sou · H7B319 · 2019-04-29 00:00:00 — Lagen ska även tillämpas av andra aktörer än myndigheter som har fått i uppgift att utöva myndighet för något av de nämnda syftena, t.ex. när en ordningsvakt upprätthåller allmän ordning och säkerhet vid en domstolsförhandling (Brottsdatalag, prop. 2017/18:232, s. 430). De behöriga myndigheternas behandling av personuppgifter om- fattas av brottsdatalagen när de behandlar personuppgifter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla all- män ordning och säkerhet. I övriga fall är dataskyddsförordningen tillämplig. Det som är avgörande för om brottsdatalagen är tillämplig är alltså dels om det är en behörig myndighet som behandlar per- sonuppgifterna, dels om behandlingen sker i något av dessa syften. Brottsdatalagen innehåller grundläggande bestämmelser om hur personuppgifter får behandlas. Där finns även bestämmelser om per- sonuppgiftsansvarigas skyldigheter, enskildas rättigheter och tillsynen över personuppgiftsbehandling samt om sanktionsavgifter, skade- stånd och rättsmedel. Lagen kompletteras av en förordning, brotts- dataförordningen (2018:1202), som genomför vissa detaljbestäm- melser i dataskyddsdirektivet. Brottsdatalagen är subsidiär i förhållande till annan lag eller för- ordning. De myndigheter som ska tillämpa brottsdatalagen har i de flesta fall särskilda registerförfattningar som reglerar deras person- uppgiftsbehandling. För Kriminalvården, och Eko- brottsmyndigheten finns sådana bestämmelser i lagen (2018:1699) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område med tillhörande förordning (2018:1746), lagen (2018:1697) om åklagarväsendets behandling av personuppgifter inom brotts- datalagens område med tillhörande förordning (2018:1738) och lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brotts- datalagens område med tillhörande förordning (2018:1942). Dessa registerförfattningar gäller utöver brottsdatalagen och innehåller preci- seringar, undantag eller avvikelser från bestämmelserna i den lagen. 3.4.1Absolut sekretess för uppgifter i belastningsregistret Eftersom uppgifter i belastningsregistret anses särskilt integritets- känsliga gäller s.k. absolut sekretess för uppgifterna enligt 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Med absolut sekre- tess avses att något skaderekvisit som reglerar sekretessens styrka inte ställs upp som villkor för sekretessen, vilket innebär att de upp- gifter som omfattas av absolut sekretess ska hemlighållas utan någon skadeprövning om uppgifterna begärs ut. Uppgifter ur belastnings- registret får därmed endast lämnas ut med stöd av särskilda bestäm- melser som bryter sekretessen i lagen om belastningsregister, säker- hetsskyddslagen (2018:585) och förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar. I samband med att polisens registerlagstiftning reformerades 1998 avskaffades den absoluta sekretessen för alla polisens register utom för belastningsregistret. Ändringarna genomfördes för att öka möj- ligheten till insyn i polisens register. Till stöd för att behålla den absoluta sekretessen för uppgifter i belastningsregistret anförde reger- ingen att uppgifterna i registret var extra känsliga, främst ur integri- tetssynpunkt. Sekretessen hade främst motiverats av att den dömdes återanpassning till samhället inte skulle försvåras, och regeringen menade att det var angeläget att uppgifter om en persons förflutna inte spreds mer än vad som var absolut nödvändigt. Ett av skälen för att behålla absolut sekretess för uppgifter i belast- ningsregistret var uttryckligen att hindra arbetsgivare från att kunna ta reda på om den tilltänkte arbetstagaren förekom i registret (Polis- ens register, prop. 1997/98:97, s. 63 f.). Den absoluta sekretessen gäller bara i verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret. Sekretessens räckvidd begränsas således till den registerförande myndigheten och de direktanslutna myndigheterna så länge uppgiften är kvar i registret. När en uppgift tas ut av en myndighet för att användas i den egna verksamheten gäller i stället i förekommande fall sekretess enligt de bestämmelser som gäller för denna verksamhet (Effektivare handläggning av strafföre- lägganden m.m., prop. 1999/2000:67, s. 25 f. och m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, Zeteo , kom- mentaren till 35 kap. 3 §). En enskild som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen och som med stöd av lagen om belastningsregister har fått del av upp- gifter ur belastningsregistret avseende någon annan, är bunden av en motsvarande tystnadsplikt enligt 19 § första stycket lagen om belast- ningsregister. 3.4.2Sekretess mot den enskilde Av 35 kap. 3 § tredje stycket offentlighets- och sekretesslagen fram- går att de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. och 12 kap. inte gäller i förhållande till den absoluta sekretessen, vilket innebär att den registrerade inte har rätt att få del av uppgifter om sig själv enligt 12 kap. 1 §. Som nämnts får uppgifter från belastningsregistret endast lämnas ut med stöd av bestämmelser i lagen om belastnings- register, säkerhetsskyddslagen eller förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar. En enskild har enligt 9 § lagen om belastningsregister rätt att få ta del av ett fullständigt, eller i vissa fall begränsat, belastningsregister- utdrag om sig själv, se avsnitt 4.4.4. 3.4.3Sekretess för registerutdrag i ärenden om anställning Som beskrivits i avsnitt 3.4.1 gäller den absoluta sekretessen endast hos den registerförande myndigheten och de direktanslutna myn- digheterna så länge uppgiften är kvar i registret. Om en myndighet tar del av uppgifter i ett belastningsregisterutdrag inom ramen för ett anställningsärende omfattas uppgifterna som huvudregel inte av den personaladministrativa sekretessen (39 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen; se dock 39 kap. 5 b § om den personaladministra- tiv sekretess som gäller i anställningsärenden avseende vissa myn- dighetschefer). Regeringen har understrukit att det är en viktig princip att det ska vara offentlighet i ärenden om anställning (se prop. 1979/80:2 del A s. 200 f. och prop. 1986/87:3 om ändring i sekretesslagen, s. 8). Uppgifter i ett belastningsregisterutdrag som förekommer i ett anställningsärende saknar därmed normalt sekre- tesskydd. Säkerhetsskydd innebär förebyggande åtgärder för att skydda säkerhet mot spioneri, sabotage, terroristbrott och andra brott. Kraven på säkerhetsskyddet har förändrats genom utvecklingen i omvärlden och på informationsteknikområdet, ökningen av säkerhetskänslig verksamhet som bedrivs i enskild regi och en ökad internationell samverkan. Säkerhetsskyddslagstiftningen har därför varit föremål för en översyn (Ett modernt och stärkt skydd för säkerhet –ny säkerhetsskyddslag, prop. 2017/18:89). Översynen har resulterat i en ny säkerhetsskyddslag (2018:585), som trätt i kraft . Den nya lagen gäller den som till någon del bedriver verksam- het som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhets- skydd, vad som i lagen benämns som säkerhetskänslig verksamhet. Enligt den nya säkerhetsskyddslagen ska uppgifter som rör säker- hetskänslig verksamhet och som därför omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen, eller som skulle ha omfattats av sekretess enligt den lagen om den hade varit tillämplig, s.k. säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter, delas in i olika säkerhetsskydds- klasser utifrån den skada som ett röjande av uppgiften kan medföra för säkerhet. Enligt lagen finns det fyra olika säkerhetsskydds- klasser: kvalificerat hemlig vid en synnerligen allvarlig skada, hemlig vid en allvarlig skada, konfidentiell vid en inte obetydlig skada och begränsat hemlig vid endast ringa skada (2 kap. 5 §). Klassificeringen har bl.a. betydelse för vilka befattningar som ska placeras i säker- hetsklass, se avsnitt 3.5.2. Nedan följer en översiktlig beskrivning av säkerhetsskyddslagen, med fokus på de delar som är av betydelse för våra överväganden om registerkontroll i arbetslivet. Med den nya säkerhetsskyddslagen har grunderna för placering i säkerhetsklass ändrats. Den registerkontroll som tidigare gjordes för skyddet mot terrorism har inordnats i systemet med placering i säker- hetsklass (prop. 2017/18:89 s. 83 f.). En anställning eller något annat deltagande i säkerhetskänslig verksamhet ska i de flesta fall placeras i någon av de tre säkerhets- klasser som finns enligt säkerhetsskyddslagen. Placeringen i säker- hetsklass styrs antingen av i vilken omfattning den anställde hanterar säkerhetsskyddsklassade uppgifter eller den grad av skada för säkerhet som kan orsakas till följd av deltagandet i säkerhetskänslig verksamhet. En anställning eller något annat deltagande i säkerhetskänslig verksamhet ska enligt 3 kap. 6–8 §§ placeras i –Säkerhetsklass 1, om den anställde eller den som på annat sätt del- tar i verksamheten i en omfattning som inte är ringa får del av upp- gifter i säkerhetsskyddsklassen kvalificerat hemlig, eller till följd av sitt deltagande i verksamheten har möjlighet att orsaka synner- ligen allvarlig skada för säkerhet. –Säkerhetsklass 2, om den anställde eller den som på annat sätt del- tar i verksamheten i en omfattning som inte är ringa får del av uppgifter i säkerhetsskyddsklassen hemlig, i ringa omfattning får del av uppgifter i säkerhetsskyddsklassen kvalificerat hemlig, eller till följd av sitt deltagande i verksamheten har möjlighet att orsaka allvarlig skada för säkerhet. –Säkerhetsklass 3, om den anställde eller den som på annat sätt del- tar i verksamheten får del av uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell, i ringa omfattning får del av uppgifter i säkerhets- skyddsklassen hemlig, eller till följd av sitt deltagande i verksam- heten har möjlighet att orsaka en inte obetydlig skada för säkerhet. Anställningar eller annat deltagande i säkerhetskänslig verksamhet som endast innebär hantering av information i den lägsta säkerhets- skyddsklassen – begränsat hemlig – ska inte placeras i någon säkerhets- klass eftersom ett röjande av sådan information endast kan medföra ringa skada (prop. 2017/18:89 s. 83). Den nya säkerhetsskyddslagen ställer krav på restriktivitet i fråga om placering i säkerhetsklass. En sådan placering får endast göras om behovet av säkerhetsskydd inte kan tillgodoses på något annat sätt (3 kap. 10 § och prop. 2017/18:89 s. 85). Beslut om placering i säkerhetsklass görs som huvudregel av reger- ingen, om det inte gäller eller myndigheterna under riks- dagen (3 kap. 12 §). Beslutanderätten får delegeras av regeringen till myndigheter och andra. För att få delegera beslutanderätten till en- skild krävs särskilda skäl. 3.5.3Säkerhetsprövning och registerkontroll av personal Huvuddragen för säkerhetsprövning av personal i den nya säker- hetsskyddslagen överensstämmer i sak med tidigare reglering. Säker- hetsprövningen syftar till att klarlägga om en person som genom anställning eller på något annat sätt ska delta i säkerhetskänslig verk- samhet kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i säker- hetsskyddslagen och i övrigt är pålitlig från säkerhetssynpunkt (3 kap. 2 §). Säkerhetsprövningen ska göras innan deltagandet i den säker- hetskänsliga verksamheten påbörjas, och följas upp som deltagandet i den säkerhetskänsliga verksamheten pågår (3 kap. 3 §). Säkerhetsprövningen ska alltid innefatta registerkontroll om anställ- ningen eller deltagandet i verksamheten har placerats i säkerhetsklass (3 kap. 14 §). För säkerhetsklass 1 eller 2 får hämtas uppgifter om den kontrollerade som finns i belastningsregistret, misstankeregist- ret eller som behandlas med stöd av lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (polis- ens brottsdatalag). Motsvarande uppgifter får hämtas om den kon- trollerades make eller sambo. För säkerhetsklass 3 får hämtas uppgifter om den kontrollerade som finns i belastningsregistret, misstanke- registret eller som behandlas hos med stöd av polis- ens brottsdatalag. Om det finns synnerliga skäl får även andra upp- gifter hämtas. Uppgifter ska löpande hämtas som deltagandet i den säkerhetskänsliga verksamheten pågår. Registerkontrollen inne- bär alltså en kontinuerlig bevakning av tillkommande uppgifter (s.k. spontanutfall). Om det finns särskilda skäl får registerkontroll ske av någon som ska delta i säkerhetskänslig verksamhet utan föregående placering i säkerhetsklass (3 kap. 15 § första stycket). Innan en registerkontroll görs ska den som säkerhetsprövningen gäller ge sitt samtycke till kontrollen (3 kap. 18 §). 3.5.4Utlämnande av uppgifter vid registerkontroll Som redogjorts för under avsnitt 3.4.1 omfattas uppgifter i belast- ningsregistret av absolut sekretess. Säkerhetsskyddslagen innehåller därför sekretessbrytande bestämmelser som möjliggör att uppgifter från belastningsregistret lämnas ut till den som ska utföra säkerhets- prövningen. En uppgift som har kommit fram vid en registerkontroll får läm- nas ut för säkerhetsprövning endast om den kan antas ha betydelse för prövningen av den kontrollerades lojalitet mot skyddsintressena och pålitlighet från säkerhetssynpunkt (3 kap. 19 §). I förarbetena till säkerhetsskyddslag finns vissa uttalanden som fortfar- ande kan tjäna som vägledning vid en bedömning av om en uppgift får lämnas ut. Där anges att en uppgift om påföljd som ligger långt tillbaka i tiden inte bör lämnas ut om det inte har inträffat något särskilt som gör att uppgiften fortfarande har aktualitet. Normalt bör inte heller en uppgift om bagatellbrott lämnas ut. Uppgifter om en allvarlig påföljd bör däremot oftare lämnas ut (Säkerhetsskydd, prop. 1995/96:129, s. 85). Det är som beslutar om uppgifterna som hämtas vid registerkontrollen ska lämnas ut till arbetsgivaren, se vidare avsnitt 5.4.2. Innan en uppgift lämnas ut ska den som uppgiften avser som huvudregel ges tillfälle att yttra sig över uppgiften (3 kap. 20 §). Det får inte framgå av svaret till den som har beslutat om registerkontroll att det finns en uppgift om den kontrollerade som inte lämnas ut, se 5. kap. 21 § säkerhetsskydds- förordningen (2018:658). I säkerhetsskyddslagen finns särskilda bestämmelser om s.k. säker- hetsskyddsavtal. Statliga myndigheter, kommuner och landsting som avser att genomföra en upphandling och ingå ett avtal om varor, tjänster eller byggentreprenader ska se till att det i ett säkerhets- skyddsavtal anges hur kraven på säkerhetsskydd ska tillgodoses av leverantören. Denna skyldighet gäller om det i upphandlingen före- kommer säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskydds- klassen konfidentiell eller högre eller om upphandlingen i övrigt avser eller ger leverantören tillgång till säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet (2 kap. 6 § säkerhets- skyddslagen). Det huvudsakliga syftet med ett säkerhetsskyddsavtal är att reglera de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs för den säkerhetskänsliga verksamhet som omfattas av ett kontrakt om varor, tjänster eller byggentreprenader. Avtalet utgör en grund för att besluta om vilka anställningar och annat deltagande hos leverantören som ska placeras i säkerhetsklass. Säkerhetsskyddsavtal är av stor betydelse för att nödvändiga tjänster och varor ska kunna upphandlas inom skyddsvärda verksamheter. Det kan t.ex. gälla kärnkraftverk, flygplatser eller annan verksamhet som bedrivs vid skyddsobjekt. Ett annat exempel är en leverantör som får tillgång till lokaler där säkerhetskänslig verksamhet bedrivs (prop. 2017/18:89 s. 104 f.) 4 Lagen om belastningsregister Uppgifter om den som har dömts eller på annat sätt lagförts för brott finns i det belastningsregister som förs av . Före den nya polisorganisationen fördes registret av Riks- polisstyrelsen. Bestämmelser om belastningsregistret finns i lagen (1998:620) om belastningsregister med tillhörande förordning (1999:1134). Dessa författningar tillkom som en del av en större reform av polisens register 1998 och som bl.a. innebar att det tidigare person- och belastningsregistret ersattes av ett belastningsregister och ett miss- tankeregister, i syfte att hålla uppgifter om påföljder och uppgifter om misstankar om brott åtskilda (Polisens register, prop. 1997/98:97; se även Riktlinjer för registreringen av påföljder m.m., prop. 1994/95:144). Det innebär att det alltså inte är tillåtet att registrera misstankar om brott i belastningsregistret. Sådana uppgifter får i stället föras av i ett särskilt misstankeregister, se lagen (1998:621) om misstankeregister med tillhörande förordning (1999:1135). Som framgår av våra direktiv är vårt uppdrag begränsat till att avse upp- gifter som förs i belastningsregistret. I detta kapitel redogör vi för de bestämmelser som reglerar inne- hållet i och ändamålen för belastningsregistret samt för de bestäm- melser som anger under vilka förutsättningar uppgifter ur registret får lämnas ut eller gallras (avsnitt 4.2–4.5). Enligt 3 § lagen om belastningsregistret innehåller registret uppgif- ter om den som genom dom, beslut, strafföreläggande eller förelägg- ande om ordningsbot har ålagts påföljd för brott (punkten 1), ålagts förvandlingsstraff för böter (punkten 2), fått påföljdseftergift vid allvarlig psykisk störning (punkten 3), meddelats åtalsunderlåtelse (punkten 4) eller meddelats vissa kontaktförbud eller tillträdesförbud (punkten 5). innehåller även uppgifter om domar och beslut som har meddelats i utlandet. Det avser dels uppgifter från en myndighet i en stat som tillhör , från eller från Europol om uppgiften avser en svensk medborgare eller någon som har hemvist i (4 § 1), dels uppgifter som lämnas från en stat enligt en överenskommelse mellan och den staten (4 § 2). En förutsättning för att uppgifter av detta slag ska föras in i belastnings- registret är emellertid att uppgifterna motsvarar domar eller beslut enligt 3 §. Särskilda regler gäller om det rör sig om uppgifter i en dom eller ett beslut som har meddelats i en annan medlemsstat inom EU, och som överförts till med stöd av rambeslutet om kriminal- register1. Enligt vad som uttryckligen föreskrivs i lagen om belast- ningsregister ska sådana uppgifter alltid föras in i belastningsregist- ret (4 a §). Det innebär att även uppgifter om den som har begått en gärning som inte motsvarar brott enligt svensk lag eller om någon har begått en gärning innan han eller hon har fyllt ska föras in i registret. Av bestämmelsen i 6 § tredje stycket framgår att sådana uppgifter inte ska lämnas ut till svenska myndigheter i andra fall än vad som behövs för att kunna utföra tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt lagen om belastningsregister. Närmare regler om vilka uppgifter belastningsregistret ska inne- hålla om den som registreras finns i 2–9 §§ förordningen om belast- ningsregister. får endast föras för vissa specifika ändamål. Dessa framgår av 2 § lagen om belastningsregister. Det övergripande ändamålet för belastningsregistret är att olika myndigheter, framför allt de brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheterna, på ett enkelt sätt ska få tillgång till de uppgifter som 1Rådets rambeslut /315/RIF av om organisationen av medlems- staternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll. behövs i verksamheten. I enlighet härmed behöver , , , och upp- gifter om tidigare brottslighet och belastningar för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet och utreda brott (2 § första stycket 1).2 På motsvarande sätt behöver åklagarmyndigheter ha tillgång till dessa uppgifter för att kunna besluta om förundersök- ning och åtal samt utfärda strafföreläggande (2 § första stycket 2), och de allmänna domstolarna för att kunna straffmäta och bestämma påföljd (2 § första stycket 3). Ett annat ändamål för belastningsregistret är att tillgodose Polis- myndighetens och andra myndigheters behov av uppgifter om belast- ningar vid vissa lämplighetsprövningar, tillståndsprövningar och andra prövningar som anges i författning (2 § första stycket 4). Exempel på lämplighetsprövningar är Kriminalvårdens prövning av besökare till intagna i anstalt eller häkte, Transportstyrelsens prövning i ären- den enligt körkortslagen (1998:488) och kommunernas prövning i ärenden enligt alkohollagen (2010:1622). Exempel på tillståndspröv- ningar som berättigar till tillgång till uppgifter i belastningsregistret är tillstånd i passärenden och vapenärenden. Även regeringens tillgång till uppgifter från registret för prövningar i t.ex. ärenden om nåd i brottmål eller utlämning på grund av brott är hän- förliga till detta ändamål för belastningsregistret. Registret får slutligen också användas för att lämna ut uppgifter till enskild som är av särskild betydelse i hans eller hennes verksam- het (2 § andra stycket). En sådan rätt till uppgifter i registret tillkom- mer larminstallationsföretag och vissa enskilda arbetsgivare inom vård- sektorn, se avsnitt 4.4.5. Uppgifter i belastningsregistret får, utöver vad som framgår av lagen om belastningsregister, behandlas för arkivändamål av allmänt intresse, vetenskapliga eller historiska forskningsändamål eller statis- tiska ändamål. En sådan vidarebehandling anses förenlig med det ursprungliga ändamålet och har därmed bedömts som förenlig med artikel 5.1 b i dataskyddsförordningen (jfr prop. 1997/98:97 s. 159). 2Enligt lydelse som föreslås träda i kraft , se Personuppgiftsbehandling i viss verksamhet som rör allmän ordning och säkerhet – anpassningar till EU:s dataskyddsreform, prop. 2018/19:65. För uppgifter i belastningsregistret gäller absolut sekretess, se av- snitt 3.4.1. Uppgifter från belastningsregistret får därför endast läm- nas ut med stöd av bestämmelser som bryter sekretessen. Sådana bestämmelser finns i lagen om belastningsregister, säkerhetsskydds- lagen (2018:85) och tillhörande förordningar. De sekretessbrytande bestämmelser som finns i säkerhetsskyddslagen har behandlats i av- snitt 3.5.4. I 6 § lagen om belastningsregister regleras vilka myndigheter som har rätt att begära utdrag ur belastningsregistret. ombuds- män, Justitiekanslern, och Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden har rätt att få tillgång till uppgifter för sin tillsyns- verksamhet. Säkerhetspolisen, , , Kustbevak- ningen, åklagarmyndighet och allmän domstol har rätt till uppgifter som behövs i myndigheternas brottsbekämpande, lagförande och dömande verksamhet samt förvaltningsdomstol för att kunna göra vissa prövningar. Uppgifter ur registret får slutligen även lämnas till andra myndigheter än de för vilkas räkning registret främst förs, dock endast i den utsträckning som regeringen föreskriver det för vissa slag av ärenden. I enlighet härmed finns det bestämmelser som ger myndigheter rätt till uppgifter ur belastningsregistret i förord- ningen om belastningsregister (10–18 §§). Utifrån vårt uppdrag redo- visar vi här endast de uppgifter som har betydelse för anställning eller uppdrag. Enligt 10 § förordningen om belastningsregister har vissa myn- digheter på begäran rätt till ett fullständigt belastningsregisterutdrag i ärenden om anställning eller uppdrag hos myndigheten. Det gäller statsråd som är föredragande i ärenden om anställning som domare eller hyresråd, eller den statsrådet bemyndigar för utredning i ett sådant ärende, Säkerhetspolisen i ärenden om anställning eller upp- drag vid myndigheten, Kriminalvården i fråga om den som avses an- ställas eller anlitas för vissa uppdrag och Försvarsmakten i fråga om den som avses anställas för tjänstgöring i internationella militära Motsvarande gäller för i fråga om den som avses anställas som notarie, i ärenden om anställ- ning som domare eller hyresråd och allmän domstol eller allmän för- valtningsdomstol i fråga om en nämndeman som ska påbörja tjänst- i domstolen.