sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Om ansökan om rättelse avslås, eller om det är olämpligt att frågan prövas på det sättet, ska den som har begärt rättelse upplysas om möjligheten att bestrida betalningsansvar på det sätt som anges i 7 §. Ett beslut om begäran om rättelse får inte överklagas. Paragrafen har till del av 8 § lagen om felparkeringsavgift som före- bild. Rättelse är avsedd endast för vissa typer av invändningar, t.ex. att en allmän skoterled inte har märkts ut eller andra omständigheter som inte kräver närmare utredning. Beslut i frågor om rättelse med- delas av som får meddela föreskrifter och allmänna råd om detta. Även bestämmelserna om rättelse enligt 36 § förvalt- ningslagen (2017:900) bör uppmärksammas i detta sammanhang. Den myndighet som har meddelat ett beslut som till följd av skrivfel, räknefel eller något annat liknande förbiseende innehåller en uppen- bar felaktighet får rätta beslutet enligt nämnda paragraf i förvalt- ningslagen. Ett beslut som har meddelats på grund av en begäran om rättelse får inte överklagas. Överklagandeförbudet innebär att ett beslut där en ansökan om rättelse utfaller till sökandens fördel inte kan ändras. Om ansökan om rättelse avslås får den betalningsskyldige som är missnöjd med beslutet bestrida betalningsansvaret enligt 7 §. Den som har fått en betalningsuppmaning enligt 3 § får hos skriftligen anmäla att han eller hon bestrider betalningsansvar. I anmälan ska han eller hon ange de omständigheter som bestridandet grundas på och den bevisning som åberopas. Har bestridande anmälts genomför den utredning som behövs. Sedan utredningen har avslutats ska meddela beslut. Finner att betalningsuppmaning inte borde ha meddelats eller att den som bestritt betalningsansvar av någon annan anledning inte är betalningsansvarig ska besluta att det inte finns något betal- ningsansvar. Anmäls bestridande senare än efter det att avgiften har betalats eller om har vidtagit åtgärd för indrivning av avgiften ska anmälan avvisas. Paragrafen har till del 9 § lagen om felparkeringsavgift som förebild. Om betalningsskyldigheten bestrids är det väsentligt att redan hos ange de omständigheter som bestridandet grundas på och all den bevisning som åberopas. Det beror på att i tingsrätt eller hovrätt får enligt 8 § nya omständigheter eller bevis åberopas i princip endast om parten gör sannolikt att han eller hon har haft giltig ursäkt för att inte ha angett alla omständigheter eller bör bedriva sin utredning i stort sett som en förundersökning. Det bör dock framhållas att det är förvaltnings- lagens bestämmelser som är tillämpliga eftersom det är fråga om ett förvaltningsärende och inte en brottsutredning. Rätten att föra talan om undanröjande av betalningsskyldigheten avskärs efter det att avgiften har betalats in eller att kronofogden har påbörjat indrivningen (s.k. preklusion). Detta innebär att betalningsskyldigheten står fast. Ett beslut enligt 7 § som innebär att något betalningsansvar inte finns får inte överklagas. Andra beslut enligt 7 § överklagas skriftligen till den tingsrätt inom vars domkrets överträdelsen har ägt rum. Överklagandet ska ges in till Polismyndig- heten. Det ska ha kommit in dit senast från det att klaganden fick del av beslutet. Vid överklagande gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat anges i denna lag. Omständigheter eller bevis som inte har angetts vid får i tingsrätten eller hovrätten åberopas endast om parten gör sannolikt, att han eller hon har haft giltig ursäkt för sin underlåtenhet att ange omständigheten eller beviset vid , eller om det av annan särskild anledning bör tillåtas att omständigheten eller beviset åberopas. Betalning av tilläggsavgiften krävs inte för att få överklaga. Bestäm- melserna om skyldigheten att betala får anses vara tillräckliga för att säkerställa att avgiften betalas in. När ett överklagande görs till tingsrätten ska överklagande- skrivelsen ges in till . Bestämmelsen om detta och även om tiden inom vilken ett överklagade ska göras är en dubbel- reglering i förhållande till förvaltningslagen, men förtydligar vad som gäller och ökar läsbarheten. ska pröva om över- klagandet kommit in i rätt tid. Om överklagandet har kommit in i rätt tid ska överlämna skrivelsen och övriga hand- lingar i ärendet till tingsrätten enligt 45 och 46 §§ förvaltningslagen. Bestämmelser om när ska eller får ändra sitt beslut finns i 37–39 §§ förvaltningslagen. Lagen om domstolsärenden (1996:242), ärendelagen, gäller vid överklagande i ärenden om tilläggsavgift. Det innebär att det är Polis- myndigheten och inte åklagare som är det allmännas part i domstolen. Enligt 39 § ärendelagen krävs prövningstillstånd för att hovrätten ska pröva tingsrättens beslut. Bestämmelserna om preklusion begränsar möjligheterna att åberopa nya omständigheter eller ny bevisning vid tingsrätt eller i hovrätt. Preklusionsbestämmelserna syftar till en effektiv handläggning och är utformade efter förebild av 50 kap. 25 § tredje stycket rättegångs- Detta innebär att även hovrätten kan avvisa omständighet eller bevis som inte har angetts vid . Hovrättens beslut får inte överklagas av en enskild part. Hovrätten får dock tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning om tillstånd ska ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 . I normalfallet får en enskild part inte överklaga hovrättens avgöran- de, men om det finns ett prejudikatsintresse ska hovrätten ändå kunna tillåta att dess beslut överklagas. Betalningsuppmaning enligt 3 § får inte utfärdas senare än efter den dag då överträdelsen skedde. Om en tilläggsavgift inte betalas efter en betalningsuppmaning enligt 3 § ska den myndighet regeringen bestämmer begära indrivning av avgiften. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsöknings- balken ske oavsett om betalningsuppmaningen har fått laga kraft. Närmare föreskrifter för verkställigheten av bestämmelserna får med- delas av den myndighet regeringen bestämmer. Bestämmelser om preskription av det allmännas fordringar finns i lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. Tilläggsavgift ska återbetalas om det beslutats att det inte finns något betal- ningsansvar och beslutet har fått laga kraft. Om ett beslut om rättelse eller bestridande utfaller till den betal- ningsskyldiges fördel ska tilläggsavgiften återbetalas. Detsamma gäller om en domstolsprövning utfaller till den betalningsskyldiges fördel och beslutet har fått laga kraft. Om det väcks åtal eller utfärdas strafföreläggande för en gärning som inte omfattas av denna lag och ingår i gärningen något som kan föranleda tilläggs- avgift, ska tilläggsavgift inte tas ut. Någon som är skyldig att betala tilläggsavgift kan ha gjort sig skyldig till brott, t.ex. trafikbrott. Om det i ett sådant fall väcks åtal eller utfärdas strafföreläggande för den brottsliga gärningen ska någon tilläggsavgift inte tas ut. Tilläggsavgiften återbetalas om avgiften redan har betalats när åtal väcks eller strafföreläggande utfärdats i fall som avses i 12 §. En följd av det som föreskrivs i 12 § är att en redan betald tilläggs- avgift måste återbetalas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillämpningen av denna lag. Regeringen bemyndigas att bestämma vilka myndigheter som får meddela tillämpningsföreskrifter. 11.3Förslaget till lag om ändring i Den som olovligen och på annat än väg färdas över tomt eller plantering, eller över någon annan mark som kan skadas av detta, döms för olovligt tagande av färdväg till böter eller fängelse . Ändringen innebär att brottet tagande av olovlig väg i stället ska rubriceras olovligt tagande av färdväg för att på så vis bättre överens- stämma med innebörden av straffstadgandet. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. skadegörelse eller åverkan får, om brottet endast kränker enskilds rätt, åtalas av åklagare bara om åtal av särskilda skäl är motiverat från allmän synpunkt. Bestämmelsen rör åtalsprövning i fråga om brott i 12 kap. brotts- balken. Ändringen innebär att åtalsprövningen för brottet tagande av olovlig väg utgår eftersom allmänintresset av att beivra sådan brotts- lighet får anses ha ökat. Det ska inte längre finnas någon begränsning av åklagarens åtalsrätt rörande sådan brottslighet. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. 11.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Under indrivningen gäller bestämmelserna i 7 kap. 14 § utsökningsbalken om företrädesrätt vid utmätning av lön för böter och viten samt för fordringar som påförts enligt bestämmelserna i 1.lagen (1972:435) om överlastavgift, 2.lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, 3.vägtrafikskattelagen (2006:227), 4.lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt, 5.lagen (1994:419) om brottsofferfond, 6.skatteförfarandelagen (2011:1244), 7.lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon, 8.19 kap. socialförsäkringsbalken, 9.lagen (2004:629) om trängselskatt, 10.lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg, i fråga om avgifter på allmän väg, eller 11.lagen (0000:0000) om tilläggsavgift för terrängkörning. Paragrafen ändras på så sätt att ytterligare en punkt tillkommer i fråga om bestämmelserna i 7 kap. 14 § utsökningsbalken om före- trädesrätt vid utmätning av lön för böter och viten. Paragrafen gäller därmed även för fordringar som påförts enligt bestämmelserna i den föreslagna lagen om tilläggsavgift. Tilläggsavgift ska tas ut av de som använder allmän skoterled utan att ha betalat den föreslagna skoterledavgiften. En tilläggsavgift ska ses som en infrastrukturavgift som t.ex. en felparkeringsavgift eller trängselskatt. I likhet med andra infrastrukturavgifter ska tilläggs- avgiften kunna drivas in. Ett utförligare resonemang finns redovisat i propositionen Infrastrukturavgifter på väg och elektroniska väg- tullssystem.2 Förslaget behandlas i avsnitt 8.8.4. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Åtalsanmälan behöver inte göras i fråga om 1.brott för vilka svårare straff än böter inte föreskrivs, 2.följande brott i , nämligen ofredande (4 kap. 7 §), ringa stöld (8 kap. 2 §), tillgrepp av fortskaffningsmedel som är ringa (8 kap. 7 §), egenmäktigt förfarande (8 kap. 8 §), ringa bedrägeri (9 kap. 2 §), ringa ut- pressning (9 kap. 4 §), ringa förskingring (10 kap. 2 §), olovligt förfogande (10 kap. 4 §), olovligt brukande (10 kap. 7 §), ringa skadegörelse (12 kap. 2 §), olovligt tagande av färdväg (12 kap. 4 §), svikande av försvarsplikt (18 kap. 6 §), lydnadsbrott (21 kap. 5 §) och rymning (21 kap. 7 §). Åtalsanmälan ska dock alltid göras, om 1.brottet riktar sig mot någon utanför den organisation där den miss- tänkte tjänstgör, 2013/14:25 s. 95 ff. 2.målsäganden har förklarat att han eller hon avser att föra talan om enskilt anspråk, eller 3.det finns skäl att anta att påföljden inte kommer att stanna vid böter. Ändringen är en följd av förslaget att ändra rubriceringen av brottet tagande av olovlig väg i 12 kap. 4 § till olovligt tagande av färdväg, se avsnitt 11.3. 11.6Förslaget till lag om ändring i körkortslagen (1998:488) Den som kör ett fordon som avses i 2 kap. 1 § ska ha med sig 2.om körkortet efter utfärdande ännu inte har lämnats ut och färden äger rum från och med den dag då det utfärdades, en handling som styrker förarens identitet. Körkortet eller identitetshandlingen ska överlämnas för kontroll om en bilinspektör, en naturvårdsvakt eller en polisman begär det. För en effektivare tillsyn över terrängkörning krävs utökade be- fogenheter för naturvårdsvakter. Det får anses vara grundläggande för tillsynen att det kan kontrolleras att den som kör motordrivet fordon i terräng har rätt att göra det. Den som framför terrängskoter är skyldig att medföra körkort eller förarbevis och att på begäran kunna visa upp det för en bilinspektör eller en polisman. Förslaget innebär att även en naturvårdsvakt ska kunna begära att en sådan handling visas upp. Om ett körkort eller förarbevis inte är medfört har naturvårdsvakten en skyldighet att göra en anmälan om brott enligt vad som föreskrivs i förslaget till terrängkörningslag. Förslaget behandlas i avsnitt 8.8.2 och 8.8.5. Bestämmelserna i 2–3 och 9–11 §§, 13 § första stycket 2 och 3 och andra stycket och 15 § gäller även traktorkort. finns det inte någon föreskriven skyldighet att medföra traktorkort och att kunna visa upp det på begäran. Även om det måste vara fråga om ett ytterst fåtal personer som har rätt att föra terrängskoter på grund av innehav av endast traktorkort bör bestäm- melsen ändras för att tillsynen över terrängkörning ska vara effektiv och trovärdig i alla delar. Paragrafen ändras så att den hänvisar till de skyldigheter och be- fogenheter som är föreskrivna i 3 kap. 15 § körkortslagen (1998:488). Förslaget behandlas i avsnitt 8.8.2 och 8.8.5. 11.7Förslaget till lag om ändring i vägtrafikskattelagen (2006:227) Följande fordon är, om annat inte följer av 2 §, skattepliktiga om de är eller bör vara registrerade i vägtrafikregistret och inte är avställda eller endast tillfälligt registrerade: Följande fordon, vars ålder, beräknad som skillnaden mellan fordonsåret och innevarande kalenderår, är eller äldre, är inte skattepliktiga (veteranfordon): 1.motorcyklar, terrängskotrar, och 2.bussar, lastbilar och personbilar som inte används i yrkesmässig trafik som avses i och rådets förordning (EG) nr 1071/2009 av om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik och om upphäv- ande av rådets direktiv /26/EG eller yrkestrafiklagen (2012:210) eller i taxitrafik enligt taxitrafiklagen (2012:211). Skattepliktiga enligt denna lag är inte heller 1.personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar som beskattas enligt lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt, 2.traktorer, motorredskap eller tunga terrängvagnar som hör till skatte- klass II enligt 17 §, 3.släpvagnar som dras av tunga terrängvagnar som hör till skatteklass II eller av motorredskap som hör till skatteklass II eller beskattas enligt 19 §, 4.påhängsvagnar med en skattevikt över om de dras uteslutande av bilar som kan drivas med dieselolja eller av traktorer som avses i 16 § 5, och 5.släpvagnar med en skattevikt av högst . Fordonsskatten för motorcyklar och terrängskotrar är för ett skatteår. Paragraferna 1, 2 och 6 ändras. Paragraferna ändras så att det fordonsskatteuttag som är före- skrivet för motorcyklar även omfattar terrängskotrar. Detta for- donsskatteuttag är nödvändigt för att finansiera förslaget om att det åter ska vara möjligt för kommuner att ansöka om statligt bidrag till anläggande av allmän skoterled m.m. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6.7. 11.8Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Tillstånd till terrängkörning för funktionsnedsatta Sekretess gäller i ärende om tillstånd för funktionsnedsatta enligt terräng- körningslagen (0000:0000) för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen är ny. Förslaget om tillstånd till terrängkörning för funktionedsatta har till delar lagen (1997:736) om färdtjänst som förebild. Uppgifterna i ansökningar om färdtjänst omfattas av bestämmelserna i 29 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen. Bedömningen är att ansökningar om tillstånd för funktionsnedsatta att använda motordrivet fordon i terräng kommer att innehålla samma slags integritetskänsliga upp- gifter om sökandena som finns i ansökningar om färdtjänst. Det ska därför införas en motsvarande bestämmelse som gäller ansökningar om tillstånd till funktionsnedsattas terrängkörning. I likhet med 29 kap. 6 § ska bestämmelsen utformas med ett om- vänt skaderekvisit, dvs. att det finns en presumtion för sekretess. Enligt den struktur som finns i lagen införs en ny rubrik närmast före den nya paragrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7.3. Den tystnadsplikt som följer av 1, 2, 5 a, 6 och 7 a §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Ändringen är en följd av att en ny paragraf införs. Ändringen inne- bär att den tystnadsplikt som följer av den nya paragrafen inskränker rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Begrepp i terrängkörningslagen gäller även i terrängkörningsförord- ningen. Vidare gäller begrepp som är definierade i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och förordningen (2001:651) om vägtrafik- definitioner även i terrängkörningsförordningen. Paragrafen motsvarar 15 § i nuvarande terrängkörningsförordning i fråga om föreskrifter för område. Kommunen ska ge tillfälle att yttra sig innan den meddelar föreskrifter. När det gäller inrättande av allmän skoterled eller att dra in en sådan led motsvarar paragrafen 10 § andra stycket i nuvarande terrängkörningsförord- ning. Kommunen får bara meddela föreskrifter och besluta om allmän skoterled inom sådan del av kommunen som inte utgör reglerings- område. Fastighetsägarens och i förekommande fall annan särskild rättig- hetshavares medgivande krävs för att en allmän skoterled ska få inrättas. Det finns inte något föreskrivet formkrav för ett sådant med- givande, men det får anses ligga i sakens natur att det upprättas ett skriftligt avtal. Det får förutsättas att fastighetsägaren, eller i förekommande fall annan särskild rättighetshavare, underrättas särskilt om beslut om föreskrifter eller allmän skoterled med upplysningar om tid och sätt för överklagande. Paragrafen motsvarar 16 § i nuvarande terrängkörningsförordning i fråga om område utanför regleringsområde och som omfattar mer än en kommun. ska ge berörda kommuner tillfälle att yttra sig. När det gäller inrättande av allmän skoterled eller att dra in en sådan led motsvarar paragrafen 10 § andra stycket i nuvarande terrängkörningsförordning. Fastighetsägarens och i förekommande fall annan särskild rättig- hetshavares medgivande krävs för att en allmän skoterled ska få inrättas. Det finns inte något föreskrivet formkrav för ett sådant med- givande, men det får anses ligga i sakens natur att det upprättas ett skriftligt avtal. Andra stycket saknar motsvarighet i den nuvarande terrängkör- ningslagstiftningen. Det finns områden som behöver skyddas särskilt i fråga om skador eller störningar från användning av motordrivna for- don. Detta gäller exempelvis våtmarker, men även områden som in- rymmer föryngringar för känslig fauna, t.ex. fjällräv, kan komma i fråga. Bemyndigandet ges till då det kan antas att områden av aktuellt slag kan ligga i kommuner som inte själva besitter resurser för att kunna avgöra ett visst områdes känslighet från naturvårds- synpunkt. Det får förutsättas att fastighetsägaren, eller i förekommande fall annan särskild rättighetshavare, underrättas särskilt om beslut om föreskrifter eller allmän skoterled med upplysningar om tid och sätt för överklagande. Paragrafen motsvarar 12 § första stycket i nuvarande terrängkör- ningsförordning. får besluta om undantag om det finns särskilda skäl. får besluta om allmän skoterled inom ett reglerings- område. ska underrättas om beslut, vilket beror på verkets rätt att överklaga. En kommun får meddela undantag från sådana föreskrifter som kom- munen har meddelat, men först efter att ha gett tillfälle att yttra sig. ska underrättas om kommunens beslut, vilket beror på verkets rätt att överklaga. Paragrafen motsvarar 13 § i nuvarande terrängkörningsförordning, med den skillnaden att skyldigheten att visa upp beslut om undantag gäller överallt där undantag har medgetts och inte endast inom regleringsområde. Straffrättsligt ansvar enligt 28 § förslaget till terrängkörningslag kan inte komma i fråga för en underlåtenhet att visa upp beslutet eftersom skyldigheten att visa att undantag medgetts ska kunna fullgöras i efterhand. 7–8 §§ Paragraferna motsvarar 6 § i nuvarande terrängkörningsförordning. De nuvarande 16 regleringsområdena i fjällområdet behålls. En närmare beskrivning av regleringsområdenas avgränsning och före- skrifter för områdena finns tillgängliga hos . I regleringsområdena behålls samma klassificering som . A–C. Klassificering A utgör den högsta eller strängaste nivån och utgörs av områden utan allmänna skoterleder och med mycket starka begränsningar för körning med terrängskoter. Klassificering B utgörs av områden med få allmänna skoterleder och med starka begräns- ningar för körning med terrängskoter. Slutligen utgör klassificering C områden som kan inrymma flera allmänna skoterleder och med begränsningar för körning med terrängskoter. Inom ett regleringsområde kan det finnas områden med olika klassificeringar. Paragrafen motsvarar 12 § i nuvarande terrängkörningsförordning, men gäller bara för undantag inom regleringsområde. får medge undantag inom A-klassificerat regleringsområde endast om det finns synnerliga skäl. ska underrättas om beslut enligt 9 §, vilket beror på verkets rätt att överklaga. Paragrafen är en upplysning om att anmälan för ett s.k. 12:6-samråd (12 kap. 6 § ) ska göras i vissa fall enligt 7 a § förord- ningen (1998:904) om anmälan för samråd innan en allmän eller annan (enskild) skoterled eller annan anläggning för skotertrafik beslutas eller utförs. Paragrafen motsvarar 8 § andra stycket i nuvarande terrängkör- ningsförordning, men gäller nu inte bara allmänna skoterleder, utan även andra skoterleder (enskilda skoterleder). Alla skoterleder ska således ges ett sådant läge och utförande att körning på leden kan ske på ett säkert och i övrigt tillfredsställande sätt med hänsyn till såväl omgivningen som de som färdas på leden. Paragrafen motsvarar 9 § i nuvarande terrängkörningsförordning. Första stycket motsvarar i sak 14 § i nuvarande terrängkörningsför- ordning. Inom ett regleringsområde är det som får besluta om allmän skoterled. Innan fattar ett sådant beslut ska samråd ske med . Inom områden utanför regleringsområde får eller kommunen besluta att en skoterled ska vara allmän skoterled eller att en sådan led ska dras in. ska underrättas om ett beslut om allmän skoter- led eller om en kommuns beslut om friåkningsområde. Detta beror på verkets rätt att överklaga. Paragrafens första till tredje stycke motsvarar i allt väsentligt 11 § i nuvarande terrängkörningsförordning, med tillägget för friåknings- område. Det kan framhållas att första och andra stycket även gäller enskild skoterled. Fjärde stycket har sin förebild i 21 § förordningen (1998:1252) om områdesskydd. Kommunen får överlåta till en annan juridisk person eller fastighetsägare som har förutsättningar att ha ansvar för driften av en allmän skoterled eller ett friåkningsområde. Kommunen får återkalla en överlåtelse som kommunen har meddelat. Ett friåkningsområde får märkas ut till sina gränser. Bestämmelsen innebär inte någon skyldighet att märka ut friåkningsområden. För- utsättningarna för att märka ut gränser kan skifta beroende på områdets karaktär och beskaffenhet varför det är olämpligt att före- skriva en tvingande bestämmelse om att märka ut ett friåknings- områdes gränser. 17–19 §§ Avgiften för att få köra på allmän skoterled är . Avgiften ska betalas in på ett konto som förvaltas av Kammarkollegiet och ska bilda en fond. Detta har sin förebild i det statliga jaktkortet (där avgiften kallas viltvårdsavgift). En kommun eller den som driften av en allmän skoterled har över- låtits till får hos ansöka om bidrag ur skoterled- fonden till underhåll av allmän skoterled eller friåkningsområde. Bidrag till underhåll kan utgå till såväl allmänna skoterleder som andra (enskilda) skoterleder.