktur är att utse en chefsriksrevisor som även är myndighetschef och två riksrevisorer. Enligt kammarrätten har genom sin utformning och sitt uppdrag en särställning jämfört med andra myndigheter. Kammarrätten anser att den särställningen riskerar att försvagas vid en övergång till en ledningsstruktur som liknar en traditionell myndighetsledning. Kompetensen riskerar därtill att bli smalare och strukturen kan medföra att tjänsten som riksrevisor inte blir lika attraktiv, vilket kan påverka rekryteringen negativt. Jag delar kammarrättens farhågor. Enligt Förvaltningshögskolan vid borde de risker och sårbarheter som föreligger med en riksrevisor ha analyserats mer utförligt av utredningen. Det finns för- och nackdelar med alla ledningsstrukturer. För är oberoendet avgörande för ett fortsatt högt förtroende. Med en chefsriksrevisor och två riksrevisorer anser jag att riksrevisorernas självständighet i granskningsverksamheten bevaras på bästa sätt genom att de självständigt beslutar vad som ska granskas, hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av granskningarna. Jag tror inte att majoritetens ställningstagande om att ska välja en riksrevisor och en riksrevisionsdirektör kommer att gynna ledningsstruktur. Relationen mellan riksrevisorn och den föreslagna riksrevisionsdirektören är problematisk, bl.a. eftersom riksrevisionsdirektören föreslås kunna väljas om medan det inte gäller för riksrevisorn. Detta innebär enligt min mening att riksrevisionsdirektören riskerar att få för mycket makt i förhållande till riksrevisorn, vilket är olyckligt. Jag ser en risk i att detta kan få till följd att riksrevisionsdirektören uppfattas som den verkliga myndighetschefen. vid skriver i sitt remissvar att det krävs en fördjupad diskussion om hur makt- och ansvarsfördelningen mellan riksrevisorn och riksrevisionsdirektören ska se ut, detta eftersom riksrevisorn i vissa avseenden kommer att vara underordnad riksrevisionsdirektören och i andra avseenden ha en mycket stark ställning gentemot denna. Institutionen är även tveksam till att mandatperioden för riksrevisorn och riksrevisionsdirektören ska sammanfalla och till att riksrevisionsdirektören ska kunna väljas om. En ordning med helt sammanfallande mandatperioder, där betydelsen av ett välfungerande samarbete betonas, riskerar att skymma behovet av ömsesidig kontroll. En ordning med delvis sammanfallande mandatperioder möter, enligt institutionen, detta behov på ett bättre sätt. När det gäller riksrevisorn har en möjlighet till omval av kommittén ansetts innebära en risk för att riksrevisorns självständighet försvagas eller framstår som försvagad. Blotta misstanken om att en riksrevisor, för att stärka sina möjligheter till omval skulle avstå från befogade slutsatser eller rekommendationer, skulle allvarligt kunna rubba förtroendet för . menar att om riksrevisionsdirektören ges en så stark ställning som kommittén förordar borde detta resonemang ha giltighet även för riksrevisionsdirektören. Institutionen avstyrker därför kommitténs förslag om att riksrevisionsdirektören ska kunna väljas om. Sammantaget gör de ovannämnda tveksamheterna kring ledningsstrukturen och riksrevisionsdirektörens roll att jag inte kan stå bakom riksdagsstyrelsens förslag i dess nuvarande lydelse. Ny utredning om ledningsstruktur, punkt 4 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för riksdagsstyrelsen. 2019/20:3436 av m.fl. (V) yrkande 2. Ny utredning om ledningsstruktur För är oberoendet avgörande för ett fortsatt högt förtroende. Med en chefsriksrevisor och två riksrevisorer anser jag att riksrevisorernas självständighet i granskningsverksamheten bevaras på bästa sätt genom att de självständigt beslutar vad som ska granskas, hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av granskningarna. Vi tror inte att riksdagsstyrelsens förslag om att ska välja en riksrevisor och en riksrevisionsdirektör kommer att gynna ledningsstruktur. Riksdagsstyrelsen bör återkomma med förslag till ledningsstruktur för som innebär att en chefsriksrevisor, tillika myndighetschef, och två riksrevisorer utses. Förteckning över behandlade förslag Framställning 2019/20:RS5 ledningsstruktur: 1.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i riksdagsordningen. 2.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. 3.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av och myndigheter. 4.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning. 5.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i lagen (2002:1023) med instruktion för . 6.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 7.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i lagen (2011:745) med instruktion för . 8.Riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i lagen (2012:882) med instruktion för till ombudsmän och riksrevisorerna. 2019/20:3436 av m.fl. (V): 1.Riksdagen avslår riksdagsstyrelsens förslag. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att riksdagsstyrelsen bör återkomma med förslag till ledningsstruktur för som innebär att en chefsriksrevisor, tillika myndighetschef, och två riksrevisorer utses och tillkännager detta för regeringen. Ändring i riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring i riksdagsordningen Tilläggsbestämmelse 13.6.2[1] En riksrevisor ska skriftligen anmäla följande förhållanden till : Riksrevisorn och riksrevisionsdirektören ska skriftligen anmäla följande förhållanden till : 1. innehav och ändring i innehavet av finansiella instrument som anges i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, 2. avtal av ekonomisk karaktär med tidigare arbetsgivare, såsom avtal om löne- eller pensionsförmån som utges under tid som omfattas av uppdraget i , 3. avlönad anställning som inte är av endast tillfällig karaktär, 4. inkomstbringande självständig verksamhet som bedrivs vid sidan av uppdraget som riksrevisor, 4. inkomstbringande självständig verksamhet som bedrivs vid sidan av uppdraget som riksrevisor respektive riksrevisionsdirektör, 5. uppdrag hos en kommun eller en region, om uppdraget inte är av endast tillfällig karaktär, och 6. andra anställningar och uppdrag eller annat ägande som kan antas påverka uppdragets utförande. Förslag till lag om ändring i lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter ska ha följande lydelse. Denna lag gäller i verksamhet vid och vid följande myndig-heter under : statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner, till ombudsmän och riksrevisorerna, till ombudsmän och riksrevisorn, Denna lag träder i kraft . [1] Senaste lydelse 2019:836.