sou · H7B334 · 2019-06-04 00:00:00 — Avgränsningarna och deras närmare innebörd motsvarar vad som gäller i de fall egendomen ägs av en kommun eller ett lands- ting (se 2 kap. 2 § med kommentar). För enskildas del undantas dock vissa särskilda typer av överlåtelser och upplåtelser enligt vad som framgår av 3 §. Av den bestämmelsen följer att bl.a. vissa typer av överlåtelser och upplåtelser mellan närstående inte omfattas av kon- trollsystemet. En överlåtelse enligt 3 § punkten 2 kan exempelvis avse försäljningar mellan dödsbodelägare som skiftat fast egendom mellan sig. Av bestämmelsen framgår att vad som gäller för makar även gäller för sambor och partner i registrerat partnerskap. Defini- tionen av sambo finns i 1 § sambolagen (2003:376). Övervägandena finns i avsnitt 13.5.6. Anmälningsplikten ska enligt 2 § fullgöras innan en bindande överenskommelse om den aktuella överlåtelsen eller upplåtelsen har träffats. Någon gräns för hur tidigt en anmälan kan ske har inte an- getts uttryckligen i lagtexten. För att en meningsfull granskning ska kunna ske är det nödvändigt att det är klarlagt vem som är motpart till den tilltänka överlåtelsen eller upplåtelsen samt på vilka huvud- sakliga villkor affären är tänkt att ske. En anmälan ska således ge en tillräcklig bild av den tilltänkta överlåtelsen eller upplåtelsen, för att granskningsmyndigheten ska kunna göra en bedömning. När det gäller planerade försäljningar bör de ekonomiska villkoren vara i hu- vudsak framförhandlade, eftersom detta är en förutsättning för en eventuell statlig inlösen av fastigheten (se 5 kap. 4 §). Anmälans när- mare innehåll regleras i 3 kap. 5 §. Det kan noteras att anmälningsplikten för de nu behandlade ären- dena innebär att förfarandet för dessa skiljer sig från vad som gäller vid andra överlåtelser och upplåtelser enligt lagen, vilka i stället om- fattas av samrådsplikt (se 2 kap. 1–3 §§ och 3 kap. 1 §). Detta förkla- ras av att enskilda fastighetsägare normalt inte kan förväntas kunna bedöma en tilltänkt fastighetsaffärs implikationer ur totalförsvars- synpunkt. I stället för samråd gäller för dessa ägare ett anmälnings- förfarande, varefter granskningsmyndigheten får företa en inledande granskning av affären (se om den inledande granskningen vidare 3 kap. 6 §). Övervägandena finns i avsnitt 14.2.3. I paragrafen anges att med överlåtelse av enskildas egendom i lagen även avses överlåtelse av aktier eller andelar i ett bolag som äger sådan egendom som avses i de olika bestämmelserna, dock inte aktier i publika aktiebolag. Med bolag som äger egendom avses bolag som direkt äger egendomen. Indirekt ägande i tidigare led faller därmed utanför. Motsvarande gäller överlåtelser som sker av kommun eller landsting (se 2 kap. 4 § med kommentar). Övervägandena finns i 13.5.3. I paragrafens första stycke regleras vad en anmälan enligt lagen ska innehålla, nämligen information om föremålet för den tilltänkta över- låtelsen eller upplåtelsen, parterna samt övriga villkor. Se kommen- taren till 2 kap. 5 § för närmare exempel på sådana villkor. Av andra stycket framgår att granskningsmyndigheten under vissa förutsättningar kan förelägga en enskild att inkomma med en anmä- lan enligt lagen. Detta gäller om en enskild har underlåtit att anmäla en tilltänkt överlåtelse eller upplåtelse som omfattas av lagens kon- trollsystem och granskningsmyndigheten på annat sätt får känne- dom om det tilltänkta förfarandet. Föreläggandet får förenas med vite. Övervägandena framgår av avsnitt 14.2.3. I paragrafen regleras granskningsmyndighetens beslut efter anmälan enligt 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 14.4. ska efter anmälan vidta en inledande granskning av den anmälda överlåtelsen eller upplåtelsen och bedöma dess eventuella konsekvenser ur totalförsvarssynpunkt. Av första stycket följer att om det vid denna granskning är uppenbart att den tilltänkta affären kan ske utan att det strider mot väsentliga totalför- svarsintressen, ska granskningsmyndigheten besluta att ärendet inte föranleder någon ytterligare åtgärd. I annat fall ska myndigheten fatta beslut om en fördjupad granskning. beslut ska fattas från det att anmälan mottogs. Till grund för granskningen ligger informationen i anmälan (se 3 kap. 5 § första stycket). Av andra stycket framgår att gransknings- myndigheten därtill kan efterfråga ytterligare information från an- och vid behov inhämta synpunkter från Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och andra myndigheter. Se även kommentaren till 4 kap. 1 § angående inhämtande av sådana uppgifter. Kravet på uppenbarhet i första stycket är detsamma som gäller för ett motsvarande beslut om att avsluta ett ärende efter ett sam- rådsförfarande (se 2 kap. 6 § med kommentar). På motsvarande sätt markeras genom rekvisitet att andra förutsättningar gäller för att till- låta en granskad överlåtelse eller upplåtelse enligt denna bestäm- melse än för motsvarande beslut efter fördjupad granskning enligt Kravet tydliggör att det är förhållandevis enkla och okom- plicerade fall som är tänkta att avgöras redan efter en inledande granskning. I den utsträckning negativa konsekvenser ur totalför- svarssynpunkt uppenbart inte är för handen, faller anmälningarna in under denna kategori, vilket bör kunna bli fallet för merparten av anmälningarna. I de återstående, mindre självklara och potentiellt problematiska, fallen ska granskningsmyndigheten i stället fatta be- slut om en fördjupad granskning. En sådan granskning kan i förläng- ningen leda till beslut om att villkora eller förbjuda den granskade överlåtelsen eller upplåtelsen. Reglerna om förfarandet vid fördjupad granskning följer i 4 kap. Ett granskningsärende är ett förvaltningsärende och bestämmel- serna i förvaltningslagen (2017:900) ska därför tillämpas i ärendet. Detta gäller även vid handläggningen hos Försvarsmakten, Säker- hetspolisen och i andra samrådsmyndigheters handläggning. I den mån informationen från en samrådande myndighet omfattas av sekretess kan utlämnande till granskningsmyndigheten ske med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 28 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelser om överklagande finns i 5 kap. 6 §. Gemensamma bestämmelser om fördjupad granskning Utredning under fördjupad granskning Paragrafen reglerar granskningsmyndighetens utredningsåtgärder efter beslut om en fördjupad granskning. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Beslut om fördjupad granskning kan enligt vad som framgår av 2 kap. 6 § andra stycket och 3 kap 6 § första stycket fattas efter ett samrådsförfarande eller i anmälningsärenden efter en inledande granskning. I båda fallen är en förutsättning att ärendet inte har kunnat avslutas utan åtgärd tidigare, och att ytterligare utredning fordras för ett slutligt avgörande. En fördjupad granskning är således avsedd för de mer komplicerade och potentiellt problematiska fallen. ska enligt första stycket efter ett beslut om fördjupad granskning vidta de ytterligare utredningsåtgärder som behövs för att kunna fatta slutligt beslut i ärendet. Av andra stycket framgår att granskningsmyndigheten får begära komplette- rande uppgifter från den samrådande eller anmälande parten, som då är skyldig att lämna sådana uppgifter. ska också inhämta yttrande från Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och vid behov från andra berörda myndigheter. Omfattningen av utredningsåtgärderna regleras inte närmare utan får övervägas från fall till fall. Granskningen ska avse de total- försvarsintressen som i det enskilda fallet står på spel och vilka sår- barheter den granskade överlåtelsen eller upplåtelsen kan innebära för dessa. Relevanta risker kan bl.a. handla om underrättelseinhämt- ning, förberedelser för antagonistiska handlingar mot eller att befintliga totalförsvarstillgångar skingras eller förstörs. Utred- ningen och bedömningen av sådana intressen och sårbarheter måste naturligen bero på omständigheterna i varje enskilt fall och anpassas efter de olika typer av objekt som omfattas av kontrollsystemet. Vid granskningen av t.ex. en överlåtelse eller upplåtelse av en hamn bör hamnverksamheten och hamnens betydelse för totalförsvaret vara av vikt vid bedömningen. När det gäller fast egendom i skyddsvärda geografiska områden handlar det om fastigheter som är intressanta för totalförsvaret utifrån sitt geografiska läge. Regelmässigt bör de närmare villkoren för den granskade överlåtelsen eller upplåtelsen vara av intresse vid bedömningen, liksom den tilltänkte motpartens person- eller ägarförhållanden. Till bedömningen av en överlåtelse eller upplåtelse kan höra att överväga risker och sårbarheter, som kan variera och utifrån förändringar i omvärlden. I bedömningen kan såväl befintliga hot som möjliga uppkommande hot behöva beaktas. bör i sin egenskap av länsstyrelse och högsta civila totalförsvarsmyndighet ha en relativt god inblick i det civila försvarets intressen. När det gäller det militära försvaret och mer generella hotbedömningar är dock Försvarsmakten och Säker- hetspolisen expertmyndigheter. Det är dessa myndigheter som ge- nom sin egen underrättelseinhämtning och sin särskilda kunskap om de civila och militära hotbilderna mot kan avgöra om en viss överlåtelse eller upplåtelse kan antas innebära en risk för svenska säkerhetsintressen. Samrådet med just dessa myndigheter är därför obligatoriskt vid en fördjupad granskning. Yttrande från andra myn- digheter ska hämtas in i den mån det är behövligt. Det kan exempelvis gälla yttrande från någon av myndigheterna som utövar tillsyn över säkerhetsskyddet hos enskilda aktörer. Till exempel kan det vara lämpligt att inhämta uppgifter och synpunkter från Transportstyrel- sen om överlåtelsen eller upplåtelsen avser en hamn eller flygplats. Om samrådet aktualiserar känslig information får samrådsmyndig- heten i varje enskilt fall bedöma i vad mån informationen ska förmedlas till granskningsmyndigheten. Ett yttrande kan innehålla samrådsmyn- dighetens rena bedömning eller slutsats. Ytterligare information kan vara av värde och behövas för att granskningsmyndigheten ska kunna fatta ett väl underbyggt beslut, inkluderat den avvägning som måste göras mot motstående intressen (se om granskningsmyndighetens pro- portionalitetsbedömning 5 kap. 2 § med kommentar). I den mån infor- mationen omfattas av sekretess kan utlämnande till granskningsmyn- digheten ske med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). slutliga beslut kan i de allra flesta fall förväntas följa Försvarsmaktens och Säkerhetspolisens respektive bedömning eller rekommendation. Det kan dock finnas undantags- fall där så inte sker, inte minst med anledning av granskningsmyn- dighetens nyssnämnda skyldighet att inför ett slutligt beslut väga bedömt skyddsbehov mot motstående intressen. Om gransknings- myndighetens beslut i ett sådant fall utmynnar i att ärendet avslutas utan åtgärd eller i föreläggande om villkor, kan Försvarsmakten och Säkerhetspolisen överklaga beslutet till regeringen (se 5 kap. 6 §). Beslut efter fördjupad granskning Bestämmelsen reglerar de beslut granskningsmyndigheten kan fatta efter en fördjupad granskning. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Av första stycket framgår att den fördjupade granskningen kan ut- mynna i att den planerade överlåtelsen eller upplåtelsen tillåts genom ett beslut om att ärendet avslutas utan några ytterligare åtgärder. Förutsättningarna för ett sådant beslut skiljer sig åt mellan en över- låtelse av en kommun- eller landstingsägd hamn eller flygplats och övriga granskade förfaranden enligt lagen. När det gäller överlåtelse av en hamn eller flygplats som ägs av kommun eller landsting måste det stå klart att åtgärden kan ske utan att det strider mot väsentliga totalförsvarsintressen. Beträffande övriga överlåtelser och upplåtel- ser kan ett beslut om att avsluta ärendet utan åtgärder meddelas om det saknas anledning att anta att åtgärden strider mot väsentliga totalförsvarsintressen. Kommun- och landstingsägda hamnar och flygplatser är av sådan vikt från totalförsvarssynpunkt att det får anses vara ett intresse i sig att de fortsatt ägs och kontrolleras av just en kommun eller ett lands- ting, snarare än privata intressen. Detta kommer till uttryck genom det högre ställda kravet att det vid dessa bedömningar måste stå klart att överlåtelse av egendomen inte innebär skada för väsentliga total- försvarsintressen. Om granskningsmyndigheten gör bedömningen att en granskad överlåtelse eller upplåtelse inte kan ges grönt ljus, får myndigheten fatta beslut om att den inte får ske. Detta framgår av andra stycket första meningen. De bedömda konsekvenserna eller riskerna för skada från totalförsvarssynpunkt kan vara sådana att det inte finns något alternativ till att helt förbjuda en tilltänkt överlåtelse eller upp- låtelse. Det kan dock tänkas att det är tillräckligt att något i den till- tänkta överlåtelsen eller upplåtelsen förändras. Granskningsmyndig- heten får därför i stället besluta att överlåtelsen eller upplåtelsen får genomföras på vissa angivna villkor, om det är tillräckligt för att und- vika skada för väsentliga totalförsvarsintressen. Det kan t.ex. handla om att en del av en fastighet undantas från överlåtelsen eller upplå- telsen i fråga, eller att en upplåtelse begränsas i fråga om tid, verk- samhet eller inblandad personal. Man kan som villkor också tänka sig att ett upplåtelseavtal måste innehålla en möjlighet till förtida uppsägning vid vissa särskilt angivna förhållanden som kan påverka väsentliga totalförsvarsintressen negativt, t.ex. ändrade omvärldsför- hållanden. Detta bör särskilt kunna bli aktuellt när det gäller kom- munalägd egendom. Föreläggande om villkor får förenas med vite eller meddelas vid påföljd att överlåtelsen eller upplåtelsen annars är ogiltig. Gransk- ningsmyndigheten bör i samtliga fall följa upp att villkoret i fråga efterlevs. I fråga om viten ska lag (1985:206) om viten tillämpas. Av 5 kap. 1 § framgår att granskningsmyndigheten inom vissa tids- gränser kan meddela ett förbud mot en redan ingången överlåtelse eller pågående upplåtelse. Paragrafen anger inom vilken tid en fördjupad granskning senast måste vara avslutad. Överväganden finns i avsnitt 14.5.3. Bestämmelsen anger att en fördjupad granskning som huvudregel får ta maximal i anspråk. Om det finns särskilda skäl kan handläggningstiden förlängas med . Ett särskilt skäl till förlängning kan vara att de myndigheter som gransknings- myndigheten ska inhämta uppgifter från behöver för att inhämta underlag och sammanställa material. Om det finns synner- liga skäl kan handläggningstiden förlängas med . Synnerliga skäl kan exempelvis vara att en komplex bolagsstruktur på motpartssidan eller bedömning av utländska förhållanden kräver omfattande utredningsåtgärder. 5 kap. Övriga bestämmelser Paragrafen innehåller en tidsbegränsad möjlighet för gransknings- myndigheten att ingripa i efterhand om en överlåtelse eller upplå- telse som omfattas av lagens tillämpningsområde genomförts utan föregående samråd eller anmälan enligt denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 14.6. Av första stycket framgår att granskningsmyndigheten kan inleda en granskning om en överlåtelse eller upplåtelse genomförts utan föregå- ende samråd eller anmälan enligt lagen. En förutsättning är förstås att granskningsmyndigheten har fått kännedom om den aktuella affären. Eftersom det är fråga om redan ingångna överlåtelser eller upplåtelser, saknas skäl för granskningsmyndigheten att i dessa fall initiera samråd eller förelägga om anmälan. ska i hanter- ingen av dessa fall i stället tillämpa bestämmelsen om en fördjupad granskning i 4 kap. 1 §. I huvudsak innebär det att granskningsmyndig- heten genom förelägganden om information samt samråd med För- svarsmakten och Säkerhetspolisen och andra myndigheter, kan bilda sig en uppfattning om den ingångna överlåtelsens eller upplåtelsens lämp- lighet ur totalförsvarssynpunkt. Framgår det vid granskningen att det finns förutsättningar för att förbjuda överlåtelsen eller upplåtelsen en- ligt de rekvisit som föreskrivs i 4 kap. 2 §, får ett sådant beslut meddelas av granskningsmyndigheten. Liksom beträffande andra förbudsbeslut gäller då enligt 5 kap. 2 § att beslutet ska vara proportionerligt. Gransk- ningsmyndigheten har däremot ingen möjlighet att fatta beslut om vill- kor beträffande en ingången överlåtelse eller upplåtelse. Andra stycket anger att beslut enligt bestämmelsen inte får fattas senare än från det att överlåtelsen eller upplåtelsen blev gäl- lande mellan parterna. Den civilrättsliga verkan av ett förbudsbeslut i efterhand är ogil- tighet, se 5 kap 3 §. Paragrafen innehåller en proportionalitetsregel som ska tillämpas vid beslut om att förbjuda eller villkora en överlåtelse, upplåtelse eller avveckling enligt denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 14.5.2. Av första stycket följer att ett beslut om att en överlåtelse, upplå- telse eller avveckling inte får ske eller endast får ske på vissa villkor inte får göras mer ingripande eller omfattande än vad som behövs för att skydda väsentliga totalförsvarsintressen. Beslutet får alltså inte vara mer ingripande eller omfattande än vad skyddsbehovet kräver. En grundförutsättning är därtill att beslutet måste vara ändamålsen- ligt i förhållande till det skydd beslutet är avsett att uppnå. Om det finns möjlighet att välja mellan att förbjuda eller villkora ett granskat förfarande, eller mellan olika sorters villkor, ska det alternativ väljas som är minst ingripande mot eller betungande för de enskilda par- terna. Detta innebär exempelvis att beslut om villkor som huvud- regel bör övervägas och i möjligaste mån användas framför beslut om förbud. Av andra meningen framgår att granskningsmyndigheten ska väga behovet av ett beslut om förbud eller villkor mot samtliga motstående intressen som kan tänkas tala mot beslutet. De motstående intressen det typiskt sett handlar om är ekonomiska konsekvenser för egendo- mens ägare och dennes motpart. Behovet av skydd för väsentliga total- försvarsintressen måste i varje enskilt fall väga tyngre än den skada eller olägenhet i övrigt som beslutet medför för allmänna eller enskilda intressen. Eftersom ett beslut om förbud eller villkor endast aktuali- seras när väsentliga totalförsvarsintressen riskerar att skadas och ett uteblivet skydd potentiellt kan innebära allvarliga konsekvenser för landets totalförsvar, kommer skyddsbehovet som regel väga mycket tungt i förhållande till motstående intressen. Prövningen av proportionaliteten ska i enlighet med det ovanstå- ende ske i tre steg, där såväl beslutets ändamålsenlighet och dess nödvändighet som proportionaliteten i strikt mening måste prövas (jfr t.ex. NJA 2018 s. 753). I paragrafen regleras vad som händer om någon agerar i strid mot vissa beslut om förbud eller villkor som meddelats med stöd av lagen. Överväganden finns i avsnitt 14.11. Bestämmelsen anger att en överlåtelse eller upplåtelse som ingås eller fortgår i strid med ett beslut om förbud är ogiltig. Detsamma gäller för överlåtelser eller upplåtelser som sker i strid mot ett villkor, förutsatt att villkoret meddelats vid påföljd av ogiltighet. Endast den del av avtalet som rör själva överlåtelsen eller upplåtelsen bör bli ogiltig. I den mån det finns avtalsbestämmelser som har relevans även vid en återgång av prestationerna, exempelvis reglerar vad som gäller i en sådan situation, bör dessa i de flesta fall äga fortsatt giltighet. beslut om att förbjuda en överlåtelse innebär omvänt att tillstånd inte har meddelats, vilket får till följd att inskrivningsmyndigheten inte ska meddela lagfart på överlåtelsen (se jordabalken 20 kap. 6 § 8). I de fall granskning alltjämt pågår ska in- skrivningsmyndigheten förklara lagfartsansökan vilande (se jorda- balken 20 kap. 7 § 12). I 5 kap. 5 § finns regler om anteckning av på- gående och avslutade ärenden i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Inlösen i vissa fall I paragrafen regleras statens skyldighet att i vissa fall kompensera en enskild fastighetsägare genom inlösen av fastigheten. Övervägan- dena finns i avsnitt 14.13–14. Av första stycket framgår att bestämmelsen gäller i fall då gransk- ningsmyndigheten i förhållande till en enskild ägare har förbjudit en försäljning av fast egendom i ett skyddsvärt geografiskt område. Motsatsvis följer av bestämmelsen att någon kompensationsrätt inte finns i förhållande till andra av lagen berörda ägare och förfaranden. Inlösenplikten innebär att staten har skyldighet att på ägarens be- gäran lösa in fastigheten på de villkor som överenskommits mellan de tilltänkta eller tidigare parterna. Dessa villkor ska ha framkommit under granskningsprocessen (se om tidpunkten för anmälan och an- mälans innehåll 3 kap. 1 och 5 §§ med kommentarer). ska den enskilde ställas i samma ekonomiska situation som om försälj- ningen ägt rum eller, vid förbudsbeslut i efterhand, varit fortsatt giltig. Det är viktigt att förhindra otillbörligt utnyttjande av kompensations- rätten, t.ex. genom skenavtal där köpeskillingen angetts till ett högt belopp. Statens inlösenskyldighet gäller därför inte om köpeskillingen eller annan ersättning i mer än ringa grad överstiger egendomens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständigheter eller om avtalsvillkoren i övrigt är oskäliga. Något jämkningsutrymme finns där- med inte, utan inlösen kan antingen ske på de tidigare överenskomna villkoren eller inte alls. Av andra stycket följer att en ägare som vill begära inlösen ska göra en framställan om detta till granskningsmyndigheten från att beslutet om förbud vunnit laga kraft. I tredje stycket regleras ägarens möjlighet att väcka talan om inlösen i mark- och miljödomstol. Denna situation kan upp- stå då granskningsmyndigheten av något skäl motsätter sig inlösen, t.ex. på den grunden att myndigheten bedömer priset vara för högt eller avtalsvillkoren i övrigt vara oskäliga. Domstolen får besluta att staten ska ersätta den enskilde för hans eller hennes rättegångs- kostnad eller att vardera parten ska stå för sin egen rättegångskost- nad, även om den enskilde har förlorat målet, under förutsättning är att den enskilde hade skälig anledning att få saken prövad. Detta överensstämmer med vad som gäller vid prövning av ersättning i expropriationsmål (7 kap. 1–3 §§ expropriationslagen) och i andra mål av expropriativ karaktär. Regleringen i andra och tredje styckena motsvarar vad som gäller vid inlösen enligt jordförvärvslagen (1979:230). De praktiska konsekvenserna av en inlösen kan, särskilt i de fall överlåtelsen redan ägt rum, innebära att flera följdfrågor uppkom- mer t.ex. om det tidigare avtalets närmare innebörd eller redan full- gjorda prestationer. Som utgångspunkt förutsätts att säljaren inte ska kunna åberopa ett sådant köpevillkor som säljaren inte meddelat staten och som staten inte heller annars känt till före beslutet om inlösen. Har köparen innan överlåtelsen fullbordades fullgjort åta- gande som grundar sig på köpet, ska staten få tillgodoräkna sig detta i förhållande till säljaren. Staten ska ersätta köparen för sådana pre- stationer. Staten får på motsvarande sätt rätt till ersättning från kö- paren, om fastigheten efter köpet har sjunkit i värde på grund av kö- parens försummelse. I förhållande till tredje man bör staten efter att inlösen skett inta samma ställning som köparen. I paragrafen anges att granskningsmyndigheten ska anmäla pågående och avslutade ärenden om överlåtelse av fast egendom till inskriv- ningsmyndigheten, som ska anteckna uppgifterna i fastighetsregist- rets inskrivningsdel. Beträffande avslutade ärenden ska det särskilt antecknas om beslut fattats om förbud mot en överlåtelse. Över- vägandena finns i 14.12. Anmälningsskyldigheten omfattar granskningar av överlåtelser beträffande all fast egendom som utpekas i lagen. Anteckningen syf- tar till att underlätta för inskrivningsmyndigheten att hantera an- sökningar om lagfart för överlåtelser som omfattas av lagens tillämp- ningsområde.