sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Som framkommit i utredningen är tillfälliga förbud en möjlighet att freda renskötseln som rättighet och allmänt och enskilt intresse i förhållande till motstående intressen. Dock finns flera svårigheter med denna ordning. Förbuden ansöks om med kort varsel och kräver snabb handläggning och beslut, vilket inte alltid är möjligt. Detta medför risker för brister i handläggningen eller beslut som inte är ändamålsenliga och inte balanserar olika intressen utifrån rättsliga och sakliga grunder. Framför allt i är det tydligt att nuvarande ordning inte är tillfredsställande ur ett renskötsel- perspektiv. SSR anser att det helt saknas förslag om att den ordning som tillämpas i och med generella till- fälliga förbud på all statlig mark även tillämpas i andra län inom renskötselområdet. Mot bakgrund av lagens föreslagna syfte är det centralt att klar- göra att vissa av dessa intressen utgör grundlagsskyddade rättigheter renskötselrätt, vilket har avgörande betydelse för hur intresse- avvägningar ska göras och beslut fattas. Vidare att statliga myndig- heter utifrån stadganden i rennäringslagen, regeringsformen, mino- ritetslagen och folkrättsliga åtaganden är skyldiga att skydda och främja det samiska folkets kultur och näringar och säkerställa att samerna konsulteras och har inflytande i frågor som berör dem. Utredningen och dess förslag bottnar inte i dessa rättsliga utgångspunkter. Detta illustreras bl.a. av utredningens för- slag där samebyarna i egenskap av annan särskild rättighetshavare säkerställs ett mindre omfattande skydd än fastighets/markägare.17 Ett annat exempel är betänkandets bibehållande – mot bland annat uppmaning – av nuvarande formulering av undantaget för renskötsel18 i stället för att föreslå ett allmänt undantag liknande det som gäller för jordbruks- och skogsbruksändamål.19 Överlag saknas förslag som säkerställer samiska rättighetshavares möjlighet 17Se bl.a. 34 och 35 §§ i författningsförslag där medgivande från annan särskild rättig- hetshavare endast krävs i den mån beslutet kan ha en menlig inverkan på rättighetens utövande. 18Se 15 § författningsförslag (tidigare 1 § 4 p TKF). SSR är positiva till att paragrafen till viss del ändrats eftersom lokutionerna ”inför förestående” och ”i direkt samband med” befäster de koloniala synsätt och strukturer gentemot samer som äldre lagstiftning, utifrån den tidsanda de tillkommit under, ofta ger uttryck för. 19Se 10 § författningsförslag. att i tillräcklig utsträckning utöva inflytande över den terrängkör- ning som sker på samiska marker. Renskötselrätten är en grundlagsskyddad civil rättighet och om- fattas av regeringsformens egendomsskydd. Både rätten att bruka marken samt renen omfattas av egendomsrättsliga regler. En grund- läggande utgångspunkt när det gäller användning av mark är vem som har vilka rättigheter. I EKMR och i vår grundlag stadgas egen- domsskyddet som innebär att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller någon enskild eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Renskötselns ut- övare, samebyarna, har en särskild rätt att bruka marken för renbete m.m.Om denna rätt påverkas på sådant sätt att det inte går att beta eller att renarna störs så dom rör sig från området innebär det än rättighetsinskränkning. I förarbetena till 2 kap. 15 § regeringsformen har allmänhetens tillgång till naturen för rekreation och friluftsliv beskrivits som ett angeläget allmänt intresse som får inskränka egendomsskyddet. Allemansrätten är en sådan inskränkning i egendomsskyddet som innebär en rätt för enskilda att gå cykla, åka skidor och rida på annans mark, att tillfälligt uppehålla sig på marken och att tillgodogöra sig bär, och svamp m.m. Allt under förutsättning att utövaren inte stör eller förstör. Detta innefattar även ett förbud mot att störa renar eller orsaka sådan skada för renskötaren att den inte kan ses som acceptabel. Allemansrätten är en inskränkning som markägare/rättig- hetsinnehavare ska tåla utan ersättning så länge inte skada uppstår, men allemansrätten har aldrig innefattat trafik med motordrivna fordon. De förslag som utredningen föreslår kommer inte att medföra några förändringar som adresserar de problem som finns med ökad skoterkörning och ökade olägenheter/skador för renskötseln. De förslag som utredaren föreslår kommer inte medföra någon förändring av rådande situation, vilket måste ses som otillfredsställande utifrån syftet med utredningen. Särskilt yttrande av experten Undertecknad har deltagit i den aktuella utredningen i rollen som expert och talesperson för Nationella . Utredningen har som utgångspunkt haft fokus på att se över lagstiftningen för terrängkörning och lämna författningsförslag och förslag i övrigt som behövs för att skapa en modern lagstiftning för en hållbar terrängkörning. Arbetet har varit särskilt omfattande i frågor som berör snöskoteråkningen och det har särskilt uppskattats att utredarna besökt olika forum ute i landet för att på plats diskutera förutsättningarna med dem som närmast berörs av en framtida lagstiftning. I Nationella återfinns 12 organisationer som har olika ingångsvärden och syn på hur man anser att förutsättningarna för framtidens snöskoteråkning bör vara utformade. Verksamheten samordnas av på regeringens upp-drag genom en överenskommelse som tecknas med samtliga aktörer och som genomförs i perioder . Det som förenar organisationerna är att de har antagit en gemensam överenskommelse med en vision som lyder ”Snöskoter- trafiken bedrivs utan att människor, djur, miljö och egendom skadas eller störs”. Syftet med överenskommelsen är att alla ingående organisationer ska bidra till en hållbar snöskotertrafik som förenar både körning inom näringsverksamhet och enskild körning samt värnar allas naturupp- levelser, detta ska ske utan att skada eller störa människor, djur, miljö, egendom eller areell näringsverksamhet. Vilka författningsförslag och andra förslag är viktigast för en hållbar snöskoteråkning? Nationella anser att de viktigaste åtgärderna för att kunna nå en hållbar snöskoteråkning är att lagstiftningen som styr snöskotertrafiken ska vara enkel att förstå innebörden av och accepterad av alla som berörs av den. Det ska vara lätt att göra rätt och där är kunskapsspridning är ett viktigt verktyg för att förändra attityder och förbättra regelefterlevnaden. Det är också viktigt att verka för att en förbättrad tillsyn kommer till stånd vilket innebär att man kan uppnå en bättre efterlevnad av den lagstiftning som ligger till grund för snöskotertrafik i . En annan viktig åtgärd är att etablera finansieringsmodeller för att underhålla och anlägga snöskoterleder. Nya verktyg kan behöva tas fram för att underlätta och öka möjligheten att förstå hur, var och när man kan köra snöskoter med god hänsyn och förståelse för areella näringar och annat friluftsliv samt för att kunna förebygga störningar på vilda djurlivet. Nationella har tillsammans genomlyst de författ- ningsförslag som presenterats, författningskommentarer och konsekvensanalysen av förslagen och vi kan konstatera att flera av förslagen kan bidra positivt till att öka förutsättningarna för att uppnå våra hållbarhetsmål. har flera medlemmar i framfört konkreta åsikter om att presenterade författningsförslag sammantaget inte bedöms som tillräckliga för att leda till förändringar i praktiken avseende att skapa en modern lagstiftning för hållbar terrängkörning som skyddar miljö, djur- och växtliv samt areella näringars enskilda och allmänna intressen. Andra medlemmar menar att utredningens förslag är mer rimliga. Hur kommer snöskoteråkaren att tolka den nya författningen? Vår tolkning av författningsförslagen att snöskotertrafiken i även fortsättningsvis kommer att vara tillåten på snötäckt mark om det inte är uppenbart att mark och vegetation kan skadas, men under förutsättning att inte det förekommer en områdesreglering i form av statligt eller kommunalt regleringsområde eller annat naturskydd där snöskoteråkningen är reglerad. Detta innebär att snöskoteråkare i kan komma att utgå ifrån att man får köra snöskoter i stort sett överallt om det inte är uttryckligen förbjudet. Detta innebär att det även fortsättningsvis kommer att vara svårt för en snöskoteråkare att förstå vad som gäller om man inte omgående utvecklar verktyg för att underlätta och öka möjligheten att förstå hur, var och när man kan köra snöskoter. Om en förbättrad tillsyn Avseende författningsförslaget om en förbättrad tillsyn där Naturvårdsvakter föreslås få utökade befogenheter att utöva tillsyn över snöskotertrafiken även utanför de statliga regleringsområdena i fjällvärlden, bedömer vi kommer att innebära betydande förstärk- ningar av tillsynen i stort. Men det kan innebära en utmaning för eller privata markägare att erhålla en tillräcklig finansiering för att kunna genomföra tillsynen inför ett utökat till- synsuppdrag. Även Polisens resurser att utöva tillsyn behöver för- stärkas om tillsynen ska kunna öka i den omfattning som utred- ningen föreslår. Vi bedömer att förslagen sammantaget kommer att innebära att regelefterlevnaden ökar på ett positivt sätt och kan bidra till att uppfylla Nationella hållbarhetsmål. Om finansiering avseende anläggande och underhåll av snöskoterleder Avseende utredningens förslag om ett obligatoriskt skoterledskort för snöskotertrafik på allmänna leder så ser Nationella Snöskoter- rådet positivt på förslaget och att detta kan bidra till att förbättra förutsättningarna för att nå våra hållbarhetsmål. Förslaget bör kunna bidra till att fler snöskoterleder kan uppnå en tillräcklig standard avseende en säker placering och att det finns tydliga skyltningar efter leden vilket i sin tur bidrar till både säkrare färdsel och bättre regelefterlevnad. Men eftersom att kravet för ett skoterledskort föreslås att gälla för färdsel på endast allmänna leder vilket uppskattningsvis omfattar av det totala antalet skoterleder i landet så tror vi dock att betalningsviljan kommer att vara betydligt lägre än vad utredningen bedömt. föreslås att även ledhållare av enskilda leder kan ansöka och erhålla bidrag från skoterledsfonden vilket skapar en obalans i finansieringsmodellen. Vi föreslår därför att man ser över om det finns andra incitament för att öka benägenheten att lösa ett nationellt skoterledskort så att de flesta som kör snöskoter, vare sig det är på allmän eller enskild led är med och bidrar till en hållbar finansiering. Nationella anser att utredningens förslag fortsatta väcker många frågetecken rörande de problem som finns med olaglig och olovlig körning. Med presenterat förslag kommer behoven av att förtydliga och sprida kunskap kring hur man ska tillämpa regelverket vara fortsatt omfattande för bland annat snöskoteråkare, fastighetsägare, snöskoterturismen, areella näringar samt tillsynsmyndigheter. Vi tror att Nationella även fortsättningsvis blir ett viktigt forum för att utveckla former för hur den nya lagstift- ningen kan kommuniceras med syfte att öka förståelsen bland alla snöskoteråkare så att det blir enklare att göra rätt även om det inte alltid kommer att vara självklart. Nationella bistår även fortsättningsvis vid behov med vår omfattande gemensamma kunskap om hur vitillsammans kan arbeta för att bidra till att uppnå en mer hållbar snöskotertrafik och att därigenom minska störningar och annan påverkan på förekommande areella näringar, rörligt friluftsliv samt det vilda djurlivet. Särskilt yttrande av experten Jag gör en annan bedömning än utredaren när det gäller förslaget om hur man ska tillgodose behovet hos rullstolsburna personer med bestående rörelsehinder att kunna ta sig ut i terräng för att bedriva jakt. Utredaren föreslår att tillstånd till terrängkörning ska kunna meddelas av Transportstyrelsen till personer med en funktionsned- sättning som innebär en varaktigt nedsatt förmåga att förflytta sig. Jag anser att ett allmänt undantag istället bör införas för rullstols- burna personer med bestående rörelsehinder som enligt 20 a & 20 b §§ jaktförordningen har rätt att bedriva jakt från motordrivet fordon. har cirka 200 personer sådana tillstånd för terrängkörning meddelade av länsstyrelserna kopplat till den jakt som får bedrivas enligt bestämmelserna i jaktlagstiftningen. Dessa tillstånd kan dock endast meddelas länsvis och för de rullstolsburna personer som vill jaga i hela landet så krävs en omfattande tillståndsprocess för att söka tillstånd i samtliga län. För den som har ett handikapp innebär en sådan omfattande administration ett betydande hinder då ork och kunskap ofta är begränsade. Samhället behöver stödja dessa personer och inte ställa upp ytterligare hinder i deras liv. var det som utfärdade dessa tillstånd och då gällde de över hela landet. föreslår utredaren istället att Transportstyrelsen ska få detta ansvar vilket i och för sig förbättrar situationen när det gäller antalet tillstånd som krävs för att jaga i hela landet. Däremot innebär det att ytterligare en myndighet kan behöva inblandas i beslutsprocesserna för att kunna bedriva jakt, då eller , när det fåglar och vissa däggdjur, alltjämt måste fatta beslut om att tillåta jakt med motordrivna fordon enligt 20 a–20 b §§ jaktförord- ningen. I detta avseende hade det varit bättre att lägga alla beslut, såväl enligt jaktlagstiftningen som terrängkörningslagstiftningen, hos om syftet varit att minska antalet inblandade myndigheter för den enskilde. Den bästa lösningen är dock att rullstolsburna personer med bestående rörelsehinder omfattas av ett allmänt undantag för att bedriva den jakt som jaktlagstiftningen medger. Detta minimerar administrationen utan att miljöpåverkan blir nämnvärt större. Utredningens uppskattning att ca 500 000 personer skulle kunna omfattas och nyttja undantaget enligt förslaget är kraftigt överdrivet. Så många fordon av aktuellt slag finns enligt utredningens egna siffror inte ens i landet . Sannolikt skulle antalet rullstolsburna jägare med bestående rörelsehinder öka något men inte annat än marginellt från dagens ca 200 personer. Utredningens förslag omfattar dock inte bara jakt utan även fiske och annat friluftsliv. För dessa aktiviteter där det också kan finnas ett behov att komma ut i naturen för rörelsehindrade kan utredningens förslag vara lämpligt för att hålla nere totalantalet. Dessa personer har ju till skillnad från jägare inte alltid ett samtycke från aktuella markägare för att vistas och färdas på fastigheten. En jägare som med markägarens medgivande bedriver jakt har ju redan en relation och kan på ett enkelt sätt diskutera hur terrängkörningen kan ske på lämpligaste sätt för att minimera markskador och miljöpåverkan, som ansvar för eventuellt skadestånd kan utkrävas direkt. Istället för att bygga ytterligare byråkrati för jakten i form av nya myndigheter och nya kriterier som inte matchar, hade det således varit lämpligare med ett särskilt undantag just för jakt i enlighet med jaktlagstiftningens bestämmelser för rullstolsburna med bestående rörelsehinder. Om det ansetts tillräckligt rättssäkert i jaktlagstift- ningen så bör naturligtvis samma sak gälla för terrängkörnings- lagstiftningen. En spegling av förutsättningar och kriterier enligt båda lagstiftningarna är därför den bästa lösningen enligt min uppfattning. NJA II 1949 1. Den nya lagstiftningen om brott mot staten och allmän- heten samt ny strafflagstiftning för krigsmakten. 1962:10 Med förslag till brottsbalk. NJA II 1962 1. 1970:20 Del B Kungl. Maj:ts proposition till med för- slag till jordabalk. Maj:ts proposition med förslag till lag om körning i terräng med motordrivet fordon. Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, m.m. Maj:ts proposition med förslag till ändringar i naturvårdslagen (1964:822) och skogsvårdslagen (1948:237), m.m. 1975/76:67 Med förslag till terrängkörningslag. 1983/84:120 Om regeringens befattning med besvärsärenden. 1983/84:192 Om sanktionsavgifter vid överträdelser av import- och exportregleringar. 1986/87:34 Om vissa delegeringsfrågor och regelförenklingar på vägtrafikens område. 1990/91:68 Om ändring i m.m. (böter). 1992/93:32 Om samerna och samisk kultur m.m. 1992/93:97 Om reglering av användningen av vattenskotrar. 1993/94:117 Inkorporering av och andra fri- och rättighetsfrågor. 1995/96:226 Hållbar utveckling i landets fjällområden. 1997/98:45 I och II Miljöbalk. 1997/98:90 Följdlagstiftning till m.m. Prop. 2005/06:169 Effektivare skattekontroll m.m. Prop. 2005/06:182 sanktionssystem, m.m. 2006/07:105 Konkurrens på lika villkor i kontantbranschen. 2008/09:60 Säkra förare på mopeder, snöskotrar och terräng- hjulingar. 2009/10:238 Framtidens friluftsliv. 2011/12:59 Straff för överträdelser av EU-regler om kemikalier. 2011/12:109 Vissa åtgärder mot illegala vapen. 2012/13:96 Kulturmiljöns mångfald. 2013/14:25 Infrastrukturavgifter på väg och elektroniska vägtulls- system. 2014/15:6 Minskat svartarbete i byggbranschen. 2016/17:131 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhets- brott. 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvalt- ningslag. 2016/17:188 Nationellt mål och inriktning för funktionshinders- politiken. 2017/18:192 Bemyndigande i terrängkörningslagen. RP 306/2010 rd Regeringens proposition till med förslag till lag om ändring av terrängtrafiklagen. SOU 1962:36 Naturen och samhället. SOU 1969:59 Snöskotern – terrängkörning och färdselrätt. SOU 1986:14 Påföljd för brott. SOU 1993:40 Del A Fri- och rättighetsfrågor. SOU 1993:51 Naturupplevelser utan buller – en kvalitet att värna. SOU 1994:16 Skoterkörning på jordbruks- och skogsmark. SOU 1995:97 Miljöklassning av snöskotrar. SOU 1995:100 Hållbar utveckling i landets fjällområden. SOU 1996:103 I och II – En skärpt och samordnad miljö- lagstiftning för en hållbar utveckling. SOU 2001:101 En ny rennäringspolitik. SOU 2003:82 Säkra produkter. SOU 2005:45 Säkra förare på moped, snöskoter och terränghjuling. SOU 2006:58 Sanktionsavgift i stället för straff – områdena livsmedel, foder och djurskydd. SOU 2008:125 En reformerad grundlag. SOU 2013:38 Vad bör straffas? SOU 2013:59 Ersättning vid rådighetsinskränkningar – vilka fall omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen och när ska ersättning lämnas? SOU 2013:85 Stärkt straffrättsligt skydd för egendom. SOU 2017:95 Ett land att besöka – En samlad politik för hållbar turism och växande besöksnäring. Ds Jo 1974:1 I och II Naturvård I, Strandskydd, Landskapsvård, Förvaltning. Ds 1994:36 Snöskotern i naturen. Ds 1995:15 Hushållning med knappa naturresurser Exemplen allemans- rätten, fjällen och skotertrafik i naturen. 1984/85:203 Med redogörelse för en översyn av terrängkörnings- lagstiftningen. 1993/94:175 Åtgärder mot buller i fjällområden och skärgårdar m.m. Skr. 2012/13:51 Mål för friluftslivspolitiken. 3LU1961:30 Utlåtande i anledning av motioner om utredning angående den s.k. allemansrätten. JoU 1972:52 betänkande i anledning av Kungl. 1972:99 med förslag till lag om körning i terräng med motor- drivet fordon jämte motioner. JoU 1974:52 betänkande i anledning av pro- positionen 1974:166 med förslag till ändringar i naturvårdslagen (1964:822) och skogsvårdslagen (1948:237), m.m. jämte motioner. JoU 1975/76:5 betänkande med anledning av motion om ökad information angående allemansrätten. JoU 1975/76:28 betänkande med anledning av propositionen 1975/76:67 med förslag till terrängkörningslag jämte motioner. 1993/94:JoU21 Åtgärder mot buller i fjällområden och skärgårdar m.m. 1993/94:KU24 Inkorporering av och andra fri- och rättighetsfrågor. 1996/97:JoU5 Hållbar utveckling i landets fjällområden. 2016/17:JuU13 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhets- brott. PM nr 2 , , (YK 1992), volym 2. PM nr 9 , , (YK 1992), volym 2. PM från , Ändringar i jaktförordningen (1987:905) i syfte att underlätta för rullstolsburna personer med bestående rörelsehinder att jaga. NJA 1876 s. 6. NJA 1901 s. 264. NJA 1909 B 412. NJA 1944 s. 277. NJA 1946 s. 68. NJA 1949 s. 167. NJA 1970 s. 29. NJA 1971 s. 210. NJA 1981 s. 1. NJA 1981 s. 1129. NJA 1986 s. 637. NJA 1988 s. 351. NJA 1994 s. 162. NJA 1996 s. 495. NJA 2005 s. 33. NJA 2006 s. 293. NJA 2007 s. 227. NJA 2007 s. 918. NJA 2008 s. 567. NJA 2011 s. 109. NJA 2013 s. 350. NJA 2013 s. 502. NJA 2014 s. 332. NJA 2014 s. 859. NJA 2016 s. 702. NJA 2016 s. 868. NJA 2017 s. 999 ”Vägen”. NJA 2018 s. 753 ”Parkfastigheten”. NJA 2019 s. 406 ”Resenären utan ID-handling”. Högsta domstolens dom i mål B 6140-18 ”stöld-gränsen”. (tidigare Regeringsrätten) RÅ 1960 K 1768. RÅ 1991 ref. 54. RÅ 1996 ref. 44. RÅ 1996 ref. 56. RÅ 1999 ref. 76. HFD 2012 ref. 70. HFD 2013 ref. 71. SvJT 1922 ref. s. 63. SvJT 1923 ref. s. 14. tingsrätts dom , mål nr FT 949-04 m.fl. Förvaltningsrätten i dom , mål nr 3564-15. och , C-142/05, EU:C:2009:336. , C-433/95, EU:C:2010:184. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna and Others v. the , 8 1976, Series A no. and v. , , Series A no. Öztürk v. , 21 February 1984, Series A no. Erkner and Hofauer v. , , Series A no.117. Chassagnou and Others v. [GC], nos. 25088/94 and 2 others, ECHR 1999-III. Inocêncio v. (dec. ), no. 43862/98, ECHR 2001-I. v. (dec. ), no. 11811/05, 26 February 2008. v. [GC], no. 14939/03, ECHR 2009. Grande and Others v. , nos. 18640/10 and 4 others, 4 2014. kommission för de mänskliga rättigheterna v. , no. 11763/85, Commission decision of 9 1989, DR 60-A, p. , (2008) Allt om allemansrätten, . , (2001) Äganderätt och demokrati, . , , m.fl. (2013) Kriminalrättens grunder, 2 uppl., Iustus förlag. , (1966) Allemansrätt och markägarskydd, 2 uppl., P.A. , (1996) Grundlagen och fastighetsrätten, Nerenius & Santérus. , (2003) 21 uppsatser, Juristförlaget i . , (2004) Allemansrätten – Vad säger lagen?, Naturvårds- verket. , (2004) Samerätt, Juridik. , (2011) Om lagstiftning och annat, Juridik. , (2018) Speciell fastighetsrätt , 12 uppl., Iustus förlag. , , m.fl. () – En kommentar, suppl. 18, Blå Bibliotek, Juridik. Borgeke, och , (2016) Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., . Borgeke, och , (2018) Studier rörande påföljdspraxis med mera, 6 uppl., . , och , (2019) Regeringsformen, 4 uppl. , Hans (2015) Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., Juridik. , , m.fl. (2018) Regeringsformen, 2 uppl., . Jareborg, (1986) Brotten, Andra häftet, 2 uppl., . Jareborg, (2001) Allmän kriminalrätt, Iustus förlag. Jareborg, , m.fl. (2015) Brotten mot person och förmögenhets- brotten, 2 uppl., Iustus förlag. Jonzon, och , (1969) Naturvårdslagen, Söners förlag. Jonzon, , m.fl. (1976 och 1988) Naturvårdslagen, 2 och 3 uppl., Gula Bibliotek, . , och , (2015) Arrende- och andra nyttj- anderättsavtal i praktiken, 4 uppl., . Lavin, (2017) Viteslagstiftningen, 3 uppl. , och , Per (1961, 1964 och 1968) Den rättsliga kontrollen över mark och vatten II, 1, 2 och 3 uppl., P A & Söners förlag. , och , (2017) Den svenska miljörätten, 4 uppl., Iustus förlag. Nergelius, (2012) De europeiska domstolarna och det svenska äganderättsskyddet, Juridik. , . och , (2003) Servitut, 2 uppl., Juridik. , (1999) Normgivningsmakten enligt reger- ingsform, 3 uppl., Juristförlaget i . , (1973) Båtjuridik, . Ulväng, (2013) Brottslighetskonkurrens, Iustus förlag. , (1996) Den grundlagsskyddade myten, . , (2017) Gemensam användning av skog och mark, . , , Håller den Victorska tesen? – om blankettstraffbud, norm- givningsmakt och krav på uppsåtstäckning, SvJT 2015 s. 370–382. , , Allemansrättsliga komplikationer, SvJT 1985 s. 425– 453. , , PM Buller i naturen, , SE/RA/324286. , , Håller allemansrätten på att exploateras, i Vad är allemansrätt?, Kungl. Skogs- och Lantbruksakademiens tidskrift, årgång 131, s. 151–155, 1992. , , Allemansrätt och naturskydd – problem vid en fri- luftslagstiftning, i till , 2002, s. 41–59. , , Sakrätt och renskötselrätt, i till , 2019, s. 139–152. , Hans, domar – , SvJT 1999 s. 762–768. Du , , Grannelagsrättsligt skadeståndsansvar, SvJT 2018 s. 674–694.