sou · H7B33 · 2019-01-30 00:00:00 — En statistisk analys från undersökningen visar att arbetsförmed- larna bedömer att förmågan är lägre hos de som uppfattas ha haft delar av sin uppväxt utanför . Arbetsförmedlarnas beslut kunde inte heller förklaras av de arbetssökandes tidigare utbildning, arbets- livserfarenhet eller arbetslöshetshistoria. Den förstärkta arbetsmarknadsbedömningen syftar till att insatser erbjuds de arbetssökande som mest är i behov av insatsen, oavsett etnisk bakgrund. Beslut om insatser ska således inte påverkas av förekomsten av stereotypa uppfattningar. Utredningen bedömer också att anvisningar till validerande in- satser kan komma att öka då den fördjupade arbetsmarknadsbedöm- ningen kommer att identifiera behovet av validering. 2017/18:1 Utgiftsområde 13. nadsbedömningen kommer också att identifiera individers utbild- ningsbehov och vägleda dem till rätt utbildningsinsats eller vidare vägledning. Utredningens bedömer att arbetsmarknadsbedömningen kan leda till en mer träffsäker insats och en tydligare planering för individen. Förslaget om en förstärkt arbetsmarknadsbedömning kommer inne- bära att åtgärder skall vidtas vid ett tidigt skede för personer som löper hög risk att hamna i långtidsarbetslöshet. Detta innebär att personer som står långt från arbetsmarknaden i snabbare eller i högre utsträckning övergår till egen försörjning. Därmed kan utgifter för ekonomiskt bistånd komma att minska. Den del av förslaget som innebär att kommunerna och ska samverka inom ramen för arbetsmarknadsbedöm- ningen kan utgöra en inskränkning i den kommunala självstyrelsen. Syftet med förslaget är att ta tillvara på de synergier som kan uppnås om båda aktörer bidrar. Förutom att öka kvaliteten, effektivisera arbetet och motverka konflikter mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna så syftar förslaget till att öka förtroendet för det offent- liga stödet hos individen och skapa bättre förutsättningar för en likvärdig service (se mer i kap. 10). Arbetsmarknadsbedömningen kan innebära en ökad administration för arbetsförmedlingens rättsenhet. Troligen kan det emellanåt upp- stå intressekonflikter mellan den sökande och arbetsförmedlaren om vilken väg som är den bästa för att nå en långsiktig lösning på arbets- lösheten. Ett formellt beslut med fullföljdshänvisning som avslut kan locka den enskilde att begära omprövning och överklaga vilket riskerar att fokus hamnar på en domstolsprocess. Mycket tyder vidare på att förvaltningsmyndigheters beslut sak- nar rättskraft dvs. att det inte är möjligt att hindra att samma sak prövas igen så länge det inte varit föremål för domstolsprövning. Och även om/när beslutet vinner rättskraft är det svårt att avgränsa ett beslut som utgörs av en långsiktig bedömning tillsvidare. Varje revidering av arbetsmarknadsbedömningen innebär, om den sker inom det tidigare beslutets giltighetstid, en omprövning av ett lagakraftvunnet gynnande beslut på grund av ändrade förhållanden. Utredningen anser att arbetsmarknadsbedömning ska vara behovs- prövat utifrån tillgängliga resurser. Arbetsmarknadsbedömningen innebär inte i sig någon automatiskt rätt till en insats. Arbetsför- medlingen ska dock i bedömningen erbjuda rätt insats till den en- skilde utifrån individens behov. Detta kan i praktiken innebära att flexibiliteten för Arbetsförmedlingen avsevärt minskar då resurser låses redan i och med arbetsmarknadsbedömningen och kan således också stå i kontrast till hur regelverket tidigare utformats inom arbets- marknadspolitiken. Att ge arbetsmarknadspolitiska insatser utifrån arbetssökandes avstånd till arbetsmarknaden kan också inverka på möjligheterna att styra kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken för vissa uttalade målgrupper. Utredningen bedömer att en förstärkt arbetsmarknadsbedömning kan förebygga felaktiga utbetalningar. Arbetsförmedlingen har enligt myndighetens instruktioner ansvar för att säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs och att utforma sin verksamhet så att den inte snedvrider konkurrensförutsättningar på arbetsmarknaden. Varje fel- aktig utbetalning som kan undvikas innebär således en bättre hus- hållning av statens medel. En av åtgärderna som myndigheten beskriver är behovet av att arbeta förebyggande och att arbetsförmedlarna måste förstå vikten av den arbetsmarknadspolitiska bedömningen. I ett dokument från 201731 beskriver myndigheten att bedömningen är viktigt för val av rätt insats och program, eftersom Arbetsförmedlaren ska göra en granskning och bedömning av huruvida personen uppfyller villkoren eller är rätt målgrupp för insatsen och se till så att insatsen eller pro- grammet är arbetsmarknadspolitiskt motiverat. 31Arbetsförmedlingen arbete med felaktiga utbetalningar Af-2017/00322253. och (2014) Enhetlighet och träffsäker- het i arbetsmarknadspolitiken: Hur använder arbetsförmedlare statistisk profilering i mötet med den arbetssökande? Arai, Mahamood. Rödin, och (2016). Arbetsförmedlares beslutfattande och stereotyper kopplade till utseende. Arbetsförmedlingens Arbetsmarknadsrapport (2018 a). (2018 b). Hur skapar vi en mer jämställd arbets- marknadsetablering? En studie av Arbetsförmedlingens förmedlings- verksamhet och insatser ur ett jämställdhetsperspektiv. Working paper 2018:2. Dnr Af-2018/0005 3281. Arbetsförmedlingen (2018c) Rapport: Arbetsmarknadspolitisk bedöm- ning, Diarienummer: Af 2018/00547313. Arbetsförmedlingens återrapportering (2017) Handlingsplan för att fler utrikesfödda kvinnor ska vara sysselsatta i arbete eller i studier –2018. Diarienummer: Af 2017/0005 7087. Arbetsförmedlingens årsredovisning 2017. Rapport: Ura 2011:3: Arbetsförmedlingens indi- viduella handlingsplaner – vem som får och när. Rapport: Kunddriven verksamhets- utveckling inom Arbetsförmedlingen Insikter och förslag till insatser för att stärka Arbetsförmedlingens förtroende både internt och externt. Tilläggsdirektiv till (A 2016:03). Kommittédirektiv beslutat vid regeringssamman- träde . Det statliga åtagandet för en väl fungerande arbets- marknad och Arbetsförmedlingens uppdrag. Kommittédirektiv beslutat vid regeringssammanträde . , (2009): En effektiv arbetsförmedling –match- ning, resursfördelning och drivkrafter. Working Paper 2009:4 . Konle-Seidl, R (2011, Use of profiling for resources allocation, action planning and matching. (Profiling systems for effective labour market integration), . Kurekova, Mytna (2014), Review of , Cate- gorization of Jobseekers and Calculation of Unit Service Costs in Employment Services.No 8, Research Reports from Central Euro- pean (). Liljeberg, och , (2018). Arbetsförmedlarna och deras arbetsmarknad. Oliveira, 2012. Burocratas da linha de frente: executores e fazedores das políticas públicas. Revista de Administração Pública. , och (2009) Arbetsmarknadspolitik: förändrade förutsättningar och nya aktörer. Inspektionen för Arbetslöshetsförsäkringen (IAF) 2018:13 Rapport: Är arbetssökandes handlingsplaner uppdaterade och aktuella? En granskning av om Arbetsförmedlingen lever upp till kravet att de individuella handlingsplanerna alltid ska vara aktuella. O´Connel, P.J.S Mc Guinness & e. (2012), The transition from short- to long-term unemployment: A statistical profiling model for , The Economic and vol. , och (2017) Hur ofta träffas arbets- sökande och arbetsförmedlare? SOU 2017:82 Vägledning för framtidens arbetsmarknad. Rapport 2016: Kompetens för arbete 2016/kompetens-for-arbete-tsls-esf-projekt.pdf. Remissyttrande; Dnr Af-2017/0036 3921Remissyttrande: Ds 2017:33 Anpassningar till dataskyddsförordningen av registerförfattningar inom ansvarsområde. Tabell 7.6 Viktat32 urval av enkäter till Arbetsförmedlingen Arbetsförmedlare anställda <2 år Arbetsförmedlare anställda >2 år 32Utredningen har gjort ett viktat urval mot anställda kortare än samt urval av 500 arbets- förmedlare från Kundtjänst och 400 bland de med kortare anställningstid på myndigheten. 8En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser Utbildningsinsatser är traditionellt ett viktigt verktyg i den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Att genom utbildning stärka individens ställning på arbetsmarknaden kommer sannolikt vara en än viktigare uppgift för arbetsmarknadspolitiken . För detta krävs att Arbetsförmedlingen har tillgång till ett ändamålsenligt utbud av ut- bildningsinsatser som är möjliga att anpassa både efter individers och efter arbetsmarknadens behov. På den svenska arbetsmarknaden finns mycket få lågkvalificerade jobb, även jämfört med liknande länder. Det finns en arbetsmarknad för personer som saknar gymnasieutbildning, men den är begränsad. Arbetskraftsbehovet är som störst inom yrken som kräver gym- nasial eller eftergymnasial utbildning och allt tyder på att kompetens- kraven även framöver kommer att vara höga och snabbt föränderliga. Den pågående strukturomvandlingen till följd av teknikutveckling har medfört en minskning av antalet arbetstillfällen i mellanskiktet i löne- fördelningen. Antalet administrativa och produktionsinriktade arbeten tycks minska till förmån för arbeten som kräver mer utbildning. Utan bred tillgång till utbildning riskerar detta att leda till ökad kon- kurrens om arbetstillfällen i de lägre lönesegmenten. som kompetenskraven höjs är gruppen arbetslösa med låg utbildningsnivå fortsatt stor bland de inskrivna hos Arbetsför- medlingen. Antalet inskrivna arbetslösa med högst förgymnasial utbildning har fördubblats , från 53 000 till 106 000 första halvåret 2018.1 Bland dessa finns många ungdomar som inte slutfört sin gymnasieutbildning och nyanlända med kort utbildning. Högst förgymnasial utbildning är en tydlig riskfaktor både för långtidsarbetslöshet och för återkommande arbetslöshet. 1Enligt Arbetsförmedlingens verksamhetsstatistik. Gäller inskrivna mellan 25–. En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser Många av de inskrivna med låg utbildningsnivå är dock relativt unga och har potentiellt många yrkesverksamma år framför sig. En ut- bildningsinsats kan därför, även om det på kort sikt tar tid från arbetssökandet, vara en effektiv investering på både för individen och samhället. Inte bara arbetssökande med kort utbildning kan ha behov av utbildning för en varaktig ställning på arbetsmarknaden. kan även personer med längre utbildningsbakgrund behöva en utbild- ningsinsats för att möta arbetsmarknadens behov för anställning. Det finns bl.a. många nyanlända som behöver kompletteringsutbild- ningar för att kunna nyttja de gymnasiala eller eftergymnasiala kom- petenser de har . Till den strukturella arbetslöshet som beskrivits ovan kan det snart tillkomma en traditionell konjunkturell arbetslöshet. De goda åren på arbetsmarknaden börjar plana ut. Högkonjunkturen dämpas och sysselsättningstillväxten tycks minska (). Erfarenheter från krisen såväl som från finanskrisen –2009 är att det är lågkvalificerade arbets- tillfällen som i första hand försvinner vid en recession, och att kompetenskraven för de nya arbetstillfällen som därefter tillkommer generellt är mycket högre (och , 2018). En kom- mande lågkonjunktur som driver på en snabbare strukturomvand- ling kommer sannolikt därför medföra ett ökat antal individer i be- hov av kompetensutveckling för omställning. Sammanfattningsvis kommer vägen till arbete för allt fler att gå via utbildning. Det huvudsakliga ansvaret för att möta dessa behov ligger inom utbildningspolitiken. Men även arbetsmarknads- politiken kommer behöva bidra till att arbetssökande ska kunna möta de kompetenskrav som ställs för de lediga jobben och för att skapa en ökad rörlighet på arbetsmarknaden. För detta krävs att arbets- marknadspolitikens utbud av utbildningsinsatser är brett och ända- målsenligt. Arbetsförmedlingen har i huvudsak tre sätt att bidra till att inskrivna arbetssökande tar del av utbildningsinsatser som stärker deras ställning på arbetsmarknaden: 1.genom motivering och vägledning till utbildningar i det reguljära utbildningssystemet, En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser 2.genom anvisning till myndighetens upphandlade eller bidrags- finansierade2 utbildningstjänster inom ramen för ett arbetsmark- nadspolitiskt program, samt i vissa fall 3.genom anvisning till utbildningar i det reguljära utbildnings- systemet inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt program. Syftet för den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildning som hand- has av Arbetsförmedlingen är enligt den nuvarande regleringen både att stärka den enskilde arbetssökandens möjligheter att få eller behålla ett arbete och att motverka att det uppstår arbetskraftsbrist på arbetsmarknaden. Huvudprincipen är att en arbetsmarknads- utbildning ska pågå . I takt med att kompe- tenskraven på arbetsmarknaden har höjts och målgruppen för Ar- betsförmedlingens insatser har förändrats har dock många av de inskrivna mer omfattande utbildningsbehov än så. Det är, enligt Arbetsförmedlingens egen bedömning, tveksamt om det finns tillräckligt många arbetstillfällen inom bristyrken som de inskrivna skulle kunna söka efter den kortare utbildningsinsats som arbets- marknadsutbildningen är tänkt att utgöra. Många individer har snarare utbildningsbehov som motsvarar den mer grundläggande och formaliserade utbildning som ges inom det reguljära utbildnings- väsendet. Det förekommer också kritik mot att arbetsmarknadsutbild- ningen i allt för hög grad liknar och överlappar sådan utbildning. Att öka övergången till reguljär utbildning har varit ett uttalat mål för Arbetsförmedlingen . Men trots nya verk- tyg i form av utbildningsplikt, studiestartsstöd och en intern strategi för matchning till jobb genom utbildning är övergången till reguljär utbildning fortsatt blygsam. Arbetsförmedlingen behöver bättre red- skap för att öka övergången till reguljär utbildning. På så sätt kan myndigheten också lättare undvika att skapa ett parallellt utbild- ningsutbud med sina upphandlade utbildningstjänster. Utredningens slutsats är att Arbetsförmedlingen både behöver kunna anvisa personer till utbildningsinsatser som handhas av myndigheten själv och vägleda och anvisa personer till det regul- jära utbildningssystemet. Det behöver bli tydligare vilka utbildnings- behov som i första hand ska tillgodoses genom det reguljära utbild- ningssystemet, samt vilka utbildningsinsatser som Arbetsförmedlingen 2Bidragsfinansierade utbildningstjänster avser exempelvis utbildning på folkhögskola som arbetsmarknadspolitisk insats. En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser vid behov ska kunna komplettera med. Arbetsförmedlingen behöver i möjligaste mån undvika att upphandla eller anordna utbildnings- tjänster för utbildningsbehov som kan tillgodoses genom det regul- jära utbildningssystemet. För att detta i sin tur ska bli möjligt be- höver Arbetsförmedlingen få tydligare möjligheter att erbjuda reguljär utbildning som arbetsmarknadspolitisk insats för de arbetssökande för vilka detta är motiverat. Slutligen behöver det reguljära utbild- ningssystemet, och då särskilt vuxenutbildningen på gymnasial nivå, kapacitet att möta arbetssökandes utbildningsbehov. För att åstadkomma dessa förflyttningar lämnas i detta kapitel förslag för att: •Arbetsförmedlingen ska fokusera på att tillhandahålla kortare, gärna arbetsplatsförlagda utbildningsinsatser anpassade efter arbetsgiv- ares konkreta rekryteringsbehov, det som myndigheten kallar rekryteringsutbildningar. •Övriga utbildningsbehov ska i första hand tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet. För detta ges Arbetsförmedlingen tydligare möjligheter att använda reguljär utbildning som arbets- marknadspolitisk insats, vilket ger möjlighet till försörjning från arbetsmarknadspolitiken . •Bara om individers utbildningsbehov av någon anledning inte kan tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet ska tillhandahålla en utbildningstjänst som motsvarar reguljär utbildning i syfte och innehåll. bedömer utredningen att dessa förändringar kommer inne- bära att Arbetsförmedlingens behov att erbjuda utbildningsinsatser som motsvarar reguljär utbildning kommer att minska. För att under- stödja denna utveckling lämnar utredningen i detta kapitel också bedömningar om hur det reguljära utbildningssystemets kapacitet att möta arbetssökandes utbildningsbehov kan stärkas, samt vad Arbetsförmedlingen kan göra för att ytterligare främja övergången till reguljära studier framöver. Utredningens förslag kommer i sig varken leda till att fler eller färre arbetssökande erbjuds utbildningsinsatser. Avsikten är att arbetsmark- nadspolitiken ska ha ett bredare och mer flexibelt utbud av utbild- En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser ningsinsatser som går att justera efter förändringar i poli- tikens inriktning, arbetslöshetens sammansättning, arbetsmark- nadens kompetenskrav och samhällets ekonomiska omställning. Det följande kapitlet inleds med en beskrivning av utredningens uppdrag och arbete samt avgränsningar och definitioner av centrala begrepp. Därefter ges en beskrivning av utbildningsbehov ur ett arbetsmarknadspolitiskt perspektiv samt vilka verktyg Arbetsför- medlingen har att möta dessa . Efter detta följer en kartläggning av de utbildningstjänster som Arbetsförmedlingen handhar, deras syfte och resultat. Därefter följer två analysavsnitt om förhållandet mellan Arbetsförmedlingens utbildningstjänster och det reguljära ut- bildningssystemet, respektive om övergången från arbetslöshet till reguljär utbildning. Avslutningsvis presenteras utredningens förslag med konsekvensanalyser. Ekonomiska konsekvenser av utredning- ens samlade förslag redovisas i kapitel 14 om förslagens kostnader och finansiella konsekvenser. 8.1Utredningens uppdrag och arbete I utredningens direktiv beskrivs en matchningsproblematik på svensk arbetsmarknad (Dir. 2016:56). Gruppen arbetslösa består i allt större omfattning av individer som har relativt svårt att få en fast förankring på arbetsmarknaden, bland annat arbetslösa med högst förgymnasial utbildning. har arbetsgivare problem att rekry- tera personal med rätt kompetens. Inom vissa sektorer och regioner råder särskild brist på kvalificerad arbetskraft; ny teknik och innova- tioner ökar efterfrågan ytterligare. Utvecklingen ställer enligt direk- tiven ökade krav på utbildningsinsatser som förbättrar matchningen mellan de arbetssökande och de tillgängliga jobben. Rätt utbildning är dessutom inte bara viktigt vid inträde på arbetsmarknaden utan även för att människor kontinuerligt ska kunna ställa om för att möta förändringar. Ansvaret för att individer ska skaffa den utbildning eller kom- petens som efterfrågas på arbetsmarknaden är enligt direktivet delat. Individen bär ett ansvar för att använda och förvalta de möjligheter till utbildning som finns och det ligger i arbetsgivares intresse att utbilda och vidareutbilda sina anställda. Samhället ska i sin tur bidra En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser genom vägledning kring studier och yrken, utbildningsmöjligheter som tillgodoser nuvarande och kommande behov på arbetsmarkna- den och genom ett studiemedelssystem som ger möjligheter till för- sörjning . Utbildningsverksamhet bedrivs i många olika system, bl.a. inom skolväsendet, inom universitet och högskolor, inom folkbild- ningen och som arbetsmarknadspolitiska insatser. Arbetsmarknads- politikens utbildningsinsatser skiljer sig på många sätt från andra former av utbildning. De är överlag kortare och mer specifikt ut- formade än andra utbildningar och därmed finns större möjlighet att anpassa dem efter arbetsmarknadsläget och individens förutsätt- ningar. kan inte sådana insatser ersätta den utbildning som sker inom skolväsendet och vid universitet och högskolor. Sådana utbildningar stärker enligt direktivet individers ställning på arbetsmarknaden mer än vad kortare arbetsmarknadspolitiska insatser gör. Utredningen har därför i uppdrag att analysera samspelet mellan utbildningar och andra insatser inom arbetsmarknadspolitiken, skolväsendet, universitet och högskolor samt folkbildningen. Utifrån analysen ska förslag lämnas om hur utbildning och andra insatser inom arbetsmarknadspolitiken bör förhålla sig de andra utbildnings- formerna. I regeringens tilläggsdirektiv lyfts vidare arbetsmarknadsutbild- ningens bristande måluppfyllnad (Dir. 2017:71). Trots att resultaten har förbättrats något är de fortsatt otillräckliga, i synnerhet om hänsyn tas till det goda konjunkturläget med kompe- tensbrister inom många yrken. I vissa fall har det saknats arbetsmark- nadsutbildningar inom bristyrken, vilket ofta berott på svårigheter i upphandlingen. För att möta behoven på den framtida arbetsmark- naden behövs en effektiv och flexibel form för hur arbetsmark- nadsutbildningar kan tillhandahållas. Utredningen ska därför lämna förslag om hur det kan säkerställas att arbetsmarknadsutbildningen är en flexibel insats som snabbt kan svara mot arbetsmarknadens behov och som förbättrar förutsättningarna för de arbetssökande att få arbete och för de arbetsgivare som behöver anställa inom ett bristyrkesområde att snabbt få tag på arbetskraft samt analysera och lämna förslag om i vilken form och av vilka aktörer som arbets- marknadsutbildningar är bäst lämpade att tillhandahållas fortsätt- ningsvis. En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser Utredningen har i arbetet med dessa delar av uppdraget varit i kontakt med många intressenter. Utöver regelbundna kontakter med sakansvariga på har möten hållits med medlemsföretag inom Utbildningsföretagen, en bransch- och arbetsgivarorganisation för företag som arbetar med vuxnas lärande och kompetensutveckling. Enligt Utbildningsföretagen ut- bildades 9 av 10 av deltagarna i arbetsmarknadsutbildning hos något av organisationens medlemsföretag. Utbildningsföretagen har även inkommit med en skriftlig inlaga till utredningen. Dialog har hållits med som fördelar och följer upp stats- bidrag till svensk folkbildning. Återkommande möten har hållits med Vuxenutbildning i samverkan (ViS) som samlar kommunala och pri- vata utbildningssamordnare samt beställare av vuxenutbildning över hela landet. Utredningen har även haft dialog med SKL:s sakansva- riga experter och nätverk för kommunernas vuxenutbildningschefer. Inlagor om arbetsmarknadsparternas syn på arbetsmarknadsutbild- ningen och dess förhållande till det reguljära utbildningsväsendet har också inhämtats från representanter i utredningens referensgrupp. Slutligen har berörda departement och myndigheter lämnat syn- punkter genom utredningens expertgrupp och genom enskilda möten. Utbildningsinsatser som handhas av Arbetsförmedlingen Med utbildning som handhas av Arbetsförmedlingen avser utredning- en de utbildningsinsatser som Arbetsförmedlingen tillhandahåller, främst genom upphandling eller avtalssamverkan. Dessa utbildnings- insatser kan deltagare få tillgång till som en arbetsmarknadspolitisk insats genom anvisning från Arbetsförmedlingen. De har alltså inte ett offentligt ansöknings- och antagningsförfarande. Utöver yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningar finns även för- beredande insatser som kan omfatta utbildningsinslag. Begreppet för- beredande utbildning (FUB) inom Arbetsförmedlingen är ett sam- lingsnamn som omfattar fem olika tjänster som riktar sig till arbets- sökande som behöver förbereda sig inför andra aktiviteter, såsom arbetsmarknadsutbildning eller reguljära studier. Arbetsförmedlingen hade avtal som omfattade fem typer av förberedande utbildningar: Meritportfölj, Grundläggande moduler, Min väg till En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser arbete, Korta vägen och Starta eget-utbildning. Målgruppen varierar i hög utsträckning mellan de olika förberedande utbildningarna. Här finns såväl insatser som riktar sig till arbetssökande som står mycket långt ifrån arbetsmarknaden, som insatser som riktar sig till arbets- sökande som står relativt nära arbetsmarknaden. Utbildningsinsatser på folkhögskola i form av studiemotiverande kurs och etableringskurs ingår också i utbildningsinsatser som till- handahålls genom anvisning från Arbetsförmedlingen.