sou · H7B346d3 · 2019-11-29 00:00:00 — Det är direktionen som ska fatta detta beslut, eftersom det är ett beslut av principiell karaktär (se 11 kap. 19 § andra stycket 6). Ett beslut av sådant slag får således inte delegeras. För att beslut ska bli gällande krävs dock att riks- dagen har godkänt det. Förfarandet för detta anges i tilläggsbestäm- melse 9.17.4 andra stycket och 11 kap. 18 a § riksdagsordningen. Av dessa bestämmelser framgår att direktionen ska göra en framställ- ning hos om godkännande av det mål som har beslutat om. Om beslutar att inte godkänna beslut, gäller det närmast föregående beslutet om inflationsmål eller liknande mål. Det finns dock inte skäl att besluta om utformningen av pris- stabilitetsmålet om det finns ett mål för växelkursen enligt 3 §, efter- som målet för växelkursen i sådant fall är ett sätt att uppnå pris- stabilitet (se författningskommentaren till 3 §). Av andra stycket följer att även ska ta s.k. realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken. Med detta avses att , utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, ska bidra till en balanserad utveckling av produktion och sysselsättning. ska således ta hänsyn till den realekonomiska utvecklingen utöver dess inverkan på inflationstakten. Bestämmelsen möjliggör en s.k. flexibel inflations- målspolitik. Den realekonomiska hänsynen ska inte innebära att prisstabilitetsmålet åsidosätts. Hur prisstabilitetsmålet och realeko- nomisk hänsyn ska tillämpas i förhållande till varandra beslutas av bl.a. inom ramen för dess penningpolitiska strategi. Däremot ska inte beakta s.k. finansiella obalanser utöver dess effekt på inflationen och realekonomin (se avsnitt 17.6.3). Övervägandena finns i avsnitten 13.4, 15.2.4, 16.6 och 17.6.3. Paragrafen innehåller en definition av uttrycket penningpolitik (jfr 13 § första stycket regeringsformen). Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Definitionen innebär att penningpolitik är de åtgärder som kan vidtas enligt 2 kap. i syfte att uppnå prisstabilitetsmålet och att ta realekonomisk hänsyn i samband med detta. Som exempel på pen- ningpolitiska åtgärder kan nämnas beslut om styrräntan enligt 4 § andra stycket och köp av statspapper enligt 4 § första stycket 4. Även sådan växelkursstyrning som avses i 3 § är en åtgärd inom penningpolitiken (se avsnitt 19.3). Vid sidan av de befogenheter som anges i detta kapitel finns det bestämmelser om information till allmänheten om penningpolitiska förhållanden i 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen gäller växelkursstyrning. Paragrafen motsvarar delvis 7 kap. 1 § lag men har inte samma innebörd. Växelkursstyrningen är en del av penningpolitiken (se författ- ningskommentaren till 2 §). Med växelkursstyrning avses att Riks- banken vidtar åtgärder inom ramen för penningpolitiken på ett så- dant sätt att ett eventuellt mål för kronans växelkurs upprätthålls (se avsnitt 19.3). Detta aktualiseras endast om regeringen har beslutat om ett mål för växelkursen enligt lagen (1998:1404) om valuta- politik. I ett sådant fall är enligt första stycket skyldig att vidta åtgärder, t.ex. vad gäller styrräntan och valutainterventioner, så att målet upprätthålls. Detta ska göras utan att åsidosätta prisstabi- litetsmålet. Eftersom regeringens beslut ska fattas med beaktande av prisstabilitetsmålet är växelkursmålet ett intermediärt mål för att nå prisstabilitet (se 2 § andra stycket lagen om valutapolitik och av- snitt 19.3). Dessa mål ska således vara förenliga med varandra. Andra stycket innebär att måste beakta vilket växel- kurssystem som gäller enligt lagen om valutapolitik när valutainter- ventioner genomförs. ska således inte genomföra valuta- interventioner i en sådan omfattning eller på ett sådant sätt att det i praktiken blir fråga om en regim med fast eller på annat sätt målsatt växelkurs när regeringen har beslutat att valutakursen ska vara rörlig. Övervägandena finns i avsnitten 18.11.5, 19.2 och 19.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om sådana befogenheter som gör det möjligt för att bedriva räntestyrning, dvs. styra och kontrollera i första hand räntor på fordringar på respektive räntor på krediter till dess motparter. Där- utöver finns det bestämmelser om köp och försäljning av statspapper samt valutainterventioner. Första och tredje styckena motsvarar del- vis 6 kap. 5 § första stycket lag. Tredje stycket motsvarar delvis 7 kap. 3 § 1 lag. Första stycket 1 innebär att får ta emot inlåning från finansiella företag i penningpolitiskt syfte. Första stycket 2 avser penningpolitiska kreditgiv- ning. Eftersom de penningpolitiska åtgärderna används för att på- verka räntor i , bedrivs penningpolitiken i svenska kronor. Bestämmelsen möjliggör dock även kreditgivning i utländsk valuta för det fall att det uppkommer en situation då sådan kreditgivning skulle vara ett mer effektivt sätt att påverka prisstabiliteten i . Enligt bestämmelsen är det ett krav att det finns betryggande säker- heter, t.ex. genom panträtt i finansiella instrument, för kreditgiv- ningen. Innebörden av detta uttryck behandlas i avsnitt 18.11.1. Första stycket 3 gäller återköpsavtal som inkluderar finansiella instrument. Dessa avser vanligtvis svenska kronor eftersom pen- ningpolitik typiskt sett bedrivs i svenska kronor. Återköpsavtal defi- nieras i 1 kap. 12 §. Återköpsavtal kan avse olika slags finansiella instrument så länge som dessa, efter eventuellt värderingsavdrag m.m., motsvarar en betryggande säkerhet på samma sätt som vid kredit- givning (se avsnitt 18.11.1). Ett återköpsavtal kan också benämnas repa. Av första stycket 4 följer att får köpa och sälja svenska statspapper på andrahandsmarknaden. Uttrycket statspapper defini- eras i 1 kap. 12 §, men här avses alltså endast svenska statspapper. I bestämmelsen avses direkta köp och försäljningar, dvs. inte åter- köpsavtal enligt föregående punkt. Köp av statspapper på andrahands- marknaden är allmänt sett förenligt med bestämmelserna om monetär finansiering (se 1 kap. 10 § andra stycket). behöver dock även beakta rättspraxis avseende förutsättningarna för köp av statspapper (se avsnitten 18.5.4 och 18.11.2). Andra stycket ger uttryck för en central beståndsdel av penning- politiken, nämligen räntestyrning. Den innebär att utifrån målet att upprätthålla prisstabilitet ska bestämma en styrränta för inlåningen, kreditgivningen respektive återköpsavtalen enligt första stycket. Förhållandet mellan räntan på inlåning, kredit- givning och återköpsavtal kan variera beroende på hur penningpolitiska styrsystem utformas. Även räntan på skuldebrev i svenska kronor enligt tredje stycket ska bestämmas utifrån målet att upprätthålla prisstabilitet. Motsvarande gäller om penningpolitiken vägleds av ett växelkursmål. Enligt tredje stycket får genomföra valutainterven- tioner. Detta uttryck definieras i 1 kap. 12 §. Som följer av defini- tionen rör det sig om åtgärder som vidtas för att påverka kronans växelkurs i förhållande till andra valutor, dvs. kronans externa värde. En sådan intervention kan vidtas antingen för att uppnå prisstabilitet genom att upprätthålla ett växelkursmål enligt 3 § eller genom t.ex. ett inflationsmål (se 1 § första stycket). Som följer av 3 § andra stycket måste beakta vilket växelkurssystem som gäller (se författningskommentaren till den paragrafen). Enligt bestämmelsen får ge ut och omsätta skulde- brev i svenska kronor. Övervägandena finns i avsnitten 18.11.1, 18.11.2 och 18.11.5. Paragrafen gäller andra finansiella instrument än statspapper. Para- grafen har inte någon direkt motsvarighet lag, men mot- svarar delvis 6 kap. 5 § första stycket 2 i den lagen. Skälen för att en åtskillnad har gjorts mellan statspapper och andra finansiella instrument behandlas i avsnitt 18.11.3. Paragrafen innebär att en åtskillnad också har gjorts mellan direkta köp och försäljningar respektive sådana återköpsavtal som avses i 4 § första stycket 3 (se avsnitten 18.8 och 18.11.3). Kravet på synnerliga skäl behandlas i avsnitt 18.11.3. En förutsättning för köp och försäljningar enligt paragrafen är att de finansiella instrumenten är upptagna till handel på en reglerad marknad. Med reglerad marknad avses detsamma som i 1 kap. 4 b § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Övervägandena finns i avsnitt 18.11.3. Paragrafen gäller kassakrav. Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 2 § fjärde stycket första meningen och 6 kap. 6 § lag. I första stycket definieras uttrycket kassakrav i huvudsak i enlighet med 6 kap. 6 § andra stycket lag. Begränsningen om högst har dock tagits bort (se avsnitt 18.11.4). Kassakrav ska som huvudregel beslutas genom föreskrifter. Det finns dock en möj- lighet att fatta beslut genom förvaltningsbeslut avseende specifika finansiella företag, se tredje stycket. Det finns inte anledning att meddela kassakrav som omfattar AP- fonder. Enligt andra stycket får meddela föreskrifter om kassa- krav av innebörden att ett finansiellt företags kassa helt eller delvis ska likställas med inlåning i . Vidare får kassakrav för utländska kreditinstitut som driver verksamhet i genom filial begränsas till att avse filialens placeringar eller förbindelser. Av tredje stycket följer att kassakrav, vid sidan av föreskrifter, också kan beslutas genom förvaltningsbeslut avseende specifika finan- siella företag. Bestämmelser om sanktionsavgift vid underlåtelse att efterfölja kassakrav finns i 13 kap. 1 och 2 §§. Övervägandena finns i avsnitt 18.11.4. I paragrafen finns ett normgivningsbemyndigande avseende vissa andra frågor enligt detta kapitel än kassakrav. Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 2 § fjärde stycket första meningen lag. Normgivningsbemyndigandet avser villkoren för inlåning, kredit- givning, återköpsavtal och statspapperstransaktioner enligt 4 § första stycket, valutainterventioner och utgivning av skuldebrev enligt 4 § tredje stycket samt köp och försäljningar enligt 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 18.11.4. Paragrafen gäller offentliggörande av villkor för penningpolitiska transaktioner. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 5 § andra stycket lag. Av paragrafen följer att , förutom att tillkännage ränte- nivåer, ska offentliggöra även andra villkor, t.ex. förutsättningarna för att få delta i penningpolitisk kreditgivning, vilka finansiella in- strument som accepteras som betryggande säkerheter, eller inom ramen för återköpsavtal, och vilka värderingsavdrag som görs. Övervägandena finns i avsnitt 18.11.1. Paragrafen gäller information till allmänheten om pen- ningpolitiska förhållanden. Information till allmänheten om andra för- hållanden behandlas i 12 kap. 2 §. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet lag, Innebörden av informationskraven i första stycket behandlas i av- snitt 33.6.3. I andra stycket finns en s.k. upplysningsbestämmelse om proto- koll, med anledning av att protokollen från de penningpolitiska mötena har särskild betydelse i fråga om informationen till allmän- heten om penningpolitiska förhållanden. Övervägandena finns i avsnitt 33.6.3. Paragrafen gäller information från till regeringen, före- trädd av det statsråd som regeringen utser. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 3 § lag. De beslut som avses är penningpolitiska beslut som har fattat. har således inte någon skyldighet att infor- mera regeringen om kommande beslut. Frågor som ännu inte har beslutats kan dock vara föremål för en dialog på ini- tiativ enligt 11 §. Informationen ska lämnas efter beslutet och om möjligt innan det tillkännages för allmänheten. Detta kan ske genom t.ex. ett telefonsamtal eller på annat sätt. Bestämmelsen avses inte att tillämpas vid beslut av mindre bety- delse. Övervägandena finns i avsnitt 28.3. Paragrafen gäller förutsättningarna för en dialog mellan och andra organ om penningpolitiska förhållanden. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Paragrafen skiljer sig från 10 § bl.a. på så sätt att det rör sig om en form av dialog som är frivillig för del. Denna form av dialog ska ske med beaktande av instruktionsförbudet i 9 kap. 13 § andra stycket regeringsformen. Det är således inte frågan om att eller dess direktion ska ges eller ta emot några instruk- tioner om hur den ska besluta. Eftersom förutsättningarna för att uppnå prisstabilitetsmålet påverkas av förhållanden som inte har kontroll över, kan det finnas skäl för att disku- tera olika aspekter av den ekonomiska utvecklingen med andra organ i syfte att få ett bättre beslutsunderlag. Frågor som påverkar utformningen av penningpolitiken och förut- sättningarna att uppnå prisstabilitetsmålet och att ta realekonomisk hänsyn kan exempelvis röra lönebildningen eller finanspolitiken. Övervägandena finns i avsnitt 28.3. Paragrafen gäller målet för de uppgifter och befogenheter som tilldelas i detta kapitel. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet lag, men motsvarar delvis 1 kap. 2 § tredje stycket. Enligt första stycket första meningen är målet för verk- samhet enligt 3 kap. att bidra till att det finansiella systemet är stabilt och effektivt. I detta arbete ska bidra till samma över- gripande mål som och . Riks- banken ska uppnå det i paragrafen angivna målet genom att utföra de uppgifter och utöva de befogenheter som banken tilldelas i kapitlet. Det är däremot inte möjligt för att med stöd av mål- bestämmelsen vidta andra åtgärder än de som anges i lagen. För att bidra till att det svenska finansiella systemet är stabilt och effektivt behöver beakta utvecklingen på de internatio- nella finansmarknaderna och den globala ekonomin, se 1 kap. 9 § om omvärldsbevakning och 4 §. Till skillnad från vad som gäller för penningpolitiken finns det inte någon siffersatt målnivå för när det finansiella systemet är stabilt och effektivt. Det finansiella systemet är stabilt när det kan upprätt- hålla sina grundläggande funktioner och är tillräckligt motstånds- kraftigt för att fortsätta att göra det, se avsnitt 7.2.3. Det kan också behövas göras en avvägning mellan stabilitet och effektivitet, se av- snitt 20.8.2. Det övergripande målet – att bidra till att det finansiella systemet är stabilt och effektivt – inkluderar enligt första stycket andra men- ingen att allmänheten ska kunna göra betalningar. Av 5 kap. följer att allmänheten ska kunna göra nödvändiga betalningar även under freds- tida krissituationer och vid höjd beredskap och vilka uppgifter Riks- banken har för att säkerställa detta. Av andra stycket följer att prisstabilitetsmålet har företräde fram- för det mål som anges i detta kapitel. ska alltså utföra de uppgifter som den har i syfte att uppnå målet för kapitlet, utan att åsidosätta huvudmål enligt 2 kap. 1 § första stycket (prisstabilitetsmålet). Övervägandena finns i avsnitt 20.8.6. Paragrafen gäller uppgift att tillhandahålla ett system för betalningsavveckling. Ett sådant system är av synnerlig vikt för att det finansiella systemet i och svensk ekonomi i allmänhet ska fungera väl (se vidare avsnitt 21.2). Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 7 § första stycket och 8 kap. 1 § första stycket lag. Innebörden av att enligt första stycket ska tillhanda- hålla ett system av aktuellt slag är att ska se till att det svenska finansiella systemet kan genomföra betalningsavveckling i centralbankspengar. Detta sker genom RIX-syste- met. Det är inte nödvändigt att driver den tekniska platt- form som krävs för systemet i egen regi (se vidare avsnitt 21.2). Av andra stycket följer för det första att kretsen av deltagare i det system som avses i första stycket anges i 8 § lagen (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden. Enligt bestämmelsen ska beakta principerna om fritt tillträde och neutralitet. Dessa principer är allmänt vedertagna inom finan- siell infrastruktur och innebär i korthet att den som uppfyller kraven för deltagande ska få bli deltagare och att alla aktörer ska behandlas på ett likformigt sätt (jfr vad som gäller för clearingorganisationer enligt 20 kap. 1 § andra stycket lagen [2007:528] om värdepappers- marknaden). regler för systemet, utöver de bestäm- melser som följer av lag, kan ta formen av föreskrifter enligt 20 § 1 eller avtalsvillkor (se dock det som anförs om dubbelreglering i av- snitt 20.8.2). Enligt tredje stycket ska ta emot betalningar till staten och förmedla utbetalningar för statens räkning. Uttrycket förmedla har valts för att markera att betalningar för statens räkning givetvis ska göras med medel på statens konto i eller med sådan kortfristig kredit som får ges till staten i enlighet med 9 § och som därefter regleras av staten (jfr förbudet mot monetär finansiering i 1 kap. 10 §) Övervägandena finns i avsnitt 21.2. Paragrafen gäller medverkan i betalningsavveckling på annat sätt än vad som avses i 2 §. är inte skyldig att ägna sig åt verksamhet enligt paragrafen om det inte behövs. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 7 § första stycket lag. Uttrycket att medverka i betalningsavveckling i förhållande till finansiella företag och myndigheter i punkten 1 utesluter betalnings- avveckling som inbegriper fysiska personer, bortsett från sådan betal- ningsavveckling som sker genom betalningar med sedlar och mynt (se även 4 kap. 11 §). Med stöd av denna bestämmelse kan Riks- banken t.ex. tillhandahålla möjligheter till betalningsavveckling i svenska kronor i samband med att värdepapperstransaktioner av- vecklas genom en gemensam europeisk plattform. Med stöd av bestämmelsen i punkten 2 om att delta i betalnings- system (se 1 kap. 4 § lagen [2010:751] om betaltjänster) eller system som avses i lagen (1999:1309) om system för avveckling av för- pliktelser på finansmarknaden eller motsvarande system i en annan stat inom Europeiska unionen får t.ex. delta i ECB:s system för betalningsavveckling. Frågor om deltagande i avveckling av betalningar från eller till andra centralbanker och mellanstatliga organ berörs i 6 kap. 9 § andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 21.2. I paragrafen finns bestämmelser om övervakning av det finansiella systemet i allmänhet. Paragrafen har inte någon motsva- righet lag. Även om bestämmelsen är ny, är inte uppgiften det, se avsnitt 20.6. Enligt första stycket ska bedöma om det finansiella systemet är stabilt och effektivt. Av bestämmelsen följer vidare att ska verka för att identifiera sårbarheter och risker som kan leda till allvarliga störningar eller betydande effektivitetsförluster. Det handlar här om sårbarheter och risker som det finansiella syste- met utsätter ekonomin för. Sårbarheter och risker som inte härrör från det finansiella systemet omfattas av bestämmelsen i 1 kap. 9 §. får redovisa de iakttagelser den gör om tillståndet i det finansiella systemet. Det kan exempelvis göra genom en rapport om finansiell stabilitet. Om bedömer att åtgärder krävs från någon annan myndighet än för att minska risken för allvarliga finan- siella störningar i den svenska ekonomin, ska enligt andra stycket uppmärksamma myndigheten och andra berörda på detta. Med uttrycket ”risken för finansiella störningar i den svenska eko- nomin” avses risker i det finansiella systemet och finansiella risker utanför det finansiella systemet. I 12 kap. finns det bestämmelser om information till allmänheten och finansutskottet. Övervägandena finns i avsnitt 24.2. Paragrafen gäller infrastrukturen för betalningar och andra grund- läggande funktioner i det finansiella systemet. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet lag. Av första stycket följer att ska övervaka den verksam- het som drivs av vissa aktörer inom den s.k. finansiella infrastruk- turen, inklusive eget system för betalningsavveckling enligt 2 §. Vissa verksamheter eller företag kan omfattas av fler än en av de kategorier som anges i första stycket. Med clearingorganisationer avses detsamma som i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Denna definition innefattar centrala motparter. De system som avses i lagen (1999:1309) om system för avveck- ling av förpliktelser på finansmarknaden omfattar såväl anmälda som icke anmälda avvecklingssystem. Uttrycket värdepapperscentraler har samma innebörd som i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 909/2014 av om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv /26/EG och 2014/65/EU och förordning (EU) nr 236/2012. Uttrycken transaktionsregister och centrala motparter har samma innebörd som i och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Utöver de ovanstående aktörerna omfattas även den verksamhet som drivs av andra juridiska personer som är av särskild betydelse för den finansiella infrastrukturen i . Vilka aktörer som är av sådan betydelse kan variera . kan Svenska bankföreningens verksamhet avseende den s.k. dataclearingen, Finan- siell och nämnas som exempel (se även författningskommentaren till 5 kap. 3 § och 7 kap. 2 §). Även utländska företag som har en stor andel av marknaden för betal- ningar med betalkort kan vara av sådan betydelse som avses i be- stämmelsen. Enligt andra stycket ska , som ett led i den aktuella övervakningen, följa betalningsmarknadens utveckling (jfr det som anförs om omvärldsbevakning i 1 kap. 9 §). Övervägandena finns i avsnitt 21.3. Paragrafen gäller likviditetsstödjande roll. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Även om bestämmelsen är ny, är inte uppgiften att ge likviditetsstöd ny, se avsnitt 20.6. Befogenheten enligt 14 § är dock ny. Övervägandena finns i avsnitten 22.3 och 23.1.1. I paragrafen behandlas krisförberedande arbete. Paragraf- en har inte någon motsvarighet lag. Även om bestämmel- sen är ny, utför liknande uppgifter, se avsnitt 20.6. Enligt första stycket ska planera och förbereda sig för att hantera kriser. I detta ingår att identifiera möjliga krisscenarier och vilka åtgärder som skulle kunna vara verkningsfulla i olika situa- tioner. Detta kan leda till att tar fram nya faciliteter. ska vidare offentliggöra vilka faciliteter som den kommer att tillhandahålla och de närmare villkoren för dem, om den inte bedömer att det är olämpligt med hänsyn till det finansiella systemets stabilitet eller effektivitet. Detta gäller både för Riksbank- ens generella faciliteter och för dess nödkrediter. Det är som på sakliga grunder avgör vilka uppgifter som ska publiceras. Av bestämmelsen följer att får avstå från att publicera infor- mation om en facilitet om det är olämpligt. får också begränsa publiceringen till att enbart ange vilken typ av faciliteter den kommer att erbjuda eller de principer som gäller för dem, om det är olämpligt att också publicera villkoren för dem. Enligt andra stycket får delta i resolutionskollegier och medverka i annat krisförberedande arbete som organiseras av andra i eller utomlands. Det kan avse bilateralt eller multi- lateralt samarbete, t.ex. med en eller flera centralbanker. Av bestäm- melsen följer att , förutom att delta i resolutionskollegier, får delta exempelvis i samarbetet inom . Som ett exempel på nationellt samarbete kan nämnas samarbetet inom Finansiella Sektorns Privat-Offentliga Samverkansgrupp (FSPOS). Av 6 kap. 10 § följer att får delta även i annat inter- nationellt samarbete. Övervägandena finns i avsnitt 24.3. Paragrafen gäller inlåning och avgifter med anknytning till system för betalningsavveckling enligt 2 §. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 1 § andra stycket lag. Enligt första stycket får ta emot inlåning från staten och från deltagarna i det aktuella systemet, t.ex. från en central mot- part. För detta krävs inte något penningpolitiskt syfte. Befogenheten att ta emot inlåning från deltagarna i det aktuella systemet får i stället prövas mot målet enligt 1 §, inklusive det som där anges om att allmänheten ska kunna göra betalningar. Andra stycket avser avgifter som behövs för att finansiera verk- samheten med systemet för betalningsavveckling enligt 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 21.2. Paragrafen gäller kreditgivning som har anknytning till det system för betalningsavveckling som avses 2 §. Sådana krediter benämns även intradagskrediter. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 7 § andra stycket lag.