sou · H7B337 · 2019-07-15 00:00:00 — Det saknas således skäl att hemlighålla sådana uppgifter, så snart högskoleprovet och kontrollerna har genomförts. När det däremot gäller andra slags uppgifter av mer generell betydelse för kontrollverksamheten får en mer ingående prövning göras av om ett utlämnande verkligen skadar den framtida verksamheten. Utfallet av en sådan prövning kan då bli t.ex. att endast vissa delar av en handling inte kan lämnas ut men att handlingen kan lämnas ut i övriga delar, eller att en rapport kan hanteras som offentlig men inte uppgifterna i underlaget som tagits fram till rapporten. I andra stycket anges den längsta tid, , som sekretessen enligt första stycket kan gälla för uppgifter som finns i en allmän handling. Det är en maximitid och för flertalet uppgifter i kontrollverksamheten kommer skaderekvisitets utformning medföra att sekretesskyddet i praktiken upphör långt före det att 20-årsgränsen uppnås. Hur startpunkten för sekretesstiden beräknas framgår av 7 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen. Anmälningar m.m. om fusk vid högskoleprovet Paragrafen är ny behandlas i avsnitt 10.3 och innebär ett skydd för tipsare om fusk vid högskoleprovet mot att på grund av tipset drabbas av våld eller annat allvarligt men genom att få sin identitet röjd. Enligt första tycket gäller sekretess gäller hos Universitets- och högskolerådet samt universitet och högskolor som genomför högskoleprovet för uppgift i anmälan och utsaga från en enskild som rör fusk vid högskoleprovet, om uppgiften kan avslöja den enskildes identitet och det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Bestämmelsen är avsedd att skydda mot våld eller annat allvarligt men såsom t.ex. hot, telefontrakasserier eller andra repressalier av allvarligare slag. Bestämmelsen omfattar alla typer av uppgifter som kan avslöja anmälarens identitet, såsom namn och adress, men också andra omständigheter som indirekt kan avslöja vem anmälaren är, t.ex. yrke, befattning eller innehållet i själva anmälan. Offentlighet är klar huvudregel, och sekretess gäller för en uppgift endast om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Det särskilda skyddet för tipsarens identitet avses främst kunna bli tillämpligt om det aktuella tipset synes vara kopplat till systematisk och omfattande fuskverksamhet eller det annars finns särskild anledning anta att tipsaren, eller närstående till denne, kan komma att utsättas för våld eller allvarliga trakasserier om hans eller hennes identitet avslöjas. Så kan alltså till en början vara fallet om tipset har beröring med organiserad eller kommersiell fuskverksamhet. Omständigheter som särskilt starkt kan tyda på att det finns en risk för tipsaren eller en närstående till tipsaren är vidare om tipsaren själv rör sig i samma kretsar som den eller de personer som anmälan avser, eller om anmälaren själv är eller har varit involverad i den systematiska fuskverksamheten. En risk kan normalt antas föreligga även om det inte finns information om att den organisation tipset rör har använt sig av våld eller hot. Den starka offentlighetspresumtionen medför att skaderekvisitet i normalfallet inte är uppfyllt när tipset gäller en enskild fuskare som fuskat ”på egen hand” utan samband med mer organiserad fuskverksamhet och där det inte heller finns någon konkret indikation i det enskilda fallet på risk för våld eller allvarligt men. En upplysning från tipsaren om att det föreligger en reell möjlighet att han, hon eller närstående kan drabbas av allvarligt men om identiteten röjs kan dock utgöra en anledning till sekretess, om inte upplysningen framstår som gripen i luften. Det är emellertid aldrig tillräckligt att tipsaren känner obehag eller oro för att den som anmälan avser får reda på att han eller hon gjort en anmälan och blir arg. Kretsen som skyddas är den som gör anmälan eller lämnar tipset, förutsatt att denne är en enskild privatperson och inte är t.ex. en anställd vid en högskola som agerar inom ramen för sitt arbete. Även den enskildes närstående skyddas av bestämmelsen. Enligt andra stycket gäller sekretessen för uppgift i en allmän handling i högst . Särskilt yttrande från experten Det här yttrandet innehåller viktiga frågor som enligt mig behöver beaktas i den fortsatta beredningen av detta lagstiftningsärende. Jag har medverkat i utredningens arbete som expert utsedd av regeringen efter förslag från . Först vill jag tacka utredaren och sekretariatet för ett väl genomfört arbete i en svår fråga. Dessutom vill jag tacka expertgruppens övriga deltagare för våra fruktsamma och utmanande diskussioner. Utredningens förslag är välbalanserade och proportionella i förhållande till ändamålen. Det finns dock givetvis problem med förslagen som jag reflekterar över i slutet på detta yttrande. Jag anser att det ligger i provskrivarnas och studenternas intresse att utredningens förslag genomförs tillsammans med de tre förslag som jag framför nedan: Förslag 1: Finansiera kontrollerna genom anslag Jag vänder mig starkt emot hur utredningen föreslår att dess förslag ska finansieras. Utredningen menar att det ligger utanför dess uppgift att uttala sig generellt om provets finansiering. Eftersom provet finansieras genom en anmälningsavgift har utredningen föreslagit att avgiften höjs. Jag anser dock att det finns fyra bärande skäl som talar emot en höjning, vilket ytterst är en politisk fråga. Orimligt med högre avgift För det första är gränsen för vad som är en rimlig nivå på avgiften nådd. Högskoleprovet borde vara en andra chans för alla, oavsett storleken på plånboken, inte minst för att även fortsättningsvis främja möjligheten till social mobilitet och långsiktigt bidra till en ökad jämlikhet (jämför motiven till den som tillsattes 2018, Dir 2018:74 En kommitté för ökad ekonomisk jämlikhet). Avgiften borde därför hållas på en låg nivå. Den höjdes redan med till just för att provet hade varit underfinansierat. gick provet med förlust igen, år 20181. En höjd avgift skapar inlåsningseffekter för den som har låga inkomster eller som är beroende av samhället för sin försörjning. Den som har försörjningsstöd och som vill förändra sin situation genom att komma in på högskolan kan inte få bistånd för anmälningsavgiften till högskoleprovet eftersom avgiften inte ingår i riksnormen för försörjningsstöd. Förra gången avgiften till provet höjdes var för övrigt remissinstanser som () och emot det av fördelningspolitiska skäl som de ansåg vägde tyngre än de positiva effekterna av att Universitets- och högskolerådet (UHR) och lärosäten skulle få full täckning för sina kostnader.2 Jag respekterar hur utredningen tolkar ramarna för sitt uppdrag. Men jag anser att jag i egenskap av studentrepresentant måste väga in provets generella finansiering i mitt starka ställningstagande emot en avgiftshöjning i detta fall. Mot bakgrund av avgiftshöjning ser jag det som högst sannolikt att regeringen förr eller senare behöver vidta åtgärder så att UHR kompenseras för sitt underskott. Det bör dock inte ske genom avgiftshöjningar. För att ge UHR full kostnadstäckning på högskoleprovet utifrån underskott skulle det enligt vad jag kan bedöma i mitt räkneexempel behövas ytterligare en avgiftshöjning på 73 kronor.3 1Universitets- och högskolerådets årsredovisning 2018, s. 7. 2Se TCO:s och respektive yttranden över promemorian Vissa frågor om högskoleprovet (dnr U2014/1700/UH). 3Så här har jag räknat: Det framgår av tabell 8.1 att UHR enligt utredningens förslag ska få 9kronor av höjningen på per anmäld deltagare som ska finansiera ”Övriga åtgärder för att motverka fusk”. Det motsvarar (* 67 000 provskrivare). Om UHR får använda dessa per provskrivare för att täcka sitt underskott, kommer det ändå saknas ca för att täcka underskott vilket alltså motsvarar 73kronor per provdeltagare. För att finansiera både den här utredningens förslag och för att täcka UHR:s underskott skulle det kunna krävas att dagens avgift på höjs med (50+73 kronor) till . Lärosätenas eventuella underskott är inte medräknade. Det är vidare sannolikt att regeringen kommer vilja utöka omfattningen på in- och utpasseringskontrollerna med metalldetektor och kroppsvisitation från vilket kommer kräva att avgiften höjs ännu mer. Jag vill passa på att framföra att det även är önskvärt att genom anslag täcka högskoleprovets kostnadsökningar generellt. Studenter drabbas när bristande kostnadstäckning leder till sänkta ambitioner hos UHR och lärosäten. Detta bör dock lösas på annat sätt än genom höjd avgift. När högskoleprovet går med förlust delfinansieras det ändå i praktiken genom anslag. UHR täcker underskotten från högskoleprovet från sitt förvaltningsanslag som skulle gått till annan verksamhet, vilket tvingar fram prioriteringar. Lärosäten har inget förvaltningsanslag och måste betala underskotten från medel som skulle gått till utbildning. Då är det bättre att skapa ett särskilt anslag som är avsett för högskoleprovet eftersom avgiften bör hållas nere. Ökad handlingsfrihet för regeringen med anslag För det andra måste avgiftshöjningar aviseras . En anslagsfinansiering skapar en avsevärt större handlingsfrihet som gör det möjligt för regeringen att snabbt kunna öka omfattningen på kontrollerna om det finns indikationer på att det kommer förekomma fusk inför ett stundande högskoleprov. Regeringen får vidare frihet att utöka kontrollerna utan risken för att arga fattiga studenter reagerar på avgiftshöjningar och kan i stället fokusera på att bekämpa fusket. Detta underlättar också att få en acceptans hos de studerande för åtgärderna. Därmed finns starka skäl för att redan nu hitta en långsiktigt hållbar finansiering som även är flexibel. Rättvist gentemot ärliga provskrivare För det tredje är det en viktig principfråga att skötsamma provskrivare inte ska behöva ta smällen av att det finns ett fåtal som fuskar. Detta är också starkaste argument för att stödja min ståndpunkt om att finansiera kontrollerna genom anslag. Staten har ett intresse av att kontrollerna genomförs För det fjärde är åtgärderna för att stoppa fusket av brottsförebyggande karaktär och det är därför högst rimligt att staten åtminstone bidrar med att finansiera själva kontrollerna om inte högskoleprovet generellt. Ingen skulle komma på tanken att låta brottsoffer betala för rättegångar eller för polisens förundersökningar eftersom de har ett intresse av att samhället beivrar brott. På samma sätt har samhället ett starkt intresse av att bevara förtroendet för högskolesystemet och för att säkerställa att platser på högskolan verkligen fördelas utifrån de principer som samhället bestämt. Om åtgärderna leder till mindre fuskande kommer det sannolikt även minska belastningen på rättsväsendet i form av färre förundersökningar och rättegångar mot fuskare och fuskligor. Allt detta talar för att och regeringen bör vara med och finansiera dessa förebyggande åtgärder för att försvara motståndskraften i vårt antagningssystem. Jag uppmanar starkt regering och riksdag att ta vara på chansen att redan i den fortsatta beredningen av detta lagstiftningsärende hitta en finansiering av kontrollerna som är långsiktigt hållbar och principiellt rätt. Det kan redan inför som kontrollerna genomförs på högskoleprovet dyka upp ett brådskande behov av att utöka kontrollerna. Initiativet till att finansiera kontrollerna via anslag måste dock komma från politiken. Förslag 2: Gör även UHR:s beslut om uteblivet resultat på högskoleprovet överklagbara rent generellt En fråga som väcktes först sent i utredningens slutskede och som utredningen därför inte hunnit ta ställning till är om det bör införas en regel om att alla UHR:s beslut om uteblivet provresultat ska kunna överklagas. Därför vill jag utveckla min syn i denna fråga som underlag för framtida överväganden. När ökad kontroll införs är det viktigt att stärka rättssäkerheten på andra sätt. Ett uteblivet resultat på högskoleprovet meddelas när en provskrivare ansetts bryta mot genom att till exempel prata med andra deltagare, ha med sig otillåtna hjälpmedel eller inte kan uppvisa en giltig legitimation4. Ett beslut om uteblivet resultat bör ses som eller åtminstone likställas med att vara en mildare form av sanktion än avstängning. Det är enligt min mening ett beslut som fattas på administrativa grunder och som är relaterat till att provskrivaren inte ansetts följa ordningsreglerna eller UHR:s föreskrifter. Jämförelsevis kan nämnas att en högskolestudent som brutit mot ordningsreglerna för tentamen genom att t.ex. prata med andra studenter, ha med sig otillåtna hjälpmedel eller störa ordningen kan få en varning eller avstängning från disciplinnämnden. Såväl beslut om varning som avstängning är överklagbara till förvaltningsrätten. Ett argument som sannolikt skulle framföras mot att införa möjligheten att överklaga beslut om uteblivet resultat är att inte heller betyg är överklagbara . En anledning till att betyg inte får överklagas är att betygsbesluten fattas på kunskapsmässiga grunder. Läraren eller examinatorn som sätter betyget är den som har kunskap i ämnet och anses vara bättre lämpad att bedöma om en student nått kunskapsmålen än en överklagandeinstans. Ett beslut om uteblivet resultat är dock enligt mig ett administrativt beslut om att överhuvudtaget inte bedöma provskrivarens prestation. Det är tänkbart att det i en del ärenden rörande om en provskrivare inte ska få något provresultat kan behöva göras bedömningar för att avgöra om provskrivaren störde ordningen eller där det inte är solklart att det förekommit en överträdelse av ordningsreglerna. Detta talar för att den vore meningsfullt att införa en möjlighet att överklaga beslut om uteblivet resultat. Dessutom får ett uteblivet resultat stora konsekvenser för individens möjligheter att konkurrera om en utbildningsplats. Därför borde ett beslut om uteblivet resultat på högskoleprovet kunna överklagas som många andra administrativa beslut inom högskolesystemet. 431–40 §§ Universitets- och högskolerådets föreskrifter om högskoleprovet (UHRFS 2015:3). Förslag 3: Fortsätt utreda en möjlighet för provskrivare att be någon av samma kön som står i kön att följa med som vittne som närvarar vid kroppsvisitation som sker avskilt Det är tänkbart att en del provskrivare till följd av tidigare trauman eller erfarenheter känner ett starkt obehag och misstro mot att ensamt bli undersökta närmare av uniformerad personal. Exempelvis kan den som flytt till på grund av förföljelse ha erfarenhet av att ha torterats av polisen i sitt hemland. Den som efter en inledande kontroll med metalldetektor eller motsvarande tas ut för en kroppsvisitation som bör utföras avskilt borde, mot bakgrund av den intima situation som uppstår, när det är möjligt att kunna fråga en annan provskrivare om den vill följa med som vittne. Som jämförelse kan nämnas att det i lagarna om säkerhetskontroll i domstol (1981:1064) respektive (1988:144) framgår att kroppsvisitation av mer väsentlig omfattning ska genomföras avskilt och om det är möjligt i närvaro av ett vittne av samma kön. Mot bakgrund av den begränsade tiden som finns för att utföra kontroller på högskoleprovet behöver det i så fall finnas en lösning som innebär att de vittnen som kan väljas ut begränsas till personer av samma kön och som befinner sig i närheten i kön till den befintliga in- eller utpasseringskontrollen. Det förutsätter att det finns någon i kön som är villig att ställa upp som vittne och att man inte är sist i kön. Om det kan införas en sådan regel borde den vara utformad så att den säger att det ska finnas en rätt för en provskrivare att be en annan provskrivare i kön att följa med som vittne men att detta endast kan ske när det är möjligt. Många provskrivare kommer säkert känna sig obekväma med att be en främling följa med som vittne i en sådan situation. Å andra sidan kan det finnas personer som på grund av tidigare erfarenheter känner ett ännu starkare obehag av att inte ha den möjligheten. Därför bör det vara utformat så att en provskrivare ska ha rätt att fråga en annan i kön att ställa upp som vittne så att den som ska kroppsvisiteras inte nekas att ta med ett vittne i de fall ett sådant finns att tillgå i kön. Ända sedan utredningen påbörjade sitt arbete tog jag en aktiv roll för att lyfta de frågor och farhågor rörande rättssäkerhet och lika villkor som utredningen enligt min mening behövde adressera och hitta adekvata lösningar på för att förslagen som utreddes skulle kunna genomföras. Den här utredningen har på ett föredömligt vis lyssnat på invändningar och synpunkter från en aktiv och ibland kritisk studentrepresentant. Vidare är det är både angeläget och högprioriterat för studenter att stoppa det organiserade fusket. Åtgärderna behövs för att rädda högskoleprovets existens och för att förhindra den djupa orättvisa som uppstår när någon betalar stora summor för att ”stjäla” en utbildningsplats som redan är bekostad av samhället och som skulle getts till en mer meriterad sökande. medger jag att ställningstagandet i denna fråga inneburit en svår balansgång. Förslagen medför ett påtagligt intrång i provskrivarnas grundläggande friheter som rätten till kroppslig integritet. Vidare finns det alltid en risk för att radiovågsdetektion under pågående provpass blir ett störningsmoment som negativt påverkar provskrivares prestation. Dessutom leder förslagen till en ökad förklaringsbörda för grupper av personer med funktionsnedsättning som måste förklara sig i en kontroll eller som framöver måste styrka sitt behov av hjälpmedel redan vid sista anmälningsdag. En positiv aspekt är dock att det i kapitel 7.2 framgår att behovet av hjälpmedel ska styrkas av ”läkarintyg eller motsvarande intyg eller utlåtande” vilket avser att återspegla att även andra yrkeskårer än läkare som tex audionomer och arbetsterapeuter är experter på hjälpmedel och behoven hos personer med funktionsnedsättning. Det är viktigt att detta perspektiv även får genomslag i UHR:s kommande föreskrifter rörande kontrollerna. I anslutning till detta vill jag poängtera vikten av att ha en generös syn på vad som är ett hjälpmedel. Det finns ingen legaldefinition av vad som utgör ett hjälpmedel.5 Det är väldigt viktigt att möjligheten att skriva högskoleprovet på lika villkor inte begränsas av en för snäv syn på vad som är ett hjälpmedel. En alldeles för snäv syn vore att begränsa sig till de hjälpmedel som ingår i regionens upphandlade 5SOU 2017:43 s. 64. sortiment eller som förskrivits av sjukvården. Regionernas upphandlade sortiment varierar och det är inte ovanligt att en person på goda grunder har ett medicinskt motiverat behov av ett hjälpmedel som inte ingår i upphandlingen eller i det offentliga åtagandet. Dessutom förekommer det att arbetsgivare, eller i vissa fall bekostat hjälpmedel som någon behövt i arbetet. Även den som själv på den privata marknaden har köpt en viss hörapparat, blodsockermätare eller annat hjälpmedel måste självklart också kunna använda den på högskoleprovet. Det är provskrivarens medicinskt motiverade behov av ett visst hjälpmedel som ska styra. Därför är det fullt nödvändigt att personer som jobbar inom hälso- och sjukvården är beredda att skriva intyg rörande hjälpmedel som en provskrivare behöver, oavsett om hjälpmedlet förskrivits eller köpts privat. Därtill är det inte bara tekniska produkter som är hjälpmedel. För en person som lider av motorisk orolighet kan även en stressboll som går att köpa i affären och som därför inte upphandlats av regionen vara ett behövligt hjälpmedel. Eftersom flera nya grupper av personer med funktionsnedsättning på grund av kontrollerna kommer behöva skicka sina intyg i förväg finns nu möjligheten att skapa den organisation som behövs för att anpassa provet för fler grupper. utredde UHR om högskoleprovet skulle anpassas till personer med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar som autism och ADHD men myndigheten beslutade sig sedan för att inte genomföra förslaget. Anledningen som angavs till att inte anpassa provet för denna grupp var att UHR behövde prioritera bland sina uppdrag och att intygshanteringen skulle skapa för mycket administration, något som kritiserades av . Om beslutet att inte anpassa provet även berodde på den bristande finansieringen av provet så är det ytterligare ett argument för att UHR och lärosäten behöver få full kostnadstäckning för högskoleprovet genom anslag samt att det behövs ett ökat ekonomiskt utrymme för att anpassa provsituationen. Inför skrivandet av detta särskilda yttrande bad jag några utvalda kloka människor om råd. En vän frågade mig hur kontrollerna ska hantera en person som fått ett implantat innan den kommit till exempelvis som flykting och som saknar dokumentation på det. Det är också en intressant fråga som är värd att uppmärksamma. Om implantatet ger utslag vid en in- eller utpasseringskontroll genom exempelvis en larmbåge eller en mycket känslig handhållen metalldetektor är det tänkbart att personen kommer ha svårt att förklara sig. En spontan tanke är att den personen antingen får uppmanas att genomgå röntgen för att få ett intyg eller att någon rutin för att hantera detta får utarbetas. En annan person nämnde att det alltid kommer finnas exempel på ytterligare fall hur man än försöker att reglera detta eftersom vi inte kan räkna ut alla tänkbara scenarion. Enligt personen bör det finnas en ”gummiparagraf” alltså en generalklausul eftersom det alltid måste gå att hitta individuella lösningar. Jag kan precis som den personen se behovet av en sådan bestämmelse som ger lagstöd för skälighetsbedömningar så att ingen nekas att skriva provet även om den inte kan styrka sitt behov av hjälpmedel eller sitt implantat i vissa situationer. En annan fråga som jag fick var hur den föreslagna kroppsvisitationen som ska verkställas av någon med samma kön ska genomföras mot en provskrivare som varken definierar sig som man eller kvinna. Detta kan givetvis problematiseras vidare. Dessa funderingar får bli ett ytterligare medskick för den fortsatta beredningen. Slutligen vill jag understryka att om kontrollerna utförs på de sätt utredningen föreslår så anser jag att de kommer vara tillräckligt rättssäkra och kan genomföras på ett värdigt sätt för provskrivare. Det utesluter inte att förslagen kan förbättras. Förslagen kommer säkert mötas av kloka invändningar och förbättringsförslag från remissinstanserna. Åtgärder för att förhindra fusk vid högskoleprovet Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska bedöma om vissa åtgärder bör vidtas i syfte att förhindra fusk vid högskoleprovet. •ta ställning till huruvida ett krav på kroppsvisitation vid högskoleprovet i syfte att förhindra användningen av otillåtna hjälpmedel kan utgöra en godtagbar begränsning av regeringsformens skydd mot kroppsvisitation, •bedöma vid hur stor andel av provlokalerna som kroppsvisitation vid högskoleprov i så fall bör genomföras, •ta ställning till vem som ska genomföra kroppsvisitation, •ta ställning till om uppgifter i Universitets- och högskolerådets beslut om på vilka platser kroppsvisitation ska utföras ska kunna omfattas av sekretess för att dessa platser inte ska bli kända i förväg, •ta ställning till om sekretess bör gälla för sådan uppgift i anmälan om fusk vid högskoleprovet som kan leda till att den som har lämnat anmälan kan identifieras, och •föreslå nödvändiga författningsändringar. Utredaren får även föreslå andra åtgärder som syftar till att förhindra fusk vid högskoleprovet. Om utredaren finner att det inte är godtagbart med ett krav på kroppsvisitation ska utredaren föreslå andra åtgärder som bedöms ha god effekt i arbetet med att motverka fusk. Uppdraget ska redovisas . Högskoleprovet är ett viktigt urvalsinstrument Högskoleprovet fyller en viktig samhällsfunktion såsom urvalsinstrument vid tillträde till högskoleutbildning.