sou · H7B334 · 2019-06-04 00:00:00 — Vi anser således att och plan- och bygglagens regler om hushållning med mark- och vattenområden är relevanta, eftersom reg- lerna möjliggör att under planprocesser skydda mark- och vatten- områden samt anläggningar som har betydelse för totalförsvaret mot åtgärder som påtagligt kan motverka totalförsvarets intressen. Sta- ten kan också skydda totalförsvarsverksamhet genom att själv ta över ägandet till viss egendom, varför vi även tittat på expropria- tionsinstitutet och annan lagstiftning som möjliggör ett större stat- ligt ägande. Ytterligare skyddsverktyg är regler om tillståndsprövning till olika verksamheter som skulle kunna innebära risker för totalför- svaret eller tillståndsprövning vid överlåtelse eller upplåtelse av viss verksamhet eller egendom. Det finns även exempel på bestämmelser som ger staten rätt att rikta specifika förpliktelser mot verksamhetsut- övare att beakta totalförsvarets behov. Särskilda regler finns slutligen i förhållande till statliga myndigheter, kommuner och landsting. Vi kommer i det följande beröra exempel på dessa regler. 5.3Resultatet av vår kartläggning I detta avsnitt har vi förtecknat de författningar som vi utifrån våra tidigare resonemang bedömt som relevanta att lyfta fram. Vi har genomgående försökt att skapa kategorier utefter vilket rättsligt verk- tyg som används för att uppnå ett skydd, snarare än vilken sektor eller typ av totalförsvarsviktig verksamhet det är fråga om. Det är inte uteslutet att en reglering innehåller flera typer av verktyg. Det tydli- gaste exemplet på detta är säkerhetsskyddslagen. Eftersom säkerhets- skyddslagen utmärker sig när det gäller såväl bredd som relevans för våra fortsatta överväganden, har skyddet för säkerhetskänslig verk- samhet fått bli en egen kategori nedan. Skydd för säkerhetskänslig verksamhet En ny säkerhetsskyddslag (2018:585) trädde i kraft . Lagens krav på fysisk säkerhet, personalsäkerhet och informations- säkerhet gäller för den som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande åtagande om säkerhetsskydd (säkerhetskänslig verksam- het). I propositionen som föregick den nya säkerhetsskyddslagen (prop. 2017/18:89) anges att det militära och civila försvaret alltjämt bör ses som en central del av säkerhetsskyddslagstiftningens skydds- område (s. 41). Genom säkerhetsskyddslagen bereds därmed även för totalförsvaret relevant verksamhet ett övergripande och sammansatt skydd. Lagen ställer krav på alla relevanta aktörer, såväl staten som landsting, kommuner och enskilda. I betänkandet SOU 2018:82, Kompletteringar till den nya säkerhetsskyddslagen, presenterar Utred- ningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor förslag till ytterligare för- ändringar i säkerhetsskyddslagstiftningen. Dessa förändringar innebär utökade krav på att ingå säkerhetsskyddsavtal samt införande av ett kontrollsystem vid utkontraktering, överlåtelser och upplåtelser av säkerhetskänslig verksamhet och viss tillhörande egendom. Utred- ningsförslaget innebär också nya regler för tillsyn och ett tydligare ansvar för ett antal tillsynsmyndigheter att peka ut säkerhetskänslig verksamhet samt att regler om sanktioner införs i säkerhetsskydds- lagen. Förslaget avseende kontrollsystem behandlas mer utförligt i kapitel 10. Skydd för information/uppgifter Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL) innehåller bestäm- melser om skydd för uppgifter. Särskilt 15 kap. 2 § OSL om sekre- tess för uppgifter som rör totalförsvaret kan nämnas. Bestämmelsen skyddar mot att obehöriga kan ta del av sådana uppgifter. Utöver OSL finns en rad specialförfattningar som har bestämmelser om tystnadsplikt beträffande uppgifter om bl.a. totalförsvaret som en person fått reda på i tjänsten, t.ex. elberedskapslagen. Lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsom- rådet (LUFS) är den lag som reglerar upphandlingar av militär ut- rustning, utrustning av känslig karaktär samt byggentreprenader, varor och tjänster som direkt hänför sig till sådan utrustning, bygg- entreprenader och tjänster särskilt avsedda för militära syften eller byggentreprenader och tjänster av känslig karaktär. LUFS är en spe- cialreglering i förhållande till lagen (2016:1145) om offentlig upp- handling () och är avsedd att vara anpassad till försvars- och säkerhetsområdets särart. I LUFS finns bl.a. särskilda förfarande- regler som t.ex. möjliggör för upphandlande myndigheter/enheter att begränsa kretsen av mottagare av förfrågningsunderlaget. I lagen finns vidare ett antal specialbestämmelser avseende leveranssäkerhet, informationssäkerhet och underleverantörer. Slutligen finns, utöver de undantag som anges i , också ett antal specifika försvarsre- laterade undantag som möjliggör att avsteg kan göras från bestäm- melser i lagen. Lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner innehåller en bestämmelse som innebär att regleringen inte gäller för upphandling av sådana koncessioner på försvars- och säkerhetsområdet som t.ex. skulle kräva att en upphandlande myndighet/enhet tillhandahåller information vars avslöjande strider mot väsentliga säker- hetsintressen. Lagen (2016:319) om skydd för geografisk information syftar ut- tryckligen till att skydda vissa uppgifter av betydelse för totalförsva- ret. Lagen begränsar rätten till sjömätning, fotografering eller lik- nande registrering från luftfartyg samt spridning av en sammanställ- ning av geografisk information. Skydd knutet till vissa fysiska objekt Skyddslagen (2010:305) möjliggör ett förstärkt skydd för vissa bygg- nader, anläggningar och andra objekt av betydelse för totalförsvaret mot vissa i lagen angivna hot, bl.a. spioneri och terroristbrott. Kom- mittén har lämnat förslag till ändringar i skyddslagen i delbetänkan- det Några frågor i skyddslagstiftningen (SOU 2018:26). Lagen (1992:1402) om undanförsel och förstöring möjliggör under krigsförhållanden att egendom som har betydelse för totalförsvaret kan föras undan till annan plats än där den finns, allt i syfte att för- hindra att egendomen förstörs eller på annat sätt förloras på grund av krigshandlingar. Egendomen kan också förstöras om det finns en betydande risk för att den kan falla i en angripares händer och under- lätta dennes krigsansträngningar. Lagen (2004:1100) om luftfartsskydd – kompletterar Europaparlamen- tets och rådets förordning (EG) nr 2320/2002 av om införandet av gemensamma skyddsregler för den civila luft- farten. Förordningen och dess bilaga innefattar en rad bestämmelser som anger krav för säkerheten på flygplatser. Kraven avser bl.a. säker- hetskontroller av personal, av luftfartyg, av passagerare och av föremål. Lagen (2006:1209) om hamnskydd och lagen (2004:487) om sjö- fartsskydd – kompletterar och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar. Med hamnskydd avses åtgärder som ska vidtas i hamnar i syfte att skydda människor, infrastruktur och utrustning i hamnarna mot allvarliga brott. Medan lagen om hamnskydd således avser skyddet i hamnar, avser lagen om sjöfarts- skydd skyddet för fartyg och för själva hamnanläggningarna. Båda lagarna har bestämmelser om bl.a. skyddsnivåer, administrativa åtgärder och tillsyn. Bestämmelserna om tillträdesbegränsning och om tvångsmedel liknar i stora delar vad som gäller enligt lagen om luftfartsskydd. Skydd genom hushållning med mark- och vattenområden innehåller bestämmelser för hushållning med mark- och vattenområden. I 3 kap. 9 § anges att mark- och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret så långt möjligt ska skyddas mot åt- gärder som påtagligt kan motverka totalförsvarets intressen. Av bestämmelsens andra stycke framgår att områden som är av riks- intresse på grund av att de behövs för totalförsvarets anläggningar ska skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av anläggningarna. Det finns även en särskild bestäm- melse om mark- och vattenområden som är särskilt lämpliga för an- läggningar för industriell produktion, energiproduktion, energidistri- bution, kommunikationer, vattenförsörjning eller avfallshantering (3 kap. 8 §). Av 3 kap. 10 § följer att totalförsvarsintresset ska ges företräde om ett område, eller del av område, behövs för totalförsvaret. Det är Försvarsmakten och MSB som enligt 2 § förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden ska peka ut områden enligt 3 kap. 9 § andra stycket MB. Uppgifter om områ- dena ska lämnas till respektive länsstyrelse. lämnar un- derlag till kommunerna bland annat i den sammanfattande redogö- relse om statens intressen som ska göras minst . Reglerna ska tillämpas bl.a. vid enligt samt vid tillståndsgivning till miljöfarlig verk- samhet och vattenverksamhet enligt . hushållningsbestämmelser behandlas mer utförligt i kapitel 7 i detta betänkande. (2010:900) reglerar planläggningen av mark, vatten och byggande och klargör att planläggningen enligt lagen är en angelägenhet (1 kap. 2 §). Kommunen ska i översikts- planen redovisa sin bedömning av hur skyldigheten att ta hänsyn till allmänna intressen (enligt 2 kap.) vid beslut om användningen av mark- och vattenområden kommer att tillgodoses. I redovisningen ska riksintressen enligt 3 och 4 kap. anges särskilt (3 kap. 4 §). Kommunen ska vid upprättandet av förslag till översiktsplan samråda med bl.a. (3 kap. 8 §). Under samråden ska särskilt bl.a. ta till vara och samordna statens intressen och verka för att riksintressen enligt 3 kap. tillgodoses (3 kap. 10 §). Motsvarande samrådsskyldighet och uppgift för länsstyrelse gäller vid framtagande av detaljplaner (5 kap.). Enligt 11 kap. 10 § ska länssty- relsen överpröva ett beslut av en kommun att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser om beslutet kan antas inne- bära att ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. inte tillgodoses. Plan- och bygglagens bestämmelser i ovanstående hänseenden behandlas mer utförligt i kapitel 7. Skydd genom statligt ianspråktagande/ägande Expropriationslagen (1972:719) – Enligt 2 kap. 6 § expropriations- lagen får expropriation ske för det militära försvaret eller för annat ändamål som är av särskild betydelse för totalförsvaret. för för- svarsändamål kan avse bl.a. mark för lokaler, lagringsutrymmen och anläggningar för kommunikationer. Dessutom får expropriation ske för flera särskilda ändamål som kan omfatta totalförsvarsviktig verk- samhet, bl.a. transporter och energi. Expropriationslagen behandlas mer utförligt i avsnitt 10.2.1. Lagen (1992:1461) om verkan av vissa förbehåll vid överlåtelse av fastighet som tillhör staten m.m. – anger att om staten vid överlåtelse av en fastighet eller del av en fastighet förbehållit sig äganderätten till föremål som hör till fastigheten, gäller förbehållet mot tredje man även om föremålet efter överlåtelsen blir kvar på fastigheten. Detta gäller i lagen listade typer av föremål, vilka omfattar bl.a. allmänna teleledningar, vissa anläggningar för radiosändning, elektriska stark- strömsledningar och sådana byggnader, ledningar eller anläggningar som uteslutande är avsedda för totalförsvaret. Luftfartslagen – 6 kap. 6 § anger att särskild hänsyn ska tas bl.a. till totalförsvaret vid prövningen av tillstånd för flygplatser. Lagen (2016:534) om åtgärder för utbyggnad av bredbandsnät – innehåller bl.a. regler om när en nätinnehavare ska medge en bred- bandsutbyggare tillstånd till tillträde till fysisk infrastruktur. Nät- innehavaren får avslå begäran om sådant tillträde bl.a. om det begärda tillträdet inte är rimligt med hänsyn till risk för skada för allmän säkerhet, totalförsvaret eller säkerhet i övrigt. Nät- innehavaren får också begränsa viss samordning och informations- delning med bredbandsutbyggaren med hänvisning till bl.a. total- försvaret. Lagen 1992:1300 om krigsmateriel –Enligt 13 § lagen om krigsma- teriel får tillstånd till ett svenskt aktiebolag för tillverkning av krigs- materiel samt tillstånd för tillhandahållande av bl.a. krigsmateriel och metoder för framställning förenas med villkor om att endast en viss andel av aktierna, direkt eller indirekt, får ägas av utländska rättssub- jekt. Bestämmelsen syftar till att tillgodose kontrollen över ut- ländskt ägande av den svenska försvarsindustrin (prop. 1991/92:174 s. 65–68) och får ses som en form av ägarskapskontroll. Lagen be- handlas mer utförligt i kapitel 10. Skydd genom särskilda förpliktelser för verksamhetsutövare Lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK – innehåller i 1 kap. 8 § ett bemyndigande för regeringen att under krigsförhål- landen meddela de föreskrifter om elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster samt annan radioanvändning som be- hövs med hänsyn till landets försvar eller säkerhet i övrigt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får även meddela föreskrifter om den fredstida planeringen för totalförsvarets behov av elektroniska kommunikationer under krigsförhållanden. Den som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller kommunika- tionstjänster av särskild betydelse från allmän synpunkt får enligt 1 kap. 9 § LEK förpliktas att på visst sätt beakta totalförsvarets behov av elektronisk kommunikation under höjd beredskap. Dessa åtgärder kan bl.a. inbegripa skyddande av noder och säkerställande av nöd- vändig redundans.1 Lagen innehåller även regler som avser tillståndsprövning. För att få använda radiosändare krävs som huvudregel tillstånd (3 kap. 1 § LEK). Kravet på tillstånd gäller inte för , Säker- hetspolisen, Försvarsmakten, och , vid verksamhet som verket bedriver på uppdrag av Försvarsmakten eller . Förutsättningarna för tillstånd till användning av radiosändare anges i 3 kap. 6 § LEK. En av förutsättningarna är att det kan antas att radioanvändningen inte kommer att inkräkta på det frekvensutrymme som behövs för den verksamhet som enligt det nyssnämnda är undantagen från till- ståndsplikt. Tillståndsprövningen sker – med undantag för vissa slag av radioanvändning – efter allmän inbjudan till ansökan (3 kap. 8 § LEK). Prövningen ska ske efter ett jämförande urvalsförfarande, efter ett anbudsförfarande där det pris sökanden är villig att betala för tillståndet ska vara utslagsgivande, eller, efter en kombination av dessa förfaranden. Radioanvändning som behövs för verksamhet som bedrivs i syfte att tillgodose allmän ordning, säkerhet eller hälsa är undantagen från kravet att delta i tillståndsprövning efter allmän inbjudan. Totalförsvarets intressen, den nationella säkerheten eller något motsvarande kriterium ingår alltså inte i till- ståndsprövningen utom såvitt avser villkoret att radioanvändningen inte kan antas inkräkta på de nämnda myndigheternas frekvens- utrymme. Utredningen om radiospektrumanvändning har i be- tänkandet Frekvenser i samhällets tjänst (SOU 2018:92) lagt fram 2002/03:110 s. 242. ett antal förslag till ändringar av LEK som syftar till att stärka na- säkerhetsintressen i radioanvändningen.2 Förslagen innebär sammanfattningsvis att 1.det införs en möjlighet att förena tillstånd att använda radio- sändare eller tillstånd för skyddad mottagning med villkor om krav som är av betydelse för säkerhet, samt en möjlighet att återkalla tillstånd om någon agerar i strid med villkoren. 2.tillstånd att använda radiosändare ska kunna vägras om förvärva- rens radioanvändning kan antas vålla fara för säkerhet. 3.tillstånd att använda radiosändare får återkallas eller tillståndsvill- koren ändras om radioanvändningen kan antas vålla fara för säkerhet. Regler för statliga myndigheter om att beakta totalförsvarets krav Förordning (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap anger i 4 § att varje myndighet i sin verksamhet ska beakta totalförsvarets krav. Förordning (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom m.m.– förordningen innehåller regler för de fastighetsförvaltande myndigheternas överlåtelse av statens fasta egendom och anger bl.a. värdegränser för när myndigheterna själva får besluta om sådan över- låtelse. I 8 § stadgas den grundläggande regeln att en fastighetsför- valtande myndighet får sälja fast egendom endast om egendomen inte alls eller endast i ringa utsträckning behövs i statens verksamhet och om det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande ska ägas av staten. Hänsynen till bl.a. totalförsvaret, kan enligt samma bestämmelse utgöra särskilda skäl för att en egendom fortfa- rande ska ägas av staten. Lagen (1998:1385) om riksbank stadgar i 9 kap. 7 § att vid planering och genomförande av verksamheten ska de krav som total- försvaret ställer beaktas. 2Övervägandena framgår i avsnitt 8.4 i SOU 2018:92. Skydd inom ramen för verksamheter hos kommuner och landsting Kommuners och landstings förberedelser för höjd beredskap regle- ras i 3 kap. lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. 3 kap. 1 § föreskriver att kommuner och landsting ska vidta de för- beredelser som behövs för verksamheten under höjd beredskap (be- redskapsförberedelser). I 3 kap. finns också bestämmelser om kom- munstyrelsens och ledningsansvar under höjd beredskap, om lokal kristidsverksamhet, geografiskt områdesansvar samt om rapportering. Uttryckliga bestämmelser om kommuners och landstings skyldighet att mer generellt beakta totalförsvarets krav, behov eller skyddsintressen saknas. Som redan framgått utgår vi från att vårt huvuduppdrag när det gäller kartläggningen och frågan om huruvida ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och enskilda är tydligt och lämpligt fördelad, är att närmare analysera om staten har tillräckliga möjligheter att vidta åt- gärder till skydd för totalförsvarsverksamhet. Överlag ett adekvat skydd Som kartläggningen visar finns många författningar som på olika sätt, direkt eller indirekt, medför ett ökat skydd för totalförsvarsverksam- het. Vår bedömning är att de regler som finns och som direkt eller indirekt kan sägas bereda totalförsvaret ett skydd mot yttre hot generellt sett är adekvata och motiverade utifrån behovet av skydd och utifrån statens behov av att kunna värna totalförsvarsintressen. Särskilt relevant är det skydd som bereds enligt säkerhetsskydds- lagen. Även om skyddet av totalförsvaret inte uttryckligen nämns i säkerhetsskyddslagen som ett syfte med lagen är det i praktiken den lagen och de författningar som meddelats med stöd av lagen som er- bjuder det bredaste skyddet för totalförsvaret. Den befintliga lagen lägger dock ett tungt ansvar på såväl statliga myndigheter som kom- muner, landsting och enskilda att självständigt bedöma i vilken ut- sträckning man bedriver säkerhetskänslig verksamhet som behöver omges med säkerhetsskydd. Det förslag som har lagts fram av Utredningen om vissa säker- hetsskyddsfrågor i betänkandet SOU 2018:82 innehåller som nämnts bestämmelser om kontrollmekanismer vid utkontraktering, överlåtel- ser och upplåtelser av säkerhetskänslig verksamhet och viss tillhörande egendom. Utredningsförslaget innebär också nya regler för tillsyn och ett tydligare ansvar för ett antal tillsynsmyndigheter att peka ut säker- hetskänslig verksamhet samt att regler om sanktioner införs i säker- hetsskyddslagen. Om lagändringar av det slag som föreslås i betänkandet från Ut- redningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor genomförs blir skyddet för totalförsvaret ännu bredare och effektivare. Säkerhetsskydds- lagen kan därmed också komma att ta hand om en del av det skydds- behov som vår kommitté annars, i enlighet med våra direktiv, skulle ha anledning att överväga sätt att tillgodose. Sammanfattningsvis har staten genom säkerhetsskydds-lagstiftningen, särskilt om den kom- pletteras med nya regler som motsvarar utredningens förslag, enligt vår uppfattning utformat ett regelverk som på ett adekvat sätt för- delar ansvar mellan staten, landsting, kommuner och enskilda, när det gäller det skydd för totalförsvaret som kan åstadkommas med utgångspunkt i skyddet för säkerhetskänslig verksamhet i säkerhets- skyddslagens mening. Även i övrigt ser vi att de författningar som finns till skydd för totalförsvarsverksamhet när det gäller ansvarsfördelning och även i andra avseenden generellt sett framstår som adekvata. I några avseenden bör ansvarsförhållandet mellan stat och kommun förtydligas och skyddet för totalförsvarsverksamhet förstärkas Det bör införas ett uttryckligt krav på kommuner och landsting att beakta totalförsvarets intressen i sin verksamhet Vi noterar till en början att kommuner och landsting saknar ett i lag tydligt uttryckt eget ansvar när det gäller att beakta totalförsvarets intressen och samråda med statliga myndigheter i totalförsvarsfrå- gor. Vi ser ett behov av en generell regel, riktad mot kommuner och landsting, av innebörd att totalförsvarets krav eller intressen ska be- aktas i all verksamhet inom kommunen eller . Detta för att tydliggöra och understryka det ansvar som kommuner och landsting har och måste ta. Vi återkommer till våra närmare övervä- ganden och förslag i denna fråga i kapitel 6. bör ges ökade möjligheter att överpröva vissa kommunala planbeslut Vi ser därtill ett behov av att förstärka skyddet för totalförsvarsverk- samhet i reglerna om markanvändning, närmare bestämt när det gäller möjlighet att enligt över- pröva vissa kommunala planbeslut. Våra överväganden och våra kon- kreta förslag i den delen finns i kapitel 7. Det bör införas ett statligt kontrollsystem vid förvärv av vissa fastigheter och infrastruktur av väsentlig betydelse för totalförsvaret Ett område där vi noterat att rättsliga verktyg generellt sett saknas avser granskning av överlåtelser/förvärv av viss totalförsvarsviktig verksamhet eller egendom. Svensk rätt innehåller t.ex. inte någon ge- nerell granskningsmekanism för utländska direktinvesteringar, så som är fallet i flera andra europeiska länder. Med undantag för lagen om krigsmateriel har vi inte kunnat finna några nu gällande regle- ringar där överlåtelser eller förvärv av verksamhet eller egendom granskas ur ett nationellt säkerhetsperspektiv. Som redovisats ovan innebär förslaget från Utredningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor dock att överlåtelser och upplåtelser av säkerhetskänslig verksamhet ska prövas i en särskilt föreskriven ordning från säkerhetsskyddsyn- punkt. Vidare har en EU-förordning som anger de rättsliga ramarna för gransknings av utländska direktinvesteringar antagits.3 Det pågår alltså en utveckling mot utökad granskning och kontroll av transaktioner som skulle kunna skada nationella för- svars- eller säkerhetsintressen. Kommittén har oaktat detta fått ett särskilt uppdrag att överväga om statliga kontrollsystem behöver in- föras vid förvärv av vissa fastigheter och infrastruktur av väsentlig 3Förordning 2019/452 om upprättande av en ram för granskning av utländska direktinvester- ingar i unionen, som antogs . betydelse för totalförsvaret. Vi återkommer till våra överväganden och konkreta förslag i denna del i kapitel 8 och efterföljande kapitel. Totalförsvarets intressen tillvaratas i olika utsträckning vid tillståndsgivning för samhällsviktig verksamhet Vi har också övervägt att se närmare på regler om tillståndsprövning och särskilda förpliktelser inom olika typer av samhällsviktig verk- samhet. Särskilt på detta område ter sig nämligen den bild kartlägg- ningen uppvisar som splittrad. Vi har i några få fall funnit att nationella säkerhetsintressen i allmänhet eller totalförsvarsintressen i synnerhet nämns som relevant faktor vid tillstånd till viss verksamhet eller åt- gärd. Detta gäller t.ex. vid prövningen av tillstånd för flygplatser. Till stor del saknas det dock, vad vi kunnat finna, uttalade krav på sådana hänsyn vid tillståndsgivning. Vi har vidare i ett fall funnit en statlig rätt att meddela en enskild verksamhetsutövare särskilda föreskrifter om den fredstida planeringen för totalförsvarets behov, nämligen beträffande elektroniska kommunikationer. Även denna typ av regler- ing tycks annars vara ovanlig.