sou · H7B32 · 2019-01-25 00:00:00 — begreppet allvarlig sjukdom som anges i lagen som en förutsättning för att få ytterligare dagar med sjukpenning på normalnivå.14 har därefter lagt dokumentet till grund för tillämpningen av begreppet oskäligt sannolikt eftersom utskottet diskuterar begreppet oskäligt i huvudsak utifrån begreppet allvarlig sjukdom. 14Regleringsbrev för avseende . 6Tidigare utredningar om särskilda skäl De utredningar och uppföljningar som har gjorts sedan rehabiliteringskedjan infördes och där man har tagit upp särskilda skäl har visat på en problembild som varit lika . Rapporterna visar på svårigheter att tillämpa de särskilda skälen. gjorde en utvärdering av sjukskrivningsprocessen efter införandet av de nya reglerna. Särskilda skäl för att skjuta upp bedömningen mot ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden1 tillämpades då i av de ärenden som passerade i rehabiliteringskedjan. gjordes bedömningarna på otillräckliga underlag i av ärendena och såg ingen skillnad mellan vilken bedömningsgrund som använts.2 Ett liknande resultat ses i en redovisning där konstaterar att både information om de medicinska förhållandena och dokumentationen i ärenden om särskilda skäl brister.3 I en rättslig uppföljning av omprövningsärenden drar slutsatsen att de särskilda skälen för att skjuta upp bedömningen mot ett normalt förekommande arbete tillämpas för generöst. Denna slutsats kommer av att omprövningsbesluten som granskats var fattade på ofullständiga underlag. 1Detta begrepp ändrades till begreppet normalt förekommande förvärvsarbete. 2Försäkringskassan (2011), s. 22 ff. 3Försäkringskassan (2012), s. 77. utredningar om särskilda skäl beviljades också ersättning på grund av särskilda skäl då de vid omprövningstillfället hade återgått i arbete. Om det fanns medicinska underlag som styrkte beslutet framgår inte av kvalitetsuppföljningen.4 I en annan rättslig uppföljning av sjukpenning visar också att regeln om särskilda skäl inte tillämpas i enlighet med lagstiftarens intentioner. I uppföljningen kunde man se att det fattats beslut om sjukpenning med hänvisning till särskilda skäl i fall med symtomdiagnoser, diagnoser med oklar prognos eller i fall där handläggaren endast frågat individen om prognos för återgång.5 6.2Inspektionen för socialförsäkringens rapport Även Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har granskat bedömningar vid dag 90 och 180 i rehabiliteringskedjan. I deras rapport framkommer att har tillämpat särskilda skäl i av ärendena. I en dryg tredjedel av dessa går det inte att utläsa hur tillämpat reglerna. Det saknas i de allra flesta fall en tydlig planering för återgång i arbete. ISF konstaterar vidare att handläggarna oftast bara tillfrågat individen snarare än att utreda prognos och sannolikhet för återgång med behandlande läkare.6 4Försäkringskassan (2016), s. 24, s. 30. 5Försäkringskassan (2017), s. 23. 6Inspektionen för socialförsäkringen, ISF (2017), s. 36 f. 7Tillämpningen av de särskilda skälen och begreppet oskäligt Vi har granskat domar från och kammarrättsdomar meddelade –där domstolarna prövat om det funnits särskilda skäl mot att pröva en persons arbetsförmåga mot ett förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. I många av fallen har domstolarna även prövat om en bedömning mot ett normalt förekommande arbete varit oskälig. Före gällde ett annat arbetsmarknadsbegrepp; förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden. Vissa av de granskade domarna rör detta begrepp. För tillämpningen av de särskilda skälen och begreppet oskäligt saknar det dock betydelse mot vilket arbetsmarknadsbegrepp som bedömningen av arbetsförmågan har gjorts. 7.1.1Högsta förvaltningsdomstolens avgörande HFD 2016 ref 10 Begreppet särskilda skäl har prövats en gång av . I HFD 2016 ref 10 var den primära frågan om medicinska underlag som tillkommit vid omprövning kunde beaktas vid bedömningen av om särskilda skäl finns. Men gjorde också en bedömning av om det fanns särskilda skäl i målet för att skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Målet rörde en 56-årig man som arbetade som chaufför och vaktmästare på sjukhus. Hans besvär beskrevs i de inledande sjukintygen som Tillämpningen av de särskilda skälen och begreppet oskäligt smärta i fotled. Vid omprövningen åberopades ett nytt läkarintyg där diagnosen L5-syndrom ischias ställdes. hänvisade till ett tidigare avgörande, RÅ 2010 not 19, enligt vilket det var möjligt att vid bedömningen av rätt till sjukpenning ta hänsyn till senare tillkommen medicinsk utredning. På samma sätt kunde utredning som tillkommit efter grundbeslutet om särskilda skäl beaktas vid omprövningen. Vad gäller de särskilda skälen återgav förarbetena enligt vilka det av det medicinska underlaget ska framgå att det finns en välgrundad anledning att anta att den försäkrade med stor sannolikhet kan återgå i arbetet och tidpunkten för detta. Det krävs av den medicinska utredningen att såväl den ställda diagnosen som prognosen för återgång i arbete är väl underbyggda. Särskilt höga krav måste ställas om den försäkrade genomgått medicinsk utredning som resulterat i andra diagnoser eller andra antaganden om återgång i arbete. I det intyg som presenterats vid omprövningen angav läkaren att den försäkrades besvär borde vara behandlingsbara med enkel sjukgymnastik och svankstöd vid sittande i bil. I så fall var prognosen mycket god och full återgång i arbete kunde förväntas inom . Enligt uppfyllde läkarintyget inte de krav som måste ställas för att särskilda skäl för att skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ska finnas. 7.1.2Högsta förvaltningsdomstolens beslut att meddela prövningstillstånd i ett mål som rör begreppet oskäligt har meddelat prövningstillstånd i ett mål som rör frågan om det är oskäligt att efter dag 365 pröva arbetsförmågan hos en försäkrad mot ett normalt förekommande arbete.1 Målet rör en lastbilschaufför som efter en bilolycka ådragit sig omfattande skador. Förvaltningsrätten återgav dokument om begreppet allvarlig sjukdom och kom till slutsatsen att den försäkrade led av så allvarliga skador att det var oskäligt att pröva dennes arbetsförmåga mot ett normalt förekommande arbete. Kammarrätten ansåg dock att den fördröjda fraktur- 1Högsta förvaltningsdomstolens mål nr 7175-17. Tillämpningen av de särskilda skälen och begreppet oskäligt läkning som den försäkrade led av inte var av sådan art och svårighetsgrad att den kunde anses ha betydande konsekvenser för den försäkrades arbetsförmåga. Inte heller var förhållandena i övrigt sådana att det var oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete.2 Kammarrätterna har –meddelat 70 domar där domstolarna prövat om det funnits särskilda skäl för att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. I många av fallen har också en prövning gjorts om det varit oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Domarna fördelade sig på kammarrätterna på följande sätt. Kammarrätten i 25 domar, Kammarrätten i 20 domar, Kammarrätten i 13 domar och Kammarrätten i I 58 fall, det vill säga av de meddelade domarna, ansåg kammarrätterna att de försäkrade inte hade nedsatt arbetsförmåga i förhållande till ett normalt förekommande arbete. I de flesta fall hade domstolarna uttalat att särskilda skäl inte förelåg för att skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. I många fall uttalade domstolarna också att det inte heller var oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. I 12 fall, det vill säga av de granskade domarna, ansåg kammarrätterna att de försäkrade hade nedsatt arbetsförmåga i ett normalt förekommande arbete. I 6 fall, det vill säga av de meddelade domarna, ansåg kammarrätterna att det fanns särskilda skäl för att fortsätta pröva arbetsförmågan mot arbete hos arbetsgivaren. I dessa fall beviljades sjukpenning eftersom arbetsförmågan ansågs nedsatt. I endast ett fall ansåg kammarrätten att det var oskäligt att pröva arbetsförmågan mot den reguljära arbetsmarknaden. 2Kammarrättens i dom i mål nr 536-17. Tillämpningen av de särskilda skälen och begreppet oskäligt De 6 domar där särskilda skäl ansetts finnas är jämnt fördelade på de olika kammarrätterna. Det kan noteras att i tre av fallen var de försäkrade 63, 66 respektive . De 12 personer som av kammarrätterna ansetts sakna arbetsförmåga i ett normalt förekommande arbete var relativt jämnt spridda i ålder. 8Tre slutsatser utifrån domstolarnas tillämpning 8.1Det ställs för höga krav för att prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ska kunna skjutas upp efter dag 180 HFD 2016 ref 10 har stor betydelse för tillämpning Som framgår i avsnitt 7.1.1. har i ett avgörande prövat de särskilda skälen. Den primära frågan som hade att ta ställning till var visserligen inte de särskilda skälens innehåll utan om ett läkarintyg som den försäkrade givit in vid omprövning kunde beaktas vid bedömningen av om särskilda skäl fanns. Men prövade också vilka krav som kan ställas på ett läkarintyg för att stor sannolikhet för återgång i arbete hos arbetsgivaren ska finnas och därmed särskilda skäl. Domen har därför stor betydelse för hur det beviskrav, stor sannolikhet för återgång i arbete, som uppställs i förarbetena ska tolkas. Att Högsta förvaltningsdomstolens avgörande har stor praktisk betydelse för tillämpning av beviskravet framgår av vägledning och domsnytt.1 I ett domsnytt tolkar avgöranden från domstol. har en normerande effekt på tillämpning. Av intresse är också att planerar s.k. likaseminarier där ett exempel som rör beviskravet för de särskilda skälen bygger på Högsta förvaltningsdomstolens avgörande.2 Likaseminarium är 1Försäkringskassan (2015), s. 98 och (2016b). Tre slutsatser utifrån domstolarnas tillämpning en övning där handläggare och specialister får fiktiva fall att bedöma i syfte att öka enhetligheten i bedömningarna. HFD 2016 ref 10 innebär höga krav för att särskilda skäl ska finnas I HFD 2016 ref 10 hade den försäkrade åberopat ett intyg enligt vilket prognosen för de ischiasbesvär han drabbats av var mycket god och full återgång i arbete kunde förväntas med enkel sjukgymnastik och svankstöd vid sittande i bil. Trots det ansåg att intyget inte gav stöd för slutsatsen att det fanns särskilda skäl för att skjuta upp prövningen mot ett normalt förekommande arbete. uttalade sig inte om vad som hade krävts av läkarintyget för att särskilda skäl skulle finnas. Men en slutsats som kan dras av domen är att det ställs mycket höga krav för att särskilda skäl ska finnas. Enligt vår mening är det rimligt att anta att många läkarintyg som de försäkrade ger in till ser ut på det sätt som intyget i HFD 2016 ref 10 och det räcker alltså inte för att bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ska skjutas upp. Detta väcker frågan om de särskilda skälen är utformade på ett sätt som de försäkrade i många fall inte kan uppfylla. I avsnitt 9.2. redovisar vi vårt förslag för hur bedömningarna efter dag 180 bör vara utformade samt grunderna för förslaget. 8.2Begreppet oskäligt kompenserar inte att särskilda skäl inte är tillämpliga efter dag 365 Som framhållits i avsnitt 5.3. infördes begreppet oskäligt eftersom det visat sig att begreppet särskilda skäl inte förhindrade att personers arbetsförmåga prövades mot ett normalt förekommande arbete trots att en sådan prövning kunde anses vara oskälig. Begreppet oskäligt är, till skillnad från begreppet särskilda skäl, även tillämpligt efter dag 365. Frågan om bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete kan skjutas upp om den försäkrade Tre slutsatser utifrån domstolarnas tillämpning bedöms kunna återgå i sitt arbete men först efter dag 365 aktualiseras i sex av de granskade kammarrättsdomarna.3 Inte i något av de sex fallen ansåg kammarrätterna att det var oskäligt att pröva de försäkrades arbetsförmåga mot ett normalt förekommande arbete trots möjligheten att återgå efter dag 365. I fyra av fallen ansåg förvaltningsrätterna dock att det var oskäligt med en prövning mot normalt förekommande arbete. Kammarrätterna motiverade sina avgöranden med att de försäkrade inte led av en allvarlig sjukdom. I ett fall har kammarrätten uttryckligen hänvisat till förarbetena enligt vilka en allvarlig sjukdom innebär betydande konsekvenser för arbetsförmågan.4 I ett annat fall hänvisade kammarrätten uttryckligen till dokument om allvarlig sjukdom som ett rekvisit för när allvarlig sjukdom ska anses finnas och därmed begreppet oskäligt.5 Rättsläget kan beskrivas som så att den som inte lider av en allvarlig sjukdom inte kan få bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete uppskjuten trots att hen kan återgå i arbete efter dag 365. Som framhållits i avsnitt 7.1.2. har meddelat prövningstillstånd i ett mål som rör begreppet oskäligt. Rättsläget skulle därför kunna förändras framöver. 8.3Kravet på omställning på personer som är nära pensionsåldern är i vissa fall orimligt Vi har vid vår genomgång av kammarrättsavgöranden noterat flera fall som rört personer som har haft relativt tunga arbeten som exempelvis svetsare, undersköterska och elektriker. Personerna har drabbats av sjukdomar, ofta i rörelseorganen, som omöjliggjort fortsatt arbete i det tidigare yrket. I många av dessa fall har de försäkrade nekats sjukpenning med motiveringen att de kunnat klara ett fysiskt lättare arbete och att ett sådant arbete är 3Kammarrättens i domar i mål nr 536-17, i mål nr 1057-17 och i mål nr 3173-75-11, Kammarrättens i domar i mål nr 2098-2099-15 och i mål nr 5583-12 samt Kammarrättens i dom i mål nr 6706-16. 4Kammarrättens i dom i mål nr 5583-12. 5Kammarrättens i dom i mål nr 2383-13. Tre slutsatser utifrån domstolarnas tillämpning normalt förekommande på arbetsmarknaden.6 Dessa personer hade sannolikt beviljats sjukpenning om möjligheten att i vissa fall beakta andra faktorer än strikt medicinska vid bedömningen av arbetsförmågan hade funnits. Denna möjlighet togs dock bort när rehabiliteringskedjan infördes . Att pröva dem som är nära pensionsåldern mot ett normalt förekommande arbete kan i vissa fall upplevas som orimligt. Det handlar om personer som har så kvar av sitt yrkesverksamma liv att en omställning till annat arbete, mot bakgrund av deras utbildningsbakgrund, kan antas ta än vad som återstår av arbetslivet. Att neka dessa personer sjukpenning och hänvisa dem till Arbetsförmedlingen kan även ur samhällsekonomisk synvinkel framstå som tveksamt. 612 av de 70 granskade kammarrättsdomarna har rört personer som varit eller äldre. I 4 av dessa 12 domar har personen beviljats sjukpenning; antingen på den grunden att särskilda skäl för att skjuta upp prövningen mot ett normalt förekommande arbete finns eller att arbetsförmågan bedömts vara nedsatt i förhållande till ett normalt förekommande arbete. 9 Överväganden och förslag 9.1Konkreta undantag i stället för ventiler Skillnad mellan undantag och ventiler regleras möjligheten att få prövningen mot ett normalt förekommande arbete uppskjuten genom två begrepp: särskilda skäl och oskäligt. Vi föreslår att prövningen ska kunna skjutas upp i fler situationer än dem som omfattas av dessa begrepp. Frågan är då hur detta lagtekniskt bör ske. Den nuvarande konstruktionen med begreppen särskilda skäl och oskäligt bygger på tanken att inbyggda ventiler i regelverket ska förhindra orimliga utfall av rehabiliteringskedjan. Det är relevant att här skilja mellan en ventil och ett undantag. En ventil är en mer allmänt hållen möjlighet till avvikelse från en huvudregel. Exempelvis ”alla ska betala entré till muséet, såvida inte särskilda skäl finns”. Ett undantag är däremot ofta en mer precis angiven avvikelse från en huvudregel: ”alla ska betala entré till muséet, dock inte barn ”. Det finns fördelar med både ventiler och undantag. Fördelen med en ventil är att lagstiftaren inte behöver räkna upp alla faktorer som kan beaktas. Nackdelen med en ventil är att det är svårt att förutse vilka situationer som omfattas av den. Fördelen med ett undantag är att det är relativt förutsebart – barn är en tydligt avgränsad grupp – medan nackdelen är att det inte medger att liknande fall – andra grupper med begränsad inkomst – inkluderas. I lagstiftning är ventilen ofta använd eftersom det är svårt för lagstiftaren att förutse alla situationer där det kan tänkas finnas skäl att avvika från en huvudregel. Begreppen särskilda skäl och oskäligt är ventiler men tillämpas som undantag Begreppen särskilda skäl och oskäligt är ventiler eftersom de, utifrån deras ordalydelse, kan rymma en mängd olika situationer. Men genom förarbetena, definition av begreppet allvarlig sjukdom och domstolarnas praxis har dessa ventiler i praktiken blivit undantag. Detta har lett till att situationer som i vanligt språkbruk mycket väl låter sig inrymmas i begreppet oskäligt i tillämpningen faller utanför begreppet. Man skulle kunna hävda att här finns en risk för en motsättning mellan medborgarnas förväntningar på systemet och systemets tillämpning. Det bör tydligare i lagtexten anges när prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ska skjutas upp Vi har av tillämpningen av begreppen särskilda skäl och oskäligt dragit slutsatsen att det är nödvändigt att i lag tydligt ange vilka situationer där det ska vara möjligt att skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. framgår detta av förarbetena.1 Genom att i lagtexten tydligt ange att det avgörande för om prövningen ska skjutas upp är möjligheten till återgång i arbete hos arbetsgivaren ökar förutsebarheten hos regelverket och därmed också rättssäkerheten. 9.2Inför ett nytt beviskrav, övervägande skäl, för att skjuta upp prövningen mot ett normalt förekommande arbete efter dag 180 Bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete efter dag 180 ska kunna skjutas upp om övervägande skäl talar för att den försäkrade kommer att återgå i arbete hos arbetsgivaren före dag 366. 2007/08 :136 s. 69. Vi har vägt samman betydelsen av en sjukförsäkring som främjar omställning till annat arbete vid en längre tids sjukskrivning och betydelsen av att kravet på omställning upplevs som rimligt och att det är rättssäkert. Ytterligare en aspekt som bör beaktas är att det ordinarie arbetet för många människor är hälsofrämjande och att en återgång i detta arbete normalt bör underlättas.2 Vi har landat i förslaget att beviskravet för återgång i arbete hos arbetsgivaren före dag 366 bör sänkas något i förhållande till det krav, stor sannolikhet för återgång, som gäller . Det bör räcka med att övervägande skäl talar för en återgång före dag 366 för att prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ska skjutas upp. En återkommande kritik mot regelverket är att prövningen vid dag 180 mot ett normalt förekommande arbete i många fall kommer för tidigt En återkommande synpunkt som vi har fått ta del av vid våra möten med ett flertal olika aktörer som representerar olika delar av samhället (se avsnitt 3.2) har varit att prövningen vid dag 180 mot ett normalt förekommande arbete, det vill säga kravet på omställning, i många fall kommer för . Det aktörerna menar med för tidigt är att omställningen kommer i ett skede när det ofta pågår ett arbete kring den försäkrade med syfte att hen ska återgå i arbete hos arbetsgivaren. Aktörerna synes vara överens om denna ståndpunkt. Många aktörer är inblandande i ett komplext och tidskrävande arbete med den sjukskrivna personen kan tyckas vara men är det inte med tanke på att så många olika aktörer är inblandade kring en sjukskriven person. Det handlar om hälso- och sjukvården, arbetsgivaren och . Hälso- och sjukvården ska både ska behandla personens besvär och utfärda läkarintyg. 2Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd, Forte (2015), Cullen et al. (2018). är omfattande och består bland annat av att erbjuda anpassade arbetsuppgifter och arbetsförhållanden. Och ansvar är, förutom att bedöma rätten till sjukpenning, att samordna rehabiliteringen. i rehabiliteringskedjan prövas arbetsförmågan mot arbeten hos arbetsgivaren. I de fall där en återgång i tidigare arbete kan förväntas är de olika aktörernas arbete inriktat på att underlätta en återgång i arbetet för den enskilde. Det är ofta en komplicerad process som kräver dels ett stort mått av samarbete mellan aktörerna, dels att de vård- eller rehabiliteringsinsatser som kan förkorta sjukskrivningen och möjliggöra återgång i det tidigare arbetet också finns tillgängliga inom rimlig tid. Dessutom är den enskildes möjlighet att komma tillbaka i arbetet beroende av ett stort antal individuella faktorer. Det kan röra sig om hur man bor, hur ens familjesituation ser ut eller hur ens ekonomiska situation är. Olika människor har alltså kommit olika långt i processen att återgå till arbete hos arbetsgivaren när prövningen mot ett normalt förekommande arbete kommer vid dag 180. Allt detta talar för att det i vissa fall kan finnas anledning att inte ställa krav på omställning redan från och med dag 181. Regelverket gör att många försäkrade relativt tidigt i ett längre sjukfall prövas mot ett normalt förekommande arbete För att en person inte ska kunna kringgå rehabiliteringskedjans tidsgränser genom att gå tillbaka till arbetet och sedan sjukskriva sig på nytt finns en särskild bestämmelse om sammanläggning av sjukperioder. Den innebär att sjukperioder ska läggas samman vid beräkningen av vilken dag man är på i rehabiliteringskedjan om färre än förflutit mellan sjukperioderna.3 Bestämmelsen innebär att den som haft många tillfälliga sjukfall och som drabbas av ett längre sjukfall relativt snabbt hamnar 180 i rehabiliteringskedjan. På så sätt förstärker regelverket upplevelsen att kravet på omställning kommer för . har i en nyligen meddelad dom skärpt tillämpningen av sammanläggningsbestämmelsen. 327 kap. 51 § SFB. fler personer än tidigare kommer att prövas gentemot ett normalt förekommande arbete i ett tidigt skede efter att ha återkommit till sjukförsäkringen.4 Prövningen mot ett normalt förekommande arbete är inte samordnad med arbetsgivarens ansvar för arbetstagaren Ett problem av mer systematisk karaktär är att arbetsgivarens arbetsrättsliga ansvar för rehabilitering av sjukskrivna personer saknar koppling till rehabiliteringskedjans bestämmelser. Det handlar om två helt separata regelverk. Det innebär att arbetsgivarens arbete för att få den försäkrade att kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren kan vara i ett tidigt skede när omställning till annat arbete ska ske efter dag 180 enligt rehabiliteringskedjans bestämmelser. Det behövs både insatser kring den sjukskrivna och utvidgade möjligheter att skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete Man skulle kunna hävda att problemet inte är att prövningen mot ett normalt förekommande arbete kommer för tidigt i rehabiliteringskedjan utan att de inblandade aktörerna inte samarbetar i tillräcklig utsträckning. För att försöka komma till rätta med det bristande samarbetet har regeringen vidtagit en rad åtgärder, bland annat har man tillsatt en utredning som ska analysera och främja samverkan mellan aktörerna.5 En lagrådsremiss med förslag att ska ansvara för koordineringsinsatser för sjukskrivna personer som har behov av individuellt stöd för att återgå till eller inträda i arbetslivet lämnades nyligen.6 Likaså har och i uppdrag att verka för en bättre dialog mellan och hälso- och sjukvården.7 Att sjukskrivna personer ska ges ett så välorganiserat stöd som möjligt för att kunna återgå till sitt arbete är naturligtvis mycket viktigt. Men vi anser att det även med ett stort stöd kring den sjukskrivna kommer att finnas personer som efter 4Högsta förvaltningsdomstolens dom i mål nr 6655-17. 6Regeringens lagrådsremiss Ny lag om koordineringsinsatser för vissa sjukskrivna patienter.