sou · H7B356 · 2019-12-12 00:00:00 — Vad som menas med eko- nomiska svårigheter beskrivs i förordningen men avser bland annat den situationen att över hälften av det bokförda egna kapitalet har försvunnit på grund av ackumulerade förluster. Stödmottagaren måste ha lämnat in en ansökan om stöd innan arbetet med projektet eller verksamheten inleds. 80Artikel 1 i Rådets förordning (EU) 2015/1588 av om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa slag av över- gripande statsstöd. 81Kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av genom vilken vissa kate- gorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet som överstiger ska offentliggöras på en särskild webb- plats (hanteras av myndigheten ). Medlemsstaterna ska skicka sammanfattande information om stödet till kommissio- nen efter att stödåtgärden har trätt i kraft. Med- lemsstaterna skickar även en årlig rapport till kommissionen med information om det stöd som har lämnats i enlighet med förord- ningen. Den stödgivande myndigheten ska föra register med infor- mation och styrkande handlingar som är nödvändiga för att fastställa att samtliga villkor i förordningen är uppfyllda. Dessa register ska bevaras . Enligt artikel 31 i den allmänna gruppundantagsförordningen ska stöd till utbildning under vissa förutsättningar anses vara förenligt med den inre marknaden. Stöd enligt artikeln får inte beviljas för utbild- ning som företag anordnar för att följa tvingande nationella normer för utbildning. Stöd får lämnas med som mest per utbildningsprojekt. De stödberättigande kostnaderna ska vara: a)Personalkostnader för lärare, för de timmar då lärarna deltar i utbildningen. b)Driftskostnader för lärare och deltagare som har direkt samband med utbildningsprojektet, t.ex. resekostnader, material och utrust- ning som har ett direkt samband med projektet, avskrivning av hjälpmedel och utrustning, i den utsträckning de används ute- slutande för utbildningsprojektet. Logikostnader omfattas inte med undantag för ett nödvändigt minimum av logikostnader för deltagare som är arbetstagare med funktionshinder. c)Kostnader för rådgivning i samband med utbildningsprojektet. d)Personalkostnader för deltagare och allmänna indirekta kostna- der (administrativa kostnader, hyra, allmänna omkostnader) för de timmar då praktikanterna deltar i utbildningen. Stödnivån får inte överskrida av de stödberättigande kost- naderna. Den får höjas upp till en högsta tillåten stödnivå på 70 pro- cent av de stödberättigande kostnaderna, enligt följande: Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet a)Med om utbildningen ges till arbetstagare med funktionshinder eller arbetstagare med sämre förutsättningar. b)Med om stödet ges till medelstora företag och om stödet ges till små företag. Stöd i form av lönesubventioner för rekrytering av arbetstagare med sämre förutsättningar Enligt artikel 32 i förordningen får stöd under vissa förutsättningar lämnas för rekrytering av arbetstagare med sämre förutsättningar. Stöd får lämnas med som mest per företag och år. Stödberättigande kostnader ska vara lönekostnaderna efter rekryteringen av en arbetstagare med sämre förutsättningar. Om den aktuella arbetstagaren tillhör kategorin arbetstagare med kraftigt sämre förutsättningar ska de stöd- berättigande kostnaderna vara lönekostnaderna efter rekryteringen. Stödnivån får inte överskrida av de stödberättigande kostnaderna. Stöd i form av lönesubventioner för anställning av arbetstagare med funktionshinder Enligt artikel 33 i förordningen får stöd lämnas för anställning av arbetstagare med funktionshinder. Stöd får lämnas med som mest per företag och år. De stödberättigande kostnaderna ska vara lönekostnaderna då arbetstagaren med funktionshinder är anställd. Stödnivån får inte överskrida av de stödberättigande kostnaderna. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet Stöd för att kompensera för merkostnader vid anställning av arbetstagare med funktionshinder Enligt artikel 34 i förordningen får stöd lämnas som kompenserar för merkostnaderna för att anställa arbetstagare med funktions- hinder. Stöd får lämnas med som mest per företag och år. De stödberättigande kostnaderna ska vara: a)Kostnader för att anpassa lokalerna. b)Kostnader för att anställa personal enbart för den tid det tar att hjälpa arbetstagare med funktionshinder och att utbilda sådan personal för att hjälpa arbetstagare med funktionshinder. c)Kostnader för att anpassa eller köpa utrustning eller för att köpa och validera programvara för att användas av arbetstagare med funktionshinder, bland annat anpassad teknisk utrustning eller tekniska stödsystem, vilka tillkommer utöver dem som stödmot- tagaren skulle ha ådragit sig om företaget hade anställt arbets- tagare utan funktionshinder. d)Kostnader som är direkt knutna till transport av arbetstagare med funktionshinder till arbetsplatsen och för arbetsrelaterade verk- samheter. e)Lönekostnader för de timmar som en arbetstagare med funk- tionshinder har ägnat åt rehabilitering. f)Om stödmottagaren tillhandahåller skyddad anställning, kostna- derna för att bygga, installera eller modernisera det berörda före- tagets produktionsenheter samt eventuella kostnader för admini- stration och transport, under förutsättning att dessa kostnader är ett direkt resultat av anställningen av arbetstagare med funktions- hinder. Stödnivån får inte överskrida av de stödberättigande kostnaderna. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet Stöd för att kompensera för kostnaderna för bistånd som ges till arbetstagare med sämre förutsättningar Enligt artikel 35 i förordningen får stöd lämnas för att kompensera för kostnaderna för bistånd som ges till arbetstagare med sämre förutsättningar. Stöd får lämnas med som mest per företag och år. De stödberättigande kostnaderna ska vara kostna- derna för att anställa personal för att bistå dessa arbetstagare och ut- bilda sådan personal. Stödnivån får inte överskrida av de stödberättigande kostnaderna. Stöd till kultur och idrott Enligt artikel 53 i förordningen får stöd på vissa villkor lämnas till kultur och bevarande av kulturarvet. Investeringsstöd för kultur och bevarande av kulturarvet får lämnas med som mest per projekt. Driftstöd för kultur och bevarande av kulturarvet får lämnas med per företag och år. Stöd kan beviljas för bland annat museer, arkiv, bibliotek, konst- närliga och kulturella centrum eller utrymmen, teatrar, , konserthus, andra organisationer för levande konst, filmarvsinstitu- tioner och liknande konstnärliga och kulturella infrastrukturer, orga- nisationer och institutioner, festivaler, utställningar samt annan lik- nande kulturell verksamhet. Vidare kan stöd lämnas till kulturell och konstnärlig utbildning och främjande av förståelsen för vikten av att skydda och främja mångfalden av kulturyttringar genom utbildnings- program och program för att öka allmänhetens medvetenhet, bland annat genom användning av ny teknik. Stöd får även lämnas för för- fattande, redigering, produktion, distribution, digitalisering och publi- cering av musik och litteratur, inklusive översättningar. Stödberätti- gade kostnader ska beräknas på ett i artikeln angivet sätt. Enligt artikel 55 får stöd på vissa villkor lämnas till idrottsinfra- struktur och multifunktionell rekreationsinfrastruktur. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet Stöd till forskning och innovation m.m. Andra artiklar i den allmänna gruppundantagsförordningen som skulle kan vara aktuella för idéburna aktörer i välfärden är: –Stöd till konsulttjänster för små och medelstora företag enligt artikel 18 (max per företag och projekt), –Stöd till nystartade företag enligt artikel 22 (olika maxbelopp beroende på företag och geografiskt område), –Stöd till forsknings- och utvecklingsprojekt enligt artikel 25 (olika maxbelopp beroende på projekt), –Investeringsstöd till forskningsinfrastruktur enligt artikel 26 (max per infrastruktur), Stöd till innovationskluster enligt artikel 27 (max ), innovationsstöd till små och medelstora företag enligt artikel 28 (max ) och stöd till processinnovation och organisa- tionsinnovation enligt artikel 29 (max ). 6.3.7Det nationella handlingsutrymmet avseende statsstöd Sammanfattningsvis utgörs det nationella handlingsutrymmet, beträf- fande verksamheter aktuella för denna utredning, i första hand av: •Verksamheter som inte bedöms som ekonomiska, dvs. stöden går inte till företag. •Verksamheter som inte påverkar handeln mellan medlemsstaterna. •Stöd som avser tjänster av allmänt intresse och som inte över- stiger och därför kan lämnas i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 360/2012 av om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget på stöd av mindre betydelse som beviljas företag som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. För att denna förordning ska kunna tillämpas krävs att det är fastställt att stödet avser en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet •Annat stöd som inte överstiger och därför kan lämnas i enlighet med kommissionens för- ordning (EU) nr 1407/2013 av om tillämp- ningen av artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget på stöd av mindre betydelse. •Stödåtgärder som omfattas av kommissionens beslut /21/EU av om tillämpningen av artikel 106.2 i EUF-fördraget på statligt stöd i form av ersättning för allmän- nyttiga tjänster som beviljas vissa företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. En svårig- het är att bryta ut de kostnader som avser den aktuella tjänsten. En annan fråga är hur detta regleras nationellt. •Stöd som ges i enlighet med de så kallade Altmark-kriterierna. Detta ställer höga krav på utformningen av tjänsten och ersätt- ningen för denna. Det förutsätter också i regel att tjänsten upp- handlas. •Stödåtgärder som omfattas av kommissionens meddelande Euro- peiska unionens rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster (2011). Dessa åtgärder kräver ett förhandsgodkännande av kommissionen för varje enskild stöd- ordning. •Stödåtgärder som omfattas av någon av artiklarna i kommissio- nens förordning (EU) nr 651/2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artik- larna 107 och 108 i EUF-fördraget (allmänna gruppundantags- förordningen). Hur det svenska handlingsutrymmet kan användas för att underlätta samverkan mellan idéburna aktörer och det offentliga inom välfär- den utvecklas i kapitel 7. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet EU:s upphandlingsdirektiv82 har tillkommit för att skapa en gemen- sam marknad för offentlig upphandling så att offentlig upphandling öppnas för konkurrens. Offentlig upphandling är således en del av regelverket om fri rörlighet. Fördragets regler och principer rörande den inre marknaden ansågs inte räcka till när det gällde det offent- ligas inköp. Det förekom olika nationella upphandlingsregelverk och flera olika sätt att upphandla vilket ledde till att medlemsstaternas upphandlingsmarknader förblev nationella. Med stöd av EUF-för- dragets bestämmelser antog rådet det första upphandlingsdirektivet vilket rörde offentlig upphandling av bygg- och anläggnings- arbeten.83 Området har därefter utökats med direktiv om upphand- ling av varor och tjänster, om upphandling inom försörjningssekto- rerna84, om rättsmedel, samt det senaste som rör upphandling av koncessioner. Bestämmelserna i /, vilka syftar till att säker- ställa öppna, rättvisa och transparenta konkurrensvillkor på markna- den för offentlig upphandling inom WTO, är vidare realiserade genom direktiven. Det innebär att för vissa tjänster (bilagorna 1, 2, 4 och 5) gäller direktivet även i förhållande till ekonomiska aktörer i tredje- länder som är parter i GPA/WTO-avtalet.85 De senaste upphandlingsdirektiven antogs , de ersatte direktiv , medan rättsmedelsdirektiven86 är äldre. I för- hållande till tidigare direktiv innehåller de nya direktiven inte några stora förändringar, utan de bygger i allt väsentligt på samma principer som de direktiv de ersätter. Syftet med den översyn som ledde till de nya direktiven var att modernisera dem, klargöra utrymmet för och öka möjligheterna att ställa hållbarhetskrav samt förenkla för små och medelstora företag att delta i upphandlingar. Vidare var ett mål att införa mer flexibilitet för myndigheterna. I de nya upphandlings- direktiven har praxis kodifierats, nya förfaranden 82Direktiv /24/EU om offentlig upphandling (brukar benämnas det klassiska direktivet, hädanefter LOU-direktivet), direktiv /25/EU om upphandling av enheter som är verk- samma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (försörjningsdirektivet) och direktiv /23/EU om tilldelning av koncessioner (hädanefter LUK-direktivet) och rätts- medelsdirektiven. 83Direktiv /305/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphand- lingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten. 84Texten framöver fokuserar på LOU-direktivet då det är det som är aktuellt för idéburna. 85Skäl 17 LOU-direktivet respektive skäl 27 försörjningsdirektivet. 86Direktiv /665/EEG, 92/13/EG samt 2009/81/EG. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet har tillkommit och vissa förtydliganden har införts t.ex. beträffande samarbetsformer och ramavtal. Uppdelningen i s.k. A-tjänster och B-tjänster har också upphört. Beträffande A-tjänsterna gällde de tidi- gare upphandlingsdirektiven fullt ut medan endast ett par av bestäm- melserna omfattade B-tjänster eftersom dessa ansågs ha ett begrän- sat gränsöverskridande intresse. För vissa tjänster, en del av de som tidigare benämndes B-tjänster, gäller nu annonseringsplikt över ett bestämt, högre, tröskelvärde och principer för tilldelning i kontrakt men i övrigt saknas detaljerade regler för tilldelning eller förfaranden i direktiven. I de nya upphandlingsdirektiven anges i inledningen att offentlig upphandling är ett av de marknadsbaserade instrument som ska använ- das för att uppnå smart och hållbar tillväxt för alla som den säkerställer att offentliga medel utnyttjas så effektivt som möjligt.87 Vidare anges i LOU- och LUF-direktiven att dessa har moderni- serats så att upphandlande myndigheter ska kunna utnyttja offent- liga upphandlingar på ett bättre sätt till stöd för gemensamma sam- hällsmål. Upphandlingsdirektiven innehåller dels bestämmelser som är obli- gatoriska för medlemsstaterna att införa, vilka utgör flertalet, dels ett fåtal bestämmelser som är frivilliga. Medlemsstaterna har t.ex. kunnat välja om vissa förfaranden och uteslutningsgrunder ska införas i sin nationella rätt. Beträffande tillämpningsområdet saknas valmöj- lighet såtillvida att detta inte kan inskränkas. Utöver upphandlings- direktiven, vilka brukar benämnas förfarandedirektiv, finns rätts- medelsdirektiv vilka innehåller sanktioner och prövningsförfaranden för offentlig upphandling. I inledningen till direktiven finns ett antal skäl, eller beaktandesatser, vari lagstiftaren förklarar syften och bak- grund till bestämmelserna i direktiven.88 Upphandlingsdirektiven innehåller regler om upphandlingsför- faranden för upphandlande myndigheter gällande kontrakt (samt för projekttävlingar) och tilldelning av koncessioner vars värde uppskat- tas till minst fastställda tröskelvärden, se nedan. I de nya upphand- lingsdirektiven definieras begreppet upphandling vilket saknades i de äldre direktiven. Med upphandling avses enligt artikel 1.2 i LOU- direktivet en eller flera upphandlande myndigheters anskaffning av, 87Skäl 2 LOU-direktivet, skäl 4 LUF-direktivet och skäl 3 LUK-direktivet. 88Skälen är ett slags förklaringsdata som ska förklara och bidra till tolkningen men utgör inte några rättsregler i sig, se t.ex. avgörande i mål 215/88 , punkt 39. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet även de åtgärder som vidtas i syfte att anskaffa, byggentreprenader, varor eller tjänster genom tilldelning av offentligt kontrakt oavsett om byggentreprenaderna, varorna eller tjänsterna är avsedda för ett offentligt ändamål eller inte. Offentligt kontrakt definieras i LOU-direktivet som ett skriftligt kontrakt med ekonomiska villkor som ingås mellan en eller flera ekonomiska aktörer (brukar benämnas leverantörer i svensk rätt) och en eller flera upphandlande myndigheter och som avser utförande av byggentreprenad, leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster. Vilka organ omfattas av reglerna om offentlig upphandling? Det är upphandlande myndigheter som ska tillämpa direktiven. Dessa är statliga, regionala eller lokala myndigheter, offentligrättsliga organ89 eller sammanslutningar av en eller flera sådana myndigheter eller ett eller flera sådana organ. Offentligrättsliga organ är organ som har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse och som inte har någon industriell eller kommersiell karaktär. De ska vara juridiska personer som finansieras till största delen av statliga eller lokala myndigheter eller av andra offentligrättsliga organ, eller stå under administrativ tillsyn av sådana myndigheter eller organ, eller ha ett förvaltnings-, lednings- eller kontrollorgan där mer än hälften av leda- möterna utses av staten, regionala eller lokala myndigheter eller av andra offentligrättsliga organ. Det innebär att förutom staten, kom- muner och regioner omfattas även flertalet kommunala och statliga företag av reglerna. Förfarandereglerna i upphandlingsdirektiven är tillämpliga för upp- handlingar som överstiger vissa av EU antagna tröskelvärden. Från uppgår tröskelvärdena för upphandlingar som omfattas av LOU-direktivet till för byggentreprenad- kontrakt, för varor och tjänster som staten och dess 89I svensk rätt är benämningen ”offentligt styrda organ”,1 kap. 18 § . Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet myndigheter upphandlar, för varor och tjänster som kommuner och regioner samt deras företag upphandlar.90 För tjänste- kontrakt som avser sociala tjänster och andra särskilda tjänster upp- går tröskelvärdet till 750 000 euro.91 Tröskelvärdena justeras vartannat år.92 Beräkningen ska göras exklusive mervärdesskatt och det totala beloppet för hela den beräknade kontraktsperioden ska räknas in. Beträffande upphandlingar som understiger beloppen har medlems- staterna således möjligheter att avgöra om särskilda regler ska finnas samt bestämma hur de ska utformas. 19 kap. lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, , innehåller regler om upphandling vars värden understiger tröskelvärdena. Flertalet medlemsstater har tagit fram egna nationella regler.93 Tröskelvärdena innebär att det finns ett gränsöverskridande intresse för upphandlingar vars värde överstiger dem.94 Grundläggande principer för upphandling I artikel 18 i LOU-direktivet respektive artikel 3 i LUK-direktivet anges att de upphandlande myndigheterna i förhållande till leveran- törerna ska beakta ett antal grundläggande principer. Dessa är prin- cipen om likabehandling, om icke-diskriminering, om öppenhet (trans- parens) och om proportionalitet. Principen om ömsesidigt erkännande, dvs. att intyg och certifikat som är giltiga i en medlemsstat också ska gälla i andra medlemsstater är ytterligare en princip som ska iakttas. Principerna beskrivs också i avsnitt 6.1. Det är med utgångspunkt i dessa principer som direktiven tagits fram och bestämmelserna i direktivet ska tolkas mot bakgrund av dem. 90Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1828 av om ändring av och rådets direktiv /24/EU vad gäller tröskelvärdena för offentlig upphandling av varor, tjänster och bygg- och anläggningsarbeten samt för projekttävlingar. 91Artikel 4 d i LOU-direktivet. Tjänsterna räknas upp i bilaga XIV till LOU-direktivet. 92Tröskelvärdet för sociala tjänster och andra särskilda tjänster är till skillnad från de andra inte knutet till och revideras därför inte av Kommissionen men nya motvärden i svenska kronor kommer att anges beroende på hur den svenska kronan förhåller sig till euron. 93Se SOU 2018:44 avsnitt 5 som innehåller en beskrivning av elva medlemsstaters nationella regleringar. 94Se bl.a. artikel 1.1 och 4 samt skäl 114–117 och 134 LOU-direktivet. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet Vilka tjänster omfattas av direktiven och vilka är undantagna? Upphandlingsdirektiven är som ovan angetts uppdelade på upphand- ling av varor, tjänster och byggentreprenader. Genom CPV-nomenkla- turen95 (Common Procurement Vocabulary) har tagit fram en gemensam kod för att beskriva upphandlingsföremål. CPV-koderna är tänkta att underlätta för presumtiva anbudsgivare att hitta intressanta upphandlingar. Vid valet av CPV-kod ska den upphandlande myndigheten försöka välja den kod som bäst stämmer överens med föremålet för upphandlingen. Även om den upphand- lande myndigheten blir tvungen att använda flera olika koder så ska en enda kod väljas i annonsens rubrik. Om det inte finns någon CPV-kod som stämmer riktigt överens med vad som ska upphandlas så ska den upphandlande myndigheten hänvisa till den huvudgrupp, grupp, undergrupp eller kategori som bäst beskriver föremålet för upphandlingen.96 Det är begreppet tjänster som är av intresse för utredningen. I EUF-fördragets artikel 57 anges att ”tjänster ” i fördragens mening ska anses vara prestationer som normalt utförs mot ersättning, i den utsträckning de inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital och personer i fördraget. Med tjänster ska enligt samma artikel särskilt avses verksamhet av industriell natur, av kommersiell natur, inom hantverk och inom fria yrken. I tjänstedirektivet97 definie- ras begreppet tjänst som all förvärvsverksamhet som egenföretagare utövar, i regel mot ekonomisk ersättning. Begreppet tjänster är inte definierat i LOU-direktivet, utan avser andra tjänster än sådana som omfattas av begreppet byggentre- prenad. En bilaga (bilaga II) till direktivet innehåller en uppräkning av vilka tjänster som ingår i begreppet byggentreprenader. En tjänst kan också ingå i en upphandling av varor om den omfattar mon- terings- och installationsarbeten och dessa är underordnade varu- delen. Det finns numera också förtydliganden i direktivet om vad som gäller för upphandlingar som delvis omfattas av regelverket, s.k. blandade kontrakt. Det finns en del särskilda undantag för vissa typer av tjänstekontrakt och möjligheter för medlemsstaterna att införa en enklare regim för sociala tjänster och andra särskilda tjänster, se nedan. Utgångspunkten är att anskaffandet av tjänster omfattas av för- 95Kommissionens förordning (EG) nr 213/2008. 96https://simap.ted.europa.eu/web/simap/cpv 97Europaparlamentets och Rådets direktiv /123/EG, se även ovan avsnitt 6.1.1. Den EU-rättsliga regleringen och det nationella handlingsutrymmet farandereglerna i upphandlingsdirektiven när värdet väntas överstiga aktuellt tröskelvärde. Direktivet innehåller vidare en uppräkning av tjänster som inte omfattas av förfarandereglerna i det. Direktivet är inte tillämpligt på offentliga tjänstekontrakt som avser förvärv eller hyra av mark eller byggnader eller andra nyttjanderätter till fast egendom.98 Det är inte tillämpligt på anskaffning, utveckling eller produktion av tv- eller radiotjänster.99 Vissa juridiska tjänster är undantagna tillämpnings- området som skiljemanna- och förlikningstjänster, anlitande av advokat och ombud i processer samt juridiska tjänster som är förenade med utövandet av offentlig makt.100 Finansiella tjänster i samband med förvärv och överlåtelse av värdepapper omfattas inte heller av direk- tivet.101 Detsamma gäller lån, anställningskontrakt och tjänster som avser politiska kampanjer.102