sou · H7B322 · 2019-04-29 00:00:00 — Det är inte tydligt hur ansvaret för samordning av uppföljning, utvärdering och rapportering av dessa två miljökvali- tetsmål förhåller sig till den miljöövervakning som behövs för att bidra till uppföljningen. 202Naturvårdsverket, e-brev . 203Jordbruksverket, intervju . 204Naturvårdsverket, e-brev . 205SLU, e-brev . •Jordbruksverket anser att de miljömålsansvariga myndigheterna borde ges ett större inflytande över miljöövervakningens inrikt- ning än , i fråga om såväl prioriteringar som utvecklingsbehov av vissa program. anser att ansvar och anslag för miljöövervakning även fortsättningsvis bör ligga på och Havs- och vattenmyndigheten. Skogsstyrel- sen anser generellt att respektive miljömålsansvarig myndighet bör ha ett övergripande ansvar för övervakningen som kopplar till de miljömål som myndigheten ansvarar för. Detta behöver enligt inte vara ett operativt ansvar för den praktiska över- vakningen, men det anges behövas för att övervakningen ska kunna leverera det underlag som krävs för miljömålsuppföljningen. •Det görs inga bedömningar av om enstaka avverkningar påverkar gynnsam bevarandestatus för naturtyper och naturligt förekom- mande arter knutna till skogslandskapet, som ingår i en av preci- seringarna till miljökvalitetsmålet Levande skogar. I rapporteringen enligt art- och habitatdirektivet har på ett generellt plan bedömts att det moderna skogsbruket är ett hot mot flera skogliga natur- typer och arter. Generellt om den bedrivna miljöövervakningen •Flera myndigheter uppger att analyser som omfattar flera pro- gramområden inte genomförs i tillräcklig omfattning. Generellt sett bör uppföljning och analys av insamlade data prioriteras. När det gäller uppföljning av åtgärder inom landmiljö bör man i större utsträckning överväga att använda medel inom åtgärdsprogram för att följa upp dem, t.ex. i fråga om åtgärder inom Landsbygds- programmet. •Det anges ta för att fatta beslut om nya undersökningstyper för övervakningen av landmiljöer, vilket med- för att reviderade men ej beslutade undersökningstyper används. Det riskerar att leda till olikheter i provtagningsmetodik och osäkerheter i data. •Efter att det nya verktyget Nationella marktäckedata (NMD) har tagits i drift , inleds utvecklingen av hur NMD kan användas för att skala upp data från stickprovsvis insamling inom olika delar av miljöövervakningen av landskap till heltäck- ande skattningar. Det gäller även hur data från NMD kan använ- das separat, t.ex. för att hitta lämpliga mönster i landskapet för att bedöma förutsättningar för biologisk mångfald. •Generellt för övervakningen av landmiljöer är att halvovanliga naturtyper har dålig täckning. •Det bedrivs dubbel övervakning av flera naturtyper genom och Riksskogstaxeringens fältinventering, t.ex. i fråga om vanliga naturtyper i produktionsskog. Det pågår dock arbete med att styra om stickprov. •I dag bedrivs, med några få undantag, inte övervakning som är specifikt inriktad på ekosystemtjänster eller på de funktioner som ligger till grund för ekosystemtjänsterna. Ett område där över- vakning behöver öka är pollinering och pollinatörer som t.ex. bin. •Övervakning av biologisk mångfald i saknas. Förslag till program har tagits fram och pilotprojekt har genomförts men övervakning har inte inletts. •De största luckorna inom våtmarksövervakningen gäller fjäll- området. •En del av revisionerna av nationella delprogram har utförts av externa aktörer. Andra har utförts av och/eller utförare (genom annan organisatorisk enhet än den som utfört övervakningen) av delprogram som varit föremål för revision. •Miljöövervakningen av landmiljöer saknar i stort sett () formella datavärdskap enligt och Havs- och vattenmyndighetens modell, förutom när det gäller data från program om växtnäringsförluster från , mätningar av bekämpningsmedel, inventering av mark och gröda samt mark- packning. 7 Övervakning av arter m.m. Detta kapitel handlar om övervakning av arter och biologisk mång- fald. Det finns tydliga kopplingar mellan denna övervakning och övervakningen av olika naturtyper (habitat) – såväl i land- som vatten- miljöer. Övervakning av terrestra naturtyper och biotoper, inklusive övervakning av s.k. indikatorarter för olika terrestra biotoper och habitat, beskrivs i kapitel 6 om landmiljö. I finns cirka 60 000 flercelliga arter. De flesta arter är svampar, steklar och tvåvingar men cirka 4 500 är skalbaggar, 2 700 är fjärilar och 350 är ryggradsdjur.1 De olika arterna indelas eller klassificeras i olika organismgrupper. Arterna lever i olika habitat, den miljö där en art kan leva. Den biologiska mångfalden kan beskrivas som variationsrike- domen bland levande organismer och de ekologiska komplex i vilka dessa organismer ingår.2 Ekosystemen med deras ingående arter förser oss med olika nyttigheter som t.ex. grödor, animaliskt protein från fisk och däggdjur, träprodukter och bioenergi, men bidrar också med fotosyntes, pollinering, rening av luft och vatten samt med en rik natur för friluftsliv och turism. Dessa nyttigheter som ekosyste- men bidrar med kallas för ekosystemtjänster. Den biologiska mångfalden inklusive arterna och ekosystem- tjänsterna är viktiga för människans överlevnad. Det finns därför goda skäl att övervaka arter för att kunna visa på behov av att vidta åtgärder för att motverka att den biologiska mångfalden utarmas. 1www.artdatabanken.se/arter-och-natur/arter/organismgrupper/, hämtad . 2Definitionen enligt FN:s konvention om biologisk mångfald. se /Sa-mar-miljon/Vaxter-och-djur/Biologisk-mangfald/, hämtad . Övervakning av arter m.m. Det stora antalet arter som finns i olika ekosystem medför utma- ningar för övervakning av arter och biologisk mångfald inklusive för- ändringar i ekosystemen. Resultaten från övervakningen av biologisk mångfald är viktiga för arbetet med och uppföljningen av miljökvalitetsmålen men också för samhällsplaneringen, t.ex. för att kunna skydda viktiga naturom- råden vid exploatering p.g.a. olika samhällsbyggnadsprojekt. Den statliga finansieringen av övervakning av arter och biologisk mångfald sker genom ett flertal anslag, vilket beskrivs i kapitel 4. 7.2Ansvariga myndigheter m.fl. aktörer har det övergripande ansvaret för miljöövervak- ning av arter i landmiljö. Havs- och vattenmyndigheten har det över- gripande ansvaret för övervakningen av arters bestånd i sötvatten och marin miljö. har ansvar för miljögifter och organismers hälsa i vattenmiljön. Länsstyrelserna bedriver artövervakning inom ett flertal regionala gemensamma delprogram eller program som drivs av enstaka läns- styrelser. Som beskrivs i avsnitt 10.3, är länsstyrelserna också ut- förare åt och Havs- och vattenmyndigheten inom verksamheter med andra ändamål än miljöövervakning. Flera av de verksamheterna innefattar artövervakning. Det gäller bl.a. åtgärds- program för hotade arter och naturtyper samt övervakning av vilt. utför övervakning av bl.a. säl och tumlare samt ansvarar för biobanker. kvalitetsuppföljning av ängs- och betesmarker innefattar även artövervakning. bedriver Uppföljning av biologisk mångfald, som baseras på övervakning av indikatorarter och vissa rödlistade arter. SLU är en betydande utförare av miljöövervakning av arter på uppdrag av främst och Havs- och vattenmyndig- heten. Vid SLU finns ArtDatabanken som tar emot och lagrar art- observationer från myndigheter, forskare och allmänheten. SLU är också utförare av generell nationell övervakning av landskapet genom NILS-programmet, vars huvudsyfte är att följa hur biologisk mångfald förändras av förändringar i landskapet. Övervakning av arter m.m. flera verksamheter med andra ändamål som innefattar miljöövervak- ning av bl.a. arter och biologisk mångfald. Till dessa hör bl.a. Riks- skogstaxeringen, som är en viktig källa till information om t.ex. bio- logisk mångfald i skog. Dessutom är SLU utförare av en betydande del av den biogeografiska övervakningen som ska komplettera bl.a. nationell och regional miljöövervakning med information om arter och naturtyper som anges i art- och habitatdirektivet, se kapitel 6. SLU utför också övervakning av fiskbestånd, plankton och botten- fauna på uppdrag av Havs- och vattenmyndigheten, delvis inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken inom EU (se kapitel 5). Flera andra universitet är utförare av miljöövervakning åt främst och Havs- och vattenmyndigheten. övervakar biologisk mångfald inom ramen för uppföljning av ett åtgärdsprogram om skötseleffekter i kraftled- ningsgator. bedriver övervakning av bl.a. vildbin, dagfjärilar och kärlväxter längs vissa utvalda vägsträckor och banvallar och på stations- områden. Andra viktiga aktörer som bidrar till miljöövervakningen av arter och biologisk mångfald är olika föreningar, t.ex. ornitologiska före- ningar, botaniska föreningar, samt enskilda individer med särskilt intresse för växter, svampar och djur. 7.3Reglering och internationella konventioner m.m. Idetta avsnitt redovisas centrala delar i EU-lagstiftningen om arter och biologisk mångfald. När det gäller vattenmiljön finns beskriv- ningar även i kapitel 5. I fråga om landmiljö finns beskrivningar även i kapitel 6. Övervakning av arter m.m. EU:s art- och habitatdirektiv3 har som mål att säkra den biologiska mångfalden i EU:s medlemsstater genom bevarande av naturligt förekommande livsmiljöer samt den vilda och faunan. Alla åtgärder som vidtas i linje med direktivet ska ha som mål att bevara eller återställa gynnsam bevarandestatus för miljöer och arter. I enlighet med art- och habitatdirektivets artikel 11 ska över- vaka bevarandestatus för de naturtyper och arter som ingår i direk- tivet. Bevarandestatus rapporteras och nästa rapporte- ring genomförs 2019. ansvarar för rapporteringen enligt art- och habitatdirektivet till . Havs- och vattenmyndig- heten ansvarar för att ta fram och granska bedömningarna för akva- tiska arter och naturtyper. Vid bedömning av bevarandestatus för naturtyper ska det ingå data om utbredningsområde, area, typiska arter och struktur/funk- tion. Vid bedömning av bevarandestatus för arter ska det ingå data om utbredningsområde, tillgång till livsmiljöer och populationsstor- lek. Data ska användas för att bedöma nuvarande tillstånd (jämfört med referensvärden), trender och framtidsutsikter. Övervakningen ska också ligga till grund för uppföljning samt riktade naturvårds- insatser och politiska beslut. Enligt Havs- och vattenmyndigheten är det viktigt att strategier för miljöövervakning samordnas mellan art- och habitatdirektivet och havsmiljödirektivet eftersom status för livsmiljöer på havs- botten, så kallade bentiska habitat, ska bedömas även enligt havs- miljödirektivet.4 Fågeldirektivet5 är ett direktiv för skydd av vilda fåglar och deras livsmiljöer. Av fåglar är 67 listade i en särskild bilaga som innebär ett särskilt skydd. Direktivet har också regler för jakt på och handel med fåglar. 3Rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. 4Havs- och vattenmyndigheten, e-brev 5Europaparlamentets och rådets direktiv /147/EG av om be- varande av vilda fåglar. Övervakning av arter m.m. Natura 2000-områden utses med stöd av art- och habitatdirektivet samt fågeldirektivet. Sammanlagt listas i dessa direktiv natur- typer och cirka 900 växt- och djurarter som särskilt värdefulla. Med- lemsstaterna har valt ut Natura 2000-områden med utgångspunkt från listorna. I finns drygt 4 000 sådana områ- den, med en sammanlagd yta av drygt sju miljoner hektar. Områdena har valts ut av länsstyrelserna i respektive län. De har haft samråd med markägare och berörda myndigheter. har granskat urvalet inför regeringens beslut som sedan har föreslagit EU- kommissionen att dessa områden upptas i Natura 2000-området.6 Förordning om invasiva främmande arter Det finns en EU-förordning om förebyggande och han- tering av introduktion och spridning av invasiva främmande arter.7 En svensk förordning om invasiva främmande arter8 som komp- letterar EU-förordningen har trätt i kraft . Natur- vårdsverket har redovisat förslag till svenska regler och åtgärder mot invasiva främmande arter.9 Convention on Biological Diversity (CBD) är en till skydd för arter och biologisk mångfald. Denna konvention beslutades vid i . Målen för arbetet med konventionen är bevarandet av och ett hållbart utnyttjande av bio- logisk mångfald samt att nyttan som uppstår vid användandet av genetiska resurser ska fördelas rättvist. Konventionen består av två protokoll. Det är Cartagenaprotokollet för skydd av biologisk mång- fald från risker med modifierade organismer och Nagoyaprotokollet 6Naturvårdsverkets webbplats, /Miljoarbete-i-samhallet/Miljoarbete- i-Sverige/Uppdelat-efter-omrade/Naturvard/Skydd-av-natur/Natura-2000/, hämtad . 7Europarlamentets och rådets förordning (EU) nr 1143/2014 av om förebyggande och hantering av introduktion och spridning av invasiva främmande arter. 8Förordning (2018:1939) om invasiva främmande arter. 9www.naturvardsverket.se/Miljoarbete-i-samhallet/EU-och-internationellt/EUs- miljooarbete/Biologisk-mangfald-i-EU/Invasiva-frammande-arter-i-EU/, hämtad . Övervakning av arter m.m. om tillgången till genetiska resurser. Det finns också en strategisk plan för arbetet 2011–2020 med 21 delmål, de s.k. Aichi-målen. Det svenska arbetet med konventionen för biologisk mångfald beskrivs i propositionen En svensk strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster.10 Dessutom finns konventioner för vattenmiljön, som beskrivs i kapitel 5. Underlag från miljöövervakningen om arter och biologisk mång- fald har stor betydelse för rapportering enligt konventionen. Skydd och övervakning av arter och biologisk mångfald berör de flesta miljökvalitetsmål men tydligast målet Ett rikt växt- och djurliv. Tabell 7.1 visar de främst berörda miljökvalitetsmålen och ansvariga myndigheter för samordning av uppföljning, utvärdering och rappor- tering av dessa. Miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv innebär enligt riks- dagens beslut att den biologiska mångfalden ska bevaras och nyttjas på ett hållbart sätt, för nuvarande och framtida generationer. Arternas livsmiljöer och ekosystemen samt deras funktioner och processer ska värnas. Arter ska kunna fortleva i långsiktigt livskraftiga bestånd 10www.naturvardsverket.se/Miljoarbete-i-samhallet/EU-och-internationellt/Internationellt- miljoarbete/miljokonventioner/Konventionen-om-mangfald/ hämtad . 2013/14:141. Övervakning av arter m.m. med tillräcklig genetisk variation. Människor ska ha tillgång till en god natur- och kulturmiljö med rik biologisk mångfald, som grund för hälsa, livskvalitet och välfärd.11 Regeringen har fastställt åtta pre- ciseringar för detta mål:12 •Bevarandestatusen för i naturligt förekommande natur- typer och arter är gynnsam och för hotade arter har statusen för- bättrats samt att tillräcklig genetisk variation är bibehållen inom och mellan populationer. •Den av klimatscenarier utpekade förhöjda risken för utdöende har minskat för de arter och naturtyper som löper störst risk att påverkas negativt av klimatförändringar. •Ekosystemen har förmåga att klara av störningar samt anpassa sig till förändringar, som ett ändrat klimat, så att de kan fortsätta leverera ekosystemtjänster och bidra till att motverka klimat- förändringen och dess effekter. •Det finns en fungerande grön infrastruktur, som upprätthålls genom en kombination av skydd, återställande och hållbart nytt- jande inom sektorer, så att fragmentering av populationer och livsmiljöer inte sker och den biologiska mångfalden i landskapet bevaras. •Genetiskt modifierade organismer som kan hota den biologiska mångfalden är inte introducerade. •Främmande arter och genotyper hotar inte den biologiska mång- falden. •Det biologiska kulturarvet är förvaltat så att viktiga natur- och kulturvärden är bevarade och förutsättningar finns för ett fortsatt bevarande och utveckling av värdena. •Tätortsnära natur som är värdefull för friluftslivet, kulturmiljön och den biologiska mångfalden värnas och bibehålls samt är till- gänglig för människan. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:49. 2017/18:265, bilaga 2. Övervakning av arter m.m. 7.5Övervakning på nationell och regional nivå samt av andra myndigheter Övervakningen av biologisk mångfald och arter är viktig för att kunna upptäcka positiva och negativa trender samt att uppmärk- samma om arter eller ekosystem hotas. Övervakningen är vidare av stor vikt för arbetet med och uppföljning av miljökvalitetsmålen. Resultaten av övervakningen utgör också underlag för miljöarbetet i kommuner, myndigheter, organisationer och för näringslivet samt vid tillämpningen av miljöskyddslagstiftningen. Övervakningen följs även av många naturintresserade. Miljöövervakningen ger också underlag till internationell rapportering. Beskrivningen i detta avsnitt utgår från den nuvarande indel- ningen av miljöövervakningen i programområden. En stor del av artövervakningen i landmiljöer på nationell och regional nivå bedrivs inom programområde Landskap. I fråga om programområdena Skog och Jordbrukslandskap beskrivs kortfattat även res- pektive miljöövervakning som anknyter till dessa områden. Övervakning av arter inom vissa större verksamheter med andra ändamål än miljöövervakning beskrivs i avsnitten om Landskap och Skog nedan. I bilaga 9 finns en närmare beskrivning av övervakningsprogram för vattenmiljön. I bilaga 15 finns en översiktsbild över nationella delprogram och även gemensamma regionala delprogram, där även programmen om arter ingår. Övervakningen baseras på att fjärilsintresserade personer rapporte- rar in observationer av dagfjärilar på samma plats 3–7 gånger mellan till . Inventeringarna genomförs enligt en standardiserad metod vilket gör att data kan användas för att analysera förändringar i fjärilsfaunans omfattning och sammansätt- ning. Övervakningen samordnas av . Övervakning av arter m.m. Från till räknas de flesta arter som sträcker från mot vinterkvarter. Programmet fångar upp lång- siktiga trender för häckade fåglar i . Vid på infångas och ringmärks i huvudsak småfåglar och vadare till . Fågelräkningen ger information om bland annat förändringar i flytt- ningsbeteenden. Inventeringen genomförs mellan och vid 200 fasta inventeringsrutor. Syftet är att samla in data och beskriva trender för kustfåglar längs Sveriges kuster. Programmet består av övervakning av häckfåglar samt stannfåglar . Inventeringen sker med standardiserade metoder och base- ras till stor del på frivilliga insatser. Programmet ger omfattande data som beskriver förekomst och trender. Övervakningen samordnas av . Nationell övervakning av kustfågel Programmet har tillkommit för att följa den minskade förekomsten av vissa kustfåglar, bl.a. alfågel och ejder. Syftet är att samla in data och beskriva trender hos häckande kustfåglar längs . Övervakning av arter m.m. Nationell inventering av landskapet i () Huvudsyftet med är att följa hur biologisk mångfald förändras av förändringar i landskapet. bygger på stickprov av 631 land- skapsrutor på 5 × som återinventeras med inter- vall (se vidare avsnitt 6.4.1). Länsstyrelser bedriver artövervakning i gemensamma regionala del- program om häckande fåglar och dagfjärilar i ängs- och betesmarker. Flera gemensamma program om artövervakning är under utveckling. De gäller t.ex. fladdermöss och fenologi. En del länsstyrelser genomför artövervakning genom egna del- program. Det kan gälla t.ex. övervakning av indikatorarter för olika miljöer (se avsnitt 6.4.1), fladdermöss samt fågelräkning (såväl gene- rell som med inriktning mot ugglor och nattsångare). Verksamheter med andra ändamål Som en del av den biogeografiska övervakningen och inom ramen för Terrester habitatuppföljning (THUF) utförs viss övervakning av fladdermöss och groddjur (se vidare avsnitt 6.6.2).13 Miljögifter i biota – fjäll Detta program avser lagring i miljöprovbanken vid av insamlat biologiskt material från ren. 13Naturvårdsverket, e-brev . Övervakning av arter m.m. Delprogrammet omfattar sork och lämlar. Fångst sker vår och höst i fällor. Syftet är att följa variationer i populationer samt ge underlag för miljögiftsanalyser. Övervakning av fjäll genom NILS-programmet Denna del av följer främst hur biologisk mångfald förändras av förändringar i fjällandskapet. Länsstyrelser i län med fjällandskap bedriver regionala gemensamma delprogram om arter och biologisk mångfald i fjällandskapet. Pro- grammen avser vegetationen på utvalda fjälltoppar, trädgräns i fjällen, smågnagare i fjällen, häckade fåglar i fjällen och nyckelarter i fjällen. övervakar kärlväxter i alpina miljöer för att tolka och upptäcka klimatförändringar. Miljögifter i biota – skog Detta program avser lagring i miljöprovbanken av biologiskt mate- rial från älg. Markinventeringen är, som beskrivs i avsnitt 6.4.3, inriktad mot kart- läggning av markförhållanden och markkemi. omfattar Markinventeringen också provtagning, extraktion och analys av DNA för artidentifiering av marksvampar och markfauna. Övervakning av arter m.m. Delprogrammet omfattar sork och lämlar. Fångst sker vår och höst i fällor. Syftet är att följa variationer i populationer samt ge underlag för miljögiftsanalyser. Nationell inventering av landskapet i () – skog har för skog samma huvudsyfte som för övriga berörda pro- gramområden, d.v.s. att följa hur biologisk mångfald förändras av förändringar i landskapet och här med inriktning mot skog. En del länsstyrelser har egna program som innefattar övervakning av arter och biologisk mångfald i skogslandskapet. Programmen avser bl.a. barrskogslandskapets habitat, förändringar i skogsbiotoper med höga naturvärden, övervakning av tjäder och vedlevande insekter i skogsvärdetrakter. bedriver Uppföljning av biologisk mångfald, som baseras på stickprovsbaserad övervakning av indikatorarter och vissa rödlistade arter. Uppföljningen mäter faktisk biologisk mångfald. Verksamheter med andra ändamål Riksskogstaxeringen, som beskrivits utförligt i avsnitt 6.5.3, ger om- fattande underlag även till övervakningen av arter och biologisk mång- fald. Det sker dels genom den ordinarie stickprovsinventeringen, dels genom ett tilläggsuppdrag från till SLU om att genomföra kompletterande inventering av markvegetation på Riks- skogstaxeringens permanenta provytor. Övervakning av arter m.m. har i perioder genomfört inven- teringar av skogsområden med mycket stor betydelse för skogens flora och fauna, s.k. nyckelbiotoper. Denna verksamhet beskrivs i bilaga 11. 7.5.4Jordbruksmark (odlingslandskap) har för jordbruksmark samma huvudsyfte som för övriga berörda programområden, d.v.s. att följa hur biologisk mångfald förändras av förändringar i landskapet och här med inriktning mot jordbruksmark. De flesta länsstyrelser ingår i samarbetet Regional miljöövervakning i landskapsrutor (Remiil). Det består av tre regionala gemensamma delprogram: De är Gräsmarkernas gröna infrastruktur där 18 läns- styrelser deltar, Småbiotoper i åkerlandskapet där 11 länsstyrelser deltar samt Vegetation och ingrepp i våtmarker där 5 länsstyrelser deltar (se avsnitten 6.4.4 och 7.5.5). Några länsstyrelser bedriver ett regionalt gemensamt delprogram om strandängsfåglar. Ett ytter- ligare gemensamt delprogram avser dagfjärilar i ängs- och betes- marker. Flera länsstyrelser har egna delprogram för övervakning av arter i odlingslandskapet. Det gäller t.ex. flora i ängs- och betesmarker, fåglar i odlingslandskapet, gaddsteklar, kärlväxter, samt humlor och dagfjärilar. ansvarar för kvalitetsuppföljning av ängs- och betes- marker och uppföljning av småbiotoper. I kvalitetsuppföljningen ingår bl.a. inventeringar av vegetation samt fjärilar och humlor. Övervakning av arter m.m. I uppföljningen av småbiotoper använder underlag från och . Klimatrelaterad övervakning – våtmarker Denna övervakning avser övervakning av palsmyrar, som hör till en av de mest hotade naturtyperna i EU. Palsmyrarna utgör viktiga livsmiljöer för många djur och fåglar. I övervakningen ingår laser- skanning och vegetationsanalys.