sou · H7B335 · 2019-06-17 00:00:00 — ålägga det allmänna att positivt verka för att de ifrågavarande rättig- heterna skyddas, främjas och i största möjliga utsträckning förverk- ligas. Frågan om det allmänna lever upp till stadgandet kan dock bli föremål för politisk kontroll (SOU 1975:75 s. 184). Stadgandet kan även få rättslig betydelse som tolkningsdata vid tillämpningen av olika rättsregler (prop. 2001/02:72 s. 16). Nedan redogörs för de grund- läggande värderingar som det allmänna enligt program- och målsätt- ningsstadgandet ska verka för. Alla människors lika värde och den enskildes frihetssfär I första stycket har principen om likabehandling av medborgarna kommit till uttryck genom ett målsättningsstadgande om att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Bestäm- melsen anger en allmän likhetsgrundsats i förhållandet mellan den offentliga makten och den enskilde individen (prop. 1975/76:209 s. 137). Grundsatsen om alla människors lika värde måste förstås i sammanhang med de efterföljande styckena i paragrafen, likhets- principen i 1 kap. 9 § regeringsformen och diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen. Skyddet för den enskildes frihetssfär ut- vecklas i de följande styckena i paragrafen, särskilt i det fjärde (m.fl. s. 27). I andra stycket anges de grundläggande målen för den offentliga verksamheten i fråga om den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd. Bestämmelsen markerar också tryggandet av den sociala välfärden i vid mening med särskilt angivande av rätten till arbete, bostad och utbildning samt det allmännas skyldighet att verka för social omsorg och hälsa. Vid tillkomsten av bestämmelsen uttalades att de s.k. sociala rättigheterna intar en central plats i det moderna välfärdssamhället och att den enskildes välfärd har kommit att bli det övergripande målet för den politiska verksamheten, varför det är naturligt att rättigheter som har nära samband med den mål- sättningen får komma till uttryck i grundlagen. Som ytterligare motiv för bestämmelsen angavs att en viss materiell standard för de enskilda Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor individerna är en förutsättning för att den demokratiska styrelseformen ska fungera tillfredsställande (prop. 1975/76:209 s. 128). Det allmännas skyldighet enligt tredje stycket att främja en hållbar utveckling som leder till en god miljö är ett senare tillägg till para- grafen som infördes för att markera att ska vara ett före- gångsland när det gäller skyddet för miljön (prop. 2001/02:72 s. 23). Demokratins idéer och den enskildes privat- och familjeliv Av fjärde stycket följer en skyldighet för det allmänna att dels verka för demokratin, dels värna om den enskildes privat- och familjeliv. Den enskildes rätt till en fredad sektor anses vara en grundsats av så väsentlig betydelse i en demokratisk rättsstat att den bör komma till allmänt uttryck i grundlagen. Även grundsatsen om att den offent- liga makten ska utövas med största möjliga respekt för den enskildes familjeliv ansågs motivera ett målsättningsstadgande i grundlag (prop. 1975/76:209 s. 130 f.). Rättligt bindande regler om enskildas rätt till kroppslig och personlig integritet finns i 2 kap. 6 § regerings- formen. Begreppet demokratins idéer utvecklas i avsnitt 7.2.4. Delaktighet, jämlikhet, barns rätt och icke-diskriminering I femte stycket stadgas inledningsvis det allmännas skyldighet att verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jäm- likhet i samhället. Detta uttrycker grundläggande värderingar såsom alla människors rätt till inflytande i frågor som rör dem själva och människors rätt till ett jämlikt bemötande som individer (prop. 2001/02:72 s. 19). Av bestämmelsen framgår även det allmännas skyl- dighet att motverka diskriminering av människor av orsaker som anknyter till dennes person. Detta förstärkta grundlagsskydd för utsatta grupper infördes med motiveringen att det är viktigt att även kan vara ett föregångsland bl.a. när det gäller delaktighet, jämlikhet, tolerans och mänskliga rättigheter. Att skydd för olika utsatta grupper skrevs in i det stadgande i grundlagen som Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor ger uttryck för samhällets grundläggande värderingar ansågs vara en värdefull markering (ibid.). Genom uppräkningen av olika diskrimi- neringsgrunder markeras att målsättningen om ”delaktighet och jäm- likhet” är av störst betydelse för människor som tillhör grupper som jämfört med andra har en utsatt position i samhället. Uppräkningen är inte uttömmande utan ska ses som exempel på olika åtskillnads- grunder som omfattar grupper av människor som utsätts för diskriminering eller omotiverad särbehandling i samhället. Det åligger det allmänna att motverka diskriminering även på grund av andra liknande osakliga omständigheter som gäller den enskilde som person (a. prop. s. 49). Rätten att inte bli diskriminerad och principen om allas människors lika värde ska tillgodoses genom diskrimineringslagstiftningen och annan nationell lagstiftning, vilket redogörs för nedan i avsnitt 7.2.5. Bestämmelsen om det allmännas skyldighet att verka för att barns rätt tas till vara infördes i förtydligande syfte som en betydelsefull markering av det allmännas ansvar gentemot barn (prop. 2009/10:80 s. 188). Markeringen är i linje med förpliktelser enligt barn- konventionen som ålägger konventionsstaterna att säkerställa barns civila, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Barn- konventionen gäller som lag i . Sjätte stycket innehåller en programförklaring för samhällsverk- samhetens inriktning när det gäller stödet för nationella minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv. Det samiska folket omnämns särskilt för att spegla dess särställning och ge uttryck för att samerna är ett urfolk (prop. 2009/10:80 s. 190). I regeringsformens program- och målsättningsstadgande (1 kap. 2 § fjärde stycket) anges att det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden. Stycket har sitt ursprung i det förslag som fri- och rättighetsutredning läm- nade i betänkandet Medborgerliga fri- och rättigheter (SOU 1975:75). Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor Begreppet ”demokratins idéer” definieras inte i betänkandet. Utred- ningen uttalar att de grundläggande fri- och rättigheterna ger uttryck för värderingar som är oupplösligen förbundna med demokratins idéer. Sambandet mellan det demokratiska styrelseskicket och fri- och rättigheterna anges vara särskilt påtagligt i fråga om de s.k. opinionsfriheterna, dvs. yttrande- och tryckfrihet, informationsfri- het, mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet samt religions- frihet. Även regler som skyddar den enskildes personliga frihet och kroppsliga integritet anges ingå som ett oumbärligt inslag i rätts- ordningen i en demokrati och ge uttryck för den respekt för indivi- den som utmärker demokratin. Också välfärdssträvandena får enligt utredningen ses som en del av den politiska demokratin genom att ett demokratiskt styrelseskick för att kunna fungera kräver en viss materiell standard av de enskilda individerna (a.a. s. 89). Utred- ningen ansåg det angeläget att det i grundlagen understryks att demo- kratibegreppets betydelse inte är begränsad till formerna för styrelse- skicket utan att demokratins idéer är något som bör göra sig gällande på alla samhällsområden (a.a. s. 93). I specialmotiveringen anges att det allmänna enligt paragrafen ska verka för att demokratins idéer blir vägledande för samhällets institutioner och organ, organisa- tionsväsendet och arbetslivet (a.a. s. 184). I propositionen som följde på Fri- och rättighetsutredningens betänkande anges att bestämmelsen om demokratins idéer avser att slå fast att det är en central uppgift för samhällets organ att befästa och utvidga demokratin i alla sammanhang och på alla nivåer i sam- hället (prop. 1975/76:209 s. 138). Något resonemang kring innebör- den av begreppet ”demokratins idéer” förs inte i propositionen. 7.2.5Skydd mot diskriminering i nationell lagstiftning Det svenska samhällets grundläggande värderingar innefattar enligt program- och målsättningsstadgandet principer om alla människors lika värde och icke-diskriminering (1 kap. 2 § första och femte styckena regeringsformen). Principerna kommer särskilt till uttryck i diskrimineringslagstiftningen. Diskrimineringslagen (2008:567) syf- tar till att värna principen om alla människors lika värde och allas rätt att bli behandlade som individer på lika villkor (prop. Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor s. 79). I portalparagrafen anges att lagens ändamål är att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjlig- heter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsätt- ning, sexuell läggning och ålder (1 kap. 1 §). Dessa sju diskriminerings- grunder bestämmer lagens personkrets, dvs. vem som omfattas och skyddas av lagen. Uppräkningen är uttömmande. Att ändamålet är att motverka diskriminering tar sin utgångs- punkt i de mänskliga rättigheterna. Diskriminering ska motverkas såväl genom de olika diskrimineringsförbuden (2 kap.) som genom de aktiva åtgärderna (3 kap). Ändamålet att på annat sätt främja lika rättigheter och möjligheter kan uppnås genom att det finns en möj- lighet att göra undantag från diskrimineringsförbuden och genom reglerna om aktiva åtgärder. Regler som ger utrymme för undantag från förbudet mot diskriminering kan t.ex. tillämpas för att främja lika rättigheter och möjligheter i ett enskilt fall, t.ex. i samband med anställning (m.fl. Zeteo , kommentaren till 1 kap. 1 §). I anslutning till diskrimineringsförbuden finns undantagsregler. Från förbudet mot åldersdiskriminering får undantag t.ex. göras om det finns ett berättigat syfte och de medel som används för att uppnå syftet är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet (se 2 kap. 2 § 4 och 2 kap. 6 § första stycket 3). För diskrimineringsgrunden kön finns undantagsregler för berättigad särbehandling. Särbehandling är t.ex. tillåten om det finns ett berättigat syfte och de medel som används är nödvändiga och lämpliga för att uppnå syftet (se 2 kap. 12 a och 13 a §§). I arbetslivet finns ett särskilt undantag för situa- tionen att själva diskrimineringsgrunden t.ex. kön, etnisk tillhörighet eller ålder är ett avgörande och verkligt yrkeskrav. Särbehandlingen ska vara berättigad och de medel som används ska vara nödvändiga och lämpliga för att uppnå syftet (2 kap. 2 § 1). En särskild form av undantagsregler är regler om möjlighet till främjande, dvs. positiv sär- behandling. Främjanderegler finns avseende grunderna kön (2 kap. 2, 6, 9, 10 och 11 §§) och etnisk tillhörighet (2 kap. 9 och 10 §§). I folk- högskolornas och studieförbundens utbildningsverksamheter om- fattar möjligheten till främjande också grunden religion eller annan trosuppfattning (2 kap. 6 §). I lagen definieras fem former av diskriminering: direkt diskrimi- nering, indirekt diskriminering, bristande tillgänglighet, trakasserier, Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor sexuella trakasserier och instruktioner att diskriminera (1 kap. 4 §). Direkt diskriminering avser att någon missgynnas genom att behand- las sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation, om missgynnandet har samband med någon av diskrimineringsgrunderna. Med indirekt diskriminering avses att någon missgynnas genom tillämpning av en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som kan komma att särskilt missgynna personer baserat på någon diskrimineringsgrund, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller för- faringssättet har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Bristande tillgänglighet innebär att en person med en funktionsnedsättning missgynnas genom att sådana åtgärder för tillgänglighet inte har vidtagits för att personen ska komma i en jämförbar situation med personer utan denna funktionsnedsättning. Trakasserier och sexuella trakasserier avser ett uppträdande respektive uppträdande av sexuell natur som kränker någons värdighet. Med instruktioner att diskriminera avses order eller instruktioner att diskriminera någon på ett sätt som avses i de föregående diskrimineringsformerna och som lämnas åt någon som står i lydnads- eller beroendeförhållande till den som lämnar ordern eller instruktionen. Diskrimineringsgrunderna i lagen tillämpas inte generellt utan gäller endast vissa angivna samhällsområden och situationer. Tillämp- ningsområdet för lagen är arbetslivet, utbildning, arbetsmarknads- politisk verksamhet m.m., start eller bedrivande av näringsverksamhet samt yrkesbehörighet, medlemskap i vissa organisationer, tillhanda- hållande av varor, tjänster och bostäder samt anordnande av allmän sammankomst eller offentlig tillställning, hälso- och sjukvården, social- försäkringssystem, arbetslöshetsförsäkring och studiestöd samt värn- plikt och civilplikt. Lagens diskrimineringsförbud motsvarar således inte fullt ut det allmännas åläggande enligt program- och målsättnings- stadgandet att generellt i samhället motverka diskriminering på grund av alla osakliga omständigheter som gäller den enskilde som person. Det civila samhällets organisationer verkar inom många områden i samhället. De kan t.ex. vara arbetsgivare och utbildare, tillhanda- hållare av hälso- och sjukvård och anordnare av allmänna samman- komster och offentliga tillställningar. Flera samhällsområden som omfattas av diskrimineringslagens tillämpningsområde kan således aktualiseras för dessa organisationer. Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor Även i nationell strafflagstiftning finns bestämmelser som syftar till att skydda individer mot diskriminering och värna alla människors lika värde. Den som i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck kan dömas för brottet hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § ). En näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av ras, hudfärg, natio- nellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller köns- överskridande identitet eller uttryck kan dömas för brottet olaga diskriminering. Detsamma gäller för en anordnare av allmän samman- komst eller offentlig tillställning som diskriminerar någon på samma grunder genom att vägra personen tillträde till sammankomsten eller tillställningen på de villkor som gäller för andra (16 kap. 9 § brotts- balken). Att staten ser allvarligt på angrepp som är diskriminerande fram- går också av bestämmelser om åtalsrätt och straffvärde. Åklagare får väcka åtal om det anses påkallat ur allmän synpunkt och åtalet avser bl.a. förolämpningar mot en person med anspelning på personens ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse, sexu- ella läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck (5 kap. 5 § ). Som försvårande omständigheter vid bedömningen av ett brotts straffvärde ska särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller ut- tryck eller annan liknande omständighet (29 kap. 2 § 7 ). 7.2.6Grundläggande fri- och rättigheter i regeringsformen Fri- och rättighetsutredningen uttalade i betänkandet Medborgerliga fri- och rättigheter ståndpunkten att de grundläggande fri- och rättig- heterna får anses ge uttryck för värderingar som är oupplösligen förbundna med demokratins idéer (SOU 1975:75 s. 89). Betänkan- det resulterade, förutom i program- och målsättningsstadgandet, även reform av fri- och rättighetsreglerna som innebar att Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor grundlagsskyddet för grundläggande fri- och rättigheter utvidgades och främst samlades i andra kapitlet regeringsformen. Därutöver ges informationsfriheten och yttrandefriheten ett förstärkt grundlags- skydd i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrund- lagen. Allmän och lika rösträtt föreskrivs genom 1 kap. 1 § och 3 kap. 1 § regeringsformen. De grundläggande fri- och rättigheterna anges i 2 kap. regerings- formen som inleds med opinionsfriheterna där de s.k. positiva opinions- friheterna ingår (1 §). Dessa tillförsäkrar var och en gentemot det allmänna yttrandefrihet, informationsfrihet, mötesfrihet, demonstra- tionsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet. Bestämmelsen kom- pletteras av de s.k. negativa opinionsfriheterna (2 §). Dessa innebär ett skydd mot tvång att ge till känna sin åskådning i politiskt, reli- giöst, kulturellt eller annat sådant hänseende och skydd mot tvång att delta i sammankomst för opinionsbildning, demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra vissa typer av sammanslut- ningar. Ett särskilt stadgande förbjuder politisk åsiktsregistrering av svenska medborgare (3 §). I de kroppsliga fri- och rättigheterna ingår förbud mot dödsstraff (4 §) och kroppsstraff (5 §), skydd mot andra påtvingade kroppsliga ingrepp, husrannsakan, undersökning av brev, hemlig avlyssning m.m.(6 §), förbud mot förvisning av svenska medborgare m.m. (7 §) samt skydd mot frihetsberövanden och svenska medborgares rätt att förflytta sig inom och att lämna riket (8 §). Grundläggande rätts- säkerhetsgarantier uppställs genom rätt till domstolsprövning vid fri- hetsberövanden (9 §), förbud mot retroaktiv lag i vissa avseenden (10 §) och rätt till rättvis rättegång inom skälig tid (11 §). Därutöver ger kapitlet enskilda skydd i ett antal övriga avseenden genom att föreskriva skydd mot diskriminering på grund av minoritetstill- hörighet eller kön (12 och 13 §§), rätt till stridsåtgärder på arbets- marknaden (14 §), rätt till egendomsskydd och allemansrätt (15 §), upphovsrätt (16 §), näringsfrihet (17 §) samt rätt till utbildning och forskningsfrihet (18 §). Reglerna i kapitlet avser i första hand fysiska personer. Det anses emellertid ligga i sakens natur att de gäller också för juridiska per- soner i de fall när detta framstår som naturligt (prop. 1975/76:209 s. 141). Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor En del av de grundläggande fri- och rättigheterna i kapitlet är absoluta, såsom förbudet mot dödsstraff, religionsfriheten, de nega- tiva opinionsfriheterna och rätten till rättvis rättegång. Dessa kan begränsas endast genom grundlag. Andra fri- och rättigheter än de absoluta kan under vissa förutsättningar begränsas genom lag. 7.2.7FN och mänskliga rättigheter stadga inleds med en förklaring om att de förenade nationernas folk är beslutna att ”ånyo betyga vår tro på de grundläggande mänskliga rättigheterna, på den enskilda män- niskans värdighet och värde, på lika rättigheter för män och kvinnor samt för stora och små nationer”. Stadgans artikel 1 anger FN:s ända- mål i fyra punkter och i tredje punkten adresseras organisationens syfte med avseende på mänskliga rättigheter. 3)Att åstadkomma internationell samverkan vid lösande av interna- problem av ekonomisk, social, kulturell eller humanitär art samt vid befordrande och främjande av aktningen för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla utan åtskillnad med avseende på ras, kön, språk eller religion. De mänskliga rättigheterna är en del av folkrätten och reglerar i grunden förhållandet mellan staten och individen. Det internatio- nella arbetet för mänskliga rättigheter utgår från FN:s allmänna för- om de mänskliga rättigheterna . Förklaringen antogs enligt preambeln som ”en gemensam norm för alla folk och alla nationer” och anses i stora delar vara sedvanerätt. Deklarationens operativa del består av 30 artiklar som listar olika grundsatser och rättigheter såsom rätten till liv, frihet och personlig säkerhet (artikel 3), rätten till likhet inför lagen och skydd mot diskriminering (artikel 7), rätten till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet (artikel 18), rätten till åsiktsfrihet och yttrandefrihet (artikel 19) samt rätten till mötesfrihet och föreningsfrihet (artikel 20). De rättigheter som omfattas av förklaringen har sedan vidare- utvecklats i ett antal konventioner såsom FN:s konvention om med- borgerliga och politiska rättigheter och FN:s konvention om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter, båda , samt FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor från Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor 1979 (kvinnokonventionen) och FN:s konvention om barnets rättig- heter (). har anslutit sig till samt- liga dessa konventioner. Kvinnokonventionen ålägger konventions- staterna att avskaffa all diskriminering av kvinnor och vidta lämpliga åtgärder för att främja jämställdhet mellan könen samt föreskriver att principen om jämställdhet ska införas i den nationella lagstift- ningen. innehåller bestämmelser om mänskliga rättigheter för barn och kommer att gälla som svensk lag . Terrorism är en allvarlig kränkning av mänskliga rättigheter och grundläggande fri- och rättigheter samt ett grovt angrepp på demo- kratin. Ett flertal internationella konventioner om terrorism har utarbetats, däribland FN:s konvention om bekämpande av finansier- ing av terrorism (finansieringskonventionen), vilken har undertecknats av . Staterna ska enligt konventionen bl.a. vidta de åtgärder som fordras för att säkerställa att brottsliga handlingar inom konventionens tillämpningsområde inte under några omständig- heter rättfärdigas av överväganden av politisk, filosofisk, ideologisk, rasmässig, etnisk, religiös eller annan liknande karaktär (artikel 6). 7.2.8Europarådet och mänskliga rättigheter har tagit fram flera konventioner som avser mänskliga rättigheter varav den första är den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (), som därefter har kompletterats med fem tilläggsprotokoll. är rättsligt förpliktade för konventionsstaterna. Skyldigheten att respektera de mänskliga rättig- heterna framgår av artikel 1 som anger att konventionsstaterna ska garantera var och en, som befinner sig under deras jurisdiktion, de fri- och rättigheter som anges i konventionen. I artikel 2–18 anges de rättigheter och friheter som ska garanteras, däribland rätt till liv (artikel 2), förbud mot tortyr och slaveri (artikel 3 och 4), rätt till frihet och säkerhet (artikel 5), rätt till en rättvis rättegång (artikel 6), tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet (artikel 9), yttrande- frihet (artikel 10), frihet att delta i sammankomster och förenings- frihet (artikel 11) samt förbud mot diskriminering (artikel 14). Diskrimineringsförbudet ska säkerställa att åtnjutandet av fri- och Utgångspunkter för ett förtydligat demokrativillkor rättigheterna i konventionen sker utan åtskillnad på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, natio- nellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, för- mögenhet, börd eller ställning i övrigt. För att säkerställa efterlevnaden av förpliktelserna i konventio- nen kan rättslig prövning ske i som vid konsta- terade konventionsbrott kan döma ut skadestånd men inte upphäva en dom eller ett beslut som fattas av en nationell myndighet eller domstol. har i sin helhet inkorporerats i svensk rätt genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angå- ende skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Den kan åberopas av enskilda inför svenska myndigheter och domstolar.