sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — En jämförelse kan göras med straffbestämmelsen om skyddande av brottsling enligt 17 kap. 11 § . För ansvar enligt den bestämmelsen, krävs att den som på något sätt har skyddats är en brottsling i straffrättslig mening. Alla objektiva och subjektiva rekvisit för brottet denne har begått ska vara uppfyllda. För barnfridsbrott döms till fängelse i högst . Straffet an- sluter till vad som gäller för misshandel av normalgraden. Av andra stycket framgår att det i mindre allvarliga fall ska dömas till böter eller fängelse . Vad som ska bedömas som mindre allvarligt får avgöras i det enskilda fallet, men enstaka fall av bevittnande av en gärning som till sin natur är att bedöma som mindre allvarlig bör falla in under en sådan tillämpning. Ett exempel på sådana gärningar kan vara ofredande. Det som ska vara avgörande för denna bedömning är i vilken utsträckning gärningen är ägnad att skada tryggheten eller tilliten för barnet i relation till en närstående person. Här kan noteras att ofredande som inte förövats på allmän plats enligt 4 kap. 11 § får åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från all- män synpunkt. Bedömningen av om åtalet är påkallat ur allmän synpunkt ska ske med hänsyn såväl till brottets art och straffets syfte som till omständigheterna vid brottets begående. Det har också betonats att sociala hänsyn, till exempel till målsäganden, ska beaktas. Att brott har bevittnats av ett barn och varit ägnat att skada trygg- heten eller tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person torde kunna vara en omständighet som föranleder att åtal kan anses påkallat ur allmän synpunkt. Skyndsamhetskravet på grund av minderårig målsägande enligt 2 a § förundersökningskungörelsen kommer, med hänsyn till straffskalan, att omfatta barnfridsbrott av normalgraden men inte mindre allvarligt brott. I tredje stycket föreskrivs en särskild strängare straffskala för grovt brott. Vidare anges vissa kvalifikationsgrunder som ska beaktas vid den bedömningen. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska sär- skilt beaktas om gärningen som bevittnats har varit av särskilt skräm- mande och traumatisk art. Den bedömningen ska främst göras utifrån svårighetsgraden av grundbrottet. Begreppet särskilt skrämmande och traumatisk art är ett abstrakt farerekvisit och syftar på den allvar- liga psykiska skada som typiskt sett kan drabba barn som bevittnar mycket grovt våld mot en närstående. Det mest uppenbara exemplet på en sådan gärning är att ett barn har bevittnat att en närstående dödas eller utsätts för mycket allvarligt våld, även om detta inte leder till döden. Frågan om ett brott ska bedömas som grovt, ska emeller- tid avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. Barnfridsbrott kommer att kunna ingå i brottet grov fridskränk- ning om förutsättningarna för straffansvar enligt den bestämmelsen i övrigt är uppfyllda. Av 2 kap. 3 § skadeståndslagen följer att skadestånd kan dömas ut med anledning av den kränkning som barnfridsbrott har inne- burit. Skadestånd för personskada enligt 2 kap. 1 § skadeståndslagen, för psykiskt lidande utan koppling till egen kroppsskada, torde också kunna dömas ut. Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.olovlig identitetsanvändning enligt 4 kap. 6 b §, 7.olaga integritetsintrång enligt 4 kap. 6 c §, 8.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 9.uppmaning till självmord enligt 4 kap. 7 a §, 10.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 11.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 12.ringa skadegörelse enligt 12 kap. 2 §, eller 13.överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning eller överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . I paragrafen föreskrivs straffansvar för olaga förföljelse. Bestämmelsen har tillförts en ny punkt (punkt 9) som utvidgar tillämpningsområdet till att omfatta även gärningar enligt straffbestämmelsen i 7 a § om uppmaning till självmord. Ändringen behandlas i avsnitt 10.3.8. Den som hetsar, uppmanar eller på annat sätt utövar psykisk påverkan mot någon att begå självmord, och det till följd av särskilda omständig- heter har funnits en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling, döms för uppmaning till självmord till fängelse i högst . Den som begår en gärning som avses i första stycket och är oaktsam beträffande de särskilda omständigheter som inneburit en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling, döms för oaktsam uppmaning till självmord till böter eller fängelse . För gärning i första stycket ska inte dömas till ansvar om det med hänsyn till omständigheterna vid gärningen framstår som oskäligt. Paragrafen och brottsrubriceringen uppmaning till självmord är ny. I bestämmelsen föreskrivs straffansvar för den som hetsar, upp- manar eller utövar psykisk påverkan mot någon att begå självmord och det till följd av särskilda omständigheter har funnits en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling. Syftet med paragrafen är att förstärka det straffrättsliga skyddet mot skad- liga och kränkande uttalanden som uppmanar någon att ta sitt liv. Förslaget till den nya bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.3. Bestämmelsen är teknikneutral. Uppmaningen ska vara riktad till en viss person. Uttryckliga uppmaningar med innebörden att någon ska ta livet av sig kan föranleda straffansvar. Detsamma gäller att hetsa någon till att begå självmord. Var gränsen sedan ska dras när det rör sig om mer subtila uttalanden, blir ytterst en fråga för rätts- tillämpningen. Här kan sådant som relation, historik och kontext spela in när bedömningen ska göras. Uttalanden som, rent semantiskt, inte uttryckligen innebär en direkt uppmaning kan falla inom det straff- bara området om dessa utgör ett led i en psykisk påverkan mot någon att begå självmord. En serie av uppmaningar bör kunna bedömas som en gärning om dessa har ett samband med varandra vad gäller tid och sammanhang. Om en person systematiskt uppmanar en annan att begå självmord, men detta inte uppfyller kriterierna för ett frids- kränkningsbrott eller olaga förföljelse i övrigt, ska dessa kunna bedömas som psykisk påverkan i ett sammanhang. Det är utifrån ett sådant resonemang också möjligt att finna att någon har ägnat sig åt en psykisk påverkan till självmord, utan att ha formulerat en uttrycklig uppmaning. Det ska inte krävas att just ordet självmord finns med i uttalandet. Alla uttalanden som uppmanar till något som i praktiken betyder att någon ska ta sitt liv ska kunna leda till straffansvar. Detsamma gäller uttalanden som uppmanar till självmordsförsök. För att straffansvar ska komma ifråga, krävas att uppmaningen handlar om sådana hand- lingar som typiskt sett kan räknas till självmord eller självmordsförsök. Det finns inget krav på effekt i straffbestämmelsen, utan straff- budet är utformat som ett konkret farebrott. För straffansvar förut- sätts att det till följd av särskilda omständigheter har funnits en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till handling. Det ska röra sig om en inte obetydlig risk eller fara i det enskilda fallet. Bedöm- ningen kan göras utifrån såväl förhållanden hos den utsatte som omständigheter kopplade till sammanhanget där uppmaningen sker samt hur uppmaningen görs. Exempel på sådana särskilda omständig- heter som kan medföra en inte obetydlig risk för handling som är kopplade till den utsattes personliga förhållanden, är att den utsatta personen lider av psykisk ohälsa eller annars är särskilt skör. Vidare kan omständigheten att den utsatta är minderårig ha betydelse, efter- som en uppmaning riktad till en ung person i många fall riskerar att vara särskilt skadlig. Så kan särskilt vara fallet om uppmaningen görs av någon som intar en förtroendeställning i relation till den minderårige. Särskilda omständigheter kan också vara kopplade till kontexten där uppmaningen sker. En uppmaning som sker i en våldsam nära relation kan medföra en påtaglig risk för att uppmaningen ska leda till att den som utsätts agerar på den. Detsamma gäller om uppmaningen eller motsvarande sker för att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Det gäller också om uttalandet har gjorts i ett mycket slutet sammanhang eller kontroller- ande miljö, alltså inom något som kan betecknas som en sekt. Även sättet uppmaningen sker på kan vara en sådan särskild omständighet som medför en inte obetydlig risk för handling. Uppmaningar som är mycket påträngande och ihärdiga kan medföra en större risk än en enstaka uppmaning som uttalas utan någon särskild intensitet. Psyk- isk påverkan som pågår kan också medföra en inte obetydlig risk. En uppmaning som är allmänt hållen torde utgöra en mindre risk för efterföljd än en uppmaning som tar sikte på per- sonliga förhållanden hos den utsatte och spelar på dennes känslor på olika sätt. Att gärningar utförs av flera gärningspersoner som agerar tillsammans kan förstärka effekten och skadligheten i uppmaningar till självmord och öka utsattheten hos den som drabbas, vilket medför en högre risk för handling enligt uppmaningarna. Om uppmaningen har lett till ett självmord eller självmords- försök bör det prövas om dödsfallet eller kroppsskadan kan falla under bestämmelserna om vållande till annans död eller vållande till kroppsskada. Det kan i sådana fall bli aktuellt att döma för t.ex. upp- maning till självmord och vållande till annans död i konkurrens. De objektiva omständigheterna ska vara täckta av uppsåt för att brott av normalgraden ska komma i fråga. Alla uppsåtsformer är till- lämpliga, dvs. såväl avsiktsuppsåt som insiktsuppsåt och likgiltighets- uppsåt. I andra stycket föreskrivs en särskild mildare straffskala för oakt- samt brott. Den som begår en gärning som avses i första stycket och är oaktsam beträffande de särskilda omständigheter som inneburit en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling, döms för oaktsam uppmaning till självmord. Gärningspersonen måste ha haft uppsåt till själva uppmaningen eller motsvarande, men det räcker med oaktsamhet i förhållande till de särskilda omständig- heter som ingår i farerekvisitet. Oaktsamhet kan bli aktuellt framför allt i relation till omständigheter som har med den utsattes per- sonliga förhållanden att göra. Ett exempel är att någon som utsätts för uppmaning till självmord lider av svår psykisk ohälsa, men detta inte är känt för gärningspersonen. Så kan t.ex. vara fallet när någon hetsar en okänd person till självmord via nätforum eller sociala medier. För uppmaning till självmord döms till fängelse i högst , eller i oaktsamma fall till böter eller fängelse . Av särskild betydelse vid bedömningen av straffvärdet är uppmaningens karaktär, de inblandades personliga förhållanden och sammanhanget den uttalats i. Enligt tredje stycket undantas från straffansvar de fall då gär- ningen begåtts under sådana omständigheter att det skulle framstå som oskäligt att döma till ansvar. I det sammanhanget bör sådana omständigheter som att närstående har levt under stor press p.g.a. en närståendes psykiska ohälsa och uttalandet gjorts i en desperat situation, vägas in. Utrymmet för ansvarsfrihet ska emellertid begränsas till de mest uppenbara undantagsfallen, där straffansvar framstår som oskäligt med hänsyn till omständigheterna i anslutning till uttalandet eller uttalandena. Åklagaren har bevisbördan för att det inte var fråga om en sådan situation att ett undantag från straff- ansvaret bör göras. Uppmaning till självmord kommer att kunna ingå i fridskränk- ningsbrotten om förutsättningarna för straffansvar enligt den bestäm- melsen i övrigt är uppfyllda. Genom en föreslagen ändring i bestäm- melsen om olaga förföljelse kommer uppmaning till självmord också kunna ingå i det brottet. Uppmaning till självmord torde i vissa fall kunna ge en rätt till skadestånd för kränkning enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen. Gär- ningar av detta slag som allvarligt kränker den som utsätts, kan jäm- föras med vissa fall av ofredanden som enligt Brottsoffermyndig- hetens praxis ger rätt till kränkningsersättning. Det är inte uteslutet att även ersättning för t.ex. sveda och värk kan komma ifråga. Har personskada lett till döden, ska enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen ersättning betalas för personskada som till följd av dödsfallet åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära. 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn En särskild företrädare ska, i stället för barnets vårdnadshavare, som ställföreträdare ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång samt vid åtgärder som rör verkställighet för utbetalning av skadestånd och ansökan om brottsskadeersättning. Till företrädarens uppgifter hör att hämta barnet till förhör, att inför barnets deltagande i utredningsåtgärder tillse att barnet har den information det behöver för att känna trygghet i situationen samt informera barnet om utfallet av förundersökning och eventuell rättegång. Företrädaren får dock inte väcka åtal och får inte heller väcka någon skadeståndstalan utan att ett allmänt åtal har väckts. Det som i 23 kap. 10 och 11 §§ sägs om måls- ägandebiträdes närvaro vid förhör ska tillämpas på den särskilda företrädaren. Paragrafen behandlar uppdraget och uppgifterna för särskild före- trädare för barn. Bestämmelsen har tillförts en formulering om att en särskild företrädare ska ta tillvara barnets rätt i angelägenheter som rör verkställighet för utbetalning av skadestånd och ansökan om brottsskadeersättning. Bestämmelsen har också utökats med vissa förtydliganden av vad uppdraget som särskild företrädare innefattar, nämligen att hämta barnet till förhör, att inför barnets deltagande i utredningsåtgärder tillse att barnet har den information det behöver för att känna trygghet i situationen samt informera barnet om utfallet av förundersökning och eventuell rättegång. Syftet är att utöka den särskilda företrädarens uppdrag och mandat till åtgärder som följer på en rättegång när det gäller barnets rätt till skadestånd och brotts- skadeersättning för att dessa uppgifter inte ska komma an på vård- nadshavare som har varit inblandade i brott mot barnet. Den detalj- erade uppräkningen av åtgärder syftar till att det ska bli tydligt vem som har ansvar för dessa, vilket inte har varit fallet enligt tidigare ord- ning. Företrädarens roll som barnets ställföreträdare i anslutning till utredningsåtgärder har också understrukits på ett tydligare sätt för att arbete som syftar till att skapa trygghet för barnet ska ge rätt till ersätt- ning. Ändringen behandlas i avsnitt 10.2.11. 13.3Förslaget till lag om ändring i brottsskadelagen (2014:322) Brottsskadeersättning betalas om brottet har begåtts i . Brottsskadeersättning enligt 4 och 5 §§ betalas även om brottet har begåtts utomlands, om den skadelidande för brottet hade hemvist i . Vid bestämmande av brottsskadeersättning ska ett grundavdrag göras. Ett avdrag ska inte göras om brottet har begåtts av någon som avses i 6 § och brottet har begåtts på eller i närheten av en anstalt eller annan plats där han eller hon var intagen eller häktad. ska inte heller göras om det i övrigt finns särskilda skäl. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om avdragsbeloppet. Om allmänt åtal har väckts, ska en ansökan om brottsskadeersätt- ning göras från det att dom eller slutligt beslut vann laga kraft. Om allmänt åtal inte har väckts men förundersökning inletts, ska en ansökan göras från det att förundersökningen lades ned eller beslut fattades i åtalsfrågan. I övriga fall ska en ansökan göras från det att brottet begicks. Om brott har begåtts mot ett barn får barnet trots första stycket göra en ansökan fram till den dag han eller hon fyller . Om det finns synnerliga skäl, får en ansökan prövas även om den har kommit in . I fråga om preskription av ett anspråk på brottsskadeersättning gäller 2 och 3 §§ preskriptionslagen (1981:130). Ett anspråk på brotts- skadeersättning ska då anses som en fordran på skadestånd i anled- ning av brott. Om brott har begåtts mot ett barn preskriberas barnets anspråk på brottsskadeersättning tidigast den dag han eller hon fyller . Ett anspråk på brottsskadeersättning enligt 4 eller 5 § får inte utmätas för den skadelidandes skuld. Livräntebelopp får dock utmätas enligt 7 kap. utsökningsbalken. I fråga om förbud mot utmätning sedan brottsskadeersättning enligt 4 eller 5 § har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. Samtliga ändringar i brottsskadelagen hänger samman med förslaget att upphäva 9 § i samma lag. Paragrafen behandlar rätt till brotts- skadeersättning för barn som bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i hans eller hennes förhållande till en närstående person. Upphävandet är kopplat till införandet av ett särskilt barnfridsbrott i 4 kap. 3 § . Ändringen behandlas i avsnitt 10.2.9. Genom införandet av ett särskilt barnfridsbrott kriminaliseras de handlingar som tidigare kunde ge rätt till brottsskadeersättning enligt 9 § brottsskadelagen. Kriminaliseringen innebär att det kommer att uppstå en rätt till skadestånd med anledning av brott enligt bestäm- melserna i bl.a. 2 kap. 3 § skadeståndslagen. De skäl som tidigare funnits för den särskilda rätt till brottsskadeersättning som framgår av 9 § brottsskadelagen, föreligger därmed inte längre. En övergångsbestämmelse blir tillämplig på ärenden som aktuali- seras efter borttagandet av 9 § men där ansökan grundar sig på händ- elser som ägt rum före ikraftträdandet av lagändringen. Regeringens proposition om lagstiftning angående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet, m.m. 1975/76:209. Om ändring i regeringsformen. 1987/88:137. 1994/95:23. Ett effektivare brottmålsförfarande. 1997/98:55. 2002/03:53. Stärkt skydd för barn i utsatta situationer m.m. 2002/03:70. Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer. 2005/06:166. Barn som bevittnat våld. 2006/07:38. stöd till våldsutsatta kvinnor. 2010/11:45. Förbättrat skydd mot stalkning. 2011/12:53. Barns möjlighet att få vård. 2012/13:10. Stärkt stöd och skydd för barn och unga. 2014/15:77. Genomförande av brottsofferdirektivet. 2016/17:222. Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten. 2017/18:81. Elektronisk övervakning av kontaktförbud. 2017/18:177. En ny sexualbrottslagstiftning byggd på frivillighet. 2017/18:186. Inkorporering av FN:s konvention om barnets rättig- heter. Departementsserien (Ds) Vissa frågor om barnpornografibrottet och om avskaffad preskription för allvarliga brott mot barn. Barn och misshandel. Barnmisshandel – att förebygga och åtgärda. Händelseanalyser vid självmord inom hälso- och sjuk- vården och . Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? Vad bör straffas? Nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. Integritet och straffskydd. blir svensk lag. Ett fönster av möjligheter – stärkt barnrättsperspektiv för barn i skyddat boende. Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet. För att börja med något nytt måste man sluta med något gammalt. Förslag för en långsiktigt hållbar styrning inom området psykisk hälsa. Vård i livets slutskede. Kartläggning av hur svensk lagstiftning och praxis över- ensstämmer med . Skydd för barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar och ansvar för uppmaning att begå självmord. S2018/00212/FST. Uppdrag angående utvärdering av barnahus. Ju2017/06176/PO. Uppdrag till att stärka kompe- för att bemöta personer med psykisk ohälsa. Överväganden från utskott i Utskottsöverväganden /18:JuU17. Keenan v. the , no. 27229/95, ECHR 2001-III. Trubnikov v. , no. 49790/99, . NJA 2005 s. 712. NJA 2007 s. 891. föreskrifter och allmänna råd om våld i nära relationer. allmänna råd om handläggning av ärenden som gäller barn och unga. beslut diarienr 07720/2008. beslut diarienr 07719/2008. beslut diarienr 4864/2018. Child Welfare Information Gateway (2016) Child witnesses to domestic violence. , DC: U.S. , Children’s (). förslag, diarienummer 2018-0090-0379 (). , Circular 2010/03 (). R () v Secretary of State for [2017] EWHC 2447 (). Secretary of State for the Home Department (2019) Transforming the Response to Domestic Abuse: Consultation Response and Draft , presented to Parliament January 2019 (). The for Courts (2000) DOMESTIC VIOLENCE ACT 1995 – Process Evaluation (). Övrig litteratur och rapporter , K., & , A. (2004) Barn som bevittnat våld mot mamma – en studie om kvinnor och barn som vistas på kvinno- jourer i . Rapport från och . Annerbäck, , , G, , CG. & , PA. (2010) Prevalence and characteristics of child physical abuse in – Findings from a population-based youth survey. 2010 ; 99(8): 1229-36. doi: 10.1111/j.1651-2227.2010.01792.x. , P, Ulväng, M. & Jareborg, N. (2013) Kriminalrättens grunder. : Iustus Förlag. Barnafrid (2019) Slutrapport utvärdering av barnahus. (2012) Oskyddad. : Barnombuds- mannen. (2012) Signaler. : Barnombuds- mannen. allmänna kommentar nr 11 (2011). Barnets rätt till frihet från alla former av våld (artikel 19). CRC/C/GC/13, . & Strömbäck, E. Kommentar till skadeståndslagen. Publicerad i Zeteo . (2009) Kognitiv Suicidprevention – Ett nytt sätt att förstå suicidalitet. Socialmedicinsk tidskrift 4/2009. , J, , A. & Ehnvall, A. (2013) Suicidalitet som problemlösning, olyckshändelse och trauma. , A, , L, , U, , , , K, Sharifi, U, Cater, Å, , A, , M. & , C. (2011) Stöd till barn som bevittnat våld mot mamma. Resultat från en natio- nell utvärdering. (2017) referat- samling 2017. (2018) Årsredovisning 2017. : Brotts- offermyndigheten. (2019) Årsredovisning 2018. : Brotts- offermyndigheten. Brå (2015) Polisanmälda hot och kränkningar mot enskilda personer via internet. , A, , S, , H, , , , S. &, F. Kommentar till Publicerad i Zeteo . & , J. (2012) Anhörigas upplevelser av att för- lora en närstående i självmord. vetenskap, Linnéuniversitetet. of the Child (2015) Concluding observations on the fifth periodic report of adopted by the Committee at its 68th session (12–30 January 2015), punkt 11 och 59. Lagen om kontaktförbud och lagen om europeisk skyddsorder, Zeteoversion 1 A. Juridik. Dereborg, A. & , A. Brottsskadelagen (2014:322), kom- mentar till 9 §, Zeteoversion 1. Edleson, J. & Nissey, B. (2011) Emerging Responses to Children Exposed to Domestic Violence. , , , H, , T, , M, , S. & , H. Publicerad i Zeteo 2018- 08-27. Felitti, VJ, , RF, Nordenberg, D, , DF, Spitz, AM, , V, & Koss, M. (1998) Relationship of Childhood Abuse and Household Dysfunction to Many of the Leading Causes of Death in Adults. The Adverse Childhood Experiences (ACE) Study. (2015) Hälsan och hälsans bestämnings- faktorer för transpersoner. En rapport om hälsoläget bland trans- personer i . (2017) Suicidprevention 2016. (2018) Ett nationellt handlingsprogram för suicidprevention. & , U. (2012) Brottsoffrens rättigheter i brott- målsprocessen. Fusco, R. A, & Fantuzzo, J. W. (2009) Domestic violence crimes and children: A population-based investigation of direct sensory expo- sure and the nature of involvement. Children and , 31(2), 249-256. doi: 10.1016/j.childyouth.2008.07.017. , R, Widom, C. S, Browne, K., , D., Webb, E., & , S. (2009). Child Maltreatment 1 Burden and conse- quences of child maltreatment in high-income countries. , 373(9657), 6881. doi: 10.1016/s0140-6736(08)61706-7. Graham-Bermann, S. A, & Seng, J.