sou · H7B336 · 2019-06-26 00:00:00 — Skattereduktion för arbetsresor uppgår till underlaget enligt 9 m § första stycket multiplicerat med Skattereduktion för väg-, bro- och färjeavgifter uppgår till under- laget enligt 9 m § tredje stycket multiplicerat . Skattereduktion för fast tillägg vid bristfällig kollektivtrafik uppgår till belopp beräknat enligt § andra stycket. En begäran om skattereduk- tion för arbetsresor, fast tillägg samt väg-, bro- och färjeavgifter ska göras i inkomstdeklarationen för det beskattningsår då arbets- resorna och arbetsresorna hän- förliga till fasta tillägget har gjorts samt utgifterna för avgifterna har betalats. Obegränsat skattskyldiga under del av beskattningsåret De som är obegränsat skatt- skyldiga bara under en del av be- skattningsåret har rätt till skatte- reduktion enligt 9 e–9 o §§ för . Om de skattskyldigas överskott av förvärvsinkomster i och i andra länder, uteslutande eller så gott som uteslutande, utgörs av överskott av förvärvsinkomster i , ska dock bestämmelserna i 9 e–9 o §§ tillämpas utan de begränsningar som anges i första stycket. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas inte på arbetsresor som gjorts före ikraft- trädandet eller på utgifter för väg-, bro- eller färjeavgifter som har betalats före ikraftträdandet. 3.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. 1.2Förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) Härigenom föreskrivs i fråga om skatteförfarandelagen (2011:1244) att 15 kap. 9 § och 26 kap. 19 a § ska ha följande lydelse. I kontrolluppgiften ska följande uppgifter lämnas: 1.värdet av den ersättning eller förmån som har getts ut, 2.antalet dagar med sjöinkomst samt på vilket fartyg och i vilket fartområde tjänstgöringen har ägt rum, 3.om har bestämt värdet av en förmån enligt 2 kap. 10 b eller 10 c § socialavgiftslagen (2000:980), 4. om ersättningen ges ut på 4. om ersättningen ges ut på ring eller sådant avtal om tjänste- ring eller sådant avtal om tjänste- pension som avses i 28 kap. 2 § pension som avses i 28 kap. 2 § lagen (1999:1229), och lagen (1999:1229), 5. arbetsställenummer enligt lagen (1984:533) om arbetsställe- lagen (1984:533) om arbetsställe- nummer m.m., om ett sådant har nummer m.m., om ett sådant har Om kontrolluppgiften avser en ersättning med ett sådant engångs- belopp på grund av personskada som avses i 11 kap. 38 § inkomst- skattelagen, ska det i kontrolluppgiften anges om engångsbelopp på grund av samma skada har getts ut tidigare samt i så fall med vilket belopp och under vilket utbetalningsår. Om kontrolluppgiften avser ersättning eller förmån som inte ska tas upp till beskattning men är avgiftspliktig enligt socialavgifts- lagen, ska i kontrolluppgiften värdet på sådan ersättning eller förmån anges särskilt. 10Senaste lydelse 2017:387. En arbetsgivardeklaration ska även för varje betalningsmottagare innehålla uppgift om 1.den ersättning för arbete som utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag för, 2.den ersättning som utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag för enligt 13 kap. 3 och 4 §§, 4.den ersättning som utbetalaren är skyldig att betala arbets- givaravgifter för, 5. ersättning som är underlag 5. ersättning som är underlag enligt lagen (1998:676) om stat- enligt lagen (1998:676) om stat- lig ålderspensionsavgift, och 6. avdrag med tillämpning av 6. avdrag med tillämpning av 2 kap. 21 § socialavgiftslagen 2 kap. 21 § socialavgiftslagen (2000:980). (2000:980), och 7. arbetsplatsens adress om betal- ningsmottagaren haft en arbetsplats. Arbetsgivardeklarationen ska dock inte innehålla uppgift enligt första stycket 1–4 om ersättningen är sådan som avses i 10 kap. 5 § första stycket 4 och 5 inkomstskattelagen (1999:1229). 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelsen i 15 kap. 9 § tillämpas första gången på uppgifter som avser . Bestämmelsen i 26 kap. 19 a § tillämpas första gången på uppgifter som avser redovisningsperioden . 11Senaste lydelse 2018:2034. 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade att tillsätta en kom- mitté med uppdraget att undersöka hur systemet för avdrag för resor mellan bostad och arbetsplats bör omarbetas för att på ett bättre sätt gynna resor med låga utsläpp av växthusgaser och luftföroreningar och vara enklare än nuvarande system att tillämpa, admi- nistrera och kontrollera. Andra utgångspunkter enligt direktiven är att ett förändrat avdragssystem ska bidra till regionförstoring, och därigenom underlätta rörligheten på arbetsmarknaden, underlätta för att man ska kunna bo och verka i hela landet, även där kollektiv- trafikalternativ saknas eller är begränsade, bidra till klimatmålet för transportsektorn 2030 samt minska skattefelet kopplat till avdraget. I uppdraget ska det ingå en analys av hur ett avståndsbaserat och färdmedelsneutralt reseavdrag kan utformas. En bedömning ska göras om det är lämpligt att införa ett sådant system. Kommittén ska efter genomförd undersökning lämna ett förslag på ett förändrat reseav- dragssystem. Direktiven (dir. 2017:134) återges i sin helhet i bilaga 1. Kommittén har antagit namnet . Vårt arbete inleddes och har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden. Sammanlagt har det hållits 22 samman- träden med kommitténs ledamöter och sekretariat och därutöver 7 sammanträden där även kommitténs experter deltagit. Utredningens uppdrag och arbete , förkortat , har anlitats för att genom- föra delar av konsekvensbedömningen. har bistått med expertstöd i vissa metodfrågor. Vi har tagit hjälp av bl.a. Trafikanalys, , och Trivector för att inhämta statistikuppgifter. Kontakter har även tagits med norska och danska myndigheter i syfte att få närmare information om reseavdragssystemen i dessa två länder. Vi har träffat ett antal andra samhällsaktörer och intresseorganisationer. Arbetet har bedrivits i nära samråd med kommitténs experter, både enskilt och i grupp. 3 Bakgrund och gällande rätt Avdragsrätt för kostnader för resor mellan bostaden och arbetsplat- sen, s.k. arbetsresor, har funnits i svensk rätt i vart fall . Genom årens lopp har avdragsrättens utformning varierat. Avdrags- rättens existensberättigande har diskuterats och ifrågasatts i olika utredningar och lagstiftningssammanhang.1 Kritiken har ofta grun- dats i kostnadernas skatterättsliga karaktär, dvs. om kostnaderna är privata levnadskostnader eller inte. Privata levnadskostnader ska nämligen inte dras av enligt skatterättsliga principer. Inlednings- vis redogörs allmänt för inkomstbeskattningen i avsnitt 3.2–3.2.3. I avsnitt 3.3.2 behandlas nuvarande reglering av avdrag för kostnader för arbetsresor i inkomstslaget tjänst. Avsnitt 3.3.3 beskriver bak- grunden till dagens regler och i avsnitt 3.3.4 görs en genomgång av tidigare utredningar och rapporter om ett avståndsbaserat rese- avdrag. beskattningsrätt behandlas i avsnitt 3.4–3.4.2. Vid inkomstbeskattningen hänförs inkomster till inkomstslagen tjänst, näringsverksamhet eller kapital. Fysiska personer ska enligt 1 kap. 3 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, betala kom- munal och statlig inkomstskatt på inkomster i inkomstslagen tjänst och näringsverksamhet (skatt på förvärvsinkomster) och statlig in- komstskatt på inkomster i inkomstslaget kapital (skatt på kapital- inkomster). 1Se t.ex. redogörelsen i SOU 1993:44 s. 73–74. Bakgrund och gällande rätt Fysiska personers skatt på förvärvsinkomster ska beräknas på den beskattningsbara förvärvsinkomsten (1 kap. 5 § IL). Denna ska beräk- nas på följande sätt. Summan av överskott i inkomstslagen tjänst och näringsverksamhet minskas med allmänna avdrag. Det återstående beloppet avrundas nedåt till helt hundratal kronor och är den fast- ställda förvärvsinkomsten. Från den fastställda förvärvsinkomsten dras grundavdrag och sjöinkomstavdrag. Avdragen ska göras i nu nämnd ordning. Det återstående beloppet är den beskattningsbara förvärvs- inkomsten. Vid beräkningen av om det finns ett överskott i inkomstslaget tjänst ska den skattskyldiges samtliga inkomster som är hänförliga till in- komstslaget läggas samman. Från de sammanlagda inkomsterna ska utgifter för att förvärva och bibehålla inkomsterna dras av som kost- nad (12 kap. 1 § IL).2 Utgifter som utgör den skattskyldiges levnads- kostnader får inte dras av (9 kap. 2 § IL). Från denna grundläggande princip finns ett antal undantag. Det beloppsmässigt största undan- taget från avdragsförbudet för levnadskostnader är avdraget för kost- nader för arbetsresor.3 Huruvida utgifter får dras av och därmed påverka inkomstberäk- ningen, dvs. den beskattningsbara förvärvsinkomsten, beror således på utgifternas skatterättsliga karaktär. Värdet av ett avdrag motsvarar den skatt som annars skulle ha betalts på inkomsten.4 Avdragets värde är spegelbilden av den skatt- skyldiges marginalskatt. Marginalskatten varierar beroende på stor- leken på inkomsten, men ligger vanligen i intervallet mellan . Det största språnget i marginalskatt inträffar när statlig inkomstskatt på ska betalas, vilket för en heltids- arbetande motsvarar en månadsinkomst på . Det innebär att ett reseavdrag på exempelvis kan vara olika mycket värt i form av en skattelättnad från för en 2Bestämmelser med denna innebörd finns även för inkomstslagen näringsverksamhet och kapital, se 16 kap. 1 § respektive 42 kap. 1 § andra stycket IL. 3Beräkningskonventioner 2019, En rapport från skatteekonomiska enheten i Finansdeparte- mentet, s. 74. 4Lodin m.fl., Inkomstskatt – en läro- och handbok i skatterätt, 16:e uppl. 2017, s. 79. Bakgrund och gällande rätt skattskyldig med låg marginalskatt och för en skattskyldig med hög marginalskatt. Skattereduktion innebär att den skattskyldiges uträknade skatt minskas med skattereduktionens belopp. En skattereduktion har därmed samma värde som dess storlek. För att en skattereduktion ska kunna tillgodoräknas krävs att det finns skatt att reducera. In- komstberäkningen påverkas inte av en skattereduktion. Eftersom en skattereduktion inte minskar inkomsten utan den uträknade skatten blir skattereduktionen lika mycket värd för alla skattskyldiga obero- ende av deras marginalskatt. Bestämmelser om skattereduktioner finns i 67 kap. IL förutom skattereduktionen för fastighetsavgift, som finns i en egen lag.5 Skattereduktionerna räknas av mot skatten i en bestämd ordning (67 kap. 2 § IL). Skattereduktion ska göras för sjöinkomst, allmän pensionsavgift, arbetsinkomst (jobbskatteavdrag), sjukersättning och aktivitetsersättning, underskott av kapital, hushållsarbete, gåva och mikroproduktion av förnybar el i nu nämnd ordning. Skattereduktion ska räknas av mot och statlig inkomstskatt, mot statlig fastighetsskatt samt mot fastighetsavgift. Skattereduktion för jobbskatteavdraget samt sjukersättning och aktivitetsersättning ska dock räknas av endast mot inkomstskatt. Skattereduktion för hushållsarbete (s.k. rot- och rutavdrag), gåva och mikroproduktion av förnybar el ska den skattskyldige själv begära i inkomstdeklarationen (67 kap. 12, 23 och 28 §§ IL). Övriga skattereduktioner medges automatiskt av i samband med beslut om slutlig skatt. 5Lagen (2008:826) om skattereduktion för fastighetsavgift. Bakgrund och gällande rätt 3.3.1Varför finns avdragsrätt för arbetsresor? Inkomstbeskattningen i har varit en nettoinkomstbeskattning.6 Det innebär att avdrag medges för kost- nader för att förvärva och bibehålla intäkter. Nettoinkomst- beskattningen är ett tydligt uttryck för skatteförmågeprincipen som har uttryckts på följande sätt7: Enligt denna princip skall skattskyldig beskattas för den inkomst som återstår sedan kostnaderna för intäkternas förvärvande dragits av. Man beaktar därvid den skattskyldiges totala inkomst- och utgiftssituation för beskattningsåret. En grundläggande princip inom inkomstbeskattningen är att avdrag inte medges för privata levnadskostnader. Från denna grundläggande princip har undantag gjorts för vissa kostnader av privat karaktär, där- ibland kostnader för arbetsresor. Dessa sistnämnda kostnader har i skattesammanhang ansetts ha karaktär av privat levnadskostnad efter- som de har orsakats av den skattskyldiges val av bostadsläge.8 Undan- taget från avdragsförbudet för dessa kostnader har motiverats med att kostnaden för många skattskyldiga rör sig om en avsevärd kostnad som har visst samband med inkomstens förvärvande.9 Bestämmelser om avdragsrätt för kostnader för arbetsresor finns i 12 kap. 2 § och 26–30 §§ IL. Skäliga utgifter för resor mellan bostaden och arbetsplatsen (arbetsresor) ska dras av, om arbetsplatsen ligger på ett sådant avstånd från den skattskyldiges bostad att han behöver använda något trans- portmedel (12 kap. 26 § IL). Som skäliga utgifter för arbetsresor anses enligt allmänna råd i regel den lägsta kostnaden för resor under beskattningsåret med tillgängliga allmänna transportmedel, såsom järnväg, spårväg eller buss.10 Avdrag för resor med allmänna 6Lodin m.fl., Inkomstskatt – en läro- och handbok i skatterätt, 16:e uppl. 2017, s. 43. 1972:147 s. 43. 1991/92:150 Bilaga I:5 s. 21. 1991/92:150 Bilaga I:5 s. 21. 10SKV A 2015:25. Skälig kostnad är uttryckt på samma sätt i förarbetena, se prop. 1969:29 s. 30. Bakgrund och gällande rätt transportmedel bör enligt de allmänna råden bara medges om avstån- det mellan bostaden och arbetsplatsen är . I rätts- praxis har i vissa fall kortare avstånd godtagits.11 Oavsett vilket färdmedel som använts eller typ av kostnad som den skattskyldige haft, ska kostnader för arbetsresor dras av bara till den del som under beskattningsåret sammanlagt överstiger (12 kap. 2 § tredje stycket IL). Vid arbetsresor med egen bil gäller vissa krav för avdragsrätt. Det krävs att avståndet mellan bostaden och arbetsplatsen är och att det klart framgår att den skattskyldige genom att använda egen bil i stället för allmänna transportmedel regelmässigt gör en tidsvinst på sammanlagt minst (12 kap. 27 § första stycket IL). Om allmänna transportmedel saknas tillämpas dock inte kravet på avstånd och tidsvinst (12 kap. 28 § IL). Av förenklingsskäl har en schablon införts för arbetsresor med egen bil. Avdrags- beloppet är och för varje kilometer (12 kap. 27 § tredje stycket IL). Skattskyldiga som använder egen bil i tjänsten kan också under vissa förutsättningar med antal körda mil och dagar dra av kostnader för arbetsresor oavsett avstånd och tidsvinst (12 kap. 27 § andra stycket IL). Avdrag ska göras med schablonbeloppet och för varje kilometer. Skattskyldiga som gör arbetsresor med sin förmånsbil ska göra avdrag med en schabloniserad ersättning för drivmedelskostnaden med för varje kilometer om bilen är dieseldriven och för övriga bilar (12 kap. 29 § IL). Om förutsättningarna för avdrag med egen bil eller förmånsbil är uppfyllda ska utgifter för väg-, bro- och färjeavgifter samt trängselskatt dras av med den faktiska kostnaden (12 kap. 27 § fjärde stycket IL). Om motorcykel eller moped använts för arbetsresor bör enligt allmänna råd avdrag per körd mil beräknas till 9 kro- nor respektive och 50 öre.12 Har cykel använts för arbets- resor bör avdraget beräknas till för . För skattskyldiga som på grund av ålder, sjukdom eller funk- tionshinder gör arbetsresor med egen bil eller förmånsbil gäller för- månligare regler för avdrag. Kraven på tidsvinst och avstånd gäller inte 11I rättsfallet RÅ 1990 ref. 61 I fick utgifter för taxiresor dras av som skäliga kostna- der när bostaden var belägen omkring en kilometer från arbetsplatsen och allmänna kommu- nikationsmedel saknades. 12SKV A 2015:25. Bakgrund och gällande rätt (12 kap. 30 § IL). Avdrag ska göras för skäliga utgifter som överstiger beloppsgränsen . Vid beräkning av avdrag för bilkost- nader kan enligt allmänna råd avdraget beräknas med den del av de faktiska totala bilkostnaderna som avser kör- ningar mellan bostaden och arbetsplatsen om detta är förmånligare för den skattskyldige.13 Avdraget för arbetsresorna bör dock inte överstiga dubbla schablonavdraget för resor med bil mellan bostaden och arbetsplatsen. I det fall den skattskyldige har bilförmån och själv bekostar allt drivmedel bör avdraget inte överstiga dubbla schablon- avdraget för drivmedlet. 3.3.3Bakgrunden till nuvarande reglering Avdragsrätt för resekostnader infördes genom förordning om inkomst och förmögenhetsskatt, förkortad förordning.14 Enligt förordning medgavs avdrag för alla omkostnader för inkomstens förvärvande och bibehållande. Avdrag fick dock inte göras för omkostnader som var hänförliga till den skattskyldiges person, såsom levnadskostnader i allmänhet, hyra för egen bostad och dylikt. Däremot medgavs avdrag för allt som var att anse som kostnader för fullgörande av arbetsanställning, tjänst eller tjänsteuppdrag. Dit hörde resekostnader. preciserades avdragsrätten förordning.15 Skälet var att det ansågs nödvändigt med en uttrycklig bestämmelse om avdragsrätt eftersom avdrag för kostnader för resor mellan arbets- platsen och bostadsorten i stor utsträckning medgavs trots att av- dragsrätten ansågs tvivelaktig.16 Efter ändringen fick avdrag ske för alla utgifter för inkomstens förvärvande eller bibehållande, såsom kostnad för resor till och från arbetsplatsen, där den var belägen på sådant avstånd från den skattskyldiges bostad att den skattskyldige skäligen kunde anses behöva anlita särskilt fortskaffningsmedel. I förarbetena uttalades att avdrag endast fick ske om den skattskyl- dige använt särskilt fortskaffningsmedel och endast med det minsta 13SKV A 2015:25. 14SFS 1910:115, prop. 15SFS 1920:758, prop. 1920:400, prop. 1920:400 s. 52 och 57 samt prop. 1920:191 s. 547. Bakgrund och gällande rätt belopp, för vilket resan kunnat företas.17 Hade resan t.ex. skett med järnväg fick avdrag endast ske med kostnaden för resa i billigaste klass, även om resan skett i dyrare klass. Om resan hade företagits i automobil, trots att spårväg eller järnväg kunnat användas, fick en- dast kostnaden för resa med det billigaste fortskaffningsmedlet dras av. För att framhålla detta angavs i anvisningarna till förord- ning att resekostnader omfattade nödvändig och verklig kostnad som den skattskyldige fått vidkännas för resor till och från arbets- platsen. Kommunalskattelagen (1928:370), förkortad KL, trädde i kraft 1928.18 Därigenom lagreglerades avdragsrätten för kostnader för resor till och från arbetsplatsen. Grundreglerna för vilka avdrag som fick göras från intäkt av tjänst fanns i 33 § KL jämte anvisningar.19 I 33 § KL angavs att avdrag medgavs för samtliga utgifter som var att anse som kostnader för fullgörande av tjänsten. Enligt punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL hade skattskyldig rätt att dra av skälig kostnad för resor till och från arbetsplatsen, där denna varit belägen på sådant avstånd från hans bostad, att han behövt anlita och även anlitat särskilt fortskaffningsmedel. 1958 började dåvarande ge ut anvisningar om avdrag för kostnad för resor med bil mellan bostad och arbetsplats.20 Däri uppställdes bl.a. villkor om vägavstånd om minst en mil och tidsvinst med sammanlagt för fram- och återresan. Om den skattskyldige, som för resor till och från arbets- platsen överhuvudtaget inte hade tillgång till allmänt kommu- nikationsmedel, använde bil för sådana resor, borde enligt nämndens anvisningar skäligt avdrag för bilkostnad medges under förutsättning att vägavståndet mellan bostaden och arbetsplatsen uppgick till en mil. 1969 konkretiserades grunderna för beräkningen av avdrag för arbetsresor med bil i lagtexten.21 Av förenklingsskäl skulle bilavdra- get beräknas enligt schablon.22 Schablonberäkning ansågs mindre 1920:400 s. 65. 1928:213, prop. 19Kommunalskattelagen innehöll även ett avdragsförbud för privata levnadskostnader (20 § KL). 20RN 1958 nr 1:2. 21SFS 1969:106, prop. 31–32. Bakgrund och gällande rätt lämplig för skattskyldiga som till följd av ålder, sjukdom eller funk- tionsnedsättning var tvungen att använda ”större eller till följd av invalidutrustning dyrare bil”. För dessa skattskyldiga skulle därför andra och förmånligare grunder för avdragets beräkning föreskrivas av . infördes krav i lagtexten om 2 timmars tidsvinst och visst minsta avstånd vid avdrag för bilresor.23 En beloppsgräns om 1 000 kro- nor för avdragsrätt infördes också. I samband härmed uttalades följande i förarbetena24: Vid inkomstbeskattningen medges avdrag för kostnader för intäkternas förvärvande, däremot inte för privata levnadskostnader. Från denna grundläggande princip har vissa undantag gjorts. Ursprungligen hänför- des kostnader för resor till och från arbetet till de privata levnads- kostnaderna. En lagstadgad avdragsrätt för dessa kostnader infördes . har en livlig debatt förts kring avdragets berättigande liksom dess närmare utformning. Den nuvarande utformningen av resekostnadsavdragen kan ifrågasät- tas från olika utgångspunkter. Man kan således med visst fog göra gäl- lande att det här rör sig om kostnader som har karaktär av privata lev- nadskostnader och då närmast från den utgångspunkten att avdrag inte medges för kostnader som uppkommer på grund av att den skattskyl- dige är bosatt på annan ort än där han har sitt arbete. Nuvarande avdragsregler har också trafikpolitiska nackdelar genom att de i viss mån gynnar resor med egen bil och därigenom verkar hämmande på intresset för samåkning eller kollektiva färdmedel. De oönskade effekterna är givetvis mest framträdande i storstadsområdena. Till bilden hör också att reseavdragen i vissa hänseenden utvecklat sig på sådant sätt att de ger upphov till arbetskrävande och svårbedömda tvister mellan de skattskyldiga och skattemyndigheterna. Det kan näm- ligen vara svårt att kontrollera om den skattskyldige är berättigad till avdrag. Det nu sagda gäller framför allt bilreseavdragen. I flera av de tidigare nämnda framställningarna framhålls också de bety- dande praktiska svårigheterna att kontrollera t.ex. om den föreskrivna tidsvinsten på 1 verkligen uppnåtts. Det framstår också som otillfredsställande att en stor del av taxeringskontrollen skall behöva sättas in på ärenden av detta slag. Från dessa utgångspunkter framstår begränsningar som högst önskvärda. är det å andra sidan knappast möjligt att bortse från att åtskilliga skattskyldiga har så höga utgifter för sina resor till och från arbetet att kostnaderna härför i skälig mån bör beaktas vid taxeringen. Långtgåen- de begränsningar på denna punkt skulle riskera att allvarligt inskränka människornas möjligheter att välja lämpligaste arbete. 23SFS 1981:341, prop. 1980/81:118 bilaga 2. 1980/81:118 bilaga 2 s. 23–25. Bakgrund och gällande rätt Jag vill emellertid föreslå vissa begränsningar. Med hänsyn till avdra- gets speciella karaktär kan det vara rimligt att resekostnaderna beaktas endast till den del de överstiger ett visst belopp. En sådan begränsning bör självfallet avse alla slags resekostnader till och från arbetet. Jag föreslår att en sådan gräns sätts vid . Beloppet bör avse beskattningsår. Om en skattskyldig har resor till och från arbetsplatsen i flera förvärvskällor skall naturligtvis den nu föreslagna gränsen tillämpas gemensamt för de sammanlagda kostnaderna. Som jag nämnde ger bilreseavdragen upphov till särskilda pro- blem och då framför allt när det gäller att avgöra om den föreskrivna tidsvinsten verkligen har gjorts. Svårigheterna att kontrollera dessa fall är högst betydande och det har gjorts gällande att avdrag medges helt felaktigt och då framför allt i de större tätorterna. Detta är givetvis inte tillfredsställande. Den enklaste vägen ur dessa svårigheter är enligt min mening att något skärpa kraven . Jag föreslår att tidsgränsen höjs . De särskilda bestämmelserna om användning av bil ett antal mil och dagar för den som använder bilen i tjänsten kom till 1983.25 1986 slopades särbehandlingen av arbetsreseavdraget.26 Avdraget ingick i stället bland övriga kostnadsavdrag och schablonavdraget för dessa höjdes från till . Avdragsbegräns- ningen om slopades också. Skälet till ändringarna var att praktiskt underlätta genomförandet av ett förenklat deklarations- system.