sou · H7B316 · 2019-04-01 00:00:00 — Bestämmelsens innehåll mot- svarar delvis 14 § andra stycket i den nuvarande lydelsen. I paragrafen anges att en kärnteknisk anläggning som har friklassats i enlighet med strålskyddslagens bestämmelser är en kärn- teknisk anläggning. Någon motsvarighet finns inte i den nuvarande lydelsen. Om en del av en anläggning friklassats kan den avföras som en del av den kärntekniska anläggningen. Under om skadeståndsansvar på atomenergins område finns en rekommendation antagen av konventionens styr- grupp (/SUM (2014)2 av ) med innebörd att en part kan välja att inte tillämpa konven- tionen i fråga om anläggningar som håller på att avvecklas och för vilka det kvarvarande innehållet av radioaktiva ämnen understiger vissa fastställda nivåer. Parterna rekommenderas dock att anmäla detta till övriga parter och till sekretariatet. Under rubriken ”anmälan” samlas bestämmelser om vissa kärntek- niska verksamheter eller åtgärder kopplade till sådana verksamheter som bör kontrolleras genom anmälan till ansvarig myndighet. Av paragrafen framgår att den som har tillstånd till att inneha och driva en kärnkraftsreaktor ska anmäla till regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer när beslut om permanent avstäng- ning av kärnkraftsreaktorn har fattats. Av anmälan ska även framgå från vilket datum reaktorn är permanent avstängd. Någon mot- svarighet till bestämmelsen finns inte i den nuvarande lydelsen. Skälen för bestämmelsen utvecklas i avsnitt 4.8. Av paragrafen framgår att den som har tillstånd till att inneha och driva en kärnkraftsreaktor ska anmäla till regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer när allt använt kärnbränsle och övrigt kärnämne varaktigt har avlägsnats från den permanent stängda kärnkraftsreaktorn. Här avses sådant kärnämne som omfattas av regler om kärnämneskontroll. Någon motsvarighet till bestämmel- sen finns inte i den nuvarande lydelsen. Skälen för bestämmelsen utvecklas i avsnitt 4.8. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att den som bedriver forsk- nings- eller utvecklingsverksamhet som rör processer eller system i fråga om kärntekniska anläggningar, kärnämnen eller kärnavfall ska anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Av andra stycket framgår att anmälningsskyldigheten inte gäller teore- tisk eller grundläggande forskning eller viss i paragrafen närmare angiven forskning och utveckling. Bestämmelsen motsvarar 7 a § i den nuvarande lydelsen. I andra stycket 4 har preciserats att undan- taget gäller förbättrat underhåll av kärntekniska anläggningar. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att den som tillverkar, monterar eller på annat sätt framställer kärnteknisk utrustning ska anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Bestäm- melsen motsvarar 7 b § i den nuvarande lydelsen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att den som till för in eller från för ut kärnteknisk utrustning ska anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Bestämmelsen mot- svarar 7 c § i den nuvarande lydelsen. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om anmälningsskyldigheterna i 3–5 §§. Bestämmelsen motsvarar i huvud- sak 7 d § i den nuvarande lydelsen. Under rubriken ”Förbud mot att ta en permanent avstängd reaktor i drift” finns en paragraf om detta. Bestämmelsen motsvarar i huvud- sak 15 a § i den nuvarande lydelsen. Den föreslagna bestämmelsen anger endast ”drift” och inte ”kommersiell drift” vilket inte innebär någon förändring i sak. Under rubriken ”Bestämmelser om skadeståndsansvar” samlas bestäm- melser som rör skadeståndsansvar vid kärnteknisk verksamhet. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att ett tillstånd till kärnteknisk verksamhet får för- enas med de villkor som behövs för att säkerställa det ansvar och de skyldigheter som följer av atomansvarighetslagen (1968:45). Den lagen genomför den s.k. om skadeståndsansvar på atomenergins område och dess tilläggskonvention. Föreskrifter antagna med stöd av bemyndigandet gör det möjligt för tillsyns- myndigheten att med stöd av kärntekniklagen meddela de före- lägganden och förbud som behövs för att säkerställa att en inne- havare av en kärnteknisk anläggning uppfyller skyldigheterna enligt reglerna om ansvar för olyckor. Bestämmelsen hänvisar till den nu gällande atomansvarighetslagen. En ny lag (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor har beslutats men har ännu inte satts i kraft. Tidpunkten för ikraftträdandet beror på när tilläggsprotokoll till Paris- och tilläggskonventionen träder i kraft (se prop. 2009/10:173 s. 152). När lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder i kraft bör hänvisningen till atom- ansvarighetslagen ändras till att i stället hänvisa till den nya lagen. Bestämmelsen motsvarar delvis 8 a § i den nuvarande lydelsen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att en försäkring som syftar till att ersätta skada på byggnader, anläggningar, system eller andra komponenter och anordningar av betydelse för säkerheten i en kärn- teknisk verksamhet inte får ha någon annan som förmånstagare än den som innehar tillståndet för verksamheten. Det innebär t.ex. att moder- bolaget i den koncern som tillståndshavaren kan tillhöra inte får vara förmånstagare för en sådan försäkring. Bestämmelsen syftar till att säkerställa att medel finns tillgängliga hos tillståndshavaren för att fullgöra skyldigheterna enligt atomansvarighetslagen även efter ett omfattande haveri i den kärntekniska verksamheten. Bestämmelsen motsvarar 14 a § i den nuvarande lydelsen (se prop. 2009/10:173 s. 54). Den bestämmelsen har ännu inte satts i kraft. Det finns dock inget som hindrar ett ikraftträdande. Under rubriken ”Tillsyn” samlas bestämmelser om kontrollen av att lagen följs. I paragrafen anges att den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över att lagen och föreskrifter meddelade i anslutning till lagen följs. Bestämmelsen motsvarar delvis 16 § i den nuvarande lydelsen. Formuleringen att bestämmelsen utöver tillsyn även om- fattar övervakning och kontroll av slutförvar har strukits. Skälen för det anges i avsnitt 4.10. En följdändring görs i 4 § lagen (2006:647) om finansiering av kärntekniska restprodukter. I paragrafen anges att tillsynsmyndigheten ska anmäla överträdelser av lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den till eller om det finns miss- tanke om brott. är skyldig att göra en sådan anmälan i samtliga fall av överträdelse som den får kännedom om och där det kan misstänkas att ett brott har begåtts. Någon mot- svarande bestämmelse finns inte i den nuvarande lydelsen. Bestäm- melsen behandlas i avsnitt 4.10. I paragrafen anges att den som har tillstånd till en kärnteknisk verk- samhet ska ge tillsynsmyndigheten möjlighet till insyn och gransk- ning av hur säkerhetskraven följs när det gäller uppgifter som utförs av leverantörer eller deras underleverantörer eller av entreprenörer, underentreprenörer eller andra uppdragstagare. Bestämmelsen mot- svarar 16 a § i den nuvarande lydelsen. Syftet med bestämmelsen är, i fråga om kärntekniska anläggningar, att tillsynsmyndigheten ska få insyn i tillståndshavarens ledning och styrning av konstruktörer, leverantörer och tillverkare utanför anläggningsplatsen vid upp- förande, ombyggnader och andra ändringar av anläggningen. Skyl- digheten att ge tillsynsmyndigheten möjlighet till insyn och gransk- ning gäller även vid annan kärnteknisk verksamhet som inte är knuten till en specifik anläggning, t.ex. transportuppdrag. För att säkerställa tillsynsmyndighetens möjlighet till insyn och granskning kan det bli nödvändigt att tillståndshavaren ingår civilrättsliga överenskommelser med konstruktörer, tillverkare eller leverantörer (se prop. 2016/17:157 s. 38–39). I paragrafen anges att den som bedriver eller har tillstånd till en kärn- teknisk verksamhet, omfattas av en anmälningsplikt eller tar befattning med utrustning som omfattas av anmälningsplikt är skyldig att på begäran av tillsynsmyndigheten lämna upplysningar och ge tillträde till anläggning eller plats i den omfattning som behövs för tillsynen. Skyl- digheten gäller även gentemot den som utsetts till övervakare av att de förpliktelser uppfylls som följer av överenskommelser i syfte att förhindra spridning av kärnvapen. De överenskommelser som avses är kontrollavtal som ingåtts med Internationella atomenergi- organet () i enlighet med Fördraget om förhindrande av sprid- ning av kärnvapen (SÖ 1970:12) och tilläggsprotokoll till dessa kon- trollavtal (se prop. 1999/2000:54). Bestämmelsen motsvarar 17 § i den nuvarande lydelsen. I paragrafen anges att tillsynsmyndigheten får besluta om de före- lägganden och förbud som behövs för att de som har skyldigheter enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller beslut som har meddelats med stöd av lagen ska full- göra dessa skyldigheter. får vidta åtgärder för att åstadkomma rättelse på den felandes bekostnad. Myndigheten får även besluta om verkställande av sanktioner som kommissionen be- slutat enligt artikel 83.1 i Euratomfördraget. Bestämmelsen motsvarar 18 § i den nuvarande lydelsen. I paragrafen anges att ett beslut om föreläggande eller förbud enligt lagen får förenas med vite. Bestämmelsen motsvarar 22 § i den nu- varande lydelsen. Under rubriken ”Offentlig insyn” samlas bestämmelser som gäller offentlig insyn genom lokala säkerhetsnämnder och information till arbetstagare och allmänhet. I paragrafen anges att den som har tillstånd till att driva en kärn- teknisk anläggning är skyldig dels att ge lokala säkerhetsnämnder in- syn i säkerhets- och strålskyddsarbetet vid anläggningen, dels se till att arbetstagare och allmänhet har tillgång till information gällande säkerheten vid anläggningen. Bestämmelsen motsvarar 19 § i den nu- varande lydelsen. I paragrafen anges att insynen enligt 1 § ska möjliggöra för den lokala säkerhetsnämnden att få information om utfört eller planerat säkerhets- och strålskyddsarbete och sedan ställa samman material för att informera allmänheten om detta arbete. Bestämmelsen mot- svarar 20 § i den nuvarande lydelsen. I paragrafen anges de skyldigheter som tillståndshavaren har att ge den lokala säkerhetsnämnden upplysningar och nödvändigt tillträde till anläggningar och platser. Bestämmelsen motsvarar 21 § i den nu- varande lydelsen. Under rubriken ”Straffbestämmelser och sanktionsavgifter” samlas de bestämmelser om straff och sanktionsavgifter som är kopplade till överträdelser av lagen. Bestämmelser om förverkande finns i 36 kap. . Förverkandebestämmelsen i 26 § i den nuvarande lydelsen har därför ingen motsvarighet i den föreslagna nya lagen. Motiven för bestämmelserna utvecklas i avsnitt 4.10. I paragrafen anges att den som med uppsåt eller av oaktsamhet påbörjar eller bedriver kärnteknisk verksamhet utan tillstånd eller bryter mot en anmälningsskyldighet enligt lagen, villkor som har beslutats med stöd av lagen eller föreskrifter om tillstånd, anmälan, skyddsåtgärder eller kontroll och besiktning som regeringen har meddelat med stöd av lagen döms till böter eller fängelse i högst . Vidare anges att den som i övrigt med uppsåt eller av grov oakt- samhet bryter mot skyldigheterna i 2 kap. 6, 8 eller 10 §§ eller 3 kap. 1 § döms till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen motsvarar delvis 25 § i den nuvarande lydelsen. Till skillnad från den nuvarande lydelsen straffsanktioneras skyldig- heten att i samband med en radiologisk nödsituation, ett hot eller en annan liknande omständighet lämna upplysningar av bety- delse för säkerheten och, om händelsen avser en kärnkraftsreaktor, överföra värden för processparametrar för reaktorn till den ansvariga myndigheten. Skyldigheten att lämna sådana upplysningar eller att överföra värden för processparametrar framgår av 2 kap. 10 §§, vilket motsvarar 10 § 5 i den nuvarande lydelsen. Skälen för ändringen utvecklas i avsnitt 4.10. Regeringen bemyndigas att sätta i kraft en ny lydelse som hän- visar till lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i stället för atomansvarighetslagen (1986:45). I paragrafen anges att om ett brott begåtts med uppsåt och är att anse som grovt, så kan dömas till fängelse i lägst och högst . Bestämmelsen motsvarar delvis 25 a § i den nuvarande lydel- sen (se prop. 1992/93:98 s. 38 och 48 och vad som där sägs om när ett brott ska anses vara grovt). Det maximala straffet för grovt brott höjs från fyra till . Den nya bestämmelsen har fått en annan språklig utformning än den nuvarande lydelsen. Skälen för ändringen utvecklas i avsnitt 4.10. I paragrafen anges att den som inte fullgör vad tillsynsmyndigheten eller den lokala säkerhetsnämnden har begärt eller beslutat, eller uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter, döms till böter eller fängelse . Bestämmelsen motsvarar 27 § i den nuvarande lydelsen. I paragrafen anges att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av bemyn- digandena i 2 kap. i fråga om säkerhet i kärnteknisk verksamhet kan dömas till böter. Bestämmelsen motsvarar delvis 25 § i den nuvarande lydelsen, så vitt gäller överträdelser av föreskrifter som regeringen har meddelat. Skälen för bestämmelsen utvecklas i avsnitt 4.10. 5–7 §§ I paragraferna anges under vilka förutsättningar straff inte ska ådömas enligt lagen. Bestämmelserna motsvarar delvis 29 § i den nuvarande lydelsen. Till skillnad från den nuvarande lydelsen läggs det till en ny bestämmelse i 7 § med innebörd att straff inte ska utdömas om gärningen kan leda till en sanktionsavgift enligt föreskrifter med- delade med stöd av lagen. Skälen för den bestämmelsen utvecklas i avsnitt 4.10. I paragrafen anges att den som bryter mot ett vitesföreläggande en- ligt lagen inte ska dömas till ansvar enligt lagen för gärning som om- fattas av föreläggandet. Bestämmelsen motsvarar i sak 28 § i den nuvarande lydelsen. Ordet ”vitesförbud” tas bort ur bestämmelsen. Ett vitesförbud omfattar t.ex. ett vitesförbud. 9–17 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om sanktionsavgifter. Någon motsvarighet till bestämmelserna finns inte i den nuvarande lydel- sen. Bestämmelserna har utformats efter förebild av bestämmelserna om miljösanktionsavgifter i 30 kap. . 9 § innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om att en sanktionsavgift kan tas ut av den som påbörjar en tillstånds- eller anmälningspliktig verksamhet utan att ha ett sådant till- stånd eller ha gjort en sådan anmälan eller på annat sätt bryter mot lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av den eller villkor beslu- tade med stöd av den. Även överträdelser av Euratomförordningar inom kärntekniklagens tillämpningsområde ska kunna föranleda en sanktionsavgift. Avgiftens storlek, som ska framgå av föreskrifterna, ska vara minst 1 000 och högst . Sanktionerna enligt kärntekniklagen är tänkta att tillämpas på motsvarande sätt som miljösanktionsavgifterna enligt , dvs. för att beivra över- trädelser av mindre allvarligt slag genom ett snabbt, tydligt, enkelt och schabloniserat förfarande där det inte fordras någon omfattande utredning eller bedömning för att konstatera en överträdelse. En regel som kräver tolkning av vad den enskilde ska göra är således inte lämplig att sanktionera genom en sanktionsavgift. I 10 § anges att sanktionsavgiften ska tas ut även om överträ- delsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgiften behöver dock inte tas ut om det vore oskäligt med hänsyn till vissa i paragrafen angivna omständigheter. En avgift ska inte tas ut om överträdelsen har föranlett straff enligt ansvarsbestämmelserna i 1–4 §§. Sanktionsavgiften ska enligt 11 § tillfalla staten. I12–17 §§ finns bestämmelser om att tillsynsmyndigheten be- slutar om sanktionsavgift samt ytterligare tekniska bestämmelser om förfarandet. Under rubriken ”Överklagande och avgifter” samlas bestämmelser som är kopplade till sådana frågor. I paragrafen anges allmänna förutsättningar för överklagande. Be- stämmelsen motsvarar delvis 23 och 24 §§ i den nuvarande lydelsen, med tillägget att tillsynsmyndighetens beslut om sanktionsavgift kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen mot- svarar delvis Ett beslut om tillstånd som regeringen har fattat omfattas av rätts- prövning enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa reger- ingsbeslut. Enligt rättsprövningslagen kan tillståndsbeslut som har fattats av regeringen överklagas av en sådan ideell förening eller en annan juridisk person som avses i 16 kap. 13 § . Krite- rierna för sådana organisationer är att de inte ska vara vinstdrivande och har till huvudsakligt syfte att tillvarata natur- eller miljöskydds- intressen. I den föreslagna nya kärnteknikförordningen finns en mot- svarande bestämmelse till den nuvarande 29 § i förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet med innebörd att vissa beslut fattade av får överklagas av sådana organisationer som avses i 16 kap. 13 § . I paragrafen anges att beslut av tillsynsmyndigheten i andra ärenden än sanktionsavgifter som huvudregel ska gälla . Bestäm- melsen motsvarar delvis 23 § andra stycket i den nuvarande lydelsen. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter för en myndighets verksamhet enligt lagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Bestämmelsen motsvarar 30 § i den nuvarande lydelsen. Övergångsbestämmelsen i tredje punkten innebär att tillstånd, före- lägganden, förbud och andra beslut i enskilda fall som har meddelats med stöd av den upphävda lagen ska fortsätta gälla och anses beslu- tade med stöd av motsvarande bestämmelser i denna lag eller före- skrifter som meddelats i anslutning till denna. Övergångsbestäm- melsen innebär inte att de beslut i enskilda fall som fattats med stöd av den nuvarande kärntekniklagen ska få gälla oinskränkta till dess giltighetstiden löper ut. Eftersom besluten anses meddelade med stöd av den nya lagen kan besluten kompletteras och ändras med stöd av bestämmelserna i den nya lagen, t.ex. i fråga om villkor. Med uttrycket ”i anslutning till” avses såväl föreskrifter och be- slut som har meddelats med stöd av lagen som verkställighetsföre- skrifter och föreskrifter som har meddelats med stöd av den s.k. rest- kompetensen i 8 kap. 7 och 11 §§ regeringsformen. Övergångsbestämmelsen i fjärde punkten anger att ärenden som har inletts före den nya lagens ikraftträdande ska handläggas enligt den upphävda lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet och den upphävda förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. 7.2Förslaget till lag om ändring i I paragrafen, som är ny, anges att staten ansvarar för avhjälpande av föroreningsskador och allvarliga miljöskador som är kopplade till sådana geologiska slutförvar för använt kärnbränsle och kärnavfall som staten ansvarar för i enlighet med 4 kap. 4 § i den nya kärn- tekniklagen. Någon annan än staten kan alltså inte bli ansvarig enligt 10 kap. för sådana skador. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.9.8 i betänkandet. 1 och 6 a §§ I paragraferna uppdateras hänvisningarna till den nya kärnteknik- lagen. 7.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:647) om finansiering av kärntekniska restprodukter I paragrafen byts ordet ”tillståndshavare” ut mot ”verksamhets- utövare”. Med verksamhetsutövare avses den som bedriver kärn- teknisk verksamhet i enlighet med ett tillstånd enligt kärnteknik- lagen och där verksamheten har givit upphov till restprodukter. Någon ändring i sak i fråga om vem som är betalningsskyldig enligt lagen är inte avsedd. Ändringen syftar till att harmonisera begreppen i finansieringslagen med den nya kärntekniklagen så att finansierings- lagstiftningen också återspeglar uppdelningen av ansvaret för kärn- teknisk verksamhet i en del som gäller ansvar för avveckling och omhändertagande av restprodukter (verksamhetsutövarens ansvar) och en del som gäller ansvar för säkerheten i den kärntekniska verk- samheten (tillståndshavarens ansvar). I paragrafen görs flera följdändringar. Ändringarna i sjätte och sjunde punkten följer av att den nuvarande lydelsen i 16 § kärntekniklagen utgår så vitt gäller övervakning och kontroll av slutförvar. Skälen för ändringen redovisas i avsnitt 4.10. Övriga ändringar är följdändringar. 7.4Förslaget till lag om ändring i strålskyddslagen (2018:396) Ett tillägg görs i definitionen av radioaktivt avfall för att klargöra att från definitionen ska undantas använt kärnbränsle som ännu inte placerats i ett slutförvar. Förändringen görs för att inte skapa kon- flikter mellan strålskyddslagen och kärntekniklagen. Skälen för änd- ringen utvecklas i avsnitt 4.7.5. I paragrafen ersätts ordet ”synnerliga” med ”särskilda”. Skälet för änd- ringen redogörs för i avsnitt 4.7.7. Ändringar i övriga författningar är följdändringar. Översyn av lagen om kärnteknisk verksamhet En särskild utredare ska undersöka behovet av ändringar i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) och förord- ningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet och vid behov även föreslå ändringar i strålskyddslagen och nödvändiga följdändringar i och finansieringslagstiftningen. •undersöka möjligheter och fördelar med att samordna ansvars- förhållandena enligt kärntekniklagen och , •analysera för- och nackdelar med att separera ansvaret för kärn- säkerhet och strålskydd från det långsiktiga ansvaret för avveck- ling och omhändertagande av avfall, •analysera vad som bör krävas vid ett eventuellt byte av tillstånds- havare och förutsättningar för ägarprövning vid förändringar i ägandet av reaktorbolag, •se över definitionen av kärnavfall och radioaktivt avfall och hur en mer ändamålsenlig gränsdragning mellan svenskt och utländskt avfall kan utformas, och •föreslå reglering av sistahandsansvaret efter förslutning av ett slutförvar. Uppdraget ska redovisas . Omvärldsförändringar ställer nya krav Sedan antog lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet har stora förändringar skett på det kärntekniska området. Förutom den tekniska utvecklingen har blivit medlem i EU inklusive den Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom), där sedan ett knappt decennium även kärnsäkerhet och hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall omfattas av europeisk lagstiftning. Två stora kärnkraftsolyckor har inträffat, 1986 i Tjernobyl och 2011 i . Ett antal nya internationella konventioner relaterade till lagens tillämpningsområde har till- kommit. Dessa är några av de viktigaste omvärldsförändringarna som föranlett ändringar och uppdateringar av kärntekniklagen. Även det säkerhetspolitiska läget internationellt har förändrats vilket även har betydelse för frågor kring nukleär icke-spridning och fysiskt skydd av anläggningarna. De svenska reaktorerna har varit i drift och flera reaktorer har och kommer att tas ur drift och där- efter avvecklas. Detta medför att den svenska kärnkraften hamnat i en ny fas med nya utmaningar som inte tidigare i detalj varit kända. Efter drygt tre decennier finns det därför skäl att göra en översyn av kärntekniklagen för att säkerställa att den är relevant och ända- målsenlig för överskådlig tid framöver. Uppdraget att se över kärntekniklagen Syftet med utredningen är att genomföra en översyn av kärnteknik- lagen så att den ger en god grund för effektiv myndighetsutövning och möjliggör en ändamålsenlig organisation och samhällsekono- misk effektivitet utan att tillståndshavarens ansvar för kärnsäkerhet och strålskydd försvagas och där det långsiktiga ansvaret för av- veckling och omhändertagande av det uppkomna avfallet säkerställs. Lagstiftningen inom det Europeiska samarbetet och särskilt lagstift- ningen under fördraget om upprättandet av den Europeiska atom- energigemenskapen (Euratom) ska beaktas. Hur kan ansvarsförhållandena mellan och kärntekniklagen harmoniseras?