bet · H701JuU22 · 2020-03-26 00:00:00 — Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag om ändringar i och . Förslaget innebär att minimistraffet för grovt barnpornografibrott höjs från fängelse till fängelse , att den som skildrar ett barn i pornografisk bild ska kunna straffas för barnpornografibrott även om han eller hon inte haft uppsåt till men varit oaktsam i fråga om omständigheten att den som skildras är samt att preskription avskaffas för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår att avslår elva motionsyrkanden. I betänkandet finns fem reservationer (M, SD, C, KD, L) och ett särskilt yttrande (M). Proposition 2019/20:69 Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn. Fyra yrkanden i följdmotioner. Sju yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /20. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn 1.Höjda straff m.m., punkt 2 (KD) 2.Brottets benämning, punkt 3 (M, C, KD, L) 3.Brottets placering i , punkt 4 (C, KD, L) 4.Preskription, punkt 5 (M, KD, L) 5.Preskription, punkt 5 (SD) Preskription, punkt 5 (M) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /20 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i . Därmed bifaller proposition 2019/20:69 punkterna 1 och 2. 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 10. Reservation 1 (KD) 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 15 i denna del, 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 47 i denna del och 2019/20:3359 av m.fl. (L) yrkande 6 i denna del. Reservation 2 (M, C, KD, L) 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 15 i denna del, 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 47 i denna del, 2019/20:3359 av m.fl. (L) yrkande 6 i denna del och 2019/20:3490 av (C). Reservation 3 (C, KD, L) 2019/20:1495 av (M) yrkande 1, 2019/20:2826 av m.fl. (L) yrkande 3, 2019/20:3248 av m.fl. (C) yrkande 43 och 2019/20:3489 av m.fl. (SD) yrkandena 1–3. Reservation 4 (M, KD, L) Reservation 5 (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (KD), (M), (M), (C), (V), (SD), (M), (L), (S), (S), Lawen Redar (S), (S) och (MP). I detta betänkande behandlar utskottet regeringens proposition 2019/20:69 Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn. I propositionen föreslår regeringen att minimistraffet för grovt barnpornografibrott ska höjas från fängelse till fängelse , att den som skildrar ett barn i pornografisk bild ska kunna straffas för barnpornografibrott även om han eller hon inte haft uppsåt till men varit oaktsam i fråga om omständigheten att den som skildras är samt att preskription avskaffas för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn. Regeringens förslag till riksdagsbeslut återges i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Med anledning av propositionen har två motioner väckts. I betänkandet behandlar utskottet även fem motioner från allmänna motionstiden /20. Förslagen i motionerna finns i bilaga 1. Det kan nämnas att har tillkännagett att regeringen ska låta göra en översyn av om preskriptionstiden för sexualbrott och andra allvarliga övergrepp mot barn kan tas bort (bet. 2013/14:SoU23 punkt 6, rskr. 2013/14:326). Vidare har tillkännagett för regeringen att preskriptionstiden för vissa sexualbrott bör avskaffas respektive förlängas (bet. 2018/19:JuU11 punkt 59, rskr. 2018/19:181). Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om ändringar i och . Ändringarna innebär att minimistraffet för grovt barnpornografibrott höjs, att det införs straffansvar för den som skildrar ett barn i pornografisk bild och varit oaktsam i fråga om omständigheten att den som skildras är samt att preskription avskaffas för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn. avslår motionsyrkanden om bl.a. höjt minimistraff för barnpornografibrott, höjt maximistraff för grovt barnpornografibrott, ändrad beteckning och placering i av barnpornografibrott samt avskaffad preskription för fler brott mot barn än de som omfattas av lagförslaget. Jämför reservation 1 (KD), 2 (M, C, KD, L), 3 (C, KD, L), 4 (M, KD, L) och 5 (SD) samt det särskilda yttrandet (M). Straffbestämmelsen om barnpornografibrott finns i 16 kap. 10 a § och straffbelägger den som skildrar barn i pornografisk bild, sprider, överlåter, upplåter, förevisar eller på annat sätt gör en sådan bild av barn tillgänglig för någon annan, förvärvar eller bjuder ut en sådan bild av barn, förmedlar kontakter mellan köpare och säljare av sådana bilder av barn eller vidtar någon annan liknande åtgärd som syftar till att främja handel med sådana bilder, eller innehar en sådan bild av barn eller betraktar en sådan bild som han eller hon berett sig tillgång till. Straffet för barnpornografibrott är fängelse i högst . Om brottet är ringa döms förövaren till böter eller fängelse . Om brottet är att anse som grovt döms han eller hon för grovt barnpornografibrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska särskilt beaktas om det har begåtts yrkesmässigt eller i vinstsyfte, utgjort ett led i brottslig verksamhet som utövats systematiskt eller i större omfattning, avsett en särskilt stor mängd bilder eller avsett bilder där barnen är särskilt unga, utsätts för våld eller tvång eller utnyttjas på annat särskilt hänsynslöst sätt (16 kap. 10 a § femte stycket ). Kriterierna är exemplifieringar och uppräkningen är således inte avsedd att vara uttömmande. Det är därför inte uteslutet att ett brott bedöms som grovt även om ingen av de uppräknade omständigheterna föreligger. Inte heller är det nödvändigt att det i de angivna fallen alltid döms för grovt brott. En helhetsbedömning ska alltid göras. Utöver de gärningar som är kriminaliserade genom barnpornografibrott är det också straffbart att av oaktsamhet sprida barnpornografiska bilder, om spridningen sker i yrkesmässig verksamhet eller förvärvssyfte (16 kap. 10 a § fjärde stycket ). I 16 kap. 10 b § regleras ansvarsfrihet för barnpornografibrott i vissa fall. Försök till barnpornografibrott av normalgraden är straffbart liksom försök eller förberedelse till grovt barnpornografibrott (16 kap. 17 § ). Anstiftan och medhjälp är straffbart i enlighet med de generella medverkansbestämmelserna i 23 kap. 4 § . Regler om preskription finns huvudsakligen i 35 kap. och gäller även på specialstraffrättens område. Enligt 35 kap. 1 § första stycket gäller att påföljd för brott (åtalspreskription) inte får dömas ut om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtal för brottet inom – , om det inte kan följa svårare straff på brottet än fängelse – , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse – , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse – , om svåraste straffet är fängelse över åtta år – , om fängelse på livstid kan följa på brottet. Av bestämmelsens andra stycke framgår att om en handling innefattar flera brott får påföljd dömas ut för alla brotten så länge påföljd kan dömas ut för något av dem. Tiderna som anges ovan ska enligt 35 kap. 4 § samma balk som huvudregel räknas från den dag då brottet begicks. Vidare finns i 35 kap. 4 § bestämmelser om en senareläggning av utgångspunkten för preskriptionsberäkning för sexualbrott som riktat sig mot barn och brott mot lagen (1982:316) om förbud mot könsstympning av kvinnor och försök till sådana brott. Preskriptionstiden börjar i dessa fall den dag då målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . I 35 kap. 6 § finns bestämmelser om absolut preskription, dvs. tider som gäller oberoende av om häktning skett eller åtal delgetts. Enligt bestämmelsen får inte i något fall påföljd dömas ut sedan det från den dag som anges i 4 § (dvs. som huvudregel sedan den dag då brottet begicks) har gått – , om det inte kan följa svårare straff på brottet än böter och tid för att döma ut påföljd för brottet bestäms enligt 1 § 1 – , om det svåraste straffet är högre men inte över fängelse – i övriga fall. I 35 kap. 8 § finns bestämmelser om s.k. påföljdspreskription. Dessa regler innebär att ett fängelsestraff som inte har börjat verkställas inom från det att domen vann laga kraft bortfaller. Ett fängelsestraff på högst bortfaller således om det inte har börjat verkställas från det att domen vann laga kraft. För ett fängelsestraff på livstid gäller en preskriptions-tid . Enligt 35 kap. 2 § gäller dock inte bestämmelserna om bortfallande av påföljd för vissa allvarliga brott, nämligen – mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 § , – folkmord, brott mot mänskligheten eller grov krigsförbrytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, – terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, och – försök till dessa brott. Bestämmelserna om slopad preskription tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. En höjning av minimistraffet för grovt barnpornografibrott Regeringen konstaterar att teknikutvecklingen har gjort det lättare att söka upp och ta del av övergreppsmaterial än när straffbestämmelsen om grovt barnpornografibrott infördes. När en bild väl har fått spridning på internet är det svårt att hindra ytterligare spridning. För den som drabbas kan vetskapen om att andra har möjlighet att fortsätta titta på bilden innebära ett svårt lidande och en känsla av att övergreppet inte tar slut. Mycket talar för att de sexuella övergrepp som dokumenteras blir allt grövre och ofta innefattar våld och övergrepp mot mycket unga barn. Det finns också uppgifter om att efterfrågan på övergreppsbilder ökar i takt med att utbudet ökar, vilket i sin tur leder till ökad produktion och sexuella övergrepp på barn i samband med produktionen. Barnpornografiskt material kan även bidra till att sexuella övergrepp ”normaliseras” för både förövare och offer. Enligt regeringens mening innebär den utveckling som skett att allvarliga former av barnpornografibrott bör ses som mer klandervärda . Den skärpta synen på brottsligheten återspeglas enligt regeringens uppfattning inte fullt ut i straffnivån för grovt barnpornografibrott. Straffskalan bör därför skärpas genom att straffminimum för brottet höjs från fängelse till fängelse . Avsikten är inte att påverka gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott. Enligt lagförslaget ska den som skildrar ett barn i pornografisk bild kunna straffas för barnpornografibrott även om han eller hon inte haft uppsåt till men varit oaktsam i fråga om omständigheten att den som skildras är . Regeringen anför i sammanhanget att ansvar för barnpornografibrott vid skildring av ett verkligt barn vars pubertetsutveckling är fullbordad kräver att gärningsmannen hade uppsåt till att barnet var . Vid sexualbrott mot barn gäller dock ett annat skuldrekvisit. Även den som inte hade uppsåt till men var oaktsam i fråga om omständigheten att barnet inte hade uppnått viss ålder kan dömas till ansvar (6 kap. 13 § ). Där föreskrivs således undantag från det allmänna kravet på uppsåt enligt 1 kap. 2 § första stycket . Jämfört med sexualbrotten ställs i detta avseende alltså ett strängare krav i fråga om gärningsmannens skuld för att kunna dömas för barnpornografibrott genom skildring. Detta skulle kunna leda till att den som varit oaktsam i fråga om barnets ålder döms för ett sexualbrott mot barn men frias från barnpornografibrott eftersom personen inte haft uppsåt till att den som skildras var . I praktiken torde problemet sällan uppkomma, men det är otillfredsställande att två bestämmelser som delar skyddsintresse har olika krav i fråga om gärningsmannens skuld. Enligt regeringen är det motiverat att samma skuldrekvisit gäller för barnpornografibrott genom skildring som för sexualbrott i fråga om barnets ålder. En gärningsman torde ha samma möjlighet att få klarhet i åldern på personen han eller hon avbildar som den har som genomför sexuella handlingar med någon. Regeringen konstaterar att det enligt grundläggande straffrättsliga principer kommer att vara åklagaren som har den fulla bevisbördan för att ett brott har begåtts. Detta bör självklart gälla även för gärningsmannens oaktsamhet i fråga om den skildrade personens ålder. Kvalifikationsgrunder för grovt barnpornografibrott I fråga om kvalifikationsgrunderna för grovt barnpornografibrott föreslogs i den promemoria som föregått propositionen (Ds 2018:23) att den omständigheten att brottet begåtts yrkesmässigt ska utgå och att de kvalificerande omständigheterna placeras i en annan ordning. Regeringen anser dock att det inte ska göras några förändringar i denna del och anger bl.a. följande: Vid bedömningen av om ett barnpornografibrott är grovt ska domstolen göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. De kriterier som anges i bestämmelsen är exemplifieringar och uppräkningen således inte avsedd att vara uttömmande. Det är därför inte uteslutet att ett brott bedöms som grovt även om ingen av de uppräknade omständigheterna föreligger. För att ett brott ska bedömas som grovt bör emellertid i princip krävas att omständigheterna i det enskilda fallet framstår som försvårande i motsvarande grad som normalt gäller i de fall som anges i lagens exemplifiering (se t.ex. NJA 2018 s. 634 p. Inte heller är det nödvändigt att det i de angivna fallen alltid döms för grovt brott. Som pekar på saknar rekvisitens inbördes placering betydelse för bedömningen av brottets rubricering. Även framhåller att den förändrade ordningsföljden inte har någon betydelse för domstolarnas rättstillämpning. Att nu placera kvalifikationsgrunderna i en annan ordning framstår enligt regeringen därför inte som ändamålsenligt. En sådan lagändring skulle dessutom riskera att det vid tillämpningen av straffbestämmelser om andra grova brott läggs vikt vid i vilken ordningsföljd de kvalificerande omständigheterna räknas upp. Konsekvenserna av en sådan förändring i tillämpningen kan inte överblickas. Mot denna bakgrund menar regeringen att förslagen om ändrad ordningsföljd inte bör genomföras. Det finns dock anledning att understryka att det enligt bestämmelsens ordalydelse inte finns något krav på att bilder med i hög grad integritetskränkande innehåll ska uppgå till viss mängd. I förarbetena till när grovt barnpornografibrott infördes anges tvärtom att straffskalan för grovt brott bör kunna tillämpas vid framställning eller hantering även av en enstaka film om filmen i fråga visar ett barn som utsätts för särskilt hänsynslös behandling under förutsättning att filmen kan antas vara en dokumentation av ett verkligt övergrepp. Det uttalas även att det bör räcka med att någon kvalificerande omständighet föreligger, under förutsättning att gärningens straffvärde totalt sett motiverar att brottet bedöms som grovt (se prop. 1997/98:43 s. 97). Regeringen konstaterar vidare att den tredje kvalifikationsgrunden som nämns i lagtexten är att brottet avsett en särskilt stor mängd bilder. Den kvalifikationsgrund som främst tar hänsyn till graden av kränkning av det avbildade barnet är den fjärde, att brottet avsett bilder där barnen är särskilt unga, utsätts för våld eller tvång eller utnyttjas på annat särskilt hänsynslöst sätt. För att de sistnämnda omständigheterna ska få genomslag vid brottets rubricering synes det i praxis, enligt den genomgång som görs i promemorian, krävas ett relativt stort antal bilder, trots att varken lagtext eller förarbeten hindrar en tillämpning där brottet bedöms som grovt även om antalet grova övergreppsbilder är litet. Det finns enligt promemorian därför skäl att tydligare lyfta fram allvaret i kränkningen av det enskilda barn som bilden förmedlar. Detta uppges kunna ske genom att omständigheterna att barnen är särskilt unga, utsätts för våld eller tvång eller utnyttjas på annat särskilt hänsynslöst sätt placeras först bland de kvalificerande omständigheterna i bestämmelsen. Regeringen fastslår att vid bedömningen av om ett barnpornografibrott är grovt ska domstolen göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. De kriterier som anges i bestämmelsen är exemplifieringar och uppräkningen således inte avsedd att vara uttömmande. Regeringen framhåller i sammanhanget två remissinstansers påpekanden att rekvisitens inbördes placering saknar betydelse för bedömningen av brottets rubricering och att en ändrad ordningsföljd inte har någon betydelse för domstolarnas rättstillämpning. Att nu placera kvalifikationsgrunderna i en annan ordning framstår enligt regeringen därför inte som ändamålsenligt. En sådan lagändring skulle dessutom riskera att det vid tillämpningen av straffbestämmelser om andra grova brott läggs vikt vid i vilken ordningsföljd de kvalificerande omständigheterna räknas upp. Konsekvenserna av en sådan förändring av tillämpningen kan inte överblickas. Mot denna bakgrund menar regeringen att förslagen om ändrad ordningsföljd inte bör genomföras. Regeringen understryker dock att det enligt bestämmelsens ordalydelse inte finns något krav på att bilder med i hög grad integritetskränkande innehåll ska uppgå till en viss mängd. I förarbetena till när grovt barnpornografibrott infördes angavs tvärtom att straffskalan för grovt brott borde kunna tillämpas vid framställning eller hantering även av en enstaka film om filmen i fråga visade ett barn som utsattes för särskilt hänsynslös behandling under förutsättning att filmen kunde antas vara en dokumentation av ett verkligt övergrepp. Det uttalades även att det borde räcka med att någon kvalificerande omständighet förelåg, under förutsättning att gärningens straffvärde totalt sett motiverade att brottet bedömdes som grovt (se prop. 1997/98:43 s. 97). Vad gäller brottsbeteckningen konstaterar regeringen att det framförts kritik mot den nuvarande beteckningen, bl.a. att den riskerar att förminska det övergrepp och den kränkning som bilden förmedlar och innebär. Regeringen anser dock att den beteckning som flera remissinstanser förespråkar –”dokumenterat sexuellt övergrepp mot barn” – utesluter bilder som inte avser ett bakomliggande brott och också passar sämre för brott som begås genom skildring. Till det kommer att sexuellt övergrepp mot barn i sig är en brottsbeteckning för ett visst sexualbrott mot barn (6 kap. 5 § ). I promemorian diskuteras andra förslag, men enligt regeringen kan det riktas invändningar mot samtliga dessa förslag. Regeringen finner att den nuvarande beteckningen rent språkligt inkluderar samtliga bilder och gärningsformer som omfattas av straffbestämmelsen. Brottsbeteckningen är tydlig, relativt kort och lätt för allmänheten att förstå och ta till sig. Den speglar att det rör sig om brottsliga förfaranden med vissa bilder och bör knappast kunna förväxlas med hantering av laglig vuxenpornografi. Beteckningen är dessutom inarbetad, och några problem i tillämpningen av bestämmelsen till följd av dess beteckning har enligt promemorian inte framkommit. Regeringen anser i likhet med promemorian att skälen för att ändra brottsbeteckningen inte framstår som tillräckligt starka, varför den nuvarande beteckningen bör vara kvar. I promorian föreslås att ringa barnpornografibrott ska få en egen beteckning, till skillnad från då det förvisso finns en särskild straffskala för brott som är ringa men där barnpornografibrott ändå används som gemensam beteckning för såväl normalgradsbrottet som den ringa graden. Regeringen anser att det i och för sig finns skäl för en egen brottsbeteckning men menar att risken för att brottsbeteckningen ”ringa barnpornografibrott” skulle uppfattas som stötande väger över. Enligt regeringen finns det därmed inte tillräckliga skäl att införa en sådan beteckning. När det gäller brottets placering konstaterar regeringen i propositionen att straffbestämmelsen om barnpornografibrott har dubbla skyddsintressen genom att den ska skydda det enskilda avbildade barnet från att kränkas men också skydda barn i allmänhet från den kränkning som barnpornografiska skildringar innebär. Regeringen redogör för de argument som framhållits av flera remissinstanser för att placera brottet i 6 kap. . Ett av dessa argument är att en flytt av brottet skulle stärka barnets ställning som målsägande i rättsprocessen. Regeringen anför att en placering av straffbudet i 6 kap. emellertid skulle kunna få verkningar som är svåra att förutse. Ett innehav av barnpornografiska bilder består inte sällan av tiotusentals eller hundratusentals bilder. Bilderna kan föreställa barn från olika delar av världen och vara framställda . Samma barn kan förekomma på bilder i många utredningar under ett stort antal år. Om avbildade barn i större utsträckning skulle få ställning som målsägande i barnpornografiärendet, skulle det bli ett digert arbete för polis och åklagare att försöka identifiera och hitta dessa för att fullborda den informations- och underrättelseskyldighet gentemot målsäganden som följer av förundersökningskungörelsen (1947:948). Detta skulle innebära att stora utredningsresurser måste tas i anspråk och att varje utredning kommer att ta betydligt än . I de fall personen på bilden har identifierats i ett tidigare mål och någon redan har lagförts för sexualbrottet och skildringsbrottet kan det även ifrågasättas om personen själv har något intresse av att bli underrättad i det nya barnpornografiärendet. resurser är inte oändliga och risken finns att utrymmet att utreda bakomliggande sexualbrott blir mindre om allt större resurser måste läggas på att försöka identifiera och kontakta barn i utredningen av barnpornografibrott. Regeringen gör bedömningen att det därför finns risk för att en effektiv lagföring av de som gjort sig skyldiga till barnpornografibrott motverkas och att allvarliga sexuella övergrepp inte kan upptäckas och förhindras. Därtill anför regeringen att frågan om vilka ärenden som ska prioriteras inte bör vara avhängig brottets placering i . Sammantaget anser regeringen att dagens placering har goda sakliga skäl för sig och att de nackdelar som en flytt kan medföra väger tyngre än fördelarna. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att göra någon förändring i denna del. Preskription av brott mot barn Skälen för ändrade preskriptionsregler Regeringen konstaterar att de nu gällande reglerna om straffrättslig preskription främst motiveras av rättspolitiska, humanitära och praktiska skäl. Det är inte lika angeläget att gamla brott blir bestraffade som att så sker med brott som ännu är aktuella i människors medvetande, och statens straffanspråk bör inte heller upprätthållas . Det har också ansetts rimligt att den som efter ett brott har varit laglydig ska kunna känna sig trygg och inte behöva riskera att den existens han eller hon byggt upp åt sig går till spillo på grund av brottet. Ytterligare ett motiv bakom reglerna är att det kan vara förenat med svårigheter att utreda och föra bevisning om ett brott som begåtts sedan. Vittnens minnesbilder kan blekna allteftersom tiden går, och både vittnen och gärningsmän kan hinna avlida. Även kraven på rättssäkerhet och effektivitet talar alltså för att gamla brott preskriberas. De rättspolitiska och humanitära skälen för preskription väger dock mindre tungt ju allvarligare brott det är fråga om. Det är också därför det föreskrivs olika preskriptionstider alltefter brottets svårhet. Regeringen konstaterar att dessa grundläggande skäl för preskription är relevanta och att utgångspunkten bör vara att brott ska preskriberas och att det endast är för vissa allvarliga brott som det kan finnas skäl att överväga förändringar. Principen om ett samband mellan brottens straffskala och preskriptionstidens längd bör alltså som huvudregel fortfarande gälla.