sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — Enligt 3 kap. 7 § döms den som av oaktsamhet orsakar annans död, för vållande till annans död till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt, döms till Utredningens analys, överväganden och förslag fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas bl.a. om gärningen har innefattat ett med- vetet risktagande av allvarligt slag. Av 3 kap. 8 § framgår att den som av oaktsamhet orsakar annan person sådan kroppsskada eller sjukdom som inte är ringa, döms för vållande till kroppsskada eller sjukdom till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas bl.a. om gärningen har innefattat ett med- vetet risktagande av allvarligt slag. Ansvar för vållande till annans död förutsätter att gärningsper- sonen har orsakat den dödliga utgången och att han eller hon har orsakat denna genom oaktsamhet. Det innebär inte att han eller hon för att kunna fällas till ansvar själv måste ha tillfogat den dödande skadan. Straffansvaret för honom eller henne kan uppstå genom en tidigare handling eller underlåtelse. Om gärningspersonen visserligen har hand- lat oaktsamt och genom sin handling har orsakat offrets död, men hans eller hennes oaktsamhet saknade relevans för denna effekt, ska han eller hon inte dömas för vållande till annans död. Detta samman- hänger med själva begreppet oaktsamhet. Att en handling anses oakt- sam beror på den risk den anses medföra.57 Den som har förövat en uppsåtlig misshandel, som lett till offrets död trots att denna effekt inte omfattades av gärningspersonens uppsåt, kan dömas förutom för misshandel också för vållande till annans död, om rekvisiten för det senare brottet är uppfyllda. Det är här fråga om ett fall av brottskonkurrens. Liknande bedömningar torde kunna bli aktuella i rättstillämpningen när någon uppmanat en annan person till självmord och den senare begått självmord, om det har funnits en tillräcklig koppling mellan uppmaningen och döds- fallet. En kriminalisering av uppmaning till självmord är en tydlig signal från staten om att sådant beteende är skadligt och farligt. Om någon utsätter en person för uppmaningar, och det finns en risk för att effekten av detta blir att sagda person tar sitt liv, måste det juridiskt gå att dra slutsatsen att ansvar för vållande till annans död kan bli aktuellt. Samma resonemang gäller om uppmaningen har lett till kroppsskada som inte är ringa, enligt bestämmelsen om vållande till kroppsskada. Detta blir emellertid i slutändan en fråga för rätts- tillämpningen. 57Bäcklund m.fl. Kommentar till , Zeteo. Utredningens analys, överväganden och förslag Förhållandet till bestämmelsen om ofredande I 4 kap. 7 § stadgas att den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande döms, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt, för ofredande till böter eller fängelse i högst . Uppmaning till självmord skulle i vissa fall, i vart fall i teorin, kunna omfattas av tillämpningsområdet för ofredandebrottet. Det har emellertid inte varit aktuellt med en sådan tillämpning av denna straffbestämmelse i praktiken, såvitt utredningen har kunnat se. Utformningen av den föreslagna straffbestämmelsen omfattar också gärningar som inte faller under tillämpningsområdet för regler- ingen som rör ofredande. En specifik bestämmelse som tar sikte på hets, uppmaningar och annan psykisk påverkan till självmord krävs för att sådant beteende ska komma att lagföras. Straffbestämmelsen är, till skillnad från ofredandebrottet, också kopplad till särskilda omständigheter som medför en inte obetydlig risk för att uppman- ingen ska leda till handling, alltså till att den utsatta tar sitt liv eller försöker göra det. En sådan särskild straffbestämmelse om upp- maning till självmord skulle ges företräde framför bestämmelsen om ofredande p.g.a. den mer specifika utformningen. Bestämmelsen om olaga förföljelse i 4 kap. 4 b § gäller straffansvar för förföljelse som består i upprepade brottsliga gär- ningar mot en och samma person. Den syftar till att förstärka det straff- rättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse och att åstadkomma en straffmätning som återspeglar brottslighetens allvar när det upprep- ade brottsliga handlandet utgör en särskild kränkning av målsägandens integritet. I förarbetena till bestämmelsen om olaga förföljelse ut- talade regeringen att en höjd straffnivå är särskilt angelägen för brottstyper som enligt nuvarande praxis leder till förhållandevis lindriga påföljder också när de skett upprepat eller systematiskt mot en och samma person. Som utgångspunkt bör den särskilda straff- bestämmelsen därför omfatta sådana brottstyper om de typiskt sett ingår i ett förföljelsebeteende. Däremot bör inte sådana brottstyper omfattas som visserligen kan ingå i den samlade brottsligheten men Utredningens analys, överväganden och förslag som sedda för sig framstår som påtagligt allvarligare eller som väsent- ligen syftar till att skydda ett annat intresse än den enskildes person- liga integritet. Sålunda bör t.ex. de rena förmögenhetsbrotten inte omfattas, även om sådana ibland kan ingå i en förföljelse. Brottstyper som typiskt sett förekommer vid förföljelse och som är riktade mot den personliga integriteten är olaga tvång, olaga hot, ofred- ande och sexuellt ofredande. Straffminimum för dessa är böter och de leder ofta till ett bötesstraff. Regeringen bedömde också att bl.a. hem- fridsbrott, olaga intrång och misshandel som inte är grov, skade- görelse, överträdelse av kontaktförbud samt våld och hot mot tjänste- man skulle omfattas av bestämmelsen.58 Uppmaning till självmord är en typ av gärning som kan tänkas förekomma när någon förföljer och trakasserar en annan person. Uttalanden med innebörd att någon ska ta sitt liv får anses ligga inom ramen för vad som kan förekomma i ett förföljelsebeteende, efter- som syftet kan vara att kränka och psykiskt skada den utsatta per- sonen. Det kan vara ett sätt att, tillsammans med andra former av trakasserier, bryta ner den som utsätts och försöka utöva kontroll över denne. Detta kan framför allt bli aktuellt när en person förföljer en annan med en önskan att återuppta eller inleda en relation, men detta inte sker. Straffbestämmelsen om olaga förföljelse bör därför utvidgas till att omfatta den straffbestämmelse om uppmaning till självmord som föreslås. Bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofrids- kränkning i 4 kap. 4 a § avser flera gärningar som riktas mot en närstående eller tidigare närstående person, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning. Uppmaning till själv- mord, genom någon av de handlingar som den bestämmelsen ska avse, kan ingå i en sådan brottslighet. Om det nya brottet som straffbelägger uppmaning till självmord placeras i fjärde kapitlet , kom- mer det att kunna ingå som ett led i ett fridskränkningsbrott utan att någon lagändring är nödvändig. Detta förutsätter naturligtvis att övriga förutsättningar för straffansvar enligt 4 a § är uppfyllda. 2010/11:45 s. 70 f. Utredningens analys, överväganden och förslag ningen anser att det kan vara meningsfullt att låta uppmaning till själv- mord ingå i en grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning, med hänsyn till att gärningen kan utgöra ett led i en upprepad kränk- ning mot en närstående eller tidigare närstående person. 10.3.9Ansvarsfrihet under vissa förhållanden Förslag: En straffbestämmelse om uppmaning till självmord ska förenas med en regel om ansvarsfrihet om det med hänsyn till omständigheterna framstår som oskäligt att döma till ansvar för gärningen. En regel som gäller straffansvar för uppmaning till självmord kom- mer att träffa alla uttalanden som bedöms som uppmaningar till självmord förknippade med en viss risk. Det kan emellertid före- komma situationer där ett straffansvar för uttalanden kan framstå som oskäligt vid en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Närstående till en person som lider av svår psykisk ohälsa kan leva under stor press. Det är inte ovanligt att personer som mår mycket dåligt genomför flera självmordsförsök eller självskadande handlingar. Utredningen har under sitt arbete mött flera som arbetar inom psykiatrin och som vittnar om den desperation närstående till patienter kan uppleva och ge uttryck för. Dessa närstående kan ha levt med självmordsförsök och hot om självmordsförsök , och det kan i en desperat situation hända att någon uttrycker sig på ett sätt som kan uppfattas som en uppmaning till självmord. Enligt de personer som utredningen har träffat, ska detta inte uppfattas som att de närstå- ende önskar att personen ska begå självmord, utan det är helt enkelt något som uttalas i en förtvivlad situation som är hanterbar för de närstående. Motiven bakom en straffbestämmelse är att skydda människor mot påverkan som kan leda till självmord eller självmordsförsök. Det är också en markering mot trakasserier och ett oacceptabelt samtals- klimat i vissa sammanhang. Anhöriga till personer med psykisk ohälsa behöver värnas och inte sättas i en svårare situation än de redan befinner sig i. Det framstår inte som rimligt att närstående som pressas till det yttersta och uttrycker sin uppgivenhet Utredningens analys, överväganden och förslag i en desperat situation, med automatik ska drabbas av straffansvar för detta. Det måste finnas en möjlighet att bedöma uttalanden utifrån de samlade omständigheterna runt situationen. Det finns enligt gällande rätt bestämmelser som reglerar situationer när någon påföljd inte ska dömas ut. Regeln om påföljdseftergift finns i 29 kap. 6 § brotts- balken. Enligt denna ska rätten meddela påföljdseftergift om det med hänsyn till någon sådan omständighet som avses i 5 §, som reglerar för- mildrande omständigheter, är uppenbart oskäligt att döma till påföljd. Den enda av de där uppräknade omständigheterna som skulle vara möj- lig att tillämpa i det här sammanhanget, är punkt 9 som omfattar någon annan omständighet som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Enligt utredningen finns det emellertid behov av en specifik möjlighet att låta vissa gärningar vara undantagna från straffansvar; detta med hänsyn exempelvis till de speciella och svåra situationer som kan uppstå i samband med att en person har en långvarig och svår psykisk ohälsa. Utredningen anser därför att en straffbestämmelse ska förenas med en särskild regel om att ansvarsfrihet ska kunna komma ifråga under vissa förhållanden. Utrym- met för ansvarsfrihet ska emellertid begränsas till de mest uppenbara undantagsfallen, där ett straffansvar framstår som oskäligt med hänsyn till omständigheterna i anslutning till uttalandet eller uttalandena och den press som kan finnas på de anhöriga. 10.3.10 Ansvar vid myndighetsutövning Bedömning: Uppmaning till självmord bör i förevarande fall inte bedömas som tjänstefel utan ansvar för uppmaning enligt en sär- skild straffbestämmelse ska dömas ut i första hand. Enligt 20 kap. 1 § första stycket döms den som uppsåt- ligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften, för tjänste- fel till böter eller fängelse i högst . Enligt sista stycket i samma bestämmelse ska vad som sägs i första och andra styckena inte till- lämpas, om gärningen är belagd med straff enligt någon annan bestäm- melse. Bestämmelsen om ansvar för tjänstefel är alltså subsidiär i för- hållande till andra straffbestämmelser. Vid bestämmande av straff bör Utredningens analys, överväganden och förslag det emellertid anses försvårande att brottet begåtts under myndig- hetsutövning.59 10.3.11 Vissa frågor om åtal och preskription Förslag: Uppmaning till självmord ska inte undantas från allmänt åtal. Vanliga regler för preskription ska gälla för brottet. Enligt 20 kap. 3 § hör alla brott under allmänt åtal om de inte uttryckligen är undantagna därifrån. Att ett brott hör under allmänt åtal innebär att åklagaren har såväl en rätt som en skyl- dighet att väcka åtal. Detta förutsätter att åklagaren på objektiva grunder bedömer att ett åtal kan leda till en fällande dom. om undantag från allmänt åtal är sällsynta. Av gärningar för vilka det är föreskrivet straff i är endast ärekränkningsbrotten exempel på fall där målsäganden har exklusiv åtalsrätt (målsägandebrott). Även dessa brott faller dessutom under vissa förutsättningar under allmänt åtal. Det är vanligare att det i för- fattning föreskrivits villkor för att allmänt åtal ska få ske. Ett exempel på detta är att det krävs angivelse av målsäganden för att åklagaren ska kunna åtala brottet (angivelsebrott). Ett exempel är vållande till kroppsskada som inte utgör grovt brott, 3 kap. 12 § . Den nya straffbestämmelsen som här föreslås bör enligt utred- ningens mening inte undantas från allmänt åtal. Åtal bör inte heller förutsätta angivelse från målsäganden. Regler om preskription av brott finns i 35 kap. . Enligt huvudregeln i 1 § är det brottets straffskala som styr vilken preskrip- tionsfrist som gäller för ett brott och fristen löper då från tiden för brottet. Utredningen ser ingen anledning att låta uppmaning till självmord omfattas av någon särreglering gällande preskription. 1975:78 s. 145. Utredningens analys, överväganden och förslag Förslag: Försök, förberedelse eller stämpling till uppmaning till självmord ska inte omfattas av straffansvar. Ansvar för försök, förberedelse eller stämpling till brott förutsätter enligt 23 kap. 1 och 2 §§ ett särskilt stadgande om att sådana brottsformer omfattas av dessa bestämmelser. Uppmaning till självmord är enligt utredningens förslag konstruerat som ett kon- kret farebrott. Ansvar för försök till brott är därför inte lämpligt, eftersom gärningen i normalfallet inte kan delas upp i olika delar som kan påbörjas utan att hela gärningen begås. Det finns inte heller någon effekt som kan utebli, eftersom någon effekt inte förutsätts för straffbarhet. Uppmaning till självmord bör inte heller vara straffbelagt på för- beredelse- eller stämplingsstadiet. Dessa stadier ligger före försöks- stadiet, och de argument som talar emot ansvar för försök talar i än högre utsträckning emot ansvar för förberedelse och stämpling. Bedömning: Uppmaning till självmord bör i vissa fall kunna ge rätt till skadestånd för den kränkning brottet inneburit. Det är inte heller uteslutet att annan ersättning kan dömas ut. Om uppmaning har lett till annans död eller kroppsskada prövas skadeståndsskyldighet med anledning av personskada enligt reglerna om vållande och ersättning till efterlevande. Enligt 2 kap. 1 § skadeståndslagen ska den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar personskada eller sakskada ersätta skadan. Skade- stånd till den som har tillfogats personskada omfattar enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen ersättning för sjukvårdskostnad och andra kost- nader för den skadelidande (inbegripet skälig kompensation till den som står den skadelidande särskilt nära), inkomstförlust samt fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) eller av Utredningens analys, överväganden och förslag bestående art (lyte eller annat stadigvarande men) samt särskilda olägenheter till följd av skadan. Har personskada lett till döden, ska enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen ersättning betalas för personskada som till följd av dödsfallet åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära. Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen inne- bär. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att fysisk skada uppkommit. Kränkningsersätt- ning tillkommer i princip den som brottet kan anses riktat mot. Anhöriga till den som dödats genom brott är inte berättigade till ersättning av detta slag, däremot för personskada enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen. Bestämmelsen gäller bara brott som angriper den skadelidandes personliga integritet, dock inte nödvändigtvis uppsåt- liga. Inte heller behöver det vara fråga om brott enligt . För rätten till skadestånd är det inte nödvändigt att skadevållaren dömts till straff för gärningen.60 Lagtexten omtalar bl.a. angrepp mot annans frid, vilket enligt motiven avser den enskildes rätt att vara i fred och hålla sitt privatliv okänt för andra. Exempel är sexualbrott (även när de inte innebär angrepp mot annans person eller frihet), olaga hot (liksom andra brott som inbegriper hot), hemfridsbrott, ofredande samt överträdelse av besöksförbud, som det hette vid motivens tillkomst, i sådana fall där agerandet är ägnat att framkalla oro och ängslan hos den skyddade.61 Uppmaning till självmord torde i vissa fall kunna ge en rätt till skadestånd för kränkning. Gärningar av detta slag som allvarligt kränker den som utsätts, kan jämföras med vissa fall av ofredanden som enligt praxis ger rätt till kränkningsersättning.62 Det kan inte heller uteslutas att uppmaning till självmord skulle kunna ge rätt till skadestånd för t.ex. sveda och värk. 60Bengtsson och Strömbäck, Kommentar till skadeståndslagen, publicerad i Zeteo . 62Brottsoffermyndigheten (2017) 2017, s. 75 ff. Förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Det är angeläget att arbetet mot barns bevittnande av våld och andra brottsliga handlingar samt uppmaning till självmord förstärks och effektiviseras utan onödigt dröjsmål. Förslagen bör därför träda i kraft . Med hänsyn till den tid som kan beräknas gå åt för remissförfarandet, beredningen inom och riksdagsbehandlingen är det rimligt att de nya bestämmelserna träder i kraft . Förslag: Det behövs inte några särskilda övergångsbestämmelser vad gäller de nya straffbestämmelser som föreslås. Beträffande övriga förslag finns behov av en övergångsbestämmelse för brotts- skadeersättning för barn som bevittnar våld. Varken förslaget om införande av ett barnfridsbrott, straffbestäm- melse om uppmaning till självmord eller förslaget om ändring av straff- bestämmelsen om olaga förföljelse fordrar några övergångsbestäm- melser. Av 2 kap. 10 § RF framgår att ingen får dömas till straff eller annan påföljd för en gärning som inte var straffbelagd när den begicks. En liknande bestämmelse finns i artikel 7 punkt 1 i Europa- konventionen. Den nu beskrivna principen har också kommit till uttryck i 5 § BrP där det anges att ingen får dömas för en gärning som det inte var stadgat straff för när den begicks. Enligt paragrafens andra stycke ska straff, med vissa undantag som här inte är av betyd- else, bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, om inte den lag som gäller när domen meddelas leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. Denna bestämmelse anses generellt tillämp- lig inom straffrätten om inte något annat har föreskrivits beträffande en viss författning. Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att några särskilda övergångsbestämmelser inte är nödvändiga när det gäller förslagen om ändringar i . De nya bestämmelserna kommer alltså att tillämpas från och med ikraftträdandetidpunkten på gärningar som begås därefter. För övriga förslag behövs det endast övergångsbestämmelser beträffande brottsskadeersättning enligt 9 § brottsskadelagen till barn som bevittnar våld. En övergångsbestämmelse föreslås som blir till- lämplig på ärenden som aktualiseras efter borttagandet av lagrummet men där ansökan grundar sig på händelsen som ägt rum före ikraft- trädandet av lagändringen. 12Konsekvenser av utredningens förslag Enligt kommittéförordningen (1998:1474) ska en utredning redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i en rad olika avseenden. I förordningens 14 § föreskrivs att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kom- muner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. Kost- nadsökningar och intäktsminskningar för det allmänna ska utredaren föreslå en finansiering för. Eventuella konsekvenser för bl.a. brotts- ligheten och det brottsförebyggande arbetet, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen ska anges enligt 15 §. 2017/18:186 bör barnkon- ventionen synliggöras i förarbeten till lagstiftning där konventionen kan vara relevant. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges i betänk- andet enligt 15 a § kommittéförordningen. Konsekvenserna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvensutred- ningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konse- kvensutredning vid regelgivning. En konsekvensutredning ska bl.a. innehålla en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå med en viss regeländring, vilka alternativa lösningar som finns för att uppnå det önskade resultatet samt vilka som berörs av regleringen (6 § 1–3 förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning). Utred- ningen har kontinuerligt i betänkandet beskrivit de problem som finns i den nuvarande lagstiftningen tillsammans med alternativa lös- ningar till de förslag som lämnas. Utredningen har även motiverat Konsekvenser av utredningens förslag varför de föreslagna alternativen har valts. Dessa delar upprepas inte här. Vilka som berörs av förslagen framgår av de bakgrundsbeskriv- ningar och överväganden som finns i tidigare kapitel men berörs till viss del även i det följande. Övriga delar av konsekvensbeskrivningen enligt 14–15 a §§ kommittéförordningen och 6 och 7 §§ förord- ningen om konsekvensutredning vid regelgivning följer nedan. 12.2Ekonomiska konsekvenser och finansiering Bedömning: I kapitel 10 föreslås lagändringar som innebär ut- vidgningar av det straffbara området och ett utvidgat uppdrag för särskild företrädare för barn. Detta kommer att innebära mer- kostnader för flera olika myndigheter. Det är inte möjligt att med någon säkerhet uppskatta hur stora de tillkommande kostnaderna för staten kommer att bli. För de myndigheter inom rättsväs- endet som hanterar stora mängder förundersökningar och brott- mål, det vill säga , och domstolar, kan dessa rymmas inom respektive myndig- hets befintliga anslag. Kriminalvården kommer att vara i behov av en utökning av sitt anslag med uppskattningsvis . Även anslaget för rättsliga biträden kommer att behöva höjas något, enligt utredningens bedömning med . 12.2.1En viss utvidgning av det straffbara området och en viss ökning av antalet lagförda brott I kapitel 10 föreslås införande av två nya straffbestämmelser samt en viss utvidgning av uppdraget för särskilda företrädare för barn. Dessa förslag kan förväntas öka statens kostnader. Förslagen om införande av ett barnfridsbrott samt en straffbestämmelse om uppmaning till självmord innebär en nykriminalisering eftersom bestämmelserna kommer att omfatta handlingar som inte varit straffbelagda. Det är inte möjligt att med någon större säkerhet uppskatta hur många förundersökningar, åtal, domstolsförhandlingar och slutligen lagföringar som kommer att bli resultatet av de nya bestämmelserna. När det gäller barnfridsbrottet får resonemanget i det första ledet ta Konsekvenser av utredningens förslag sin utgångspunkt i hur många ärenden som kan tänkas bli aktuella hos polisen. har på utredningens uppmaning gjort en initial, grov uppskattning av hur volymerna av inledda ärenden skulle kunna se ut med hänsyn till kunskap om antalet anmälda brott som kan utgöra grundbrott samt vilken andel av dessa som kan ha bevittnats av närstående barn. Denna första uppskattning har gjorts utifrån antalet inkomna ärenden gällande vissa brottstyper och uti- från att varje hushåll i snitt har 1,8 barn.