sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Även be- stämmelsen om egenreklam ändras på så sätt så att även meddelanden rörande program och audiovisuella medietjänster från andra enheter som tillhör samma mediegrupp omfattas (artikel 23.2). Neutrala in- ramningar mellan redaktionellt innehåll och tv-reklaminslag eller tele- shoppinginslag, och mellan enskilda inslag ska inte räknas med i annonstiden (artikel 23.2 d). Rätt till genmäle i tv-sändningar Ändringsdirektivet innebär inte några ändringar i AV-direktivets bestämmelser om rätt till genmäle i TV-sändningar (artikel 28 AV- direktivet). Bestämmelser som är tillämpliga på videodelningsplattformstjänster Genom ändringsdirektivet utökas AV-direktivets tillämpningsområde till att även omfatta videodelningsplattformstjänster och leverantörer av videodelningsplattformar. En videodelningsplattformstjänst definieras som en tjänst enligt definitionen i artiklarna 56 och 57 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt där tjänsten, en särskiljbar del av tjänsten eller en väsent- lig funktion i tjänsten har som huvudsakligt syfte att i informations-, underhållnings- eller utbildningssyfte tillhandahålla allmänheten pro- gram, användargenererade videor, eller bådadera, för vilka leveran- tören av videodelningsplattformen saknar redaktionellt ansvar, via elektroniska kommunikationsnät, och där det är leverantören av Regleringen på radio- och tv-området videodelningsplattformen som bestämmer hur de ska organiseras (artikel 1.1 aa AV-direktivet genom ändringsdirektivet). En leverantör av en videodelningsplattform är en fysisk eller juridisk person som tillhandahåller en videodelningsplattform (artikel 1.1 da). Bedömningen av var en leverantör av en videodelningsplattform är etablerad utgår från artikel 3.1 i och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, (direktivet om elektronisk handel). Om detta direktiv inte avgör i vilken medlemsstat en leverantör är etablerad ska denne anses som etablerad i en medlemsstat om vissa kriterier är uppfyllda. Dessa kriterier utgår från att förekomsten av ett moder- företag, ett dotterföretag eller en del i en företagsgrupp i en med- lemsstat kan innebära att leverantören anses som etablerad i denna medlemsstat (artikel 28a.1 och 28a.2–4). I likhet med vad som gäller för audiovisuella medietjänster ska medlemsstaten upprätta och upprätthålla en förteckning över de leverantörer av videodelningsplattformstjänster som är etablerade, eller anses som etablerade i staten (artikel 28a.6). I artikel 28b i AV-direktivet genom ändringsdirektivet anges där- efter att en leverantör av en videodelningsplattform ska vidta lämpliga åtgärder för att skydda en tittare från visst innehåll. Bestämmelsen hänvisar då till några av direktivets grundläggande krav på innehåll, t.ex. att minderåriga ska skyddas från innehåll som kan skada deras fysiska, mentala eller moraliska utveckling (artikel 28b.1). En leveran- tör av en videodelningsplattform ska också vidta lämpliga åtgärder för att uppfylla de krav som anges i artikel 9.1 i fråga om audio- visuella kommersiella meddelanden som marknadsförs, säljs eller arrangeras av leverantören (artikel 28b.2). Begreppet lämpliga åtgärder är centralt för videodelningsplattformar och direktivet anger att medlemsstaterna ska säkerställa att leveran- törer av videodelningsplattformstjänster ska vidta lämpliga åtgärder för att uppfylla de krav som ställs i direktivet. Sådana lämpliga åtgär- der ska fastställas mot bakgrund av bl.a. det berörda innehållets art och den skada som innehållet kan orsaka. I ändringsdirektivet anges de åtgärder som kan användas, beroende på vad som är lämpligt (artikel 28b.3). För genomförandet av de åtgärder som avses i artikeln uppmanas medlemsstaterna att använda samreglering och att i vissa fall främja Regleringen på radio- och tv-området självreglering (artikel 28b.2 och 28b.4). Medlemsstaterna ska även säkerställa att mekanismer för prövning utanför domstol är tillgängliga för att lösa tvister mellan användare och leverantörer av videodelnings- plattformar med avseende på tillämpningen av artikel (artikel 28b.7). AV-direktivets bestämmelser om den kontaktkommitté som är in- rättad under kommissionens överinseende ändras inte genom ändrings- direktivet (artikel 29 AV-direktivet). Tillsynsmyndigheter och tillsynsorgan i medlemsstaterna Varje medlemsstat ska enligt ändringsdirektivet utse en eller flera nationella tillsynsmyndigheter eller tillsynsorgan. Dessa ska vara juridiskt åtskilda från regeringen och oberoende av regeringen och av alla andra offentliga eller privata organ (artikel 30.1 AV-direktivet genom ändringsdirektivet). I artikeln anges även att medlemsstaterna på olika sätt ska säker- ställa att nationella tillsynsmyndigheter eller tillsynsorgan uppfyller olika krav i sin verksamhet, bl.a. att befogenheter ska utövas på ett opartiskt och öppet sätt, och att de ska ha tillräckliga finansiella re- surser (artikel 30.2–4). Direktivet ställer även krav på procedurer för hur chefer för nationella tillsynsmyndigheter eller tillsynsorgan ut- nämns eller entledigas (artikel 30.5). Enligt AV-direktiv skulle medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att förse varandra och kommissionen med den infor- mation som var nödvändig för att tillämpa direktivet (artikel 30 AV- direktivet). Genom ändringsdirektivet utvecklas denna skyldighet, bl.a. ska informationsutbyte ske om en leverantör under en medlems- stats jurisdiktion meddelar att denna avser att tillhandahålla en tjänst huvudsakligen riktad mot en annan medlemsstat (artikel 30a.2 AV- direktivet genom ändringsdirektivet). Regleringen på radio- och tv-området Genom ändringsdirektivet inrättas den europeiska gruppen av reglerings- myndigheter för audiovisuella medietjänster (Erga) i formell mening som ett organ med vissa uppgifter enligt direktivet. Ergas olika arbets- uppgifter anges i artikel 30b AV-direktivet genom ändringsdirektivet. Erga ska bestå av företrädare för de nationella tillsynsmyndigheterna eller tillsynsorganen på området för audivisuella medietjänster och som har det huvudsakliga ansvaret för tillsynen över dessa tjänster. I2010 års AV-direktiv framhölls betydelsen av mediekompetens. Genom ändringsdirektivet ställs krav på medlemsstaterna att främja och vidta åtgärder för utveckling av medie- och informationskunnig- het (artikel 33a). Medlemsstaterna ska också och där- efter rapportera till kommissionen om genomföran- det. Riktlinjer om vad som ska omfattas av sådana rapporter utfärdas av kommissionen efter samråd med kontaktkommittén. 3.10Direktivet om elektronisk handel Som anges ovan tillhandahåller de leverantörer av videodelningsplatt- formar som omfattas av ändringsdirektivet informationssamhällets tjänster enligt och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, (direktivet om elektronisk handel). Leverantörerna omfattas därför av bestäm- melserna om den inre marknaden i direktivet om elektronisk handel, om de är etablerade i en medlemsstat (skäl 44 ändringsdirektivet). I direktivet om elektronisk handel anges i artikel 3.1 att varje med- lemsstat ska se till att de av informationssamhällets tjänster som en på dess territorium etablerad tjänsteleverantör tillhandahåller överens- stämmer med de nationella bestämmelser som är tillämpliga i denna medlemsstat och som omfattas av det samordnade området. Begrep- pet etablerad tjänsteleverantör definieras i direktivets artikel 2 c som en tjänsteleverantör som utövar näringsverksamhet med hjälp av ett Regleringen på radio- och tv-området Förekomsten och användningen av teknisk utrustning och teknik för att tillhandahålla tjänsten inne- bär inte i sig att tjänsteleverantören är etablerad. Enligt skäl 19 till direktivet om elektronisk handel bör tjänste- leverantörens etableringsort fastställas i enlighet med rättspraxis, enligt vilket etableringsbegreppet omfattar det faktiska bedrivandet av näringsverksamhet med hjälp av ett fast driftsställe . Detta krav uppfylls även om ett företag är bildat . För ett företag som tillhandahåller tjänster via en webbplats på internet är etableringsorten inte den ort där utrustningen för webb- platsen finns eller den ort från vilken det går att nå webbplatsen, utan den ort där företaget utövar sin näringsverksamhet. När en tjänsteleverantör har flera etableringsorter är det viktigt att fastställa från vilken av dessa den aktuella tjänsten tillhandahålls. När det är svårt att avgöra från vilken av flera etableringsorter en viss tjänst tillhandahålls, ska detta vara den ort där centrumet för leveran- törens verksamhet ligger när det gäller denna särskilda tjänst. trädde och rådets direk- tiv (EU) 2018/1972 av om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation i kraft (direktivet om europeisk kodex för elektronisk kommunikation). Medlems- staterna ska ha genomfört direktivet i nationell lagstiftning . Direktivet ger, i likhet med tidigare direktiv på området, en möjlighet för medlemsstaterna att meddela bestäm- melser om skälig sändningsplikt (vidaresändningsplikt). Medlemsstaterna har, enligt skälen till direktivet om en europeisk kodex för elektronisk kommunikation, möjlighet att fastställa pro- portionella skyldigheter avseende sändningsplikt. Sådana skyldig- heter bör dock endast införas om de är nödvändiga för att uppfylla de mål som avser allmänintresset. Den sändningsplikt som åläggs en bestämd tillhandahållare av medietjänster bör vara rimlig, dvs. att den bör vara proportionell och transparent mot bakgrund av klart fastställda mål som avser allmänintresset. Medlemsstaterna bör ge en Regleringen på radio- och tv-området objektiv motivering till den sändningsplikt som föreskrivs i den nationella lagstiftningen för att säkerställa att denna plikt är transpa- rent, proportionell och tydligt definierad (skäl 308). En medlemsstat får ålägga tillhandahållare av elektroniska kom- munikationsnät och kommunikationstjänster som används för distri- bution av radio- och tv-sändningar till allmänhetenen skälig sändnings- plikt för överföring av vissa angivna radio- och tv-sändningar och därtill hörande tilläggstjänster. Det gäller särskilt tjänster för att ge slutanvändare med funktionsnedsättning lämpligt tillträde och data som stöder uppkopplade tv-tjänster och elektroniska program- guider. En förutsättning är att ett betydande antal slutanvändare använder ett sådant nät och tjänster som sitt huvudsakliga medel för att ta emot sändningarna. Sändningsplikt ska bara införas när det är nödvändigt för att uppfylla mål avseende allmänintresset som klart definieras av varje medlemsstat, och de ska vara proportionella och transparenta (artikel 114). Om en medlemsstat infört bestämmelser om vidaresändningsplikt ska dessa ses över med jämna mellanrum (artikel 114.2). Begreppen elektroniskt kommunikationsnät och elektronisk kom- munikationstjänst definieras i direktivet (artikel 2.1 och 2.4). För nät och tjänster som används för distribution av radio- och tv-tjänster till allmänheten inbegrips, enligt skälen, kabel, ip-tv, satellit och marksändningar. Även andra nät kan inbegripas om ett betydande antal slutanvändare använder sådana nät som sitt främsta medel för att ta emot radio och tv-sändningar. Sändningsplikt för analoga tv-sändningar bör, enligt skälen, bara övervägas när avsaknaden av en sådan skyldighet skulle medföra be- tydande störningar för ett betydande antal slutanvändare eller om det inte finns några andra överföringssätt för vissa angivna tv-sänd- ningar. Sändningsplikten kan omfatta överföring av tjänster som är särskilt utformade för att slutanvändare med funktionsnedsättning ska kunna få tillgång till dem på likvärdiga villkor. Tilläggstjänster omfattar då tjänster som är avsedda att förbättra tillgängligheten för slutanvändare med funktionsnedsättning t.ex. text-tv, textning, syn- tolkning, uppläst textning och teckenspråkstolkning och skulle vid behov kunna innefatta tillgång till relaterade rådata (skäl 310). Regleringen på radio- och tv-området Bakom Allmänhetens () och () står organisationerna, TU – Medier i , , Tidskrifter och . Det gemensamma organet för organisationerna är . behandlar enligt sina stadgar ärenden som gäller tillämpningen av god publicistisk sed och nämnden har att fritt pröva innebörden av detta begrepp. Ärenden som prövas rör material som omfattas av utgivaransvaret enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen i all periodisk press som är tillgänglig för alla. Nämnden prövar även internetpubliceringar om vissa förutsättningar är upp- fyllda. Den första förutsättningen är att det gäller publiceringar från företag som är representerade i och före- tag som anmält till PO och att man anslutit sig till det press- etiska systemet. Den andra förutsättning är att det är publiceringar som antingen är webbsändningar, där tillhandahållaren bestämmer när ett program ska börja eller sluta, exempelvis live- eller tablålagda sändningar, eller där tillhandahållandet sker via databaser av s.k. tradi- massmedieföretag samt motsvarande publiceringar där data- basen omfattas av ett utgivningsbevis utfärdat av Myndigheten för press, radio och tv. En granskning kan även omfatta publiceringar på konton i sociala medier om kontot tillhör ett sådant företag som anslutit sig till syste- met. Granskningen gäller bara sådana internetpubliceringar som ut- givaren kan kontrollera. Förutom att ange vilken typ av publiceringar som prövas anger stadgarna bl.a. vilka som kan anmäla en publicering, PON:s samman- sättning, hur nämnden utses och hur beslut fattas. PO har enligt sin instruktion till uppgift att råda och bistå en- skilda som känner sig förfördelade av publicitet i sådant material som kan prövas av . PO utses av ett kollegium bestående av chefs- justitieombudsmannen, ordföranden i och ordföranden i . Regleringen på radio- och tv-området Den som klandras efter ett beslut av ska utan dröjsmål pub- licera ett uttalande på en väl synlig plats. En tidning eller internet- publicering som klandras ska även betala en expeditionsavgift som är ett bidrag till att täcka kostnaderna för PO och (och Pressens Opinionsnämnds webb- plats po.se). Stiftelsen har två prövande instanser, Reklam- ombudsmannen (RO) och (), som prövar kommersiell reklam riktad mot den svenska marknaden enligt regler för reklam och marknadskommunikation (). Konsumenter, företag och organisationer kan anmäla reklam som man anser strider mot . RO kan även ta egna initiativ till att pröva reklam. I stadgarna för stiftelsen fastställs bl.a. stiftelsens ändamål, organisation och verksamhet. Stadgarna anger även hur RO ska utses och dennes uppgifter. Enligt stadgarna ska det också finnas en eller flera opinionsnämnder som ska ha en bred kompetens i syfte att kunna avgöra alla olika ärenden som kan tas upp för bedömning. I instruktionen för RO och anges bl.a. organens uppgifter, vilka som kan göra en anmälan till RO, formkrav för anmälan, hur ärenden ska handläggas hos RO och förfarandet inför . RO utses av stiftelsens styrelse. är sammansatt av ledamöter som företräder marknadens aktörer; annonsörer, medier och reklam- producenter, samt konsumentintresset och personer från den akade- miska sfären. Ärenden handläggs av ett kansli. RO meddelar beslut i ärenden om praxis finns. RO:s beslut kan överklagas till . Om praxis saknas hänskjuter RO ärendet till för prövning. RON:s beslut kan inte överklagas. Ett beslut publiceras på reklamombudsmannens webbplats samt i vissa fall i nyhetsbrev och pressmeddelanden. Be- sluten är att se som vägledning i vad som är god marknadsföringsetik och annonsörer förväntas följa besluten. RO ger även vägledning, informerar och utbildar om marknads- föringsetiska frågor. Inom RO finns vidare ett vetenskapligt råd som Regleringen på radio- och tv-området ska verka för forskning inom etik i reklam och marknadskommuni- kation. Rådet arbetar främst inom tre områden; forskning, informa- tion och stöd till RO:s verksamhet. Stiftelsen finansieras på frivillig väg genom en årlig avgift från annonsörer, reklamproducenter och medier. Av- giften är relaterad till företagens årliga medieinvesteringar enligt Kantar reklammätningar (Ro. 3.13Myndigheterna på AV-direktivets område De bestämmelser i svensk rätt som genomför AV-direktivet över- vakas av olika myndigheter under regeringen och beslutande organ inom dessa myndigheter. När det gäller bestämmelserna om sändningars redaktionella inne- håll ligger uppgiften framför allt på och tv () vid Myndigheten för press, radio och tv. Uppgiften att övervaka bestämmelserna om innehåll som kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos under- åriga har dock lagts på Justitiekanslern. Ansvaret för övervakningen av direktivets bestämmelser om kommersiella meddelanden är upp- delat mellan och , med undantag för reklam för medicinska produkter och behand- lingar som övervakas av . I det följande beskrivs i korthet de myndigheter som har uppgifter inom de områden som omfattas av AV-direktivet och ändringsdirektivet. Tyngdpunkten i framställningen ligger på Myndigheten för press, radio och tv och och tv som har flest uppgifter på AV- direktivets område. har inget uppdrag med koppling till AV-direktivet, men omnämns eftersom ändringsdirek- tivet ställer större krav när det gäller skyddet av barn och unga samt krav på främjande och vidtagande av åtgärder för utveckling av medie- och informationskunnighet. Regleringen på radio- och tv-området Justitiekanslern () har till uppgift att övervaka att tryck- och yttrandefriheten enligt TF och YGL inte överskrids. JK har även sär- skilda uppgifter enligt radio- och tv-lagen. JK övervakar genom granskning i efterhand om program som sänts i tv eller tillhandahållits i beställ-tv innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 5 kap. 2 eller 3 § radio- och tv- lagen, och får meddela vitesförelägganden vid upprepade överträdel- ser (16 kap. 1 §, 17 kap. 13 § radio- och tv-lagen). JK för också talan om återkallelse av sändningstillstånd på programrelaterade grunder (19 kap. 1 § första stycket). JK är fullmaktsanställd, vilket innebär att anställningen inte kan sägas upp. Myndigheten för press, radio och tv Myndigheten för press, radio och tv ska enligt bestämmelserna i för- ordningen (2010:1062) med instruktion för Myndigheten för press, radio och tv verka för yttrandefrihet inom sitt verksamhetsområde och främja möjligheterna till mångfald och tillgänglighet inom press, radio och tv. Det ingår i myndighetens uppgifter att besluta om till- stånd, avgifter och registrering samt utöva tillsyn i frågor som rör tv-sändningar, beställ-tv, sökbar text-tv och ljudradiosändningar i de fall uppgifterna inte ligger på regeringen eller på någon annan. Myndigheten för press, radio och tv är också den myndighet som regeringen utpekat som behörig att samarbeta med behöriga myndig- heter i andra EES-stater i fråga om överträdelser av vissa nationella bestämmelser i allmänhetens intresse som är striktare eller mer detal- jerade än i AV-direktivet. Vidare är Myndigheten för press, radio och tv den svenska myndighet som deltar i arbetet i Erga där tillsyns- myndigheterna på AV-direktivets område utbyter erfarenheter och samarbetar för ett enhetligt genomförande av AV-direktivet samt bidrar med teknisk sakkunskap till kommissionen. Myndigheten för press, radio och tv leds av en myndighetschef som är generaldirektör. Vid myndigheten ska det finnas ett insyns- råd som består av högst fem ledamöter. Regleringen på radio- och tv-området Inom Myndigheten för press, radio och tv finns det särskilda besluts- organet och tv () som får uttala sig om innehållet i sända program med stöd av, och på det sätt som anges i, 7 kap. 5 § YGL. övervakar enligt radio- och tv-lagen genom granskning i efterhand om program som har sänts i tv eller ljudradio eller tillhandahållits i beställ-tv står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de programrelaterade villkor som kan gälla för tjänsterna. Nämnden övervakar även efterlevnaden av bestämmelser om tillgänglighet som meddelats av regeringen med stöd av 5 kap. 12 § radio- och tv-lagen. fattar sina beslut i eget namn och granskningen har bedömts vara skild från myndig- heten på ett sådant sätt att nämndens oberoende inte kan ifrågasättas (prop. 2009/10:115 s. 254). För sin verksamhet ansvarar nämnden inför myndighetens ledning (21 § myndighetens instruktion). Myndighetens ledning ansvarar för att till- delas resurser för sin verksamhet och för att verksamheten bedrivs författningsenligt och redovisas på ett tillförlitligt sätt (22 §). består av en ordförande och sex andra ledamöter. För ledamöterna finns ersättare till det antal regeringen bestämmer. Minst en av ledamöterna och ersättarna ska vara vice ordförande. Ordföranden och vice ordförande ska vara eller ha varit ordinarie domare. I lagens förarbeten anges att övriga ledamöter bör vara personer med kompetens och integritet och med erfarenhet från olika delar av kultur- och samhällsliv (prop. 1993/94:160 s. 41). Ord- föranden och ledamöter i har tidsbegränsade förordnanden. Mandatperiodens längd är inte formellt reglerad, men normalt löper förordnandena med möjlig- het till förlängning. , som är en funktion inom Konsument- verket, har bl.a. till uppgift att övervaka efterlevnaden av bestämmel- serna i marknadsföringslagen (2008:486) om vilseledande eller på annat sätt otillbörlig marknadsföring, t.ex. bestämmelserna om reklam- identifiering. Regleringen på radio- och tv-området övervakar även bestämmelserna om marknadsföring i alkohollagen (2010:1622), lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter och lagen (2013:1054) om marknads- föring av modersmjölkersättning och tillskottsnäring. På ligger också uppdraget att över- vaka bestämmelserna i radio- och tv-lagen om förbud mot barnreklam itv-sändningar samt förbudet mot att det i annonser förekommer personer som spelar en framträdande roll i program som huvudsak- ligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer (8 kap. 7 § första stycket, 8 § och 9 § radio- och tv-lagen). generaldirektör är även Konsumentombuds- man. Vid finns ett insynsråd. har tillsyn över efterlevnaden av läkemedelslagen (2015:315). Bestämmelserna i om audiovisuella kom- mersiella meddelanden för medicinska produkter och medicinsk be- handling är delvis genomförda genom denna lag. är en styrelsemyndighet. har i uppdrag att verka för att stärka barn och unga som medvetna medieanvändare och skydda dem från skadlig medie- påverkan. Myndigheten ska följa medieutvecklingen när det gäller barn och unga samt sprida information och ge vägledning om barns och ungas mediesituation. Enligt 2 § förordningen (2010:1923) med instruktion för ska myndigheten inom sitt verk- samhetsområde bl.a. verka för mediebranschernas självreglering samt följa och delta i internationellt arbete. leds av en direktör som är myndighetschef. Vid myndigheten finns ett insynsråd. 4Definitioner, jurisdiktion och registrering Genom ändringsdirektivet tillförs nya och ändrade definitioner av flera av de grundläggande begrepp som används i AV-direktivet. Som exempel kan följande nämnas. Definitionerna av begreppen audiovisuell medietjänst och program ändras. Nya definitioner in- förs för videodelningsplattformstjänst, leverantör av videodelnings- plattform och användargenererad video, eftersom direktivets tillämp- ningsområde utökas till att omfatta videodelningsplattformar. Det utökade tillämpningsområdet avspeglas också genom ändringar i definitionerna för audiovisuellt kommersiellt meddelande, sponsring och produktplacering. AV-direktivets bestämmelser om när en medlemsstat får göra undantag från den fria rörligheten inom dess territorium utökas genom ändringsdirektivet till att omfatta beställ-tv. Proceduren för förfarandena vid en sådan begränsning justeras