sou · H7B346d2 · 2019-11-29 00:00:00 — Därför bör det lämnas till att bestämma om ett varia- tionsband ska användas. Ett sådant intervall kan innebära att mindre fokus läggs på relativt små avvikelser mellan inflationsutfall och målsatt nivå i den allmänna debatten vilket i förlängningen kan öka trovärdigheten för inflationsmålet. Ett toleransintervall kan tolkas som att vissa typer av avvikelser ”tolereras” medan andra inte gör det. Om toleransintervallet över- träds ligger det i begreppets natur att någon form av (icke-linjärt) age- rande kommer att ske. Agerandet kan vara att måste förklara sig inför de folkvalda eller, exempelvis, att penningpolitiken ska agera mer aggressivt för att återföra inflationen inom intervallet igen. Detta synsätt vilar dock på en förenklad bild av hur komplex penningpolitisk praktik och utvärdering är. Vad som är en mild re- spektive allvarlig avvikelse från ett punktmål beror på situationsspe- cifika faktorer och kan inte på förhand definieras. Några exempel på detta är följande: •En mindre avvikelse kan, men behöver inte, vara mer allvarlig än en större avvikelse . •Mindre systematiska avvikelser kan, men behöver inte, vara mer allvarliga än större osystematiska avvikelser. •En mindre avvikelse som är ensam om kan, men be- höver inte, vara allvarligare än en större avvikelse som delar med andra centralbanker. Det finns inget toleransintervall som kan täcka in alla ovanstående situationer. Därutöver innebär ett toleransintervall en osäkerhet hos ekonomins aktörer kring hur kommer att agera nära, på och utanför intervallet. Sammantaget är det enligt kommitténs uppfattning lämpligt att som välja ett variationsband. Ett målintervall är problematiskt då det riskerar att innebära en högre osäkerhet om målets nivå vilket kan påverka ekonomins ut- veckling negativt. Ett målintervall kan också försvåra utvärdering och ansvarsutkrävande. Om skulle finna anledning till att en annan inflationstakt vore lämplig kan den process som beskrivs i avsnitt 15.2.4 initieras. Som framgår av avsnitt 15.3.5 råder ingen konsensus inom den ekonomiska litteraturen kring vilken målnivå som bäst främjar den ekonomiska utvecklingen. De flesta centralbanker med ett inflations- mål har valt en målnivå kring 2 procent.119 har skälen för ett högre inflationsmål blivit fler sedan finanskrisen och den efter- följande lågkonjunkturen. Det beror på att sannolikheten för att cen- tralbankerna, på grund av en låg neutral realränta, även ska vara begränsade av ett räntegolv har ökat. En internationell diskussion har också förts om att inflationsmål bör höjas, fram- för allt för att uppnå en större ”fallhöjd” för styrräntan till det effek- tiva räntegolvet i kommande lågkonjunkturer. Med något undantag har dock justeringar av inflationsmålen bland världens centralbanker inte skett. Trots att ett högre inflationsmål innebär en fördel i och med att penningpolitiken då mer sällan kommer att vara begränsad finns det flera andra omständigheter att ta hänsyn till. Kommitténs samman- tagna bedömning är att det inte är lämpligt att förorda en höjning av inflationsmålet, framför allt av följande skäl: •Behovet av ett högre inflationsmål är som störst då räntan når räntegolvet, men då finns det andra åtgärder att tillgå: –Som analyseras i avsnitt 18.6–18.9 kan i likhet med andra centralbanker vidta s.k. balansräkningsåtgärder.120 Em- pirisk evidens tyder på att dessa haft effekter på, framför allt, finansiella variabler (räntor, tillgångspriser och växelkurser) och, om än i mindre grad, inflationen och realekonomin.121 –Den flexibla inflationsmålspolitiken (med bibehållen målnivå) kan anpassas till den ekonomiska situationen. Som beskrivs i avsnitt 15.3.2 beträffande lämplig målvariabel är det möjligt för att inom ramen för nuvarande inflationsmåls- regim tillfälligt sikta på en annan målnivå än den målsatta (s.k. 119Den målnivå som diskuteras kan principiellt gälla ett inflationsmål, ett prisnivåmål och ett genomsnittligt inflationsmål. I den följande diskussionen benämns dock endast inflationsmål eftersom kommittén tog ställning för ett sådant mål ovan. 120Detta var ett centralt argument när beslutade att inte höja sitt inflationsmål, se (2016). 121Se avsnitt 18.5.2 och referenser däri. tillfälligt prisnivåmål). Det ökar möjligheten för att penning- politiken ska vara effektiv även då räntan når räntegolvet. •Ett nytt, högre mål kommer att innebära anpassningskostnader, även om storleken på dessa är mycket svåra att bedöma. Det beror på att det kommer att ta tid innan det nya målet åtnjuter den trovärdighet som behövs för att pris- och lönesättare ska agera i enlighet med det. –Trovärdigheten för ett högre mål skulle sannolikt uppkomma betydligt snabbare om det skedde som några större centralbanker, exempelvis ECB och Federal Reserve, höjde sina inflationsmål. Det skulle ge lägre anpassningskostnader. –I likhet med analysen av målvariabel ovan innebär nuvarande förhandlingsordning på arbetsmarknaden och betydelsen av löneutvecklingen i att ett avvikande inflationsmål inte skulle vara friktionsfritt att införa. Som framgick av Tabell 15.3 har få förändringar skett i centralban- kernas inflationsmålsregimer sedan finanskrisen. Det finns av natur- liga skäl ett stort värde i att inte ändra vare sig prisindex, målvariabel eller målnivå för ofta. ändrade prisindex till KPIF efter att KPI används , dvs. Riks- banken tog i samband med detta fram analyser som belyste för- och nackdelar med KPIF respektive HIKP.122 landade i KPIF med motiveringen att HIKP ”skulle kunna komma i konflikt med budskapet om oförändrad penningpolitik i samband med bytet av målvariabel”.123 Det framgick dock inte av motivering hur de olika för- och nackdelar som beskrevs i underlagsrapporten som låg till grund för beslutet vägdes mot varandra. Det försvårar ett ställningstagande från kommittén. Kommittén anser sammantaget att det ska vara ett konsument- prisbaserat index och förordar att nuvarande prisindex (KPIF) be- hålls. Det beror framför allt på att bytte prisindex vilket i sig talar för att inte ändra det i närtid. 122Se (2017b). 123Se (2017a), s. 3. utom är det kommitténs bedömning att skillnaden mellan de två alter- nativ som lyfte fram i sin bedömning (KPIF och HIKP) är liten beträffande såväl att begränsa variationerna i inflationen och realekonomin över konjunkturcykeln vilket talar för att det införda måttet bör behållas tills vidare. Kommittén anser att det för det första behövs en typ av ankare som beskriver inom vilken horisont prisstabilitetsmålet i normalfallet förväntas att nås. En tidsrymd om två–för detta ankare, vilket ECB benämner som en standardhorisont, förefaller vara en rimlig utgångspunkt men bör även fortsättningsvis deklarera sin syn. För det andra anser kommittén att det är rimligt att Riks- banken vid behov ska kunna kommunicera att den förlängda hori- sonten och motiven för denna. Då det inte på förhand går att exakt precisera längden på en sådan horisont bör det vara upp till Riksban- ken att bedöma det utifrån rådande situation. En rimlig princip är dock att ju längre horisonten sträcker sig utöver den normala desto mer noggrann och väl underbyggd argumentation bör presenteras. Det är lämpligt att fortsätter att kommunicera sin standardhorisont i sin penningpolitiska strategi, se vidare avsnitt 33.6.3. Akerlof, G. A., och G. L. (2000), ”Near-rational wage and price setting and the long run curve”, Brookings Papers on Economic Activity, nr 1, s. 1–44. Akerlof, G. A., , och G. L. (1996), ”The macro- economics of low inflation”, Brookings Papers on Economic Activity, nr 1, s. 1–59. Alchian, A. och B. (1973), ”On a correct measure of inflation”, , Credit and Banking, vol 5, nr 1, s. 173–191. , B. och C. A. Claussen (2017), ”Alternativ till infla- tionsmålspolitiken”, Penning- och valutapolitik 2017:1, s. 49–83. , F. NG. och L. (2017), ”How tolerant should inflation-targeting central banks be? Selecting the proper tolerance band – Lessons from ”, Working paper nr 2, Lunds uni- versitet. Apel, M., H. Armelius och C. A. Claussen (2017), ”Nivån på infla- tionsmålet – en problemöversikt”, Penning- och valutapolitik 2017:2, s. 35–55, . Apel, M. och C. A. Claussen (2017), ”Inflationsmål och intervall – vilka är för- och nackdelarna?”, Penning- och valutapolitik 2017:1, s. 83–103, . Apel, M., H. Armelius och C. A. Claussen (2016), ”Prisindex för inflationsmålet”, Ekonomiska kommentarer 2016:2. , ., J. E. Gagnon, P. Honohan och S. Krogstrup (2016), ”What else can central banks do?”, Report on the World Economy nr 18, and . (2014), ”The case for a long-run inflation target of four percent”, IMF Working paper nr 92. Balls, E., J. Howat och A. Stansbury (2016), ”Central bank indepen- dence revisited: After the financial crisis, what should a model central bank look like?”, Working paper nr 67, for Business and . (2016), Renewal of the inflation-control target, oktober. (2011), Renewal of the inflation-control target, novem- ber. Bayoumi, T., G. ’Ariccia, K. Habermeier, T. Mancini-Grifolli och F. (2014), ”Monetary policy in the new normal”, IMF Staff Discussion Note nr 3. Beechey, M. och P. (2018), ”Point versus band targets for inflation”, Working paper nr 8, . , C. och L. (1999), ”Pioneering price level targeting: the Swedish experience 1931–37”, , vol 43, juni, s. 525–551. (2015), ”Monetary policy in the future”, kommentar vid IMF’s , april. Bernanke, B. (2017a), ”Monetary policy in a low interest rate world: Comment”. In Brookings Papers on Economic Activity, , s. 380–438, . Bernanke, B. (2017b), ”Monetary policy in a new era”, uppsats bifogad till konferensen , vid , , 12–. Bernanke, B. (2017c), ”The zero lower bound on interest rates: How should the Fed respond”, blogginlägg, . M. och G. A. (2008), ”What Is the Optimal Inflation Rate?” , , of . , O.J., G. ’Ariccia och P. (2010), ”Rethinking macroeconomic policy,” IMF Staff Position Note, nr 3. Blanchflower, D.G. Posen (2014), ”Wages and labor market slack: Making the dual mandate operational”, PIIE Policy Briefs, . Borio, C., P. Disyatat, M. och P. Rungcharoenkitkul (2018), ”Monetary policy in the grip of a pincer movement”, BIS Work- ing paper nr 706, . Borio, C. och A. Zabai (2016), ”Unconventional monetary policies: a re-appraisal”, BIS Working Papers nr 570, . Bostic, R. (2018), ”Thoughts on a long-run monetary policy frame- work, Part 2: The principle of bounded nominal uncertainty”, blogginlägg, . Finns till- gänglig på följande webbplats: /-/media/ documents/blogs/macroblog/2018/0327-thoughts-on-long-run- monetary-policy-framework-series/2018-03-thoughts-on-long- run-monetary-policy-framework.pdf?d=1&s=blogmb Cahuc, P. och A. Zylbergerg (2004), Labor economics, : . Cecchetti, S. G. och K. L. Schoenholtz (2017), ”The case for a higher inflation target gets stronger”, blogginlägg. Tillgänglig på följande webbplats: / commentary/2017/4/2/the-case-for-a-higher-inflation-target- gets-stronger Coenen, G., M. Ehrmann, G. Gaballo, P. , A. Nakov, S. Nardelli, E. och G. Strasser (2017), ”Communication of monetary policy in unconventional times”, ECB Working paper nr 2080, juni, . Constâncio, V. (2017), The future of monetary policy frameworks, tal, , maj, . Debortoli, D., J. , J. och R. C. (2019), ”Designing a simple loss function for central banks: Does a dual mandate make sense?”, , vol 129, nr 621, s. Dorich, J., N. L. , V. Lepetyuk och R. R. Mendes (2018), ”Could higher inflation target enhance macroeconomic stability?”, BIS Working paper nr 720. ECB (2011), The monetary policy of the ECB, Europeiska central- banken. B. och M. Woodford (2003), ”The zero bound on interest rates and optimal monetary policy”, Brookings Papers on Economic Activity, nr 1, s. 139–233. Erceg, C., D. och A, (2000), ”Optimal monetary policy with staggered wage and price contracts”, etary Economics, vol 46, nr 2, s. 281–333. (2012), ”Monetary policy in a low-inflation environ- ment: Developing a state-contingent price-level target,” , Credit and Banking, vol 44, s. 147–155. (2010), Monetary policy in a low-inflation environment: Developing a state-contingent price-level target, tal, , Fed- eral Reserve. , G. W., E. Guse och S. Honkapohja (2008), ”Liquidity traps, learning and stagnation”, , vol 52, s. 1438–1463. (1995), ”Modern approaches to central banking”, NBER Working paper nr 5064. (1984), ”The benefits of price stability,” Price Stability and Public Policy, s. 33–49, of . (2001), ”Inflation targeting: The three percent solution”, Policy Matters nr 2, in Public Policy, . Fregert, K. och L. (2005). Andra reviderade upplagan, : . Garín, , R. , och E. (2016), ”On the desirability of nominal GDP targeting”, trol, vol 69, s. 21–44. Giavazzi, F. och F. S. Mishkin (2006), En utvärdering av den svenska penningpolitiken 1995–2005, Rapport från , 2006/07:RFR1. Golob, J.E. (1994), ”Does inflation uncertainty increase with infla- tion?”, , tredje kvartalet, s. 27–38. Goodfriend, M. och M. King (2016), Utvärdering av penningpolitik 2010–2015, Rapport från , 2015/16:RFR6. Goodhart, C. (2001), ”What weight should be given to asset prices in the measurement of inflation?”, , vol 111, nr 472, s. 335–356. Goodhart, C. (2005), ”The future of central banking”, Special paper nr 162, . Goodhart, C. E. och J-C. Rochet (2011), Utvärdering av Riks- bankens penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 2005– 2010, Rapport från , 2010/11: RFR5. Hatcher, M. och P. Minford (2016), ”Stabilisation policy, rational expectations and price level versus inflation targeting: A survey”, , vol 30, nr 2, s. 327–355. Hebden, J. och D. López-Salido (2018), ”From ’s rule to Bernanke’s temporary price level targeting”, Finance and Eco- nomics Discussion Series nr 51, , . HM Treasury (2013), Review of the monetary policy framework, mars. Honkapohja, S. och K. (2018), ”Price level targeting with evolving credibility”, CEPR Discussion Paper nr 12739. (2004), Consumer price index technical manual: theory and prac- tice, . , T. och P. (2012), ”The properties of survey- based inflation expectations in ”, Empirical Economics vol 42, s. 79–94. (2009), ”Beyond inflation targeting: Should central banks target the price level?”, , third quarter, of . Kiley, M. T. och J. M. (2017), ”Monetary policy in a low interest world”, Finance and Economics Discussion Series nr 8, , . (2014), ”De låga inflationsförväntningarna – hur påverkar de ekonomin och vad kan penningpolitiken göra för att mildra deras effekter?”, fördjupning i Konjunkturläget, december. (2016), ”En ny målvariabel för inflationsmålet?”, fördjupning i Konjunkturläget, juni. (2017), ”Ny lägre bedömning av realräntor på ”, fördjupning i Konjunkturläget, mars. Kryvstov, O. och R. R. Mendes (2015), ”The optimal level of the inflation target: A selective review of the literature and outstand- ing issues”, Staff Discussion Paper nr 8, . (1972), ”Expectations and the neutrality of money”, , nr 4, s. 103–124. , P. och H. Sacklén (2006), ”Low-inflation targeting and long-run unemployment”, , vol 108, nr 3, s. 397–418. Mankiw, N. G. och R. (2003), ”What measure of inflation should a central bank target?”, ciation, vol 1, nr 5, s. 1058–1086. Moulton, B. (2018), “The measurement of output, prices and pro- ductivity: What’s changed since the Boskin commission?”, , . Nessén, M. och D. (2005), ”Average inflation targeting”, , Credit and Banking, vol 37, nr 5, s. 837–863. NOU 2017:13, Ny sentralbankslov, organisering av og statens pensjonsfond utland, offentliga utredningar. Ng, M. och D. (2018), ”The framework for monetary policy”, Brookings, . Finns tillgänglig på följande webbplats: /blog/up-front/2018/01/04/the-hutchins- center-explains-the-framework-for-monetary-policy/ (2013), ”Konsumentprisindex i och är inte så lika”, inlägg på Ekonomistas, . Reifschneider, D. (2016), ”Gauging the ability of the FOMC to re- spond to future recessions,” Finance and Economics Discussion Series nr 68. : of System. (2013), ”Central bank design”, tives, vol 27, nr 4, s. 17–44. (2016), Statement on the conduct of mone- tary policy, september. (2010), Penningpolitiken i . (2015), Penningpolitisk rapport, december. (2016), ”inflationsmål – målvariabel och intervall”, Riksbanksstudier, september. (2017a), ”Beslutsunderlag: Målvariabel och variations- band”, Promemoria, . (2017b), ”Bilaga 1: Byte av målvariabel och introduktion av variationsband”, Promemoria, maj. (2017c), Penningpolitisk rapport, juli. Røisland, Ø. (red., 2017), ”Review of flexible inflation targeting (ReFIT)”, Occational papers nr 51, Banks skriftserie. Schmitt-Grohe, S. och M. Uribe (2010), ”The optimal rate of infla- tion”, NBER Working paper nr 16054. SOU 1993:20, och prisstabiliteten. SOU 1999:124, Bias i konsumentprisindex, bilaga 6. Summers, L. (2018), ”Why the Fed needs a new monetary policy framework”, i Rethinking the Fed’s 2 percent inflation target, Summers, L. H., D. och J. D. (reds. ), at Brookings. , (1999), ”Pricelevel targeting versus inflation targeting: A free lunch?”, , Credit and Banking, vol 31, nr 3, s. 277–95. , (2009), Penningpolitik vid nollränta, tal, 17 feb- ruari, Riksbank. E. O. (2010), ”Inflation Targeting”, kapitel 22 i Hand- book of Monetary Economics, vol 3B, , B. M. och M. Woodford (red. ), : . E. O. (2013), ”Some lessons from sixs years of practical inflation targeting”, Penning- och valutapolitik 2013:3, s. 29–80. , (2018), ”The future of monetary policy and macroprudential policy”, kommande publicering i en festskrift tillägnad Vítor Constâncio, . Tillgänglig på följande webbplats: . E. O. (2019), ”Monetary policy strategies for the Fed- eral Reserve”, utkast till konferensen , Tools, and Communication Practices—A Fed Listens Event, Fed- eral , 4–. Tillgänglig på följande webbplats: . (1972), ”Inflation and unemployment”, , vol 62, nr 1, mars, s. 1–18. (2016), ”How can central banks deliver credible commit- ment and be ‘Emergency institutions’?”, kapitel 1 Cochrane, J. och J. (reds.) Central bank governance and oversight re- form, : . (2018), Unelected , the for Legitimacy in and the , : . (2006), ”Price-level versus inflation targeting”, , vol 53, nr 7, s. 1361–1376. (2014), ”Monetary policy at the zero lower bound: Putting theory into practice”, rapport publicerad för Hutchins center on fiscal & monetary policy at Brookings. (2016), Whither inflation targeting?, tal, , Federal Reserve. Woodford, M. (2003), Interest and prices: Foundations of a theory of monetary policy, : . 16Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken Som beskrivs i avsnitt 6.2.5 bedriver centralbanker, inklusive Riks- banken, s.k. flexibel inflationsmålspolitik. Det innebär att central- banken tar hänsyn till den realekonomiska utvecklingen, exempelvis produktion och sysselsättning, när den ska uppfylla sina prisstabili- tetsmål. Det är vedertaget i den nationalekonomiska litteraturen att det är möjligt att uppnå en högre välfärd genom att ta hänsyn till den realekonomiska utvecklingen utöver dess inverkan på inflations- takten.1 Enligt unionsrätten är dock prisstabilitetsmålet överordnat andra eventuella variabler centralbanker tar hänsyn till.2 I finns ingen uttalad real hänsyn i riksbankslagen. Det finns däremot uttalanden i förarbetena (prop. 1997/98:40 s. 54) om att ska stödja den allmänna ekonomiska politiken vilket sedan har konkretiserat i sin penningpolitiska strategi.3 Som framgår i kapitlet är det vanligt i andra länder att folkvalda ut- trycker i lagen eller i andra styrande dokument att någon form av real hänsyn ska tas i penningpolitiken. 1Se t.ex. (2010). 2Artikel 127.1 i EUF-fördraget, se avsnitt 16.5 för en juridisk analys. Hur ”överordnat” kan tolkas i praktiken berörs i avsnitt 16.2.1. 3Se avsnitt 16.4.1. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken Enligt direktiven ska kommittén överväga •hur val av inflationsmål påverkar möjligheten att stabilisera både inflationen och den realekonomiska utvecklingen i konjunktur- cykelns olika faser •i vilken utsträckning bör ta real hänsyn •om real hänsyn inom penningpolitiken ska formuleras i lag. Kommittén behandlar även den angränsande frågeställningen om vil- ken typ av real hänsyn som , i förekommande fall, bör ta. När det gäller den första frågeställningen ovan behandlas den i avsnitt 15.3. Där tar kommittén ställning för att prisstabilitetsmålets nuvarande utformning vad gäller målvariabel (inflationsmål), utveck- lingstakt () och prisindex (KPIF) är lämplig utifrån nu kända förutsättningar. I detta ställningstagande ingår en bedöm- ning att denna precisering av prisstabilitetsmålet har bäst förutsätt- ningar att främja den realekonomiska utvecklingen . Analysen i detta kapitel inleds i avsnitt 16.2 med en kort beskriv- ning av hur penningpolitiken påverkar realekonomiska variabler, framför allt på kort sikt men eventuellt även på . I av- snitt 16.3 visar en internationell utblick hur tio länder behandlar frågan om real hänsyn i lagstiftningen alternativt i andra styrande dokument. I 16.4 diskuteras olika typer av real hänsyn samt ett antal faktorer att beakta när utformning av lagtext om real hänsyn över- vägs. De rättsliga förutsättningarna för att ta real hänsyn inom pen- ningpolitiken analyseras i avsnitt 16.5. Kapitlet avslutas med kom- mitténs överväganden och förslag (avsnitt 16.6). 16.2Realekonomiska effekter av penningpolitik I detta avsnitt diskuteras kortfattat penningpolitikens möjligheter att påverka den realekonomiska utvecklingen på kortare och längre tidshorisonter. Även innebörden av att prisstabilitetsmålet är över- ordnat real hänsyn berörs. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken Det är väl belagt att penningpolitik inte bara påverkar inflationen utan även realekonomin, såsom utvecklingen av produktion och sysselsättning.4 Det beror i stor utsträckning på förekomsten av trögrörliga priser och löner vilket innebär att när centralbanker för- ändrar sina styrräntor påverkas olika realräntor i ekonomin. Det påverkar i sin tur den aggregerade efterfrågan via konsumtions- och investeringsbeslut samt, via växelkursen, export och import. Det är vidare vedertaget att penningpolitik har större möjlighet att påverka den realekonomiska utvecklingen över konjunkturcykeln i nuvarande regim med rörlig växelkurs jämfört med en regim med fasta växelkurser.5 Detta tillsammans med flera praktiska problem inom finanspolitiken gör att penningpolitiken har huvudansvaret för stabiliseringspolitiken när växelkursen är rörlig. Det utesluter dock inte att finanspolitiken kan behöva hjälpa till att stabilisera ekono- min vid stora konjunktursvängningar, speciellt i djupa lågkonjunk- turer då är begränsad och bl.a. inte kan sänka sina styrräntor mer.6 Det är också väl belagt att centralbanker bör ta realekonomisk hänsyn utöver hur realekonomin påverkar inflationen.7 Det innebär i praktiken att det ur välfärdssynpunkt kan vara optimalt för en cen- tralbank att låta inflationen tillfälligt avvika från målsatt nivå i syfte att främja den realekonomiska utvecklingen. Det gör att den reala ekonomin utvecklas mer stabilt. Att inflationen varierar mer jämfört med om penningpolitiken endast skulle inriktas på att stabilisera in- flationen vid målsatt nivå är en kostnad som vägs upp av en jämnare realekonomisk utveckling. Även om den flexibla inflationsmålspoli- tiken inte alltid är kodifierad i lag bedrivs den, sannolikt utan undan- tag, av centralbanker som har en inflationsmålsregim. Det bör slutligen noteras att stabilisering av inflationen vid mål- satt nivå och stabilisering av realekonomin långt ifrån alltid är i kon- flikt med varandra, utan det beror på vilka störningar som påverkar ekonomin. I t.ex. en traditionell lågkonjunktur kommer tillväxt- takten i produktion och sysselsättning att minska som 4Se t.ex. Galí (2015). 5Se (2018), kapitel 3, för en sådan uttalad uppfattning. För en textbok- analys, se m.fl. (2017), kapitel 5. 6Se även avsnitt 6.3.5. 7Se t.ex. (2010). Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken inflationen sjunker under målet.