sou · H7B338 · 2019-07-15 00:00:00 — I inkvisi- toriska processordningar har domare det yttersta ansvaret för statens straffanspråk och för att rättvisa skipas. I en ackusatorisk process- ordning har domaren däremot inte något ansvar för brottsbekämp- ningen utan detta ansvar ligger på polis och åklagare. Domarens uppgift är i en ackusatorisk ordning att opartiskt pröva vad åklagaren påstår. Om utredningen inte är fullständig eller om bevisningen inte håller, ska domare inte på eget bevåg komplettera utredningen utan i stället ytterst ogilla åtalet. Den inkvisitoriska synen på domarupp- giften kom, trots den övergång till en ackusatorisk brottmålsprocess som markerade, av praktisk nödvändighet att bli kvardröjande i . Det fanns inte för- utsättningar att lägga ansvaret för det allmänna intresset av utred- ningens fullständighet på åklagarna som ofta saknade fullständig juridisk utbildning. Att , då åklagare och försvarare är professi- onella aktörer, införa reformer som leder till en domarroll med fokus på processledning och opartisk prövning av det som parterna lägger fram bör däremot uppfattas som en rättssäkerhetsreform. Att domare inte har något ansvar för sakinnehållet i brottmålsprocessen utan i stället för processledningen understryker domares opartiskhet i de sakfrågor som ska prövas. En på detta sätt opartisk domarroll över- ensstämmer väl med de krav på en rättvis rättegång som kommer till uttryck i artikel 6 i . En renodlad domarroll bör vidare ge förutsättningar för en förstärkning av domarens ställning i praktiken. Genom en tydlighet i vad domaruppgiften innebär finns det bättre förutsättningar för mer aktiva domare som, utan oro för att påverka utgången av målet till den tilltalades nackdel, kan vidta åtgärder för att effektivt och rättssäkert leda processen framåt. Domare som är aktiva i den processledande uppgiften är en högst önskvärd ordning för alla inblandade i brottmålsprocessen liksom för brottmålsförfarandet i dess helhet. En annan orsak till kritik när det gäller förslag i lagstiftningsären- den som rör rollerna i brottmålsprocessen brukar vara oron för en mindre rättssäker brottmålsprocess för de personer som misstänks för brott. Reformförslag som bygger på att misstänkta ska kunna göra val som leder till fördelar i brottmålsprocessen väcker regel- mässigt en sådan oro. Att tillåta ett utrymme för frivilliga val i brottmål är emellertid i överensstämmelse med vad som gäller i Vårt samlade arbete om stora brottmål majoriteten av jämförbara europeiska grannländer. Det är också en ordning som har uttalat sig positivt om. En sådan inriktning för en framtida brottmålsprocess är därför inte något sär- eget för . Möjligheten för en misstänkt att, biträdd av en för- svarare, göra val inom ramen för prövningen av brottsmisstankar som riktas mot honom eller henne handlar inte om att flytta åklaga- rens bevisbörda, sänka beviskraven eller ålägga misstänkta någon handlingsplikt utan bör betraktas som ett utrymme för enskilda att öva inflytande över brottmålsprocessen för att vinna något. Teknikutvecklingens inverkan på brottmålsprocessen Teknikutvecklingen har varit dramatisk då förarbetena till arbetades fram. Möjligheterna att med hög kvalitet tekniskt dokumentera och återge verkligheten har närmast revolutionerats under . Den arse- nal av teknisk dokumentation som finns att tillgå numera fanns inte då utarbetades. Frågan är vilken betydelse denna tekniska potential och pågående utveckling har för en framtida brottmålsprocess. En aspekt som i våra överväganden är avgörande är att tekniken redan genomsyrar brottmålsförfarandet. Brottsbekämpande myndig- heter använder teknik i all sin dagliga verksamhet. Teknikupptag- ningar av vad som har skett under förundersökningen förevisas redan i stor utsträckning vid huvudförhandlingar. Videoupptag- ningar från övervakningskameror, ljudinspelningar från hemliga avlyssningar och upptagningar från SOS-samtal flyter inte sällan in i rättegången som processmaterial. Att dokumentation från kropps- burna kameror används som bevisning framgår av flera domar . Inget hindrar att en husrannsakan eller en rekonstruktion som spelats in med ljud och bild åberopas som bevisning, i vart fall inte så länge ljuduppspelningen inte återger en berättelse från en förhörsperson. Vi befinner oss därför i en situation där sakinnehållet i brottmål i betydande utsträckning växer fram under förunder- sökningen genom den tekniska dokumentation som sker där och som sedan läggs fram i oförmedlad form direkt vid rättegången. Vårt samlade arbete om stora brottmål som sker under förundersökningen är redan en del av många rätte- gångar och blir bestämmande för utgången av rättens prövning av målet, oavsett vad vi tycker om den saken. Den allt större betydelse som teknisk bevisning har vid utredning och lagföring av brott är bl.a. ett resultat av förekomsten av hot och annan påverkan mot förhörspersoner. En grundläggande informa- tionskälla i brottmålsprocessen är uppgifter från personer som kan berätta något om gärningen eller om vem som har begått brottet. Att personer hotas eller är rädda för att utsättas för hot är ett faktum att förhålla sig till vid utredning och lagföring av vissa typer av brottmål. Muntlig bevisning är sårbar. Den påverkan som kan förekomma mot målsäganden och vittnen i stora brottmål för att de ska ändra sina uppgifter eller avstå från att lämna uppgifter har bidragit till att tekniskt dokumenterad bevisning, som är opåverkbar i det avseendet, har fått en större vikt . Även de långa utredningstiderna i bl.a. stora brottmål, som kan leda till att förhörs- personer vid tiden för huvudförhandlingen inte längre minns sina iakttagelser, har gjort det mer vanskligt att förlita sig på förhörs- personernas berättelser vid huvudförhandlingen. Också av det skälet har tekniken fått en större betydelse för brottmålen. Ambitionen att utveckla metoder för att tekniskt säkra bevisning har som en följd av utvecklingen höjts vid myndigheterna. Vid sidan om myndigheternas tekniska förmåga finns det i såväl den offentliga som privata miljön ett stort antal privata mobiltele- foner och annan teknisk utrustning. Med de flesta mobiltelefoner är det möjligt att högkvalitativt dokumentera med ljud och bild. Detta betyder att i de fall då inte någon myndighet har dokumenterat en händelse tekniskt, så finns det en högst reell möjlighet att enskilda personer har gjort det med kameran i sin telefon. Inget hindrar att sådan privat dokumentation blir en del av förundersökningar eller läggs fram som bevisning, även om bevisvärdet naturligtvis kan variera. Den tekniska förmågan utvecklas . De möjligheter att tekniskt säkra information som redan finns och den tekniska för- måga att dokumentera information som kan förväntas utvecklas innebär att skiljelinjen mellan olika typer av bevis blir allt svårare att dra. Om exempelvis en person självmant berättar om något och detta tas upp på en film, vilket kommer att bli allt vanligare, är det svårt att se varför detta inte ska få användas Vårt samlade arbete om stora brottmål som bevis även om det till det yttre kan likna ett förhör. Utveck- lingen riskerar med nuvarande regelverk att leda till gräns- dragningsfrågor om tillåtligheten av tekniskt dokumenterad bevis- ning. Vår hållning är att straffprocessen måste vara anpassad till den alltmer genomgripande digitaliseringen. Om brottmålsprocessen inte använder sig av de tekniska möjligheter som finns att tillgå blir prövningen mer tungrodd än som borde vara fallet. Teknikanvänd- ning bör därför i huvudsak bejakas vid överväganden om brottmåls- processens utveckling. Vidare måste nya straffprocessuella regler enligt vår mening ta höjd för att nya tekniska metoder utvecklas fortlöpande vid myndigheterna och i samhället i stort. Det sagda leder till den slutsats som vi har dragit om att bevisföringen bör vara fri för parterna när det gäller valet av informationsbärare. De antag- anden om bästa beviset som gällt behöver omprövas i för- hållande till den nya bevismiljön. Nya tekniska bevismedel uppstår utan hänsyn till uppdelning mellan skriftlig och muntlig bevisning. I takt med teknikutvecklingens in- verkan på bevismedlens karaktär är det följdriktigt att fokus för domare bör vara att värdera den bevisning som parterna väljer att lägga fram och inte att lägga sig i frågan om i vilken form ett bevis läggs fram. En successiv fastlåsning av brottmålens sakinnehåll Innebörden av principerna om muntlighet och omedelbarhet i brott- mål är att rätten inte får lägga någon omständighet till grund för sitt avgörande som inte har lagts fram muntligt och vid huvudförhandlingen. Principerna infördes, tillsammans med koncen- trationsprincipen och den fria bevisprövningen, för att rätten skulle få ett bättre beslutsunderlag med möjlighet att överblicka och vär- dera bevismaterialet i ett sammanhang. Ordningen med muntliga, omedelbara och koncentrerade rättegångar är avsedd att skapa bättre förutsättningar för den fria bevisprövningen och därmed för mate- riellt riktiga domar. Omedelbarhetsprincipen vid huvudförhandlingar hänger nära samman med kravet på bevisningens omedelbarhet. Bevis ska som huvudregel tillhandahållas domstolen i dess ur- sprungliga skick vid huvudförhandlingen. Vad det ska anses innebära Vårt samlade arbete om stora brottmål att ett muntligt bevis tillhandahålls i ursprungligt skick påverkas i våra överväganden av den tekniska förmåga som finns att säkra och kommunicera information. Vilken informationsbärare som är lämplig i ett enskilt fall bör i våra överväganden i princip avgöras av den part som vill åberopa beviset. Vilka omständigheter som rätten ska pröva vid huvudförhand- lingen, dvs. brottmålens sakinnehåll, bör enligt vår övergripande mål- sättning om en mer ackusatorisk brottmålsprocess avgöras av parterna. Den ambition som ligger bakom våra överväganden och förslag är att parternas val i olika avseenden under förundersökningen och förberedelsen ska kunna bestämma ramarna för rättens prövning vid en huvudförhandling. Parterna ska genom sina ställningstaganden och beslut successivt kunna låsa fast och avgränsa processens sak- innehåll. Med dessa tankar som grund lämnar vi inom ramen för arbetet bl.a. förslag om att parterna i större utsträckning ska kunna få lov att lägga fram tidiga förhör som bevisning men också att de på andra sätt ska i ett tidigare skede kunna avgränsa och bestämma pro- cessinnehållet. Att parterna på olika sätt i enlighet med de förslag vi lämnar i våra betänkanden ska kunna låsa fast och avgränsa proces- sens sakinnehåll innebär inte några förändringar i fråga om åklaga- rens bevisbörda eller den misstänktes rätt att förhålla sig passiv vid prövningen. Reformen bygger på frivillighet och förutsätter att det finns uppfattade fördelar i enskilda fall för respektive part med att använda de nya processverktygen. Domares uppgift blir i en sådan ordning att opartiskt pröva de omständigheter som parterna lägger fram och med utgångspunkt i dessa avgöra om åklagaren har kunnat uppfylla sin bevisbörda. Genomslag för nya processverktyg i praktiken Våra förslag innebär inte några krav på att parter eller domare ska arbeta på ett visst sätt. I stället innefattar förslagen möjligheter att lägga upp processen på ett delvis nytt sätt. Verklig förändring sker därför inte med genomförande av våra lagstiftningsreformer utan i tillämpningen av de nya reglerna. Reformeringen av brottmålspro- cessen kommer inte göra någon skillnad om reformen inte får genom- slag i praxis vid myndigheter och domstolar. Önskemål om föränd- ring kräver i regel hårt arbete även av rättstillämparna. Vårt samlade arbete om stora brottmål smärtfritt eller bekvämt att ändra på något som visserligen fungerar mindre väl men som är välbekant. Dessa synpunkter gäller i hög grad de förslag till åtgärder som vi har lämnat för en bättre hantering av stora brottmål. Vår ambition om ett större partsinflytande i brott- målsprocessen förutsätter, på samma sätt som har kunnat konsta- teras i den utvärdering av som gjorts av den finska lagstiftningen om åtalsuppgörelser, en brottmålsprocess med åklagare och försvarare som är inställda på dialog och interaktion inom ramen för sina respektive roller. Våra överväganden förutsätter vidare domare som tar sig an uppgiften att aktivt leda processen framåt i förhållande till parterna. De signaler som den nya lagstiftningen ger måste över- sättas i praktisk hantering. I fråga om nya processverktyg, i synner- het sådana som i olika avseenden rubbar grundantaganden om hur brottmålsprocessen fungerar, krävs med hänsyn till sagda en plan för genomförande. En sådan plan måste innehålla bl.a. utbildningsinsat- ser, metodutvecklingsarbete, intern och extern tillsyn samt intern och extern uppföljning både på kortare och . Sammanfattning av detta betänkande Regeringen beslutade utredningens direktiv En modern brottmåls- process anpassad även för stora mål (dir 2016:31). och beslutades tilläggsdirek- tiv till utredningen (dir. 2017:109 och dir. 2019:16). Uppdraget har bestått av tre delar. Den första delen har gällt frågan om hur handläggningen av stora brottmål kan moderniseras och effektiviseras. Den delen av uppdraget redovisades till regeringen genom delbetänkandet Straffprocessens ramar och dom- stolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora brott- mål (SOU 2017:7). Den andra delen av uppdraget har varit att överväga om det bör införas utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol och om så är fallet lämna de fullständiga förslag till författningsändringar och andra förändringar som bedöms nöd- vändiga. Denna del av uppdraget redovisades till regeringen i decem- ber 2017 genom delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98). Den tredje delen av uppdraget, som redovisas i detta betänkande, har varit att lämna konkreta förslag på hur handläggningen av stora brottmål med omfattande bevisning kan effektiviseras och moder- niseras med bevarade krav på rättssäkerhet. Uppdraget har varit att analysera vilka straffprocessuella regler som behövs för att ramarna för straffprocessen ska kunna bestämmas på ett tydligare sätt under förundersökningen och förberedelsen av brottmålet än som är möj- ligt med dagens reglering. I uppdraget har det ingått att ta ställning till om parterna bör få ett större inflytande under förundersökningen och förberedelsen av brottmålet. Övervägandena ska ske inom ramen Sammanfattning av detta betänkande för en bibehållen grundprincip om obligatorisk åtalsplikt och en vid- makthållen objektivitetsplikt för åklagare. Syftet har enligt direkti- ven varit att skapa ytterligare möjligheter att begränsa de största målens omfattning och att säkerställa en effektiv och rättssäker för- undersökning och förberedelse av alla brottmål, med särskild inrikt- ning på stora och komplicerade mål. I uppdraget har det vidare ingått att utreda behovet och lämpligheten av utökade skriftliga inslag i domstolens prövning av brottmål. Syftet har varit att skapa bättre förutsättningar för en koncentrerad rättegång och ett fullgott besluts- underlag för domstolen. Det har ingått i uppdraget att lämna de full- ständiga förslag till författningsändringar och andra förändringar som bedöms nödvändiga. Uppdraget ska redovisas . Vi har uppfattat att vårt grunduppdrag, i enlighet med de ursprung- liga direktiven för utredningsarbetet, har varit att föreslå åtgärder som ger förutsättningar för en bättre hantering av stora brottmål. Detta har varit en avgränsning i våra överväganden i arbetet med detta betänkande. Det innebär att vi i vissa fall, trots att vi har sett att det av andra skäl har funnits anledning till reformer av brottmålspro- cessen, har avstått från att lämna förslag om åtgärder inom ramen för detta utredningsarbetet. Vårt fokus har varit en bättre hantering av stora brottmål. Det har inte ingått i vårt uppdrag att överväga ett s.k. kronvitt- nessystem. Med ett kronvittne brukar avses en brottsmisstänkt som i utbyte mot myndigheternas löfte om strafflindring eller liknande fördelar i brottmålet lämnar uppgifter om en annan persons brott. Eftersom frågan om kronvittnen inte har ingått i det vi ska utreda har vi inte förhållit oss till den inom ramen för utredningsarbetet. Dock lämnar vi i detta betänkande förslag om att brottsmisstänkta ska kunna få myndigheternas löfte om fördelar för uppgiftslämnande om egen brottslighet. Gränsdragningen mellan våra överväganden och ett kronvittnessystem är inte absolut. Sammanfattning av detta betänkande Förslagen i detta betänkande utgör en del av våra samlade förslag om en bättre hantering av stora brottmål De förslag om en bättre hantering av stora brottmål som finns i detta slutbetänkande ska läsas tillsammans med de förslag vi har lämnat i delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98). Även om alla våra förslag i princip är möjliga att genomföra var och en för sig ska samtliga förslag uppfattas som delar i en och samma reform. I delbetänkandet om tidiga förhör har vi föreslagit en bevisreform i två delar. För det första har vi föreslagit att det bör införas utökade möjligheter att ta upp berättelser vid förhör i rätten under förunder- sökningen eller förberedelsen av brottmålet på ett sådant sätt att bevisningen kan åberopas vid huvudförhandlingen. Bevis bör kunna tas upp i domstol på yrkande av undersökningsledaren eller den miss- tänkte (under förundersökningen) eller part (under förberedelsen) om det inte är olämpligt med hänsyn till utredningens/målets be- skaffenhet eller omständigheterna i övrigt. Bevis bör dessutom kunna tas upp i domstol under förundersökningen om det kan få betydelse för frågan om att häva häktning eller restriktioner. Det bör vara parterna som initierar om och när en bevisupptagning inför rätten ska ske. För det andra har vi föreslagit att det i utökad utsträckning bör vara möjligt att lägga fram berättelser som lämnats vid förunder- sökningen eller annars utom rätta som bevisning vid huvudförhand- lingen. En ljud- och bildupptagning av en berättelse som lämnas i brottmål inför åklagare eller eller annars utom rätta bör få åberopas som bevis i rättegången om det inte är olämpligt med hänsyn till sakens prövning. Berättelsen ska i vissa fall kunna läggas fram utan att personen vars berättelse det gäller dessutom kallas till personlig inställelse. Berättelsen ska också kunna åberopas inom ramen för ett förhör vid rättegången. Allmänt om utgångspunkterna för förslagen i detta betänkande Straffsystemets yttersta ändamål är att motverka brott. Rättegångs- balken är anpassad för ärenden och mål av relativt begränsad omfatt- ning. Utvecklingen mot allt större och mer komplicerade förunder- Sammanfattning av detta betänkande sökningar och brottmålsrättegångar har ställt nya krav på det pro- cessrättsliga regelverket. De antaganden som ligger bakom utform- ningen av gjordes i som i väsentliga avseenden skiljer sig från vad som gäller . Samhället i allmänhet och brott- målsprocessen i synnerhet ser helt annorlunda ut än då nuvarande brottmålsförfarande utarbetades. Motiven till de ställningstaganden om muntlighet, omedelbarhet och koncentration samt om förundersöknings- och åtalsplikt som gjordes då infördes är visserligen fortsatt giltiga. I praktiken har det emellertid vid hanteringen av framför allt stora brottmål blivit allt svårare att upprätthålla en rättstillämpning i en- lighet med de krav som principerna ställer. Även hanteringen av de mindre omfattande i brottmålen påverkas. Om de grunder för brott- målsprocessen som arbetades fram ska fortsätta att vara bärande krävs det vissa förändringar av reglerna om hur brott- målsprocessen tillåts genomföras. Det behov av åtgärder som rätts- tillämpningen ger signaler om behöver mötas upp av lagstiftnings- reformer. Förslagen i detta betänkande avser inte ett nytt brottmålsförfar- ande som anger hur brottmål alltid ska hanteras. Övervägandena utgår tvärtom från ett upprätthållande av den befintliga ordningen. Däremot förutsätter våra överväganden ett omtag i fråga om vilka åtgärder som ska anses rymmas inom den ordning som gäller. Det krävs nya processuella verktyg anpassade efter dagens läge för att brottmålsprocessen ska fungera i fortsättningen och även för stora brottmål. Avsikten med vårt arbete har varit att komplettera den befintliga processuella verktygslådan med ytterligare verktyg som kan användas om och när det är lämpligt i enskilda fall. Ambitionen är att skapa förutsättningar för en större verkningsgrad för statens resurser. Det handlar således om att skapa förutsättningar för att ut- reda och lagföra även den mest komplicerade och omfattande brottsligheten med rimliga resursinsatser och inom rimlig tid. Sammanfattning av detta betänkande Ett större partsinflytande över sakinnehållet i brottmål och en renodlad domarroll med fokus på processledning Vår grundinställning är att brottmålsförfarandet i högre grad bör utformas utifrån från antagandet att det är parterna som styr pro- cessens sakinnehåll medan domaren leder processen framåt. De sista resterna av ett inkvisitoriskt regelverk bör undanröjas. En modern rättsordning bör tydligt betona domarens konfliktlösande och pro- cessledande roll. Genom att parternas ställningstaganden i olika sta- dier av processen tillåts inverka på brottmålets sakinnehåll, dvs. vad domstolsprövningen kommer att handla om, uppnås fördelar såväl ur rättssäkerhets- som effektivitetssynpunkt. renodlas domarens opartiska roll på ett ur rättssäkerhetsperspektiv önskvärt sätt. Att partsinflytandet över sakinnehållet bör öka betyder i våra överväganden att det bör finnas ett större utrymme för brottsmiss- tänkta att medverka i förundersökningsarbetet för att vinna fördelar i den vidare prövningen och för åklagare att besluta om sådant som kan utgöra incitament för sådan medverkan. När det gäller förbere- delsearbetet i domstolarna förutsätter en utveckling mot ett större partsinflytande en ordning som innebär att såväl domare som parter utifrån sina respektive roller agerar för att klargöra inställningar, grunder, bevisuppgift och andra ställningstaganden inför rättegångar. bör domares initiativrätt i fråga om utredningens innehåll göras beroende av parts yrkande. Domarens uppgift vid huvudför- handlingen bör, vid sidan om uppgiften att leda processen framåt, vara att opartiskt ta emot och bedöma det som parterna lägger fram eller yrkar. En utvecklingslinje i enlighet med den beskrivna rollför- delningen stämmer väl överens med vad som gäller i de flesta jäm- förbara europeiska länder vars rättssystem har ställts inför samma utmaningar med komplex och omfattande brottslighet som vi. Den som anklagas för brott kommer även fortsättningsvis kunna välja att förhålla sig passiv utan att passiviteten följs av processuella sanktioner. Processens genomförande kommer heller inte vara bero- ende av parternas medverkan i högre grad än som är fallet . Där- emot ska det finnas tydligt uppfattade fördelar för parterna med att använda de nya verktygen. Genom rättstillämpningen finns det där- vid förutsättningar för att brottmålsprocessen med tiden utvecklas till en ordning som bättre passar de förhållanden som gäller i Sammanfattning av detta betänkande fråga om bl.a. brottmålens komplexitet, parternas ställning och den tekniska potentialen. Nya incitament för misstänktas medverkan i förundersökningar Våra reformförslag i detta betänkande syftar bl.a. till att uppmuntra en ökad medverkan från misstänkta under förundersökningen. Den medverkan som ska uppmuntras är att den misstänkte lämnar upp- gifter av väsentlig betydelse för utredningen av egen brottslighet (s.k. utredningsmedverkan). Ett erkännande från den misstänkte ska inte vara en vare sig tillräcklig eller nödvändig förutsättning i refor- men. Vitsordanden och medgivanden ska inte formellt tillmätas en större rättslig betydelse än som är fallet , men kommer däremot i sitt sakinnehåll att få en större betydelse.