ku-anm · H6A1dnr2842 · 2019-07-08 00:00:00 — Riksdagsledamot () Dnr 2842-2018/19 Granskning av statsministerns uttalanden om ställningstagande Under en pressträff försökte statsminister (S) spela ned betydelsen av eniga och skarpa kritik mot statsrådet (S). Kritiken handlade om Strandhälls agerande vid förflyttningen av dåvarande generaldirektör . Kritiken var mycket skarpt formulerad och hela utskottet stod bakom den, vilket naturligtvis kan vara besvärande för en socialdemokratisk statsminister. Att statsministern skulle försöka spela ned betydelsen av ställningstagandet är inte särskilt förvånande. Det kan anses falla inom ramen för det legitima politiska spelet att återge nyheter och slutsatser till sin fördel, men när statsministerns uttalanden är direkt felaktiga har en viktig gräns passerats. Då strider det mot konstitutionell praxis. Statsministern sade ”Det viktiga också att KU konstaterat att det inte förts någon osanning här, att skulle ha farit med osanning i utskottet, det finns det inte heller något belägg för”. Vad det eniga kom fram till i det aktuella ställningstagandet var att förflyttningen av skedde i strid Beglers vilja. Det står i direkt motsats till påstående om att förflyttningen skedde i samsyn. Anledningen till att frivilligheten var av central betydelse var att lagen om offentlig anställning () endast är tillämplig om förflyttningen skett ofrivilligt. Om samsyn hade funnits angående förflyttningen så hade inte funnits krav på synnerliga skäl enligt . Enligt krävs synnerliga skäl för att en förflyttning ska kunna verkställas (36 § 2 st). När Begler efterfrågade de synnerliga skälen så fick hon inte ta del av några sådana. Således stod Strandhäll inför två alternativ. Antingen rådde samsyn med Begler angående hennes förflyttning vilket skulle ha inneburit att några synnerliga skäl aldrig behövdes. Eller så var det en ofrivillig förflyttning, vilket skulle ställa krav på synnerliga skäl för förflyttningen. är inte Arbetsdomstolen och har således inte att avgöra huruvida är tillämplig eller inte. Men ställningstagande kan naturligtvis innebära att byggstenarna för en sådan slutsats läggs på plats. Det är inte konstigare än att teoretiskt sett kan genomföra en granskning vilken landar i slutsatsen att ett statsråd har agerat på ett sätt som står i strid med en bestämmelse i , utan att för den sakens skull har gjort en straffrättslig prövning. I det förevarande fallet avstod därför ifrån att explicit landa i slutsatser som ankommer på Arbetsdomstolen att dra. Men för var och en som tar del av ställningstagande, står det klart att Strandhäll påstod att förflyttningen skedde i samsyn – som konstaterade att det rörde sig om en ofrivillig förflyttning. Det är i sammanhanget viktigt att framhålla vad grundar sin slutsats om ofrivillighet på. I granskningsarbetet har begärt in svar på skriftliga frågor från av vilka det tydligt framgår att förflyttningen var ofrivillig. Det är de skriftliga svaren som ligger till grund för utskottets ställningstagande i den delen. De svaren hade statsrådet tillgång till innan hon frågades ut muntligen av . Ändå påstod hon inför utskottet att samsyn funnits. I utskottets ställningstagande formuleras saken som följer: ”Det står vidare enligt utskottet klart att förflyttningen skedde mot vilja. När efterfrågade skälen för att genomföra förflyttningen av henne fick hon inga sådana. Enligt utskottet faller det på statsrådet att försäkra sig om att förutsättningarna för att flytta en myndighetschef från dennes anställning föreligger och att dessa också klargörs för myndighetschefen.” (2018/19:KU20 s. 90) Sammanfattningsvis har inte konstaterat att Strandhäll inte farit med osanning, vilket statsministern felaktigt påstod. Tvärtom har redogjort för ett händelseförlopp som ger vid handen att Strandhäll farit med osanning, men den slutsatsen har utskottet överlåtit åt läsaren att dra. är den statsminister som har fått mest enig kritik av genom tiderna och han har lett de regeringar som har fått mest enig kritik genom tiderna. Inte sällan har kritiken handlat om att uttalanden inte varit korrekta. Sedan tillträdde som statsminister har behövt understryka vikten av att statsråds uttalanden ska vara korrekta. Senast var (2018/19:KU20 s. 205). Det förefaller vara påkallat för utskottet att än en gång understryka för statsministern att statsråds uttalanden måste vara korrekta. Mot bakgrund av ovanstående hemställer jag att granskar statsministerns uttalanden om ställningstagande i det aktuella fallet.