sou · H7B338 · 2019-07-15 00:00:00 — Om en huvudförhandling hålls trots att målsäganden eller den till- talade inte är närvarande, ska rätten i den utsträckning det behövs se till att det som han eller hon har anfört läggs fram ur hand- lingarna. Framställningar enligt första och tredje styckena samt framläggande av bevisningen får ske genom hänvisningar till ljud- och bildupptag- ningar och andra handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Paragrafen reglerar ordningen för huvudförhandlingens genomförande i brottmål (jfr. även 9 och 10 §§). Övervägandena i den del ändringarna gäller finns i avsnitt 6.9. Av ändringen i första stycket följer, att rättens ordförande vid huvudförhandlingen ska se till att det som parterna har anfört under förberedelsen läggs fram ur handlingarna i den utsträckning som det behövs. Bestämmelsen syftar till att ta hand om det som redan har klarlagts mellan parterna under arbetet med förberedelsen av målet så att förberedelsearbetet och de resurser som lagts på detta arbete inte förspills. Rättens ordförande har, i sin processledande roll, ett ansvar för att se till att det som framkommit vid förberedelsen nyt- tiggörs vid huvudförhandlingen. Utgångspunkten är att ordföranden har ett särskilt ansvar för att bringa klarhet i ramarna för processen så att huvudförhandlingen fokuseras på sådant som är tvistigt mellan parterna. Det kommer i första hand att bli frågan om att återge klarlägg- anden från förberedelsen i fråga om yrkanden, inställning till åtalet och grunden för denna samt vitsordanden och medgivanden i övrigt. under inledningsskedet av huvudförhandlingen som detta bör ske avgör rättens ordförande inom ramen för sitt processledande ansvar. Dessa, och övriga relevanta uppgifter, kom- mer i de fall ett förberedande sammanträde har hållits att finnas nedtecknade i ett särskilt protokoll (jfr 15 § förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Med uppgifterna från för- beredelsen som utgångspunkt finns det förutsättningar att tydlig- göra för parterna vad rätten har uppfattat att den kommande huvud- förhandlingen i huvudsak kommer att handla om. Parterna kan i sin tur meddela rätten om det finns ändringar och tillägg att göra i för- hållande till vad som förekommit under förberedelsen av brottmålet. Att lägga fram vad parterna har anfört under förberedelsen ska göras i den utsträckning det behövs. Vad som avses med detta måste avgöras i varje enskilt fall. I mindre omfattande brottmål är vinsten med att lägga fram vad parterna kan ha anfört under förberedelsen ofta inte särskilt stor. Tvärtom kan det i sådana fall innebära en onödig fördröjning att inleda en huvudförhandling med att lägga fram vad som har sagts i stället för att låta parterna utveckla sin talan direkt. Detsamma gäller om parternas ställningstaganden är så klara och tydliga för rätten och för respektive motpart att något referat av förberedelsen inte behövs. I stora eller komplicerade brottmål, som innefattar många sakomständigheter och rättsliga frågor för rätten att ta ställning till eller ett stort material i övrigt att hantera inom ramen för rättegången, är det däremot ofta av värde för målets ända- målsenliga handläggning att rättens ordförande redogör för vad par- terna har anfört ur handlingarna som utgångspunkt för den vidare handläggningen. 47 kap. 7 a § Rätten ska vid förberedelsen se till att inget onödigt dras in i målet samt genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden, inställningar och grunderna för dessa blir klarlagda och att parterna anger den bevisning som de vill åberopa i målet. Paragrafen, som är ny, reglerar rättens ansvar för materiell process- ledning under förberedelsen vid enskilda åtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.6. Bestämmelsen är likalydande med den bestämmelse som gäller vid allmänt åtal (jfr kommentaren till 45 kap. 10 § tredje stycket). 51 kap. 10 § Hovrätten ska sända över svarsskrivelsen till klaganden. Uppgift om målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress som saknar betydelse för åtalet ska inte framgå av de handlingar som sänds över till den tilltalade i mål om allmänt åtal. Om det behövs, får hovrätten besluta om ytterligare skriftväxling under förberedelsen. Hovrätten får också meddela närmare bestäm- melser om skriftväxlingen och därvid bestämma i vilket avseende parten ska yttra sig. En part får föreläggas att ge in mer än en skrivelse endast om det finns särskilda skäl. Under förberedelsen får sammanträde hållas, om det behövs för en ändamålsenlig handläggning av målet. Ett sammanträde ska också hållas om en part har gjort en framställan om det och det inte är uppen- bart obehövligt. I fråga om ett sådant sammanträde tillämpas bestäm- melserna i 16 § första stycket och andra stycket första meningen, 21 § första stycket första meningen och 22 §. Hovrätten får besluta att den som är anhållen eller häktad ska inställas till sammanträdet. Paragrafen reglerar förfarandet efter det att en svarsskrivelse enligt 9 § kommit in till hovrätten. Övervägandena i den del ändringarna avser finns i avsnitt 6.8. Av ändringen i tredje stycket följer, att ett sammanträde under för- beredelsen också ska hållas om en part har gjort en framställan om det och det inte är uppenbart obehövligt att ett sammanträde hålls. Bestämmelsen är likalydande med vad som sägs om parternas initia- tivrätt till sammanträden under förberedelsen i tingsrätten (jfr kom- mentaren till ändringen i 45 kap. 13 § första stycket). Också i hov- rätten är det inte sällan av stort värde att i förväg klarlägga parternas positioner eller formerna för upptagning av bevisning inför en kom- mande huvudförhandling. Övriga ändringar i paragrafen är endast redaktionella. 51 kap. 12 § Om hovrätten anser att det behövs, ska hovrätten besluta att yttrande av sakkunnig inhämtas, skriftligt bevis läggs fram, föremål tillhandahålls för syn eller besiktning, bevis tas upp utom huvudförhandlingen eller någon annan förberedande åtgärd företas. Om en part vill att en åtgärd enligt första stycket ska vidtas, ska han eller hon begära det hos hovrätten. Rätten ska vid förberedelsen se till att inget onödigt dras in i målet samt genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden, inställningar och grunderna för dessa blir klarlagda och att parterna anger den bevis- ning som de vill åberopa i målet. Behöver i mål om allmänt åtal åtgärd enligt 23 kap. vidtas, får hov- rätten på yrkande av en part meddela åklagaren föreläggande om det. Paragrafen innehåller bl.a. regler om inhämtande av ytterligare utred- ning och om förberedelsen i övrigt i hovrätten. Övervägandena i den del ändringarna avser finns i avsnitt 6.6. Av tredje stycket, som är nytt, följer att hovrätten har ett ansvar för materiell processledning under förberedelsen av brottmål. Bestäm- melsen är likalydande med den bestämmelse som gäller i tingsrätten (jfr kommentaren till ändringen i 45 kap. 10 § tredje stycket). Av ändringen i fjärde stycket, som var tredje stycket, följer att hovrättens föreläggande om komplettering av förundersökningen förutsätter yrkande av en part (jfr kommentaren till ändringen i 45 kap. Övriga ändringar i paragrafen är endast redaktionella. 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Om någon som inte har fyllt är misstänkt för brott får hans eller hennes uppgifter om brottet inte läggas till grund för ett beslut om att be- gränsa eller lägga ned en förundersökning enligt 23 kap. 4 b § rättegångs- balken eller för ett utfästelsebeslut enligt 23 kap. 4 d § . Paragrafen, som är ny, reglerar ett undantag från tillämpning av reg- lerna i när det gäller åklagares beslut under förunder- sökningen som grundar sig på brottsmisstänktas utredningsmed- verkan. Övervägandena finns i avsnitt 5.11. Av paragrafen följer, att om person som inte har fyllt är misstänkt för brott så får hans eller hennes uppgifter om brottet inte läggas till grund för ett beslut om att begränsa förundersökningen enligt 23 kap. 4 b § eller för ett utfästelsebeslut enligt 23 kap. 4 d § . 13.3Förslaget till förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948) Ett beslut att inleda en förundersökning eller att utvidga en förunder- sökning ska sättas upp särskilt eller antecknas i akten. Det ska framgå vem som har fattat beslutet. Vad som sägs i första stycket gäller också i fråga om ett beslut att begränsa eller lägga ned en förundersökning enligt 23 kap. 4 b § rättegångs- balken och ett utfästelsebeslut enligt 23 kap. 4 d § . Detta gäller också ett beslut om att frångå sådana beslut. Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersöknings- ledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet. Paragrafen innehåller regler om beslut som ska sättas upp särskilt eller antecknas i akten under en förundersökning. Övervägandena i den del ändringarna gäller finns i avsnitt 5.5 och 5.6 Av bestämmelsen i andra stycket följer, att ett beslut att begränsa eller lägga ned en förundersökning och ett utfästelsebeslut som grundar sig på att den misstänkte lämnat uppgifter av väsentlig bety- delse för utredningen av brott är sådana beslut som ska sättas upp särskilt eller antecknas i akten. Detsamma gäller beslut om att frångå dessa beslut. Övriga ändringar i paragrafen är endast redaktionella. Av förundersökningsprotokollet ska det framgå vem som är under- sökningsledare, vem som har varit förhörsledare och vem som har sammanställt protokollet. Den som sammanställer protokollet ska även ange i protokollet när sammanställningen görs I protokollet ska följande antecknas –angivelsen eller vad som annars har föranlett förundersökningen, –tid och plats för åtgärder under förundersökningen, –iakttagelser vid brottsplatsundersökning, –berättelser av hörda personer samt nödvändiga upplysningar om dem, –uppgift om att en anhörig eller någon annan närstående har underrättats om ett frihetsberövande eller att en sådan underrättelse inte har skett eller har skjutits upp, –uppgift om den misstänkte var påverkad av alkohol eller något annat berusningsmedel vid brottet, och om brottet kan antas ha sam- band med den misstänktes missbruk av alkohol eller något annat berus- ningsmedel, –namn på förhörsvittne och övriga närvarande vid förhör, –beslut om att någon annan än ett förhörsvittne har tillåtits att närvara vid förhör samt att det som har framkommit vid förhör inte får uppenbaras, –beslut om att en försvarare har förhindrats att närvara vid förhör och skälen för det, –framställningar till rätten om vittnesförhör eller annan utredning under förundersökningen, om upptagande av bevisning enligt 23 kap. 15 § , och om föreläggande att visa upp skriftligt bevis eller tillhandahålla föremål för besiktning samt beslut om detta, –beslut om uppgifter som rör användning av tvångsmedel, –underrättelse till en misstänkt enligt 23 kap. 18 § första stycket , samt till en misstänkt och hans eller hennes försva- rare enligt 23 kap. 18 a § första stycket , med upp- gift om de krävt ytterligare utredning eller i övrigt velat anföra något, –uppgift om hur den misstänkte har informerats enligt 23 kap. 4 f § och vilka som var närvarande då informationen läm- nades, –beslut enligt 23 kap. 4 b § som avser brott som om- fattas av åtalet, –utfästelsebeslut enligt 23 kap. 4 d § som avser brott som omfattas av åtalet, –uppmaning enligt 2 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60), –uppgift om målsägande eller den som övertagit målsägandens an- språk avser att föra ersättningstalan i anledning av brottet, –nödvändiga uppgifter om enskilt anspråk när åklagaren förbereder en sådan talan och, om det är möjligt, den misstänktes yttrande över ett sådant anspråk, –uppgift om uppmaning enligt 5 a §, –uppgift om det funnits ett barn som har bevittnat brottet och i så fall var barnet har befunnit sig, –uppgift om att det finns utredningsmaterial som inte har tagits med i protokollet, och –det som i övrigt är av betydelse att anteckna i protokollet. Protokollet ska innehålla nödvändiga diarieuppgifter, såsom num- mer på inkommen angivelse och aktnummer (dossiernummer) och en kort beteckning av saken. Paragrafen innehåller regler om vad som ska antecknas i förundersök- ningsprotokollet. Övervägandena i den del ändringarna gäller finns i avsnitt 5.5, 5.6 och 5.7. Av ändringarna i andra stycket följer, att det i protokollet ska antecknas en uppgift om hur den misstänkte har informerats vid en överläggning enligt vad som följer av vårt förslag till bestämmelse i 23 kap. 4 f § och vilka som var närvarande då infor- mationen lämnades. I protokollet ska också antecknas sådana beslut enligt 23 kap. 4 b § eller 4 d § som avser brott som omfattas av åtalet. 13.4Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol Vid ett sammanträde ska anteckningar enligt 6 kap. 3 eller 4 § rätte- gångsbalken göras i ett protokoll över sammanträdet, om inte uppgif- terna framgår av en dom eller ett särskilt uppsatt beslut som tillkommer i anslutning till sammanträdet eller om uppgifterna antecknas i mål- registret eller på någon handling i akten. Uppgifterna ska redovisas på ett sådant sätt att de lätt kan återfinnas. Vid ett sammanträde i brottmål som avser målets förberedelse ska, trots det som sägs i första stycket, anteckningar enligt 6 kap. 3 eller 4 § rätte- gångsbalken göras i ett protokoll. Paragrafen reglerar skyldigheten att föra protokoll över sammanträden enligt 6 kap. 3 och 4 §§ . Övervägandena i den änd- ringarna gäller finns i avsnitt 6.8. Av tredje stycket, som är nytt, följer att anteckningar vid samman- träde i brottmål som avser målets förberedelse alltid ska föras i ett protokoll. De undantag från skyldigheten att sammanställa ett proto- koll som framgår av första stycket gäller därför inte vid dessa samman- träden i brottmål. Det är alltså inte tillräckligt att uppgifterna från sådana sammanträden framgår av en dom, ett särskilt uppsatt beslut som tillkommer i anslutning till sammanträdet eller att uppgifterna antecknas i målregistret eller på någon handling i akten. Jfr vad som sägs i 46 kap. 6 § första stycket om att rätten vid huvudförhandlingen ska lägga fram vad som förekommit under för- beredelsen i brottmål om det inte är obehövligt. Övriga ändringar i paragrafen är endast redaktionella. 13.5Förslaget till förordning om ändring i åklagarförordningen (2004:1265) Endast allmänna åklagare får besluta 1.om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § andra stycket rättegångs- balken och om återkallelse av sådan åtalsunderlåtelse, 2.att inte inleda eller lägga ned en förundersökning i sådana fall som avses i 23 kap. 4 a § första stycket 1 , 3.att begränsa eller lägga ned en förundersökning i sådana fall som avses i 23 kap. 4 b § , och 4.att utfästa ett visst högsta straff enligt 23 kap. 4 d § . Paragrafen anger i vilka fall allmänna åklagare har exklusiv beslutan- derätt. Övervägandena i den del ändringarna gäller finns i avsnitt 5.5 och 5.6. Av de tillagda punkterna 3 och 4 följer, att endast allmänna åkla- gare får besluta om förundersökningsbegränsning eller utfästelsebe- slut på den grunden att en misstänkt har lämnat uppgifter av väsent- lig betydelse för utredningen av brott. Särskilt yttrande av experten Utredningens uppdrag enligt de ursprungliga direktiven är att analy- sera handläggningen av stora brottmål och hur en modernisering och effektivisering av handläggningen med bevarande rättssäkerhetskrav skulle kunna ske. Utredningen har i delbetänkandet – Tidiga förhör –nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98) lämnat förslag om att i ökad utsträckning kunna ta upp förhör under förundersökningen och utom huvudförhandlingen. De förslag som lämnas i den föreslagna nya paragrafen 23 kap. 18 c § RB, som ansluter till det tidigare lämnade förslaget om tidiga förhör, är enligt min uppfattning behäftat med så betydande nack- delar ur rättssäkerhetssynpunkt att det inte bör bli föremål för lag- stiftning. Skälen för detta har utförligt utvecklats i ett särskilt yttrande av experten advokaten i det tidigare nämnda delbetän- kandet, s. 291 ff. och vidare av i sitt remiss- yttrande över delbetänkandet (Ju2017/09591) men kan sammanfattas så, att det vid tidiga förhör råder en uppenbar obalans mellan åkla- garens insyn i utredningen och den misstänktes och hans försvarares insyn i utredningen. Det nu lämnade förslaget innebär att denna obalans, eller informa- tionsunderskott, ska läkas av den nämnda paragrafen genom att åkla- garen före förhöret ska låta den misstänkte och försvararen få rätt att ta del av de omständigheter som behövs för att den misstänkte ska kunna ta tillvara sin rätt. Bestämmelsen innebörd blir att det är åklagarens uppgift, utifrån sin objektivitetsplikt, att bedöma vilka omständigheter som kan vara av betydelse för den misstänktes försvar. Det är emellertid den misstänkte och hans försvarare som själva förbereder försvaret utifrån den misstänktes inställning och olika övervägandena om vilka omständigheter som mot denna bakgrund kan vara av betydelse i ett motförhör. Vilka omständigheter som är av betydelse för den misstänktes försvar eller tillvaratagande av dennes rätt i ett motförhör kan därför inte åklagaren ha insikt om och han kan därför inte heller överblicka vad som för den misstänkte och hans förvarare framstår som betydelsefulla omständigheter, jfr JO dnr 2181-2005. Överväganden kring vilka omständigheter som kan vara av bety- delse för tillvaratagande av den misstänktes rätt vid ett motförhör, som sedan kan användas som bevis i rättegången, bör därför enligt min uppfattning inte överlämnas till åklagaren att avgöra. Ett motförhör ska vidare, som ovan nämnts, för att vara effektivt och uppfylla kravet på en rättvis rättegång och principen om ”equal- ity of arms” grundas på att parterna ska ha likvärdiga förutsättningar att genomföra förhöret eller med andra ord ha likvärdiga insikter och kunskaper om innehållet i utredningen. Motförhör ska därför enligt min uppfattning, som huvudregel, genomföras när all utredning föreligger och då ske i domstol i ett sammanhang efter huvudförhöret. Därigenom upprätthålles väsentliga i gällande processuella rättssäkerhetsgarantier för den misstänktes rätt däribland kravet på en rättvis rättegång och det ges vidare de allra bästa förut- sättningarna för domstolens egen bevisvärdering. Sammanfattningsvis innebär enligt min uppfattning förslaget om motförhör risker utifrån rättssäkerhetssynpunkt med en följande risk för materiellt oriktiga domar och förslaget bör därför inte leda till lag. De förslag som lämnas med syfte att ge misstänkta nya incita- ment för medverkan i förundersökningar genom att åklagare ges möjlighet till förundersökningsbegränsning enligt den föreslagna nya paragrafen 23 kap. 4 b § RB eller utfästelsebeslut enligt den nya paragrafen 23 kap. 4 d § RB är enligt min uppfattning också behäftat med så betydande nackdelar ur rättssäkerhetssynpunkt att det inte bör bli föremål för lagstiftning. Som anges i sammanfattningen av utredningens överväganden och förslag, s. 29 f. och punkten 5.3 s. 131 ff. är gränsdragningen mellan ut- redningens överväganden och ett s.k. kronvittnessystem inte absolut. Tvärtom torde lämnade uppgifter om egen brottslighet och det i synnerhet i stora brottmål, som ju ofta rör organiserad eller ekono- misk brottslighet, innebära att utredningen också om andra miss- tänktas brottslighet väsentligen kommer underlättas. Det kommer att vara mycket svårt, för att inte säga omöjligt, i synnerhet i sådana stora och komplicerade utredningar, att kunna skilja på vad som är uppgifter av väsentlig betydelse för utredningen av egen brottslighet och vad som är uppgifter av väsentlig betydelse för utredningen av annans brottslighet. Uppgifternas betydelse i utredningen kommer därför i realiteten inte att kunna begränsas till den misstänktes egen brottslighet, utan kan även få stor betydelse för andra misstänktas brottslighet. Det torde säkerligen i många utredningar som rör stora brottmål också vara så att det är en åtminstone indirekt åsyftad effekt, att utredningen av andra misstänktas brottslighet på detta vis också ska kunna underlättas. Uppgifter om egen brottslighet, som misstänkta lämnar mot löfte om den nu föreslagna förundersökningsbegränsningen eller utfästelse- beslutet, kommer därför enligt min uppfattning i väsentlig omfattning att också få stor betydelse för utredningen av brottsmisstankar mot andra misstänkta. I samband med att den nya strafflindringsregeln i 29 kap. 5 § första stycket 5 BrB infördes lämnade synpunkter (R-2016/1332) på utkast till Rättspromemoria –Strafflindring vid medverkan till utredning om egen brottslighet som kan sammanfattas så, att en tillämpning av detta billighetsskäl inte får innebära ett närmande till ett system med s.k. kronvittnen. Det nu lämnade förslaget kommer enligt min uppfattning i reali- teten att innebära ett klart närmande till eller, indirekt, en reell övergång till ett system med s.k. kronvittnen. Ett kronvittnessystem innebär enligt min uppfattning uppenbara och stora risker utifrån rättssäkerhetssynpunkt. Det innebär bl.a. att en ordning införs där staten delvis avhänder sig ansvaret för att utreda alla brott. Vidare införs en ordning där det uppstår en uppenbar risk för att – och det av en mängd olika skäl – lämnas falska eller oriktiga uppgifter från brottsmisstänkta. Det finns också risk för att lika- behandlingsprincipen kommer att åsidosättas eftersom misstänkta kommer att ha olika förutsättningar för att kunna få tillstånd en förundersökningsbegränsning eller ett utfästelsebeslut. Det finns slut- ligen risk för att målsägandeintressen åsidosätts vid förundersöknings- begränsningar eller utfästelsebeslut genom att deras rätt till skade- stånd bortfaller eller genom att deras sak inte kommer att prövas alls eller inte prövas fullt ut eller att de inte av samma skäl kan erhålla en lagföring och en upprättelse för alla de brott de utsatts för. Sammanfattningsvis innebär enligt min uppfattning förslaget om förundersökningsbegränsning och utfästelsebeslut uppenbara och stora risker utifrån rättssäkerhetssynpunkt med en följande risk för materiellt oriktiga domar och förslaget bör därför inte leda till lag. En modern brottmålsprocess anpassad även för stora mål En särskild utredare ska analysera hur handläggningen av stora brott- mål med omfattande bevisning skulle kunna moderniseras och effek- tiviseras med bevarade krav på rättssäkerhet. •identifiera möjliga huvudinriktningar i ett kommande arbete för en modernisering och effektivisering av handläggningen av stora brottmål, •bedöma vilka åtgärder inom ramen för dessa huvudinriktningar som det kan finnas anledning att låta utreda närmare, såsom t.ex. förändringar i åtals- och förundersökningsplikten eller ytterligare åtgärder för att säkerställa att huvudförhandlingar kan genom- föras i ett sammanhang, •i förekommande fall föreslå inriktningen på sådana uppdrag, och •ta ställning till om det är lämpligt att införa utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol. Uppdraget ska redovisas . En delredo- visning i den del uppdraget avser en analys av hur hanteringen av stora brottmål kan moderniseras och effektiviseras ska lämnas . Regeringens avsikt är att med utgångspunkt i delredovisningen lämna tilläggsdirektiv avseende sådana åtgärder som det finns anledning att utreda närmare. Uppdraget att analysera hur handläggningen av stora brottmål skulle kunna moderniseras och effektiviseras med bevarade krav på rättssäkerhet har rättsväsendet ställts inför allt större svårigheter att hantera stora förundersökningar och brottmål. Den ökande inter- nationaliseringen och de misstänktas förändrade kommunikations- vanor har bidragit till att en viss typ av brottslighet blivit svårare att utreda och lagföra.