sou · H7B346d3 · 2019-11-29 00:00:00 — I betänkandet SOU 2011:78 föreslogs en ändring i offentlighets- och sekretesslagen. Ändringen innebar att bestämmelsen om sekre- tess i en statlig myndighets verksamhet avseende övervakning eller kontroll (dåvarande 30 kap. 6 §) skulle utvidgas till att även avse över- vakning eller kontroll enligt den nya lagen om krisberedskap i det centrala betalningssystemet. Som berörde vid re- mitteringen av betänkandet kan det dock övervägas om det finns ett behov av en särskild sammanhållen sekretessbestämmelse som avser det som i betänkandet betecknades som det centrala betalningssyste- met. Ett skäl till detta är att det kan ifrågasättas om föreslagna ansvar för krisberedskap och civilt försvar ryms inom uttrycket ”övervakning och kontroll”. Enligt upp- fattning bör sekretessen omfatta uppgifter om den aktuella infrastruk- turen som avser eller andra offentliga aktörer. Vidare bör sekretessen inte vara beroende av om uppgifter lämnas av en uppgiftsskyldig själv eller kommer från annat håll. Liknande synpunkter lades fram i från 2007.49 Sedan remissbehandlingen har bestämmelserna i 30 kap. samma lag fått ett väsentligt annorlunda innehåll och struktur. Kapitlet av- ser sekretess till skydd för enskild i verksamhet som avser tillsyn 49Riksrevisionen (2017), se även avsnitt 35.4.1. Krisberedskap och höjd beredskap m.m.i fråga om näringslivet. Ett stort antal av bestämmelserna i kapitlet avser tillsynsverksamhet. I det följande kapitlet finns en annan bestämmelse som bl.a. avser ”kassarörelse, valutahandel, in- och utlåningsrörelse, betalningsut- jämning samt handel med värdepapper eller med rättigheter och skyldigheter som anknyter till sådana tillgångar” (31 kap. 1 § första stycket samma lag). Denna bestämmelse medför ett skydd för upp- gifter om en enskilds ekonomiska förhållanden (se även vad som anförs om 38 kap. 6 § nedan). Kommittén konstaterar dock att det fortfarande, i likhet med situationen vid och vid betänkandet , inte finns någon övergripande sekretessbestämmelse om betalningssystem och processer för betalningar som gäller oberoende av hos vilken myndighet uppgiften finns och som avser annat än uppgifter om en enskilds ekonomiska förhållanden. Bestämmelsen om försvarssekretess i 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen, angående uppgifter som rör verksamhet för att försvara landet, planläggning m.m. och totalförsvaret i övrigt skulle visserligen under vissa förhållanden kunna vara tillämplig på t.ex. uppgifter om RIX- systemet. Det finns dock ett behov av ett sekretesskydd även för uppgifter om betalningssystem som inte har en direkt koppling till totalförsvaret. Mot den bakgrunden föreslår kommittén att en ny bestämmelse ska tas in i offentlighets- och sekretesslagen (15 kap. 2 a §). Bestämmelsen bör tas in i 15 kap. eftersom det nu aktuella sekretesskyddet rör rikets säkerhet. Som framgår av avsnitt 35.4.5 anser kommittén att möjligheterna för allmänheten att betala för livsmedel och andra grundläggande varor och tjänster är av yttersta vikt för motståndsviljan och samhällets fortlevnad under krig. Den nya bestämmelsen bör gälla uppgifter som hänför sig till föl- jande verksamheter, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att sårbarheten avseende sådana betalningar eller transaktioner ökar: 1.avvecklingssystem enligt lagen (1999:1309) om system för av- veckling av förpliktelser på finansmarknaden, 2.betalningssystem enligt lagen om betaltjänster, 3.generella betalsystem enligt lagen om bank- och finansierings- rörelse, Krisberedskap och höjd beredskap 4.system för värdepappersavveckling hos en värdepapperscentral enligt lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och konto- föring av finansiella instrument och och rådets förordning (EU) nr 909/2014 av om för- bättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv /26/EG och 2014/65/EU och förordning (EU) nr 236/2012, 5.därmed jämförbara system, och 6.statens betalningsmodell hos och rutiner för hantering av statliga utbetalningskort enligt 4 § lagen om Riks- banken och betalningsmarknaden under krigsförhållanden (rubri- ken till lagen enligt kommitténs förslag). Sekretess ska även gälla för reservrutiner, även sådana, för de nu aktuella systemen. Bestämmelsen är alltså inte begränsad till uppgifter som finns hos en viss angiven myndighet. I första hand torde dock , och komma att tillämpa den. Det kan dock inte uteslutas att även , och vissa andra myndigheter kan komma att tillämpa den. Bestäm- melsen bör inte heller begränsas till en myndighets verksamhet avse- ende de nu aktuella systemen, eftersom vissa av dem drivs av privata företag. Uppgifterna kan således avse en näringsidkares affärs- eller driftförhållanden. Sekretess enligt den nya bestämmelsen bör gälla , vilket är brukligt enligt offentlighets- och sekretesslagen. De system som är aktuella torde förändras i sådan utsträckning att sekretessen inte behöver gälla längre än så. Enligt kommitténs uppfattning bör den nya bestämmelsen in- skränka rätten att meddela och offentliggöra uppgifter enligt tryck- frihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Anledningen till detta är att bestämmelsen rör rikets säkerhet (se ovan) och att skälen för att inte offentliggöra uppgifter som kan öka sårbarheten avseende betalningar eller transaktioner med finansiella instrument väger väsentligt tyngre än intresset av offentlighet om sådana upp- gifter. Mot denna bakgrund bör bestämmelsen om rätten att med- dela och offentliggöra uppgifter i 15 kap. 6 § offentlighets- och sekre- tesslagen begränsas på samma sätt som vid utrikessekretess enligt Krisberedskap och höjd beredskap 15 kap. 1 §. Kommittén föreslår således att den tystnadsplikt som följer av den föreslagna nya bestämmelsen ska inskränka rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra upp- gifter, när det är fråga om uppgift vars röjande kan antas sätta rikets säkerhet i fara eller annars skada landet allvarligt. Det kan tänkas att även andra bestämmelser om sekretess är till- lämpliga på en uppgift av nu aktuellt slag, dvs. att det råder konkur- rens mellan olika sekretessbestämmelser. Det gäller särskilt inom verksamhet (se 30 kap. 4 b § offentlighets- och sekretesslagen). Om flera sekretessbestämmelser är tillämpliga på en uppgift hos en myndighet och en prövning i ett enskilt fall resulterar i att uppgiften inte är sekretessbelagd enligt en eller flera bestäm- melser som den är sekretessbelagd enligt en eller flera andra bestämmelser, ska de senare bestämmelserna som huvudregel ha företräde (7 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen). Vidare finns det en generell sekretessbestämmelse avseende uppgifter som hänför sig till en myndighets verksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende fredstida krissituationer, pla- nering och förberedelser inför sådana situationer eller hantering av sådana situationer. Sekretess gäller för sådana uppgifter om det kan antas att det allmännas möjligheter att förebygga och hantera freds- tida kriser motverkas om uppgiften röjs (18 kap. 13 § samma lag). Därutöver innebär bestämmelserna i 38 kap. 6 § samma lag ett sekretesskydd för uppgifter om en enskilds affärs- eller driftför- hållanden som har lämnats till följd av särskild lagstiftning om upp- giftsskyldighet i frågor som rör bl.a. samhällsplanering eller försörj- ningsberedskap, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Bestämmelsen innebär ett skydd för sådana uppgifter som privata företag lämnar till till följd av de bestäm- melser som kommittén föreslår i avsnitt 35.7.3. Mot den bakgrunden anser kommittén att det, med beaktande av förslaget ovan, finns ett tillräckligt sekretesskydd för krisberedskaps- och civilförsvarsverksamhet i nu aktuellt avseende. Sekretess gäller enligt en annan bestämmelse för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevak- ningsåtgärd, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs och åtgärden avser bl.a. byggnader eller andra anlägg- ningar, lokaler eller inventarier eller tillverkning, förvaring, utläm- Krisberedskap och höjd beredskap ning eller transport av pengar (18 kap. 8 § 1 och 2 samma lag). Mot denna bakgrund framstår sekretesskyddet för byggna- der, anläggningar och transporter som tillräckligt. 35.7.9Statliga konton för allmänheten och statliga krediter som alternativ till elektroniska betalningar I samråd med utredningen om samordning av statliga utbetalningar från välfärdssystemen (Fi 2018:05) har kommittén övervägt möjlig- heten att använda statliga konton för allmänheten för statliga betal- ningar och eventuellt för transaktioner mellan enskilda. I vart fall under höjd beredskap skulle dessutom varje individ kunna ges ett visst kreditutrymme på så sätt att staten tar på sig en viss kreditrisk för att säkerställa allmänhetens betalningsmöjligheter. Ett sådant system skulle i hög grad vara fristående från bankväsendet, vilket är en fördel ur sårbarhetssynpunkt. Det skulle kunna baseras på det nu- varande skattekontosystemet, med vissa förändringar, eller på så- dana medborgarkonton eller andra transaktionskonton för statliga utbetalningar som övervägs av den ovanstående utredningen (se dir. 2018:50). Statliga konton av något slag kan knytas till kontanter eller särskilda betalningsmedel (beredskapspengar) på så sätt att kontanter eller beredskapspengar lämnas ut mot debitering på dessa konton på t.ex. statliga servicekontor eller på tillfälliga riksbanks- kontor i t.ex. länsstyrelsernas lokaler eller på polisstationer. En annan möjlighet är att förbereda ett system för statliga krediter till allmänheten kopplat till personnummer och utan någon konto- struktur. Detta skulle förutsätta någon slags mekanism för att kon- trollera den aktuella individens kreditutrymme. Det ligger dock utanför kommitténs uppdrag att föreslå ett system med statliga krediter eller konton av nu aktuellt slag. Krisberedskap och höjd beredskap Kommitténs förslag: Vid höjd beredskap får ge ut beredskapspengar i form av: 1.sedlar och mynt av annan utformning än annars, 2.andra slags fordringar på som ges fysisk form och är avsedda för allmänheten, eller 3.elektroniska pengar eller elektroniska betalningsmedel för all- mänheten som kontoförs eller lagras på annat sätt, om riks- dagen har godkänt detta. Vid höjd beredskap har var och en rätt att med befriande verkan betala med sedlar och mynt och beredskapspengar (lagliga betal- ningsmedel), om inte något annat följer av annan författning. Av- talsvillkor som inskränker denna rätt i förhållande till en konsu- ment är utan verkan. Av 14 § första stycket tillämpningskungörelsen följer att Riksban- ken ska samverka med vissa andra aktörer för att trygga tillgången på sedlar och mynt i landets olika delar i samband med krig. Det kan antas att efterfrågan på kontanter ökar kraftigt vid höjd beredskap. Av den anledningen ankommer det också på att mot- verka en eventuell brist på kontanter genom att ge ut provisoriska betalningsmedel (14 § andra stycket samma kungörelse). Provisoriska betalningsmedel kan ges en annan och enklare utformning än vanliga sedlar och mynt, bl.a. vad gäller metallinnehåll (prop. 1957:176 s. 22). En fördel ur säkerhetssynpunkt är att de har en begränsad giltighet, som sammanhänger med höjd beredskap. Det kan minska stöldrisken och därmed kostnaderna för säkerhetsarrangemang. I samband med ändringar lag anfördes dock att någon fredstillverkning av särskilda krigsmynt inte för- ordades (prop. 1963:169 s. 6). Sedlar och mynt är ett betalningsmedel av väsentligt mindre betydelse för allmänheten jämfört med situationen vid tillkomsten av lag.50 Det finns dock enligt kommitténs bedömning även fortsättningsvis ett behov av kontanter såväl i normala tider som i 50Se SOU 2018:42, s. 73–75. Krisberedskap och höjd beredskap krissituationer och krig. I krig kan det dessutom finnas ett behov av sedlar och mynt av annat slag än annars, t.ex. med enklare utform- ning, eller andra slags beredskapspengar. Dessa skulle även kunna ta formen av utbetalningskort, överlåtbara skuldebrev utgivna av Riks- banken eller liknande. skulle dock särskilda beredskaps- lösningar av digitalt slag kunna utformas på ett sådant sätt att de medför högre säkerhetskrav jämfört med kontanter. Enligt kommitténs mening bör det därför även fortsättningsvis finnas en rätt för att ge ut beredskapspengar. En bestäm- melse av denna innebörd bör därför tas in i den nya riksbankslagen, med tanke på att tillämpningskungörelsen i övrigt föreslås bli upp- hävd (se avsnitt 35.7.12 nedan). Det bör inte krävas att krig har brutit ut för att denna befogenhet ska kunna användas. Enligt kom- mitténs mening ska bestämmelsen i stället knytas till att höjd bered- skap råder. ges med förslaget en stor flexibilitet vad gäller valet av ett lämpligt betalningsmedel för krigssituationer. Beredskaps- pengar av nu aktuellt slag ska enligt kommitténs mening kunna ut- formas som enklare sedlar och mynt, som eventuellt dras in när höjd beredskap inte längre råder, eller andra slags fordringar på Riksban- ken som ges fysisk form. Om skulle godkänna att ger ut elektroniska betalningsmedel för allmänheten (t.ex. s.k. e-kronor) skulle även dessa kunna användas som bered- skapspengar. Av naturliga skäl behöver planera för eventuella be- redskapspengar före det att ett eventuellt regeringsbeslut om höjd beredskap aktualiseras. Enligt kommitténs mening står det klart att allmänhetens intresse av att kunna betala väger tyngre än skälen för avtalsfrihet i en kris- situation då höjd beredskap råder. Det innebär att bestämmelserna om lagligt betalningsmedel ska ges innebörden att konsumenter har rätt att med befriande verkan betala med sedlar och mynt och even- tuella beredskapspengar som ges ut av om det råder höjd beredskap. Detta innebär att t.ex. livsmedelsbutiker måste ta emot kontanter vid höjd beredskap. Bestämmelserna bör dock ge utrymme för särskild reglering av vissa betalningar i annan författning. har rätt att meddela föreskrifter bl.a. inom sitt kontantförsörjningsuppdrag. I linje med förslagen ovan och för- slagen i kapitel 34 anser kommittén att motsvarande bemyndigande Krisberedskap och höjd beredskap i den nya riksbankslagen ska avse föreskrifter om kontantutgivningen, kontanthanteringen och betalningsmedel som ges ut av . Kommitténs förslag: Bestämmelsen lag om utbetal- ningskort avsedda för postgirorörelsen och direktutbetalnings- kort (4 §) ändras. Enligt den nya bestämmelsen ska vid höjd beredskap vara skyldig att lösa in utbetalningskort som har getts ut av staten och distribuerats till allmänheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana utbetalningskort. lag finns särskilda bestämmelser avseende bl.a. Riksban- kens verksamhet om är i krig. Lagen bygger i huvudsak på en äldre lag . Bestämmelserna i lagen ska tillämpas efter regeringens beslut om är i krigsfara eller om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigs- fara. Av förordningen om totalförsvar och höjd beredskap (se avsnitt 35.3.1) följer att lag ska börja tillämpas vid beredskapslarm. Regeringen får besluta att beredskapslarm ska ges om det råder högs- ta beredskap i hela landet (9 § samma förordning).51 Av 4 § lag framgår att under vissa förhåll- anden ska vara skyldig att lösa in utbetalningskort avsedda för ”post- girorörelsen” och vissa direktutbetalningskort (4 § första stycket). Dessa bestämmelser syftar bl.a. till att möjliggöra betalningar av t.ex. löner och pensioner, även om viss teknisk utrustning inte fungerar (prop. 30–33). Bestämmelserna i lagen ger regeringen omfattande befogenheter att meddela föreskrifter om verksamhet. Dessa föreskrifter ska gälla i stället för riksbankslagen. Bankerna är inte enligt lag skyldiga att lösa in utbetalnings- korten. Vid införandet av lag anfördes att det torde ligga i sakens natur att banker, i mån av kassatillgångar, kommer att med- verka till att det i lagen reglerade systemet skulle fungera på bästa tänkbara sätt (prop. 1957:176 s. 31). 51Se även 4 § tredje stycket lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Krisberedskap och höjd beredskap Bankerna skulle enligt tidigare föreskrifter (föreskrif- ter för bankernas beredskapsplanering ) kunna tillgodose allmänhetens mest angelägna behov av banktjänster. Föreskrifterna ställde bl.a. krav på att fysiska personer skulle kunna använda i vart fall ett bankkonto, samt vid samtliga bankkontor kunna lyfta s.k. förmånsbetalningar mot företeende av förmånsbevis och avlämnan- de av förmånskvitton. Bestämmelserna lag överensstämmer inte i alla delar med hur det finansiella systemet fungerar . Efter samråd med Utredningen om samordning av statliga utbetalningar från välfärds- systemen (Fi 2018:05) anser dock kommittén att möjligheten att under krig göra statliga utbetalningar till privatpersoner genom någon form av statliga utbetalningskort bör finnas kvar. Detta bör ses som en lösning i sista hand, om elektroniska utbetalningar inte kan genomföras av någon anledning. Att är skyldig att lösa in utbetalningskort är ange- läget för trovärdighet i ett system av aktuellt slag. Trots avsaknaden av regional kontorsorganisation anser kommittén således att Riks- banken även fortsättningsvis ska vara skyldig att lösa in statliga utbe- talningskort. Även banker bör i förekommande fall kunna ta mot och lösa in utbetalningskorten. Vid inlösen får en fordran på staten med motsva- rande belopp, som kan regleras inom RIX-systemet eller genom alternativa rutiner för avveckling av stora betalningar så snart detta är möjligt. Förbudet mot monetär finansiering (artikel 123 i EUF- fördraget) bör inte anses hindra att staten ges kortfristig kredit under krig i syfte att upprätthålla en grundläggande nivå av betalningar för livsmedel m.m. En möjlighet skulle kunna vara att därutöver överväga en ny be- stämmelse som förpliktar banker och utländska kreditinstitut som driver verksamhet i genom en filial att lösa in statliga utbetal- ningskort vid höjd beredskap, mot att de får en motsvarande fordran som staten reglerar . Detta skulle enligt ovan- stående resonemang kunna vara en sista utväg om statliga betalningar inte kan genomföras elektroniskt. Denna fråga kan dock regleras genom fullmaktslagstiftning enligt förslaget i avsnitt 35.7.12. Kom- mittén berör i det avsnittet frågan om regeringens fullmaktsbefogen- heter enligt lag i fråga om bl.a. betaltjänster och bank- rörelse. Krisberedskap och höjd beredskap Övriga frågor om betalningssystemet och betalningsmarknaden i kris och krig utanför ansvarsområde får vid behov över- vägas i ett annat sammanhang (se avsnitt 34.8). 35.7.12 Fullmaktslagstiftningen i övrigt Kommitténs förslag: Rubriken till lag ändras till lagen om och betalningsmarknaden under krigsförhållanden. Regeringens fullmaktsbefogenheter att under krig m.m. med- dela föreskrifter om sedel- och myntutgivning, bank- rörelse och räkenskaper (2 §) utvidgas till att avse verksamhet generellt enligt den nya riksbankslagen och annan lag och föreskrifter som gäller i stället för lagen om bank- och finan- sieringsrörelse och lagen om betaltjänster. Bemyndigandet för regeringen att meddela tillämpningsföre- skrifter (6 §) upphävs. Bestämmelsen om att länsstyrelser i vissa fall får utöva befo- genheter som annars tillkommer Konungen (5 §) ändras på så sätt att det är regeringens befogenheter som avses. Bemyndigandet i 6 § lag till regeringen att meddela tillämp- ningsföreskrifter är inte förenlig med nuvarande regeringsform, enligt vilken regeringen inte får meddela verkställighetsföreskrifter som avser myndigheter (8 kap. 7 § andra stycket regeringsfor- men). Det bör därför upphävas. Det finns också bestämmelser lag om regeringens rätt att meddela föreskrifter om sedel- och myntutgivning, bankrörelse och räkenskaper (2 §). Mot bakgrund av den ovan be- rörda bestämmelsen om beredskapspengar framstår uttrycket sedel- och myntutgivning som alltför begränsat. Vidare är det olämpligt att använda uttrycket bankrörelse när det gäller . Detta efter- som bankrörelse är ett centralt begrepp i bankrörelselagstiftningen (se t.ex. 1 kap. 3 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Den nu aktuella bestämmelsen lag ska således enligt kommitténs uppfattning ändras till att avse verksamhet enligt den nya riksbankslagen och annan lag, dock inte grundlag. Krisberedskap och höjd beredskap Sedan tillkomsten av lag har det privata bankväsendet i stor utsträckning ersatt den roll som , postkontoren och postgirot tidigare spelade för allmänheten på betalningsmarknaden, vilken i tidigare lagstiftningsärenden har beskrivits som det statliga kassaväsendet (prop. 1957:176 s. 19). Kommittén anser mot den bak- grunden att regeringens fullmaktsbefogenheter enligt lagen ska ut- vidgas till att avse även avse betaltjänster och verksamhet enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse. Detta möjliggör en stärkt författ- ningsberedskap genom att det inom kan tas fram s.k. skrivbordsförordningar som vid behov kan ersätta delar av lagen om betaltjänster och lagen om bank- och finansieringsrörelse i hän- delse av krig. Vidare finns det en bestämmelse om att länsstyrelser får utöva befogenheter som annars tillkommer Konungen (5 §). Detta får ske om det råder krig och någon del av landet har avskurits från kontakt med riket i övrig, eller om det av någon annan anledning finns ett stort behov av omedelbara åtgärder under krig. De befogenheter som avses tillkommer numera regeringen. Bestämmelsen bör därför änd- ras till att avse regeringens befogenheter. Som berörs i avsnitt 13.1 förslår kommittén att uttrycket betal- ningsväsendet utmönstras ur riksbankslagstiftningen generellt sett. Vidare breddas tillämpningsområdet lag (se föregående stycke). Mot denna bakgrund anser kommittén att rubriken till lag ska ändras till lagen om och betalnings- marknaden under krigsförhållanden. 35.7.13 Valuta- och kreditreglering Kommitténs bedömning: Några ändringar görs inte i lagen om valuta- och kreditreglering. Enligt kommitténs bedömning kvarstår behovet av att i vissa fall kunna besluta om valuta- och kreditreglering. Några ändringar i lagen behövs inte med anledning av de överväganden som kommit- tén gör. Krisberedskap och höjd beredskap 35.7.14 Växelprotestlagen och moratorielagen Kommitténs förslag: Växelprotestlagen upphävs. Moratorielagen ändras på så sätt att i stället för fullmäktige i ska höras i vissa fall. Moratorielagen och växelprotestlagen innehåller bestämmelser om att regeringen får meddela vissa civilrättsliga föreskrifter eller besluta i frågor av civilrättslig innebörd bl.a. om är i krig. Riksbanks- fullmäktige ska höras innan sådana beslut fattas. har dock riksbanksfullmäktige en mycket begränsad roll vad gäller operativa frågor om kontantutgivningen, kontanthanteringen och betalningsmarknaden i övrigt. Mot denna bakgrund uppkommer frågan om dessa lagar bör ändras vad gäller vilket beslutsorgan inom som ska höras. Det framstår dock inte som ändamålsenligt att i detta sammanhang, i civilrättslig lagstiftning, ta ställning till inre organisation. Ett mer lämpligt alternativ är därför att ange att ska höras, utan att ange något beslutsorgan. Moratorielagen ska därför ändras på så sätt att i stället för fullmäktige i ska höras i vissa fall. I fråga om växelprotestlagen framstår det dock som mer lämpligt att upphäva den. Detta eftersom betalningar med växlar och checkar av det slag som avses i lagen är mycket sällsynta på dagens betal- ningsmarknad. I de fall då betalningar trots detta görs med sådana betalningsmedel, då framför allt med växlar, framstår behovet av att kunna förlänga tiden för växelprotest som synnerligen begränsat. Kommittén anser därför att växelprotestlagen ska upphävas. Krisberedskap och höjd beredskap