sou · H7B346d2 · 2019-11-29 00:00:00 — Då det är förenat med kostnader (system och personal) att vara penning- politisk motpart är det dock inte ändamålsenligt för alla marknads- aktörer att delta. I ett normalläge så innebär förändringar i den centralbankslikviditet och de räntor som motparterna möter att det, via marknadsmekanismer, sprids även till de som inte är motparter. I takt med att de finansiella marknaderna utvecklas och förändras kan såväl antalet motparter som säkerhetskrav behöva justeras för att transmissionsmekanismen ska fungera effektivt. En annan sak är 106Se Rule (2015). 107Bankerna lånar ut till varandra till dagslåneräntan utan säkerhet. Utgångspunkter och principer för förslag inom penningpolitiken att antalet motparter och säkerhetskrav ibland skyndsamt kan be- höva förändras tillfälligt när de finansiella marknaderna fungerar sämre. Det sistnämnda diskuteras i kapitel 22. Räntestyrning innebär att , framför allt med hjälp av veckovisa marknadsoperationer och penningpolitiska repor (alterna- tivt emissioner av riksbankscertifikat), kontrollerar den s.k. dagslåne- räntan på marknaden. Dagslåneräntan är därmed det operativa målet inom penningpolitiken. kan också påverka marknads- räntor på genom att signalera den troliga utvecklingen av reporäntan. I det nya styrsystem som presenterat före- slås två huvudsakliga förändringar: slopande av finjusteringar och en betydligt smalare räntekorridor. I kapitel 18 redovisas kommitténs förslag rörande de befogenheter bör ha för sin räntestyrning. Utgångspunkter och principer för förslag inom penningpolitiken Alpanda, S., G. Cateau and C. Meh (2018), ”A policy model to ana- lyze macroprudential regulations and monetary policy”, , vol 53, nr 3, s. 828–863. Apel, M. och C. A. Claussen (2012), ”Penningpolitik, ränta och risk- tagande”, Penning- och valutapolitik 2012:2, s. 66–80. (2015), ’s , juni. (2018a), The MPC and the Bank’s , juni. Tillgänglig på följande webbplats: /-/media/boe/files/about/mpc/the- mpc-and-the-banks-sterling-monetary- framework.pdf?la=en&hash=%20F8E7DCF6741A94DDB264 A5490AC8DE8D75BDF5A9 (2018b), The FPC and the Bank’s Liquidity Insur- ance Operations, juni. Tillgänglig på följande webbplats: /-/media/boe/files/about/fpc/the- fpc-and-the-banks-liquidity-insurance- operations.pdf?la=en&hash= 0A9E50265B41ADDE22A7EBFDEC5AE99EAEBF0403 Bean, C. (2017), Central banking after the Great recession, Wincott Lecture, november. Bernanke, B. (2018), ”Monetary policy in a new era”, uppsats presenterad vid konferensen , , , 12–13:e oktober. Bertsch, C. och J. (2016), ”Revisiting the role of central banks as liquidity providers – old and new challenges”, Penning- och valutapolitik 2016:2, s. 89–158, . Beyer, A., G. Nicoletti, N. Papadopoulou, P. Papsdorf, G. Rünstler, C. , J. och O. Vergote (2017), ”The transmission channels of monetary, macro- and microprudential policies and their interrelations”, Occasional Paper Series, nr 191, . M. och A. Vredin (2014), ”Monetary policy and financial stability – a simple story”, 2014:2, s. 7–22, . Utgångspunkter och principer för förslag inom penningpolitiken Borio, C. och H. (2012), ”Capital regulation, risk-taking and monetary policy: A missing link in the transmission mechanism?”, , vol 8, nr 4, s. 236–251. Broaddus, J. A. och M. Goodfriend (2001), ”What assets should buy?”, nomic Quarterly Volume, vol 87, nr 1. , R.C., D.W. och T. (2012), Maintaining financial stability in an open economy: in the global crisis and beyond, : . Deutsche (2017), ”The role of banks, non-banks and the central bank in the money creation process”, Monthly Report, april. ECB (2016), Opinion of central bank of on the powers of Česká národní banka to conduct financial market transactions (/2016/60), . (2015), Central bank independence, tal, 4:e november, Federal Reserve. Fregert, K. och L. (2005), Makroekonomi, : Student- litteratur. Galí, J. (2008), Monetary policy, inflation, and the business cycle: An introduction to the New Keynesian framework and its applications, första utgåvan, : . Galí, J. (2015), Monetary policy, inflation, and the business cycle: An introduction to the New Keynesian framework and its applications, andra utgåvan, : . Giavazzi, F. och F. S. Mishkin (2006), En utvärdering av den svenska penningpolitiken 1995–2005, Rapport från , 2006/07:RFR1. Goodfriend, M. (2013), ”Lessons from a century of FED policy: Why monetary and credit policies need rules and boundaries”, Testimony before . House of Representatives , D.C., december. Goodfriend, M. och M. King (2016), Utvärdering av penningpolitik 2010–2015, Rapport från , 2015/16:RFR6. Goodhart, C. (2010), ”The changing role of central banks”, BIS Working paper nr 326, . Utgångspunkter och principer för förslag inom penningpolitiken Goodhart, G. och J-C. Rochet (2011), Utvärdering av penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 2005–2010, Rapport från , 2010/11: RFR5. (2011), ”Central bank balances and reserve requirements”, IMF Working paper nr 36, . HM Treasury (2017), Remit for the monetary policy committee, . IMF (2015), ”Monetary policy and financial instability”, Staff Report, augusti, . IMF (2018), ”Euro area policies. Financial sector assessment program. Technical note – systemic liquidity management”, IMF Country report nr 18/229, juli, . (2018), Penningpolitik i sämre tider – vilka möjligheter står till buds?, tal, , Riksbank. Khayat, G. (2017), ”The corridor’s width as a monetary policy tool”, Working paper nr 35, . (2016), ”En ny målvariabel för inflationsmålet?”, fördjupning i Konjunkturläget, juni. McLeay, M., A. och T. Ryland (2014), ”Money creation in the modern economy”, Quarterly Bulletin Q1, . Nessén, M., P. Sellin och P. (2011), ”Det penning- politiska styrsystemet, balansräkning och den finan- siella krisen”, Ekonomiska kommentarer 2011:1, Riks- bank. Niemeyer, J. (2016), ”III, vad och varför?” Penning- och valuta- politik 2016:1, s. 57–89. NOU 2017:13, Ny sentralbankslov, organisering av og statens pensjonsfond utland, offentliga utredningar. Orphanides, A. (2018), ”The boundaries of central bank independence: Lessons from unconventional times”, IMES Discussion paper series nr 2018-10-E, and economic studies, . (2013), ”Central bank design”, tives, vol 27, nr 4, s. 17–44. (2010), Penningpolitiken i , juni. Utgångspunkter och principer för förslag inom penningpolitiken (2014), ”penningpolitiska styrsystem – en översyn”, Riksbanksstudier, mars. (2016a), ”inflationsmål – målvariabel och intervall”, Riksbanksstudier, september. (2016b), ”Förslag till frågor att ta upp i översynen av riksbankslagen”, Promemoria, . (2018), penningpolitiska styrsystem – över- gripande beskrivning, november. (2019a), nya räntestyrningssystem, juli. (2019b), Villkor för och penningpolitiska instrument, april. Rule, G. (2015), ”Understanding the central bank balance sheet”, Handbook nr 32, . (2018), ”The ECB’s fiscal policy”, NBER Working paper nr 24613. Smets, F. (2014), ”Financial stability and monetary policy: how closely interlinked?”, , vol 10, nr 2, s. 263–300. SOU 2013:6, Att förebygga och hantera finansiella kriser. (2003), Monetary theory and policy, andra utgåvan, : . (2017), Monetary theory and policy, fjärde utgåvan, : . Woodford, M. (2003), Interest and prices: Foundations of a theory of monetary policy, : . 15 Precisering av prisstabilitetsmålet Nuvarande penningpolitiska regim med rörlig växelkurs och infla- tionsmål introducerades av . Regimen har införts av ett 60-tal länder, däribland i 1993.1 Inflations- målen, eller mer generellt prisstabilitetsmålen, kom att benämnas som huvudmålet inom penningpolitiken.2 Som framgår i detta kapi- tel har länder valt olika lösningar både vad gäller hur prisstabilitets- målet kommer till utryck i lagstiftningen och vilket beslutsorgan som preciserar målet i termer av målvariabel och utvecklingstakt. Liksom många andra länder som införde samma penningpolitiska regim valde (riksbanksfullmäktige) 1993 ett brett prisindex som nominellt ankare för penningpolitiken, konsumentprisindex (KPI), och en målsatt årlig ökningstakt på . Finanskrisen som bröt ut och den period med låg inflation som följde åren därefter förde med sig en internationell diskussion både bland forskare och inom policyinstitutioner kring vad som är ett lämpligt nominellt ankare i den delvis nya ekonomiska miljön.3 Med det sist- nämnda avses främst risken att centralbankerna skulle vara begränsade av ett s.k. räntegolv. Det sistnämnda innebär att styrräntorna inte kan sänkas i tillräcklig omfattning för att bemästra djupa lågkonjunkturer vilket i förlängningen kan innebära svårig- heter att inom en rimlig tidshorisont uppnå målsatt inflationstakt. 1För en beskrivning av den teoretiska och empiriska bakgrunden till nuvarande regim samt de frågeställningar som framkommit som ett resultat av finanskrisen och den låginflationsperiod som följde därefter, se kapitel 6. 2Begreppet huvudmål används i artikel 127.1 i den svenska språkversionen av EUF-fördraget. ECB (2011) använder begreppet primärt mål. 1997/98, s. 53 används begreppet över- ordnat mål. I detta kapitel används genomgående huvudmål. 3Finanskrisen innebar också en internationell diskussion om centralbankernas roll i arbetet för att värna finansiell stabilitet, se avsnitt 6.3. Mot denna bakgrund har flera förändringar av nuvarande regim över- vägts internationellt det . Nedan framgår de frågeställningar som följer av kommitténs direk- tiv inom detta område samt ett antal närliggande frågeställningar som också behandlas i kapitlet. Inom uppdraget att se över penningpolitikens mål och medel finns flera delfrågor. I detta kapitel behandlas de frågor som berör Riks- bankens huvudmål inom penningpolitiken, dvs. I nuvarande riksbankslag står att ska ”upprätthålla ett fast penningvärde”.4 I direktiven framgår att kommittén ska ”överväga hur tydlig och konkret riksbankslagen bör vara när det gäller målet för penningpolitiken”.5 Kommittén ska särskilt överväga •om inflationsmålet, dess nivå och målvariabel bör fastställas i lag •hur det föreslagna målet kan underlätta för penningpolitiken att stabilisera både inflationen och den realekonomiska utvecklingen i olika faser i konjunkturen. Kapitlet består av två delar. I den första delen (avsnitt 15.2) behand- las två frågor. Den första frågan rör hur målet för penningpolitiken ska komma till uttryck i lagtext. I denna fråga föreslår kommittén att prisstabilitetsmålet uttrycks som att varaktigt upprätthålla låg och stabil inflation. Den andra frågan rör vilket beslutsorgan – riks- dagen eller – som ska precisera prisstabilitetsmålet när det gäller målvariabel6, utvecklingstakt och prisindex. I denna fråga föreslår kommittén att det ska vara som tar initiativ till förändringar i hur prisstabilitetsmålet ska preciseras genom en fram- ställning till . ska därefter godkänna eller inte godkänna förslaget enligt framställningen. Avsnitt 15.3 rör den andra punktsatsen ovan. Där analyserar kom- mittén hur olika preciseringar av prisstabilitetsmålet kan påverka penningpolitikens möjlighet att stabilisera inflationen och realeko- 41 kap. 2 § andra stycket riksbankslagen. 2016:114, s. 3. 6De målvariabler som analyseras är inflationsmål, prisnivåmål och genomsnittligt inflations- mål, se avsnitt 15.3.2. I denna fråga gör kommittén bedömningen att nuvarande precisering – ett inflationsmål, mätt enligt KPIF, med en målsatt ökningstakt på – är en lämplig precisering av pris- stabilitetsmålet. Nuvarande precisering har därmed parlamentariskt stöd, vilket även eventuella förändringar kommer att ha givet den process för revideringar som kommittén föreslår. 15.2Målformulering i lag samt beslutsformerna för preciseringen av prisstabilitetsmål Vem bestämmer preciseringen av prisstabilitetsmål? Av skäl som diskuteras i avsnitt 6.2 har det förelegat en bred samsyn bland nationalekonomer och beslutsfattare att centralbanker ska åtnjuta ett oberoende när det gäller genom- förandet av penningpolitiken. En annan sak är om centralbanker också ska bestämma målet för penningpolitiken. I litteraturen före- kommer en principiell uppdelning där de folkvalda kan bestämma målen för centralbankernas verksamhet medan centralbankerna ska bestämma hur målen ska nås med hjälp av de befogenheter som de tilldelats. Om de folkvalda bestämmer målen är mål- beroende (eng. goal dependent) – om i stället bestäm- mer målen är den måloberoende (eng. goal independent). Om cen- tralbanken bestämmer hur tilldelade instrument ska användas för att nå målen är de instrumentoberoende (eng. instrument independent).7 Det var fullmäktige som 1993 bestämde målvariabel (inflations- mål), utvecklingstakt () samt prisindex (KPI).8 Riks- banken har därefter hållit fast vid denna precisering av prisstabili- tetsmålet i sin penningpolitiska strategi. En förändring har dock gjorts genom att valde att byta mått till KPIF. 7Fischer (1995) introducerade skillnaden mellan mål- och instrumentoberoende. För senare analyser, se bl.a. Balls m.fl. (2016), (2016) och NOU 2017:13. Det förefaller inte finnas några betydelsefulla skillnader i hur centralbankers mål uppnås om de endast är instrument- oberoende jämfört med om de även är måloberoende, se Bayoumi m.fl. (2014). 8Se pressmeddelandet, (1993), samt fullmäktiges protokoll av . En internationell utblick av tio centralbanker ger vid handen att dessa länder har valt en av tre möjliga strategier beträffande vem som preciserar prisstabilitetsmålet (se Tabell 15.1): 1.Centralbanken bestämmer (Euroområdet, , , och ). 2.Regeringen bestämmer (och ). 3.Regeringen och bestämmer tillsammans (, och ). I Tabell 15.1 framgår även hur en översyn av prisstabilitetsmålet går till i de tio länderna. Det finns stora skillnader – från länder som har en regelbunden översyn till länder som inte gjort någon översyn. Anm. 1 Här avses översyner som syftar till beslut om att behålla eller ändra precisering av penningpolitiskt mål. Källor: HM Treasury (2013), Røisland (red., 2017) och centralbankernas hemsidor. I de flesta länder uttrycks huvudmålet för penningpolitiken på ett kortfattat sätt. Preciseringar vad gäller målvariabler och målnivåer framkommer i stället på annat sätt än genom lag. Lydelsen i den nu- varande riksbankslagen är följande (1 kap. 2 § andra stycket): Målet för verksamhet skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde Bland andra centralbanker är formuleringen ”prisstabilitet” vanlig i lagtext, se Tabell 15.2. Anm. 1 lagstiftning är . Där nämns varken prisstabilitet eller inflation. I stället är växelkursen den nominella variabel som framhålls. I de återkommande överenskommelserna mellan och finansministern betonas betydelsen av ”låg och stabil inflation”, se (2016). Källor: HM Treasury (2013) och centralbankernas hemsidor. De flesta av de berörda länderna har operationaliserat den penning- politiska målformuleringen med att låta den allmänna prisnivån öka i viss utsträckning, vanligtvis . Att inflationsmålet är motsvarar att prisnivån fördubblas . Det kan note- ras att ju högre inflationstakt som penningpolitiken siktar mot desto mer distanserar sig den praktiska politiken från ”fast penningvärde” och ”prisstabilitet”, vilka båda indikerar en inflationstakt på i genom- snitt noll procent. gäller att målet för verksamhet är att upp- rätthålla ett fast penningvärde. Målet benämns också prisstabilitets- målet. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att regeringen ansåg att det fanns skäl att reglera bl.a. ansvaret för penningpolitiken i regeringsformen, men bedömde att det var tillräckligt att prisstabili- tetsmålet togs in i riksbankslagen (prop. 1997/98:40 s. 51). Syftet med prisstabilitetsmålet är att inflationen ska hållas på en låg och stabil nivå (samma prop. s. 52). Genom att målet är lagfäst kan det inte utan vidare ändras, vilket enligt förarbetena skulle öka trovär- digheten för penningpolitiken. Det ansågs dock inte finnas skäl för att i lag alltför detaljerat precisera målet genom att fastställa en särskild nivå för den tillåtna prisökningstakten eller att ange stor- leken på ett eventuellt intervall runt målet. Bakgrunden till detta var bl.a. att ett sådant tillvägagångssätt inte skulle ge tillräcklig flexi- bilitet. Däremot angavs i förarbetena att målet ska tolkas i föränd- ringstermer snarare än som ett mål för den absoluta prisnivån. Enligt förarbetena ska inte formuleringen tolkas som att inflationstakten ska vara noll (prop. 1997/98:40 s. 53). En viss inflation är alltså för- enlig med målet. Detta preciseras närmare genom ett mer specifikt inflationsmål. Som berörs ovan beslutade fullmäktige om ett infla- tionsmål 1993 som har tillämpat. Bakgrunden till att prisstabilitetsmålet infördes var bl.a. följande överväganden från regeringens sida. En hög och instabil inflation ansågs försämra förutsättningarna för ekonomisk tillväxt. En insta- bil inflation gör att det blir svårare och mer kostnadskrävande att särskilja förändringar av den allmänna prisnivån från förändringar i relativpriserna. Detta medför att prismekanismen och därmed mark- nadernas funktionsförmåga försämras. Inflationens snedvridande ef- fekter på resursfördelningen i ekonomin kan därför antas leda till negativa reala effekter, bl.a. på den ekonomiska tillväxten. Det framgår också av förarbetena att prisstabilitetsmålet ansågs vara förenligt med det motsvarande kravet i unionsrätten, dvs. att upprätthålla prisstabilitet (se bl.a. artikel 127.1 i EUF-fördraget och samma prop. s. 54). Däremot uttalade att det inte var förenligt med unionsrätten att låta prisstabilitetsmålet vara underordnat ett annat mål, såsom målet om full sysselsättning (1997/98:KU15 s. 19 och 20). I förarbetena behandlades även frågan om att införa ett under- ordnat mål utöver prisstabilitetsmålet. Regeringen anförde att det inte var möjligt att införa ett underordnat mål som strider mot ECBS underordnade mål vad gäller att stödja den allmänna ekonomiska politiken inom unionen.9 Regeringen anförde att något underordnat mål därför inte borde föras in i lag men att det fanns utrymme för att – i den mån det är förenligt med det överordnade långsiktiga målet för penningpolitiken – stödja den av be- slutade ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt och hög sysselsättning (samma prop. s. 54). Detta överensstämde med de bedömningar som och arbetsgruppen bakom departementspromemorian Ds 1997:50 hade gjort.10 I dessa förarbeten anfördes också att i egenskap av en myndig- het under var skyldig att stödja den av beslutade ekonomiska politiken, utan att detta reglerades i lag. Regeringen instämde i detta synsätt. Denna fråga berörs närmare i avsnitt 16.5. För den gemensamma penning- och valutapolitiken inom EU är huvudmålet att upprätthålla prisstabilitet. Utan att åsidosätta detta mål ska denna politik också understödja den allmänna ekonomiska politiken inom unionen (artikel 119.2 i EUF-fördraget). Den all- männa ekonomiska politiken för unionens del syftar i sin tur till att uppnå en hållbar utveckling som bygger på välavvägd ekonomisk tillväxt, prisstabilitet, en social marknadsekonomi med hög konkur- renskraft, full sysselsättning, sociala framsteg, en hög miljöskydds- nivå och en bättre miljö (artikel 3.3 i ). Detta under- ordnade mål innebär att hänsyn ska tas till utvecklingen i den reala ekonomin. Såväl huvudmålet som det underordnade målet återupp- repas i de regler som gäller specifikt för ECBS (artikel 282.2 i EUF- fördraget och artikel 2 i ECBS-stadgan). 9En tolkning av vad huvudmål respektive underordnat mål kan innebära i praktiken ges i av- snitt 16.2.1. 10Se SOU 1993:20 s. 182 och Ds 1997:50 s. 73. Det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet framgår av flera olika artik- lar i EUF-fördraget och ECBS-stadgan. Vissa av dessa artiklar är tillämpliga på medlemsstater med undantag, däribland . Det gäller artikel 282 i EUF-fördraget och artikel 2 i stadgan. Dessa gäller således för svensk del. Även ECB har gjort bedöm- ningen att prisstabilitetsmålet gäller för svensk del (ECB:s konver- gensrapport , s. 19).11 Visserligen ska medlemsstater med undantag behålla sina befogenheter på det monetära området (arti- kel 282.4 i EUF-fördraget och artikel 42.2 i ECBS-stadgan), men avsikten med EUF-fördraget och ECBS-stadgan torde alltså vara att även medlemsstater med undantag ska vara bundna av målen för ECBS. Det nuvarande prisstabilitetsmålet i riksbankslagen avviker i dess ordalydelse från det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet. Från ett unionsrättsligt perspektiv vore det således en fördel att välja samma formulering, nämligen att upprätthålla prisstabilitet, snarare än for- muleringen att upprätthålla ett fast penningvärde. I förarbetena till den aktuella bestämmelsen i riksbankslagen förefaller dock utgångs- punkten ha varit att formuleringen om att upprätthålla ett fast pen- ningvärde överensstämmer med det unionsrättsliga prisstabilitets- målet (se t.ex. prop. 1997/98:40 s. 48). Att det i sak rör sig om mål av samma innebörd framgår också av den beskrivning av målets inne- börd som finns i förarbetena (samma prop. s. 52). Där anges bl.a. att ges i uppgift att hålla inflationen på en låg och stabil nivå. Sammantaget torde det inte råda någon tvekan om att det svenska prisstabilitetsmålet är förenligt med unionsrätten. Varken ECB eller kommissionen har heller kritiserat utformningen av prisstabilitets- målet i svensk rätt. På marginalen kan det dock vara en fördel ur tyd- lighetssynpunkt att välja formuleringen att upprätthålla prisstabilitet eller en formulering av motsvarande innebörd framför formulering- en att upprätthålla ett fast penningvärde. Unionsrätten torde även ge utrymme för en formulering om att upprätthålla en låg och stabil inflation, eftersom detta är innebörden av det nuvarande svenska pris- stabilitetsmålet. 11Att prisstabilitet gäller för medlemsstater med undantag som framgår av artikel 282 i fördraget samt artikel 2 i ECBS-stadgan. Däremot ska inte artikel 127 i fördraget, som utöver prisstabilitetsmålet bl.a. berör utförande av ECBS-relaterade uppgifter, tillämpas av medlems- stater med undantag. Som berörs ovan behöver ett prisstabilitetsmål preciseras för att bli operativt användbart. Såväl ECB som har på egen hand preciserat (operationaliserat) respektive prisstabilitetsmål.12 I fråga om ECB följer det av unionsrätten att ECBS ska ”utforma och ge- nomföra unionens monetära politik” (penningpolitik, kommitténs anmärkning) inom ramen för det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet (se bl.a. artikel 127.2 och avsnitt 9.5). Denna regel är visserligen inte fullt ut tillämplig på medlemsstater med undantag, men i avsnitt 28.2 föreslås likväl att svensk rätt anpassas till den. ECBS har således inte bara en verkställande roll utan även en funktion vad gäller att utforma unionens penningpolitik. I vart fall beträffande Eurosystemet talar formuleringen om att ”utforma” den monetära politiken för att det inte ska vara något politiskt valt organ som preciserar prisstabilitetsmålet. ECB:s ställningstaganden vad gäller att definiera prisstabilitets- målet har inte kommit till uttryck i någon rättsakt. Det omfattar euro- området, eftersom Eurosystemet bedriver penningpolitik i euro. Dessa förhållanden innebär att ställningstagandena inte är bindande för svensk del så länge inte har infört euron som valuta. Med- lemsstater med undantag behåller också sin kompetens vad gäller penningpolitiken. Detta innebär att har rätt att fastställa ett inflationsmål som preciserar prisstabilitetsmålet för svensk del. Det kan här nämnas att såvitt kommittén känner till har varken ECB eller kommissionen ifrågasatt det inflationsmål som har fast- ställt. Frågan är då om unionsrätten sätter några begränsningar för vilka nationella beslutsorgan som kan tilldelas uppgiften att precisera pris- stabilitetsmålet i en medlemsstat med undantag. Någon uttrycklig regel om detta finns inte.