sou · H7B32 · 2019-01-25 00:00:00 — Bestämmelserna tillämpas dock första gången vid prövning av rätt till ersättning för dagar från och med ikraftträdandet. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera delar av regelverket kring sjukförsäkringen och, om det bedöms nödvändigt, lämna författningsförslag. Syftet med uppdraget är att säkerställa en mer rättssäker och ändamålsenlig sjukförsäkring. Fyra områden pekas ut. 1.Begreppet normalt förekommande arbete ska analyseras. Normalt förekommande arbete är det begrepp som arbetsförmågan prövas mot hos en person som varit sjukskriven . Utredaren ska analysera vilka fysiska och mentala förmågor som kan krävas av en person för att personen ska kunna hänvisas till ett normalt förekommande arbete. 2.Enligt dagens regelverk kan bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete skjutas upp om det finns särskilda skäl för det. Utredaren ska analysera ändamålsenligheten med de särskilda skälen. Det behöver analyseras om det kan finnas situationer där det kan anses vara rimligt, både från ett samhällsekonomiskt perspektiv och individperspektiv, att inte ställa samma omställningskrav på individen som bedömningen mot ett normalt förekommande arbete innebär. 3.Det är oklart om personer med timanställningar eller andra tidsbegränsade anställningar ska bedömas som arbetslösa eller anställda när man prövar deras rätt till sjukpenning. Utredaren ska därför utreda behovet av anpassningar av försäkringsskyddet för denna grupp. 4.Enligt dagens regelverk är huvudregeln att arbetsförmågan bedöms dag för dag. Det innebär att det normalt inte är möjligt att bevilja partiell sjukpenning om en försäkrad arbetar heltid en viss dag och kortar ned arbetsutbudet de andra dagarna. För allvarligt sjuka människor kan det dock vara viktigt att kunna arbeta när sjukdomen medger det. Partiell sjukpenning anses också vid många diagnoser vara att föredra framför hel sjukpenning. Det bör därför utredas om gällande regler är ändamålsenliga så att de bidrar att ta tillvara arbetsförmågan hos en försäkrad och underlätta återgång i arbete. I detta delbetänkande redovisas endast uppdraget som avser de särskilda skälen för att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete (jfr punkt 2). 2.2Vår tolkning av direktiven Både begreppen särskilda skäl och oskäligt analyseras Nuvarande regelverk innebär att arbetsförmågan hos en försäkrad ska bedömas mot ett normalt förekommande arbete efter att den försäkrade haft nedsatt arbetsförmåga . Undantag kan göras om särskilda skäl talar mot en sådan prövning eller om det annars kan anses vara oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Efter att den försäkrade har haft nedsatt arbetsförmåga kan bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete skjutas upp endast om det kan anses oskäligt med en sådan prövning. I direktiven anges att vi ska analysera de särskilda skälen som alltså bara aktualiseras efter dag 180. innehåller direktiven en redovisning av begreppet oskäligt. Enligt vår mening är det inte möjligt att analysera ändamålsenligheten hos de särskilda skälen utan att också analysera begreppet oskäligt. Därför har vi också analyserat vilka möjligheter som finns för att skjuta upp prövningen efter dag 365 trots att de särskilda skälen inte kan tillämpas efter denna tidpunkt. Systemet med fasta tidsgränser för bedömningar av arbetsförmågan ifrågasätts inte Vi har inte till uppdrag att föreslå förändringar i det grundläggande systemet med fasta tidsgränser då arbetsförmågan ska prövas mot nya bedömningsgrunder. Däremot tolkar vi direktiven som att vi kan föreslå utvidgningar av undantagen från att prövas mot ett normalt förekommande arbete både efter dag 180 och efter dag 365. De förslag som lämnas i delbetänkandet kan komma att ändras i slutbetänkandet I direktiven anges uttryckligen att utredningen först ska redovisa sina överväganden och eventuella förslag kring ändamålsenligheten med dagens särskilda skäl. Därefter ska utredningen i slutbetänkandet redovisa sina överväganden och förslag hur en prövning mot ett normalt förekommande arbete bör vara utformad och vad som ryms inom begreppet normalt förekommande arbete. Vi vill framhålla de svårigheter som finns i att först definiera ett undantag från en huvudregel för att därefter definiera huvudregeln. De förslag som lämnas i detta delbetänkande kan därför komma att ändras i slutbetänkandet beroende på vad vi då kommer fram till om begreppet normalt förekommande arbete. 3.1Snäv tidsram har begränsat metoden Direktiven anger att vi ska redovisa våra överväganden och eventuella förslag kring de särskilda skälen för att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Vi har därför haft begränsad tid för att kartlägga och analysera det nuvarande regelverket och föreslå förändringar. Detta har inneburit att vi av tidsskäl varit tvungna att välja bort vissa metoder som normalt används i ett sådant arbete. Exempelvis har vi inte haft möjlighet att intervjua handläggare eller att gå igenom akter, vilket hade varit till stor nytta särskilt eftersom undantagen varit sparsamt belysta i tidigare utredningar. Vi har haft möten med en rad aktörer som tillfört olika perspektiv på det nuvarande regelverket och hur detta bör utformas så att det blir mer ändamålsenligt. Kommuner och Landsting (SKL), samt har redovisat de erfarenheter som arbetsgivarna har. SKL representerar förutom arbetsgivarna även vårdgivarna vilkas perspektiv också tillförts utredningen genom . Möten har också hållits med LO, TCO, och som har lämnat synpunkter utifrån arbetstagarnas perspektiv. Genom möten med och har synpunkter på den praktiska tillämpningen av regelverket inhämtats både ur beslutande myndighets perspektiv och de enskilda motparternas perspektiv. Vi har också träffat representanter för Arbetsförmedlingen som redogjort för sin syn på omställningskraven i sjukförsäkringen. Slutligen har vi haft möten med professorn i socialmedicin och professorn i Utredaren har också deltagit i konferenser och träffat för socialförsäkringsfrågor. Vi har använt oss av rättsdatabasen hos InfoTorg Juridik och har sökt bland domar från och kammarrätterna på sökorden ”sjukpenning särskilda skäl”. Antalet träffar uppgick till 541 stycken. Efter att ha gått igenom dessa domar har vi identifierat en dom från och 70 domar från kammarrätterna meddelade –. 4.1En trygg sjukförsäkring är en försäkring som har legitimitet hos medborgarna En trygg sjukförsäkring är en förutsebar försäkring Vår utredning har namnet ”En trygg sjukförsäkring med människan i centrum”. En trygg sjukförsäkring är inte detsamma som en sjukförsäkring som alltid garanterar ersättning till de försäkrade. Däremot innebär en trygg sjukförsäkring att de försäkrade ska kunna förutse de krav som uppställs i försäkringen för att få ersättning. Om sjukförsäkringens villkor för att få ersättning upplevs som oförutsägbara sjunker dess legitimitet både hos dem som gör anspråk på försäkringen men också hos dem som förväntas bidra till försäkringen. Det rör sig inte om två skilda grupper eftersom den som gör anspråk på försäkringen troligtvis också har bidragit till densamma. I detta delbetänkande handlar tryggheten om att den enskilde ska kunna förutse om hen ska få sin arbetsförmåga prövad mot arbete hos arbetsgivaren eller mot ett normalt förekommande arbete. Valet av bedömningsgrund är av stor praktisk betydelse eftersom en prövning mot ett normalt förekommande arbete i högre utsträckning resulterar i att sjukpenning nekas än om bedömningen görs mot arbete hos arbetsgivaren. En trygg sjukförsäkring är en sjukförsäkring med undantag som är både förutsebara och rimliga En sjukförsäkring reglerar rätten till ersättning vid sjukdom. Eftersom det finns en oändlig variation av personliga förhållanden hos dem som omfattas av försäkringen ligger det närmast i sakens natur att allmänt hållna krav i försäkringen måste vara utrustade med undantag för att hänsyn i någon mån ska kunna tas till dessa individuella förhållanden. Undantagen måste inte bara vara förutsebara utan också rimliga. Rimligheten av ett system är naturligtvis i mångt och mycket en subjektiv fråga. En person kan uppfatta en regel som fullt rimlig medan en annan person kan uppfatta samma regel som orimlig. En utgångspunkt för utredningen har varit att ett regelverk i viss utsträckning måste ta hänsyn till individens specifika situation och förhindra stötande konsekvenser för att uppfattas som rimligt. Sådana hänsyn tas ofta genom att en huvudregel förses med ett eller flera undantag. I avsnitt 9.1. förs en närmare diskussion om hur undantagen från en huvudregel bör vara utformade. 4.2En avvägning måste göras mellan risken att stanna i sjukförsäkringen och möjligheten att återgå i arbete hos arbetsgivaren Rehabiliteringskedjans fasta tidsgränser för bedömningen av arbetsförmågan infördes som en reaktion på det tidigare systemet där personer kunde vara sjukskrivna utan att deras arbetsförmåga prövades mot andra arbeten i syfte att ta tillvara arbetsförmågan.1 Något förenklat kan tanken med rehabiliteringskedjan sägas vara att en längre tids prövning av arbetsförmågan mot arbete hos arbetsgivaren riskerar att få som konsekvens att sjukskrivna personer blir kvar i sjukförsäkringen medan en prövning av arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete ofta innebär att den försäkrade ges möjlighet att ställa om så att hen kan försörja sig genom ett annat arbete. Vår utgångspunkt har varit att detta är ett alltför svartvitt sätt att se på sjukförsäkringen. För många människor är tanken på återgång till arbetet något som är positivt för deras tillfrisknande. Vissa personer behöver mer tid för att kunna gå tillbaka till sitt arbete än vad de nuvarande tidsgränserna med sina undantag medger. Att personer som får avslag på sin sjukpenning i ett pågående sjukfall eller avslutar sitt sjukfall på egen hand i relativt hög utsträckning återkommer till sjukförsäkringen kan också vara ett skäl 2007/08:136 s. 57. att inom ramen för nuvarande tidsgränser underlätta en fortsatt prövning mot arbete hos den tidigare arbetsgivaren.2 finns det sjukskrivna personer som inte kan eller bör återgå till sina tidigare arbeten eftersom dessa helt enkelt är medicinskt olämpliga för dem. Denna grupp av sjukskrivna bör därför ställa om till annat arbete och omfattas inte av våra förslag till utvidgade undantag från att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Våra förslag har som syfte att behålla kraven på omställning när arbetsförmågan bättre kan tas tillvara någon annanstans än i det egna arbetet. Utgångspunkten för våra förslag har varit att de ska spegla den avvägning som bör göras mellan risken att fastna i sjukskrivning vid längre tids bedömningar av arbetsförmågan mot arbete hos arbetsgivaren och den positiva effekt för återgång i arbete som en prövning av arbetsförmågan mot arbete hos arbetsgivaren kan innebära. 4.3Sjukpenning och sjukersättning måste ses i ett sammanhang Direktiven till utredningen är tydliga med att det endast är delar av regelverket kring sjukpenning som ska analyseras. Men det är svårt att bortse från de bestämmelser som reglerar sjukersättning om man på ett helt tillfredsställande sätt ska kunna analysera bestämmelserna om sjukpenning och lämna förslag på förbättringar. Sjukersättning är en fortsättning på sjukpenning i den meningen att sjukersättning ska beviljas den som efter att normalt ha varit sjukskriven bedöms ha en stadigvarande nedsatt arbetsförmåga. Systemet förutsätter alltså att en del personer kommer att lämna sjukpenningen för sjukersättning. Om regelverket kring sjukersättning är för restriktivt konstruerat eller tillämpas för restriktivt kommer vissa personer att fortsätta ha sjukpenning trots att de borde ha sjukersättning. Det minskar utrymmet för även mindre förändringar av sjukpenningens bestämmelser. Vi vill därför framhålla vikten av att även sjukersättningens regelverk och tillämpningen av det ses över och att förändringar av de två ersättningarna övervägs i ett sammanhang. 2Se (2018), s. 39. I detta delbetänkande talas ofta om ”återgång i arbete” eller ”återgång i arbete hos arbetsgivare”. Dessa uttryck avser återgång i det vanliga arbetet, annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder eller arbete efter omplacering hos arbetsgivaren.3 I texten används uttrycket ”normalt förekommande arbete” när det beskrivs vad arbetsförmågan från och med dag 181 normalt ska prövas emot. Med detta avses sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade.4 Begreppet omställning finns inte i sjukförsäkringen som ett rättsligt begrepp. Det används ofta när arbetslöshetsförsäkringen diskuteras men inte heller där finns det som ett begrepp i någon författningstext. I ett betänkande beskrivs begreppet omställning på följande sätt: ”Omställning innebär att en arbetslös eller sjukskriven prövar på någonting nytt för att kunna komma tillbaka i arbete. Det kan handla om att byta arbetsgivare eller yrke och för att lyckas med det kan det bli nödvändigt med provanställning, utbildning eller byte av bostadsort.”5 När vi framöver talar om omställning menar vi utgångspunkten att den person som varit sjukskriven ska försörja sig på annat sätt än genom sjukpenning eller sitt ordinarie arbete. Om- ställning kan vara att anmäla sig hos Arbetsförmedlingen och delta i en arbetsmarknadspolitisk insats som kan förbättra ens möjligheter att få ett arbete. Omställning kan också vara att den försäkrade på egen hand söker och får arbete. I sjukförsäkringen ställs ett krav på omställning när någon nekas sjukpenning med motiveringen att hen 3Jfr 27 kap. 46–47 §§ SFB. 427 kap. 48 § första stycket SFB. 5SOU 2006:86, s. 118. har arbetsförmåga i ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. De flesta av de personer som nekas sjukpenning efter dag 180 lämnar sjukförsäkringen för någon typ av förvärvsarbete. Många återgår dock till sitt tidigare arbete och kan alltså i strikt mening inte anses ha ställt om. Endast en mindre del, , återfinns hos Arbetsförmedlingen.6 När vi däremot talar om möjligheterna att återgå i arbete som ett skäl för att skjuta upp prövningen mot ett normalt förekommande arbete är detta motsatsen till att ställa krav på omställning. I stället ges den försäkrade en fortsatt möjlighet att återgå till sitt tidigare arbete. Vi utreder inte samverkansfrågor mellan myndigheter När vi utreder undantagen från huvudregeln att man efter dag 180 i rehabiliteringskedjan ska få sin arbetsförmåga bedömd mot ett normalt förekommande arbete uppkommer frågan om de tidsgränser som finns är alltför snävt bestämda, det vill säga om kravet på omställning kommer alltför tidigt i rehabiliteringskedjan. Denna fråga är i sin tur kopplad till frågan om den samverkan som ska finnas mellan de olika aktörerna kring den sjukskrivna personen fungerar som det är tänkt. Vi har dock medvetet valt att inte närmare titta på samverkansfrågorna eftersom regeringen utsett en nationell samordnare som ska se över dessa frågor.7 Vi anser att det vore olämpligt om vi föregrep samordnarens slutsatser. Vi behandlar bedömningsgrunder för arbetsförmågan, inte frågan om sjukdom föreligger En prövning av rätten till sjukpenning innefattar två bedömningsmoment. En grundläggande prövning är om den försäkrade lider av en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel.8 6Försäkringskassan (2018), s. 46. 7En nationell samordnare för en välfungerande sjukskrivningsprocess, jfr Dir 2018:27. 827 kap. 2 § SFB. Men dessutom görs en prövning av vilken bedömningsgrund arbetsförmågan ska bedömas mot.9 Bedömningsgrunden kan, något förenklat, antingen vara arbete hos arbetsgivaren eller ett normalt förekommande arbete. Detta delbetänkande behandlar möjligheten att göra undantag från huvudregeln att arbetsförmågan i rehabiliteringskedjan ska prövas mot ett normalt förekommande arbete. Däremot behandlar vår utredning inte frågan om man vid bedömningen av om en sjukdom föreligger kan ta hänsyn till icke-medicinska förhållanden hos den enskilde. Nuvarande lagstiftning innehåller ett uttryckligt förbud mot att vid bedömningen av om någon är sjuk beakta arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden.10 Vi anser inte att det ligger i vårt uppdrag att ifrågasätta detta förbud. 927 kap. 46–49 §§ SFB. 1027 kap. 3 § SFB. Sjukpenningens regelverk bygger på fasta tidsgränser för hur bedömning av arbetsförmågan ska ske. I dagligt tal kallas detta regelverk för rehabiliteringskedjan. Vi kommer att använda oss av detta begrepp. i ett sjukfall prövas arbetsförmågan mot den försäkrades vanliga arbete eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder honom eller henne.1 Från och med dag 91 ska det vid prövningen även beaktas om den försäkrade kan försörja sig genom omplacering till annat arbete hos arbetsgivaren.2 Från och med dag 181 prövas arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete på arbetsmarknaden eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne såvida det inte finns särskilda skäl mot att göra en sådan prövning eller om det annars kan anses oskäligt att göra en sådan prövning.3 Från och med dag 366 kan en prövning mot ett normalt förekommande arbete eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade skjutas upp endast om det kan anses oskäligt att göra en sådan prövning. Arbetslösa personer prövas mot ett normalt förekommande arbete från dag 1. Egenföretagare prövas mot ett normalt förekommande arbete på samma sätt som anställda, det vill säga normalt från och med dag 181. 127 kap. 46 § SFB. 227 kap. 47 § SFB. 327 kap. 48 § SFB. 5.2Förarbetena om begreppet särskilda skäl I propositionen till rehabiliteringskedjan framhölls att det inte är rationellt vare sig för individen eller samhället att utan undantag kräva att arbetsförmågan bedöms mot ett normalt förekommande arbete. Om den försäkrade kan återgå i arbete hos arbetsgivaren skulle det närmast bli formalitet att anmäla sig hos Arbetsförmedlingen. Det är dock viktigt att undantagen inte blir huvudregel. Särskilda skäl bör därför endast komma i fråga om det är stor sannolikhet att den försäkrade kan återgå i arbete.4 Kravet på stor sannolikhet för återgång i arbete innebär att bedömningen måste vara välgrundad. Det kan t.ex. vara fallet när den försäkrade väntar på en operation eller genomgått en sådan som enligt vetenskap och beprövad erfarenhet med stor sannolikhet leder till att arbetsförmågan återställs. Likaså kan särskilda skäl bli aktuella om det med utgångspunkt från det försäkringsmedicinska beslutsstöd som har arbetat fram kan förväntas att en försäkrad kan återgå i arbete hos arbetsgivaren . Det bör således framgå av det medicinska underlaget att det finns välgrundad anledning att anta att den försäkrade kan återgå i arbete hos arbetsgivaren och en tidplan för när så förväntas kunna ske. Särskilda skäl kan endast beaktas vid tydliga diagnoser. Vid mer diffusa diagnoser torde det vara svårt att ha en välgrundad uppfattning om att en viss terapi har önskad effekt eller vilket läkningsförlopp som kan förväntas. 5.3Förarbetena om begreppet oskäligt och dokument om allvarlig sjukdom Begreppet oskäligt införs sedan begreppet särskilda skäl visat sig vara otillräckligt När rehabiliteringskedjan trädde i kraft var det bara möjligt att skjuta upp prövningen av arbetsförmågan mot ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden till och med dag 365 om särskilda 2007/08:136 s. 68. 2007/08:136 s. 68–69. skäl fanns.6 Efter dag 365 skulle arbetsförmågan alltid prövas mot den reguljära arbetsmarknaden.7 Möjligheten att skjuta upp prövningen mot den reguljära arbetsmarknaden om en sådan prövning var oskälig tillkom efter ett utskottsinitiativ. Bakgrunden var att det visat sig att begreppet särskilda skäl inte förhindrade att arbetsförmågan hos vissa personer prövades mot den reguljära arbetsmarknaden trots att en sådan prövning kunde anses vara oskälig.8 Begreppet oskäligt kan tillämpas både efter dag 180 och efter dag 365. Begreppet oskäligt kopplas till allvarlig sjukdom I utskottsbetänkandet förs ett resonemang om oskälighet med utgångspunkten att den försäkrade lider av en allvarlig sjukdom. Att begreppet oskäligt så tätt kopplas till allvarlig sjukdom har sannolikt att göra med en annan ändring som gjordes med anledning av utskottsinitiativet. Det rör sig om den bestämmelse som från början angav att det krävdes synnerliga skäl för att en person skulle ha rätt till ytterligare dagar med sjukpenning på normalnivå.9 I de tidigare förarbetena angavs att med synnerliga skäl avsågs att den försäkrade led av mycket allvarliga sjukdomar.10 I samband med att begreppet oskäligt infördes ändrades de synnerliga skälen till ”allvarlig sjukdom”. Flera situationer räknas upp i betänkandet men uppräkningen är inte uttömmande I utskottsbetänkandet angavs bland annat följande om begreppet oskäligt. Om den försäkrade lider av allvarlig sjukdom som successivt kommer att förvärras är det oskäligt att pröva honom mot ett 6Den reguljära arbetsmarknaden var det begrepp som arbetsförmågan bedömdes mot efter dag 180 när rehabiliteringskedjan infördes. ändrades detta begrepp till sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. 73 kap. 7 § sjätte stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring i dess lydelse (SFS 2008:480). 2009/10:SfU13 s. 7. 93 kap. 4 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring i dess lydelse (SFS 2008:480). 2007/08:136 s. 80 ff. 113 kap. 4 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring i dess lydelse (SFS 2009:1531). normalt förekommande arbete. Det kan också gälla om den försäkrade har en allvarlig sjukdom och endast får ökad arbetsförmåga. Även i de fall den försäkrade får medicinsk behandling i syfte att förebygga en allvarlig sjukdom bör det vara oskäligt att pröva honom mot ett normalt förekommande arbete. Det kan t.ex. vara fallet när den försäkrade har haft en allvarlig tumörsjukdom. I samband med olyckor och vissa sjukdomar, t.ex. stroke, kan en försäkrad drabbas av funktionshinder med betydande konsekvenser för den egna arbetsförmågan. I dessa fall kan rehabilitering ta . Trots det bör en prövning mot ett normalt förekommande arbete skjutas upp så länge rehabilitering pågår enligt en av godkänd plan i syfte att återställa den försäkrades arbetsförmåga. Vid progressiva sjukdomar där arbetsförmågan successivt avtar, t.ex. vissa fall av MS, kan den försäkrade ibland klara ett annat arbete. Även i detta fall bör det vara oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Begreppet oskäligt syftar inte till att öppna upp begreppet särskilda skäl. Det handlar om att öppna upp för andra situationer där det ska vara möjligt att skjuta upp prövningen mot den reguljära arbetsmarknaden såväl efter dag 180 som efter dag 365. De exempel som räknas upp är inte uttömmande men avser situationer när det på grund av sjukdomen är oskäligt att pröva arbetsförmågan mot hela arbetsmarknaden.12 Regeringen ger i uppdrag att närmare beskriva vad som kan rymmas inom begreppet ”allvarlig sjukdom” I samband med att den nya bestämmelsen om oskälighet trädde i kraft gav regeringen i sitt regleringsbrev i uppdrag att bistå och närmare beskriva vad som kunde rymmas inom begreppet allvarlig sjukdom. Detta arbete som resulterade i dokumentet Begreppet allvarlig sjukdom eller skada i ett försäkringsmedicinskt sammanhang var klart och har fått ett starkt genomslag i tillämpning av begreppet oskäligt.13 Det bör dock noteras att dokumentet enligt regeringsuppdraget till var tänkt att avse 2009/10:SfU13 s. 8. 13Försäkringskassan (2015), s. 59.