sou · H6B388 · 2019-01-01 00:00:00 — Om anställnings- tiden eller den planerade vistelsen eller bosättningstiden i över- skrider ska personen ifråga folkbokföra sig i . Därmed är personen bosatt här och har tillgång till hälso- och sjuk- vården såsom övriga bosatta i landstinget.91 I uppgift ingår också att från samtliga lands- ting ta emot uppgifter om kostnader förknippade med vård av per- soner från de övriga EU/EES-staterna och samt därefter 90Sveriges Kommuner och Landsting (2016). Vård av personer från andra länder, s. 6 ff. 91Sveriges Kommuner och Landsting (2016). Vård av personer från andra länder, s. 8 ff. lämna ersättning för dessa kostnader till landstingen. kan även ansöka om ersättning för vårdkostnaderna för en patient som blev folkbokförd i . I de fallen ska ersätta för hela vårdkostnaden efter- som patienten inte var folkbokförd i när vården påbörjades. ska sedan kräva kostnaden av den medlemsstat där patienten är försäkrad.92 Det gör via det direkt- betalningssystem som finns för förordning 883/2004. I det fall det i stället är en person som är försäkrad i som får vård i en annan medlemsstat, ska stå för vårdkostnaden. Den andra med- lemsstaten skickar fakturor till som debiterar det landsting där personen är folkbokförd. 15.6.5Förslag om att kommunen där en unionsmedborgare vistas ska verkställa insatsen enligt LSS Förslag: Det ska framgå av LSS att kommunerna ska bevilja vård- förmåner till personer som kan ha rätt till dessa när förordning 883/2004 är tillämplig. Unionsmedborgaren ska få insatsen i den kommun där han eller hon vistas men på bekostnad av den stat där personen är försäkrad. Hälso- och sjukvård ges till en person som är bosatt i . Med bosatt i hälso- och sjukvårdslagen menas folkbokförd. Landstingen ansvarar även för dem som har rätt till vårdförmåner vid sjukdom enligt förordning 883/2004. En liknande situation kan uppstå om LSS är vårdförmåner vid sjukdom alternativt långvarigt vårdbehov enligt förordning 883/2004. I 8 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen har man också infört en bestämmelse för att tydliggöra att en person har rätt till vårdförmåner enligt 883/2004 utan att vara folkbokförd i . Det kan förvisso uppfattas som en överflödig bestämmelse, egentligen behövs inte lagstödet eftersom bestämmelserna i förord- ning 883/2004 reglerar rätten till vårdförmån. Det som talar för att införa ett nationellt författningsstöd är att förordning 883/2004 är svår att tillämpa. En tydlig nationell reglering kan bli viktig i det fall kommunen är ensamt ansvarig för förmånerna eftersom kommunerna inte har tillämpat förordningen. Utredningen bedömer att för 92Försäkringskassan (2001). Vårdförmåner i internationella förhållanden, s. 126 f. att göra det tydligt och undvika missförstånd bör en liknande bestäm- melse införas i LSS. Frågan som kvarstår är vilken kommun som ska ha ansvaret för att bevilja och verkställa insatsen. Ett alternativ är att lösa det på samma sätt som inom sjukvården, där man löst det genom att vården ska er- bjudas inom det territoriella område där personen arbetar. Arbets- sökande personer ska erbjudas vårdförmåner av det landsting inom vars område den arbetssökande är registrerad som arbetssökande. Familjemedlemmar till förvärvsverksamma eller arbetssökande per- soner ska erbjudas vård av samma landsting som ska erbjuda vård åt den förvärvsverksamme eller arbetssökande.93 Det ska dock noteras att rätten till vårdförmåner inte gäller för familjemedlemmar som har en självständig rätt till vårdförmåner.94 För dem som är icke ekonomiskt aktiva ges hälso- och sjukvård där de är stadigvarande bosatta i enlighet med förordningen. gör bosättningsbedömningen och om de är bosatta i utfärdas ett intyg som kan visas upp när de söker hälso- och sjukvård. Ett annat alternativ, som är en enklare väg framåt, är att den kom- mun där personen vistas för beviljandet har ansvaret för att verkställa insatsen. och intyg som Försäkrings- kassan utfärdar kan användas för att visa att man har rätt till vård- fömåner i . För att en person ska kunna få tillgång till insatser enligt LSS vid tillfällig vistelse i , bör det anses tillräckligt att personen har ett , vilket intygar att en person är försäkrad för vårdförmåner i en annan medlemsstat. Den medlemsstaten står för kostnaden. En person som saknar ett får betala för sina vårdkostnader och kräva ersättning i efterhand av den stat där de är försäkrade. En annan lösning kan vara att det finns en fråga/svars- funktion mot system där kommunerna kan fråga om en person har rätt till en vårdförmån.95 Kommunerna har rätt att få kostnaderna ersatta från den ansva- riga medlemsstaten. Eftersom svenska kommuner inte är behöriga institutioner har de dock inte rätt att själva kräva återbetalning från den andra medlemsstaten. Utredningen överväger därför olika alter- nativ för att administrera återbetalningarna för kommunernas räkning 1994/95:88, s. 35 f. 94Artikel 32 i förordning 883/2004. 95Jämför artikel 19 i förordning 883/2004. (avsnitt 15.7.1). Det framgår av förordningens bestämmelser att vård- förmåner som huvudregel ersätts med faktiska kostnader. Kommu- nen får ta ut tillåtna avgifter enligt 18–21 §§ LSS. Om kommunen tar ut en avgift för en insats i LSS bör det beaktas när kommunen begär ersättning från den andra medlemsstaten. Eftersom ersättningen för kostnader är reglerad i förordningens bestämmelser bedömer vi att det inte behövs en särskild nationell reglering. 15.7Förslag till ny lag om kommunernas och landstingens kostnadsansvar för insatser enligt LSS Bedömning: Ikraftträdandet av denna lag beror på om den anmäler insatser i LSS att samordnas som förmåner i förordning 883/2004. Förslag: En ny lag om kommunernas och landstingens kost- nadsansvar för insatser som motsvarar insatserna enligt lagen (2021:000) om stöd och service till vissa personer med funktions- nedsättning ska införas. ansvarar för att admi- nistrera kostnadsdelen för kommunernas och i förekommande fall landstingens räkning. Kommunerna och i förekommande fall landstingen kommer att ersättas för de kostnader som uppkommer när en person från en annan medlemsstat som har rätt till vårdförmåner enligt för- ordningen får insatser enligt lagen (2021:000) om stöd och ser- vice till vissa personer med funktionsnedsättning. En person som är folkbokförd i men som under en tillfällig vistelse får insatser motsvarande LSS insatser i en annan medlemsstat ska kommunen och i förekommande fall betala för. En sekretessbrytande uppgiftsskyldighet för kommunen och landstingen ska införas i den nya lagen. Om insatser enligt LSS klassificeras som vårdförmån vid sjukdom alternativt om insatserna i LSS och assistansersättning klassificeras som vårdförmån vid långvarigt vårdbehov uppkommer frågan vilken myndighet som ska ansvara för kontakten med den andra staten för att få ersättning för vårdförmåner. Ovan har vi bedömt att det är den kommun där unionsmedborgaren vistas (om denne inte är bosatt eller folkbokförd) som lämpligast har ansvaret för att verkställa in- satsen. Den kommunen ska i vissa fall ersättas. Detta ska vi analysera i det följande. Eftersom även landstingen kan vara ansvarig för insatser i LSS ska detsamma gälla för landstingen. ansvarar landstingen för rådgivning och annat personligt stöd enligt 9 § första punkten LSS. Det kan enligt 17 § LSS avtalas om att överlåta en eller flera uppgifter från kommunen till . Detta kommer att innebära att även landstingen kan begära att få ersättning för utförda insatser enligt LSS. Det som sägs nedan om kommuner kan alltså även gälla landsting. Vi bedömer att det inte kommer att vara aktuellt med främst denna insats i LSS i gränsöverskridande situationer. Men eftersom det är möjligt att avtala om att överlåta uppdrag från kommunen till landstingen (och landsting till kommuner)96 bör dessa tas med för det fall landstingen ska ansvara för andra insatser enligt LSS. I utser de behöriga institutionerna som administrerar försäkringen. är behörig institution97 och kan kräva återbetal- ning från andra medlemsstater för vårdförmåner, som exempelvis assistansersättning. Även när det gäller återbetalning av gränsöver- skridande hälso- och sjukvård är det som sköter betalningsflödena mellan och övriga medlemsstater för lands- tingens räkning. Svenska kommuner och landsting är inte behöriga institutioner och om insatser i LSS klassificeras som vårdförmåner är det inte möjligt för en svensk kommun eller landsting att kräva kompen- sation från en annan stat, för utförda insatser enligt LSS som den har tillhandahållit.98 Det är sannolikt inte ett önskvärt resultat att kom- munen eller landstingen skulle behöva stå för kostnaderna på grund av att de inte är behöriga institutioner, och därför inte kan kräva återbetalningar från den medlemsstat som ska stå för kostnaderna. Om insatser i LSS ska samordnas som vårdförmåner kommer det att krävas anpassningar, eftersom det enbart är , 9617 § LSS. 97Artikel 1 q i förordning 883/2004. 98Artikel 35 i förordning 883/2004 och artikel 31 i förordning 987/2009. , Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, Arbetsförmedlingen och arbetslöshetskassorna som är behöriga in- stitutioner. 15.7.1En annan myndighet än kommunen eller landstingen bör vara behörig enligt LSS i en samordningssituation För att det ska vara möjligt att samordna insatser enligt LSS skulle kommunerna kunna utses till behöriga institutioner. Men det skulle troligen inte bli enklare att samordna vårdförmåner om var och en av kommuner blev behörig institution. Det skulle även kunna leda till svårigheter när en behörig institution i en annan medlemsstat behöver komma i kontakt med en specifik svensk behörig insti- tution. Det talar för att det bör vara ett begränsat antal behöriga institutioner i som ansvarar för de förmåner som omfattas av förordningen. Eftersom det är de behöriga institutionerna som också gör de EU-rättsliga bosättningsbedömningarna bör det i sammanhanget betonas att det kan vara relativt komplicerat att göra en sådan bosätt- ningsbedömning.99 Att alla kommuner skulle behöva upparbeta en kompetens för att kunna göra EU-rättsliga bosättningsbedömningar talar också emot att kommunerna skulle bli behöriga institutioner. Utredningen bedömer att EU-rättsligt borde det inte ha någon större betydelse om det är staten eller kommunen som ansvarar för att tillhandahålla insatserna enligt LSS och assistansersättningen i socialförsäkringsbalken, men som ovan konstaterats bör det vara en statlig myndighet som bland annat administrerar kostnadsdelen i en samordningssituation. Det är så man har löst det för hälso- och sjuk- vården. I stället för att alla kommuner i ska vara behöriga institu- tioner har utredningen övervägt om kan utses som behörig institution i en samordningssituation för insatserna enligt LSS. Det skulle innebära att administrerar återbetal- ningarna för kommunerna och ser till att den kommun som till- handahållit en vårdförmån, till en person som är försäkrad i en annan medlemsstat, blir ekonomiskt kompenserad. Det innebär också ett 99Se exempelvis (2015). mottagande av räkningar från andra medlemsstater som ska betalas av den kommun där en person är bosatt. Det kan även bli aktuellt att göra EU-rättsliga bosättningsbedömningar. Det som talar emot en sådan lösning är att det inte är önskvärt att flera olika myndigheter i samordnar förmånerna enligt förordningen. Det skulle också bli en helt ny arbetsuppgift för och det kommer att ta tid att upparbeta en sådan kompetens. Dessutom finns det, oavsett vilken statlig myndighet som skulle kunna administrera samordningen av insatser enligt LSS, en sekretessproblematik eftersom det råder sekretess mellan kommunerna och statliga myndigheter. Sekretess- problematiken kan dock lösas genom en uppgiftsskyldighet för kommunen som bryter sekretessen (avsnitt 15.7.3. Utredningen bedömer att alternativet till att admi- nistrerar återbetalningarna, och i förekommande fall kräver in kost- naderna, från den behöriga staten är att det blir en uppgift för För- säkringskassan. Fördelen med en lösning där administrerar samordningen av insatser enligt LSS för kommunernas räkning och i förekommande fall för landstingen är att myndigheten har upparbetade rutiner för att kunna bedöma vilka förmåner som utges för samma syfte och har upparbetade ruti- ner för kontakter med de andra medlemsstaternas behöriga insti- tutioner. När det gäller insatser enligt LSS skulle uppgifterna främst handla om att administrera kostnadsdelen och sköta kontakterna med de andra medlemsstaternas behöriga institutioner. Det som delvis kan tala emot en sådan lösning är att expertkun- skap är inom socialförsäkringen och inte inom LSS. finns en liknande lösning vad gäller hälso- och sjukvården, där bland annat administrerar det för landstingens räkning när det gäller sjukvård. Av effektivitets- och rättssäkerhets- skäl är ett lämpligt alternativ att sköter uppgiften med återbetalning även för kommunerna. Eftersom det inte kommer att vara möjligt att beviljas ett förhandstillstånd för insatser enligt LSS om dessa är anmälda som förmåner vid långvarigt vårdbehov kommer inte fatta några beslut om förhandstill- stånd. Utredningen bedömer att uppdrag är be- gränsat till återbetalning och i övrigt bistå för att samordna insat- serna enligt LSS för kommunernas räkning kan det medföra en ökad administration för . skulle handla om att myndigheten i vissa fall måste göra bosättnings- bedömningar, ta hand om fakturorna, fakturera kommunen i det fall det är en person som fått en vårdförmån motsvarande en LSS-insats i en annan medlemsstat och se till att betalningarna kommer till kommunerna samt återkräva beloppet från den andra staten. Utred- ningen kan konstatera att det är svårt att göra en uppskattning av hur många personer som det kan komma att röra sig om. Det är svårt att uttala sig om hur mycket mer administration det kan komma att innebära för eftersom det kommer att bero på hur många ärenden gällande LSS-insatser där det blir aktuellt med bland annat återkrävande av kostnader från annan medlemsstat. En person kan vara bosatt i i enlighet med förordningens regler utan att vara folkbokförd och ha rätt till vårdförmåner i . De uppgifter som finns om personer som kommer till är uppgifter om de personer som blivit folkbokförda i . Det är personer som avser att stanna än i . Det finns inga uppgifter om korttidsmigration i , det vill säga de som kommer för att bo eller vistas i till . Det framkommer i utredningen trygghet i en globaliserad värld att de som invandrar till i relativt liten utsträckning nyttjar de svenska sociala trygghetssystemen.100 Dessa uppgifter tyder på att det inte kommer att vara ett stort antal nya förmånstagare som omfattas av förordningen. I det fall antalet ärenden visar sig större än förväntat kan det leda till att måste anställa fler handläggare som arbetar med de här arbetsuppgifterna. Det kan vidare behövas ett engångs- belopp för att genomföra nödvändiga utvecklingsinsatser som behövs för att ska kunna genomföra arbetsuppgiften för kommunernas räkning. Dessutom kan det komma att behövas ett forum för att kommunerna och ska kunna lösa de eventuella problem som kan uppstå i hanteringen av kostnaderna för insatser enligt LSS. Hur den kontakten mellan och kommunen samt i förekommande fall landsting ska skötas skulle kunna ske i samråd mellan och kommuner och landsting. 100SOU 2017:5, s. 164. 15.7.2Kommunernas och landstingens kostnadsansvar och möjligheter att begära ersättning Vårdförmåner ska som huvudregel ges i bosättningsstaten eller där personen vistas.101 Det innebär att kommunerna eller i vissa fall lands- tingen inte åläggs att utföra insatser enligt LSS i en annan medlems- stat. Dock kan det innebära att kommunerna eller måste betala för de insatser (motsvarande LSS) som lämnas i annan med- lemsstat för en person som är försäkrad i Sverige.102 Eftersom lands- tingen enbart ansvarar för insatsen råd och annat personligt stöd i LSS kommer främst kommunerna att beröras eftersom de ansvarar för flertalet av insatserna i LSS. Om det inte är motsvarande insatser ska inte kommunen eller betala, utan en sådan kostnad faller på staten. I det fall en person vid tillfällig vistelse i får insatser enligt LSS i innebär det att staten, via , ska ersätta kommunerna i väntan på ersättningen från den behöriga staten. Kommunen ska i ett sådant ärende begära ersättning från Försäk- ringskassan, som i sin tur begär ersättning från den behöriga insti- tutionen i den medlemsstat som ska stå för kostnaderna. Det innebär att , i väntan på betalning från den andra medlems- staten, måste ersätta kommunerna respektive landstingen. Hur betal- ningen sker är komplex och hur medel till kommunerna ska finan- sieras till dess att ersättning erhålls från ansvarig försäkringsstat måste utredas vidare. En försäkrad person i kan vända sig till och ansöka om tillstånd för att få hälso- och sjukvård i en annan medlemsstat. Om insatserna enligt LSS anmäls som förmåner vid sjukdom (avsnitt 15.3–15.4) skulle det innebära att det bland annat skulle vara möjligt för en person att resa till en annan medlemsstat för att få en vårdförmån.103 Men artikel 20 i förordning 883/2004 tar sikte på hälso- och sjukvård och insatser i LSS är inte att se som hälso- och sjukvård. Vi har bedömt att LSS insatserna om förslaget om förmåner vid långvarigt vårdbehov antas bör anmälas som sådana förmåner. I enlighet med kommissionens förslag ska artikel 20 om den planerade vården ändras på så sätt att förmåner vid långvarigt vårdbehov inte kommer att omfattas av möjligheten att resa i syfte 101Artikel 17 och 18 i förordning 883/2004. 102Artikel 19 i förordning 883/2004. 103Artikel 20 i förordning 883/2004. att erhålla dessa förmåner. Det innebär att vi i den föreslagna lagen om kommunens och landstingens kostnadsansvar föreslår att endast reglera rätten till insatser i LSS enligt artiklarna 17,18 och 19 i för- ordning 883/2004. Eftersom det inte ska kunna ges ett förhands- tillstånd för insatser i LSS, eftersom dessa inte är sjukvård, kommer det inte heller att behövas ett samråd mellan och kommunen respektive landstingen i fråga om insatser enligt LSS. är förbindelseorgan inom ramen för förord- ning 883/2004. Det innebär att förbindelseorganet ska informera om regelverket och ansvara för återbetalning av kostnader för vårdför- måner. Förbindelseorgan är oftast samma institution som den behö- riga institutionen. Det innebär att är ansvarig för att ersätta den andra statens kostnader. måste därefter begära ersättning från den kommun och i förekommande fall landsting i där personen är folkbokförd eftersom det är den kommunen respektive som ska stå för kostnaden. Det sagda innebär att kommunen respektive landstingen har kost- nadsansvar för vårdförmåner enligt förordning 884/2004 som har getts till en person som vid tiden för insatsen var bosatt i kommunen eller har skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481). I det fall det handlar om en person som är försäkrad i och tillfälligt vistas i en annan medlemsstat, och på egen hand med stöd av sitt där beviljas insatser motsvarande LSS, ska dessa kostnader betalas av . kommer i dessa fall att erhålla en begäran om ersättning från en annan stat och ska begära ersättning från den kommun respektive landsting där personen är folkbokförd. Som ovan nämndes är betalningen komplex och det måste även i dessa fall särskilt utredas hur medel som utbetalas från till utlandet ska finansieras i väntan på att kom- munen respektive betalar. Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen En princip som måste tas i beaktande är den kommunala självstyrelsen. Den kommunala självstyrelsen innebär att det ska finnas en självstän- dig och, inom vissa ramar, fri bestämmanderätt för kommuner. Det betyder exempelvis att det är kommunerna själva som bestämmer ersättningsnivåerna för olika insatser som de tillhandahåller. Vi föreslår att ska administrera återbetalningen för kommu- nerna när det gäller samordning av insatser enligt LSS. Det kommer att innebära en viss inskränkning av den kommunala självstyrelsen. En sådan inskränkning bör inte gå längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den.104 Det finns all- männa intressen på nationell nivå som kan motivera en lagreglering som inskränker självstyret. Det kan handla om demokrati, rätts- säkerhet, samhällsekonomisk stabilitet, effektivitet och likvärdighet över landet.105 Vidare anges att proportionalitetsprövningen bör inne- fatta en skyldighet att undersöka om det ändamål som regleringen avser att tillgodose kan uppnås på ett, för det kommunala själv- bestämmandet, mindre ingripande sätt än det som föreslås. Om syftet med ändrade bestämmelser kan uppnås på ett mindre ingripande sätt ska den väg väljas som lägger minst band på kommunernas själv- bestämmanderätt. Vid samordning av insatser enligt LSS träder för- ordningens bestämmelser in och reglerar fall som avser en person som omfattas av förordningen. Kostnaderna ska betalas av den stat där en person är försäkrad. Genom att ansvaret för insatser enligt LSS ligger på den kommun där en person är folkbokförd leder det till ett kostnadsansvar för kommunen trots att den egentligen inte råder över beslutet. Vi har kommit fram till att det inte kommer att fungera med 290 behöriga institutioner i frågan. Att bygga upp kompetens hos alla kommunerna för att kunna sköta dessa frågor på ett lik- värdigt sätt skulle bli dyrt och vi bedömer inte att det kommer att röra särskilt många ärenden. Det får därigenom anses motiverat att inskränka den kommunala självstyrelsen i de ärenden som kommer att röra samordning av insatser enligt LSS enligt förordning 883/2004.106 15.7.3Sekretessbrytande regel för kommunen och landstingen I offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, finns bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut handlingar. Sekretessen innebär ett förbud att röja en uppgift oberoende av hur detta sker. För de uppgifter som omfattas av sekretess gäller också tystnadsplikt. Enligt 8 kap. 1 § 10414 kap. 3 § RF. 2009/10:80, s. 212 2012/13:150, s. 109. OSL får en uppgift för vilken sekretess gäller inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till. Det förhållandet att en uppgift är sekretesskyddad utgör inte något hinder för att uppgiften lämnas från en myndighet till en annan myndighet om uppgifts- skyldigheten följer av lag eller förordning.107 Om ska administrera kostnadsdelen för insat- ser enligt LSS i en samordningssituation kommer det att krävas sek- retessbrytande regler för kommunerna och landstingen. bör också vara kontaktmyndigheten i när insatser enligt LSS ska samordnas. Det finns en bestämmelse om hur medlemsstaterna förhindrar att långvariga om- vårdnadsförmåner utbetalas , om dessa är av samma slag och för samma period.108 Bestämmelsen syftar till att en person inte ska få dubbla förmåner från olika stater. En sådan situation kan uppstå om arbetstagaren får en kontantförmån, som alltså kan expor- teras, från den behöriga staten (exempelvis arbetsstaten) och bor i en annan stat där arbetstagaren kan begära en vårdförmån på grund av ett långvarigt omvårdnadsbehov. I en sådan situation uppstår en rätt till förmånerna i olika medlemsstater. Om förmånerna utges för samma syfte ska de då samordnas genom att den medlemsstat som betalar ut kontantförmånen reducerar förmå- nen med ett belopp som motsvarar kostnaden för vårdförmånen.109 För att underlätta samordningen av kontantförmåner och långvariga omvårdnadsförmåner som betalas ut för samma syfte finns en för- teckning som anger vilka kontantförmåner och vårdförmåner som medlemsstaterna har. För svensk del innebär detta att i en situation där är behörig stat och betalar ut kontantförmåner till en person som får en omvårdnadsförmån från en annan med- lemsstat ska samordning ske om båda förmånerna har samma syfte.