sou · H7B322 · 2019-04-29 00:00:00 — Detta innebär att det saknas samlade uppgifter om vilka orga- nisationer som bedriver övervakning av vatten. För genomförandet av enkätundersökningen av vatten innebar detta att enkäten skickades ut i flera omgångar, allt eftersom utred- ningen fick information om vilka organisationer som bedriver sam- ordnade recipientkontroller inklusive kontaktuppgifter. I kontakter med respondenter framgick att också de saknade en lista över SRK- samarbeten etc. De ansåg att en sådan lista skulle vara användbar. I samband med att denna enkätundersökning genomfördes visade det sig att det finns vissa oklarheter om vad samordnad recipient- kontroll är. En respondent uppgav att vattenvårdsförbundet inte genomför någon samordnad recipientkontroll eftersom förbundet har Havs- och vattenmyndighetens uppdrag att utföra nationell miljö- övervakning. Vid en telefonkontakt med handläggaren visade det sig 4Havs- och vattenmyndigheten, Vattenanknuten recipientkontroll Redovisning av regerings- uppdrag M2014/1605/Nm 2015–03-31 och Ökad tillgänglighet för data från vattenanknuten recipientkontroll . 5www.havochvatten.se/funktioner/ordbok/ordbok/q---t.html, hämtad . dock att det aktuella vattenvårdsförbundet genomförde en kontroll- verksamhet utöver den nationella miljöövervakningen. Det nationella programmet hade kompletterats med provpunkter som grundades på medlemmarnas behov av recipientkontroll och denna komplette- ring finansierades av medlemmarna. En annan respondent uppgav att den aktuella grundvattenkommittén inte genomförde någon reci- pientkontroll. Av svaret framgick dock att såväl kontroll av grund- vattennivåer som kemisk provtagning genomfördes inom samarbetet, dvs. kontrollerna samordnades och finansierades av medlemmarna. Enkätundersökningen om den samordnade recipientkontrollen av vatten omfattade 78 organisationer varav svar lämnades av 71 orga- nisationer. svarade för uppgifterna om organisationer som bedriver övervakning av luftkvalitet. Enkäten skickades till 14 luft- vårdsförbund och samverkansområden. Av dessa besvarade 13 stycken enkäten. I bilaga 12 finns ytterligare uppgifter om enkätundersök- ningarna. 12.3Egenkontroll, recipientkontroll och tillsyn Övervakning av miljön ingår i verksamhetsutövarens egenkontroll. I allmänna råd om egenkontroll definieras be- greppet egenkontroll som sådana aktiviteter, rutiner, åtgärder m.m. som en verksamhetsutövare på egen hand har att planera, genomföra och följa upp sin verksamhet enligt 26 kap. 19 § . Där anges skyldigheten för verksamhetsutövare att bedriva egenkontroll enligt följande: Den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön skall fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Den som bedriver sådan verksamhet eller vidtar sådan åtgärd skall också genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön. Den som bedriver sådan verksamhet skall lämna förslag till kontroll- program eller förbättrande åtgärder till tillsynsmyndigheten, om till- synsmyndigheten begär det. Bestämmelsen reglerar ett skyddskrav som avser verksamheten (första stycket) som sådan och ett kunskapskrav om hur verksamheten på- verkar miljön (andra stycket), men det senare behöver inte innefatta en skyldighet att göra egna undersökningar. Detta innebär att verk- samhetsutövaren har en skyldighet att undersöka eller hålla sig under- rättad om den egna verksamhetens påverkan på miljön (recipienten). Enligt allmänna råd framgår att egenkontrollens huvudprincip är: Bestämmelserna om egenkontroll bör i varje enskilt fall tillämpas utifrån syfte - att främja en hållbar utveckling. När en miljödom- stol eller en myndighet, i exempelvis en dom eller ett beslut om tillstånd, konkretiserat syfte och de miljöpolitiska målen i ett enskilt fall, bör verksamhetsutövaren genom egenkontroll verkställa, kontrol- lera och genom förebyggande åtgärder följa besluten samt kontrollera hur miljön blir påverkad.6 Myndigheter kan i beslut om tillstånd ange hur miljön ska kontrol- leras. Verksamheter som är tillstånds- eller anmälningspliktiga om- fattas också av förordningen (1998:901) om verksamhetsutövarens egenkontroll (FVE). har tagit fram en handbok med generell infor- mation om egenkontroll och utformat vägledning om egenkontrollen.7 Vägledningen riktar sig främst till de operativa tillsynsmyndig- heterna som ska granska verksamhetsutövarna men den kan också hjälpa verksamhetsutövaren att genomföra denna.8 För verksamhetsutövare som omfattas av tillstånds- eller anmäl- ningsplikt finns mer detaljerade krav angivna för vad som ska ingå i kontrollen av miljöpåverkan. har tagit fram föreskrifter om mätningar och provtagningar som ska genomföras för miljöfarliga verksamheter som 6NFS 2001:3 allmänna råd om tillsyn [till 26 kap. , förordningen (1998:900) om tillsyn samt förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll]. 7Naturvårdsverkets allmänna råd om egenkontroll (NFS 2001:2) och Egenkontroll en fort- löpande process, 2001:3. 8www.naturvardsverket.se/Stod-i-miljoarbetet/Vagledningar/Egenkontroll-miljorapportering/ Egenkontroll/, hämtad . är tillstånds- och anmälningspliktiga.9 Sådana verksamheter ska enligt 2–5 §§ i föreskrifter (NFS 2000:15) använda stan- darder och metoder som fyller sitt syfte när de kontrollerar sin påverkan på recipienten samt dokumentera resultaten från kontrollen. För dessa verksamheter ska recipientkontrollens alla steg, från prov- tagning till analys, dessutom kvalitetssäkras enligt kungörelse med föreskrifter (SNFS 1990:119 om kontroll av vatten vid ackrediterade laboratorier.) Det är länsstyrelserna eller kommunerna som ansvarar för att ställa krav på verksamhetsutövarnas egenkontroll och fastställa egen- kontrollprogram. När det gäller verksamhetsutövarnas egenkontroll av sin påverkan på miljön används som tidigare nämnts också begreppet recipient- kontroll. Recipienten är t.ex. luftrum, vattendrag, sjö eller hav som tar emot föroreningar av olika slag. Verksamhetsutövarens ansvar för recipientkontroll omfattar sådan kontroll av påverkan på miljön som kan knytas till den egna verksamheten. När det gäller recipientkontrollen anger att syftet med recipientkontrollen är att •belysa miljöeffekterna av utsläpp och föroreningar, •undersöka samband mellan miljöns tillstånd och eventuella för- ändringar som uppstått till följd av föroreningar, och •ge underlag för att planera, utföra och utvärdera miljöskyddande åtgärder. Ansvariga inom företag och liknande som påverkar miljön är skyl- diga att undersöka miljöeffekterna. Det kan exempelvis gälla vilken effekt företagets avloppsvatten har på ytvatten, grundvatten och mark, eller hur skorstensrök påverkar luftkvaliteten. 9Naturvårdsverkets föreskrifter (NFS 2000:15) om genomförande av mätningar och provtag- ningar i vissa verksamheter. skapar och använder företrädare för de olika verksamheterna värde- fulla miljöövervakningsdata.10 Havs- och vattenmyndigheten definierar recipientkontroll enligt följande: Recipientkontroll – Insamling och analys av data som ger en tillstånds- beskrivning av luft, vatten eller mark som påverkas av utsläpp eller annan typ av påverkan.11 På Havs- och vattenmyndighetens webbplats finns också en beskriv- ning av recipientkontrollen: Kontroll som görs för att belysa miljöfarliga verksamheters verkningar i miljön, framför allt i ytvatten. … Enligt är miljöstörande anläggningar skyldiga att känna till den påverkan de står för. Det är vanligt att flera parter samordnar denna miljöövervakning till ett sam- ordnat recipientkontrollprogram.12 Dessa exempel visar att beskrivningen av vad som är recipient- kontroll skiljer sig åt mellan ansvariga myndigheter. utfärdade ett allmänt råd 86:3 med rikt- linjer för recipientkontroll i vatten. Det allmänna rådet har upp- hört.13 Det tillämpas ändå i praktiken, för i en redovisning från ett vattenvårdsförbund återges syftet med recipientkontrollen enligt AR 86:3 som att •åskådliggöra större ämnestransporter och bidrag från enstaka för- oreningskällor inom ett vattenområde, •relatera tillståndet och utvecklingen i vattenområdet med av- seende på belastande utsläpp och andra störningar till förväntad bakgrund och/eller bedömningsgrunder för vattenmiljö, •belysa effekter i vattenområdet av föroreningsutsläpp och andra ingrepp i naturen, och •ge underlag för utvärdering, planering och utförande av miljö- skyddande åtgärder. 10www.naturvardsverket.se/Miljoarbete-i-samhallet/Miljoarbete-i-Sverige/Miljoovervakning/ Miljoovervakningsdata-genom-andra-verksamheter/Miljoovervakning-genom- recipientkontroll/, hämtad . 11Havs- och vattenmyndigheten, Vattenanknuten recipientkontroll Redovisning av regerings- uppdrag M2014/1605/Nm, . 12www.havochvatten.se/funktioner/ordbok/ordbok/q---t/ordbok-q-t/2013-03-14- recipientkontroll.html, hämtad . 13Naturvårdsverket, e-brev . Även andra vattenvårdsförbund beskriver syftet med recipientkon- trollen på motsvarande sätt men utan hänvisning till det allmänna rådet. Det finns dock ett gällande allmänt råd 94:2 för vattenrecipient- kontroll vid skogsindustrier. I det allmänna rådet sägs att detta är en branschanpassning av allmänna råd 86:3. Av det allmänna rådet 94:2 framgår att recipientkontroller görs för att belysa miljöfarliga verksamheters verkningar i miljön och för att ge underlag för beslut om miljöskyddande åtgärder. Vatten- recipientkontrollens utformning och omfattning beror på recipienttyp, föroreningstyp och belastning. I det allmänna rådet beskrivs utform- ningen och omfattningen av recipientkontrollen i vattenområden som påverkas av skogsindustriell verksamhet.14 I det allmänna rådet finns emellertid såväl uppgifter från som hän- visningar till ej längre gällande lagstiftning. Det allmänna rådet 94:2 finns på webbplats.15 Havs- och vattenmyndigheten redovisade i en återrapportering av ett av de regeringsuppdrag som nämns inledningsvis att myndig- heten tillsammans med övriga ansvariga myndigheter avsåg att ut- veckla en ny vägledning för egenkontroll av vattenrecipienten, som skulle riktas till verksamhetsutövare. Utgångspunkt borde enligt för- slaget vara Guide för upprättande och översyn av limniska och kontrollprogram, Rapport 5551. I övrigt nämns inte det gällande eller det upphävda rådet som rör egenkontroll. ansvarar för att vägleda i frågan enligt 3 kap. 2 och 5 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). Havs- och vattenmyndigheten uppmärksammar att kraven på svenska myndigheters övervakning av vattenmiljöer har förändrats sedan införlivandet av EU:s ramdirektiv för vatten och havsmiljö- direktivet. Enligt myndigheten borde detta även i vissa fall innebära att verksamhetsutövare behöver anpassa sin egenkontroll utifrån detta förhållande. Det kan handla om förändringar i provtagnings- frekvens, parametrar, provtagningspunkter etc.16 Som framgått av kapitel 5 har Havs- och vattenmyndigheten tagit fram ett underlag till en vägledning som avser kvalitetskrav på data vid kontroll och övervakning av vatten. Handledningen ska enligt myndigheten vara ett komplement till de metodbeskrivningar och 14Naturvårdsverket, Allmänna råd 94:2, Vattenrecipientkontroll vid skogsindustrier. 15www.utslappshandel.se/Documents/publikationer/620-0084-5.pdf?pid=2537, hämtad . 16Havs- och vattenmyndigheten recipientkontroll. Redovisning av regerings- uppdrag M2014/1605/Nm, s. 17. kvalitetskrav som finns. Handledningen ska kunna användas som en rekommendation till olika aktörer för vattenanknuten övervakning och recipientkontroll. Den ska gälla för ytvatten dvs. sjöar, vatten- drag, grundvatten samt kust- och utsjövatten.17 Vägledningen är dock inte fastställd beroende på andra prioriteringar som Naturvårds- verket och Havs- och vattenmyndigheten har gjort.18 En skyldighet för verksamhetsutövare att undersöka verksamhetens påverkan på miljön kan även följa av tillsynsbeslut med stöd av 26 kap. 21–22 §§ . Beslutet ska vara knutet till tillsynens behov dvs. att kontrollera lagefterlevnad. ska kontrollera att och före- skrifter, domar och andra beslut som meddelats med stöd av miljö- balken följs och vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. När det gäller miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet som omfattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. har allmänt ansvar för tillsynsvägledning i frågor som rör tillämpningen av 26 kap. (tillsyn) och 30 kap. (miljö- sanktionsavgifter) i . Ansvaret för tillsynsvägledning är fördelat mellan relativt många myndigheter t.ex. , Havs- och vattenmyndigheten och andra statliga myndigheter. har ett särskilt upp- drag för att ge tillsynsvägledning i länet.19 Den operativa tillsynen utövas av länsstyrelserna eller kommu- nerna. Tillsynsmyndigheter inhämtar data från verksamhetsutövare för att kontrollera om dessa uppfyller de krav som anges i miljötill- stånden och i föreskrifter. Verksamhetsutövare som bedriver miljöfarlig verksamhet som är tillståndspliktig har en skyldighet att lämna en miljörapport till den tillsynsmyndighet som utövar tillsynen över verksamheten. I ska redovisas de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla villkoren i det tillstånd som gäller för verksamheten och 17Vägledning – Kvalitetskrav på data vid kontroll och övervakning av vatten, 2013 och reviderad. 18Havs- och vattenmyndigheten, e-brev . 192 och 3 kap. miljötillsynsförordningen. resultaten av åtgärderna (26 kap. 20 § ). Syftet med miljö- rapporten är bl.a. att ge tillsynsmyndigheten ett bra underlag för tillsyn av verksamheten. Den ger också verksamhetsutövaren en bild av hur väl verksamhetsutövaren själv följer villkoren för verksam- heten och kan stärka egenkontrollen.20 Krav på miljörapport gäller för de verksamheter som bedriver tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet, är förelagda att ansöka om tillstånd för miljöfarlig verksamhet eller omfattas av bilaga 1 till för- ordning (EG) 166/2006 om upprättande av ett europeiskt utsläpps- register över utsläpp och överföringar av föroreningar. Vad en miljörapport ska innehålla framgår av föreskrifter om miljörapport. Föreskrifterna har reviderats.21 De nya föreskrifterna innebär nya krav på uppgifter för avloppsreningsverk, vissa avloppsledningsnät och anläggningar som förbränner avfall samt ändrade krav för stora förbränningsanläggningar. Ändringarna syftar till att samla in uppgifter som ska rapporteras till EU. Verksamhetsutövare rapporterar till Svenska Miljörapporterings- portalen. De nya föreskrifterna syftar också till att utveckla den tekniska lösningen för inlämning av miljörapporter.22 12.4Samordnad recipientkontroll i vatten och luft – organisation m.m. Samordnad recipientkontroll (SRK) innebär att flera verksamheter går samman i ett gemensamt program för att undersöka påverkan på miljön från dessa verksamheter. I den samordnade recipientkon- trollen är tanken att den samlade påverkan från flera verksamheter ska undersökas och inte påverkan från enskilda verksamheter. En verksamhetsutövare kan fullgöra sin lagstadgade skyldighet att bedriva recipientkontroll om den samordnade recipientkontrollen är upplagd på ett sådant sätt att det är möjligt att återkoppla resultaten till den egna verksamheten. Detta innebär att förutsättningen för 20www.naturvardsverket.se/Stod-i-miljoarbetet/Vagledningar/Egenkontroll-miljorapportering/ Miljorapportering/, hämtad . 22www.naturvardsverket.se/Stod-i-miljoarbetet/Vagledningar/Egenkontroll-miljorapportering/ Miljorapportering/, hämtad . varje enskild verksamhetsutövare att klara dessa krav när recipient- kontrollen är samordnad i ett vattenvårdsförbund är att förbundet följer kravet. lyfter fram följande fördelar med den samord- nade recipientkontrollen: Fördelarna med samordnad recipientkontroll är sänkta kostnader och en mer omfattande utvärdering av miljötillståndet. Samordnade insatser lönar sig, bland annat genom rationaliseringar och möjligheter till för- djupade tolkningar av resultaten. Behovet av samordning är ännu större i områden där miljökvalitets- normer är införda, eftersom åtgärdsprogrammen då kan bli effektivare.23 Den samordnade recipientkontrollen bedrivs för övervakning av vatten- och luftkvalitet genom kontrollprogram. Det finns olika orga- nisationsformer för dessa verksamheter. Nedan anges de organisa- tionsformer som har redovisats i enkätsvaren. Det första vattenvårdsförbundet bildades för . ersatte för sanering. Nämnden hade tagit prov i ån beroende på en påtaglig fiskdöd i under 1940-talet.24 Islutet av hade ett 20-tal vattenvårdsförbund bildats. Verksamheten i förbunden koncentrerades på frivillig samordnad recipientkontroll samt rådgivning till myndigheter och kommuner m.fl. När recipientkontroller blev obligatoriska genom miljöskydds- lagen (1969:387) anlitade genomföra samordnad recipientkontroll. Successivt har allt fler för- bund eller liknade vattenvårdande organisationer bildats och mer- parten av dessa förbund har haft den samordnade recipientkon- trollen som den viktigaste grunden för bildandet.25 23https:///Miljoarbete-i-samhallet/Miljoarbete-i /Miljoovervakning/ Miljoovervakningsdata-genom-andraverksamheter/Miljoovervakning-genom-recipientkontroll/, hämtad . 24http:///, hämtad . 25Miljösamverkan i vattenvården, SOU 1997:155. är ideella föreningar. Medlemskap i förbunden är frivilligt och medlemmarna betalar en medlemsavgift/förbunds- avgift till förbundet. Avgifterna har utformats på olika sätt. Ofta är avgiften uppdelad på en förbundsavgift och en kontrollavgift. De medlemmar som bedriver verksamsamheter som orsakar utsläpp till vattenrecipienten betalar en kontrollavgift utöver förbundsavgiften.26 Det saknas en aktuell förteckning över hur många vattenvårds- förbund som finns. På regional eller lokal nivå har det på många håll bildats civilrättsliga samverkansorgan för diskussion om gemensamma frågor i ett av- rinningsområde, så kallade vattenråd. Vattenråden samlar olika vattenanknutna intressenter inom ett geografiskt område, t.ex. kommuner, kommunala bolag, lantbrukare, fiskevårdsintressen, båtklubbar, industrier, vattenkraftsverksamheter etc. kan organiseras som ideell eller ekonomisk förening, samverkansform eller nätverk. En del av vattenvårdsförbunden ombildades till vattenråd när vattenförvaltningen startade . En del vattenområden har två separata organisationer, ett vattenråd och ett vattenvårds- förbund. är medlemskretsen i praktiken ganska lika för vattenvårdsförbunden och vattenråden.27 Det finns 108 vattenråd i enligt vattenmyndigheterna.28 Ett vattenförbund är en organisatorisk sammanslutning med uppgift att genom rensning, reglering eller andra vattenvårdande åtgärder främja en från allmän eller enskild synpunkt ändamålsenligt utnytt- 26www.gotaalvvvf.org/organisation/blimedlem, hämtad . 27Vattenmyndigheten och i Västra Götaland www.vattenmyndigheterna.se/SiteCollectionDocuments/sv/vasterhavet/publikationer/ juridik-vattenrad.pdf, hämtad , /VastraGotaland/Sv/miljo-och-klimat/vatten-och- vattenanvandning/vattenforvaltning/Pages/vattenrad.aspx, hämtad . 28Vattenmyndigheterna, e-brev . jande av vattnet i vattendrag, sjö eller annat vattenområde. Verksam- heten regleras genom lag (1976:997) om vattenförbund. Det finns nio vattenförbund enligt Havs- och vattenmyndigheten.29 12.4.4Övrig samverkan om kontroller av vatten Samverkan om recipientkontrollprogram görs också av verksam- hetsutövare eller vattenkommittéer där både privata och kommunala bolag deltar. Det förekommer också att miljönämnder i några kom- muner samverkar och finansierar kontrollprogrammen. Det saknas uppgifter om omfattningen av sådan övrig samverkan. I likhet med vattenvårdsförbund är luftvårdsförbund ideella före- ningar som övervakar, analyserar och beskriver luftkvaliteten på upp- drag av medlemmarna. Medlemmar är kommuner, landsting, verksam- hetsutövare och organisationer. Samarbeten inom luftvårdsförbunden inleddes senare än verksamheterna i vattenvårdsförbunden. Exem- pelvis bildades 1987. Förbundet övervakar luftkvaliteten i . bildades och har förbundet mätt nedfall och effekter av för- surande luftföroreningar i länet. Det finns enligt 14 luftvårdsförbund i . 12.4.6Samverkan för kontroll av luftkvalitet Det finns också samverkan om kontroll av luftkvalitet i och som bygger på avtal mellan kommuner. Som grund för ett sådant avtal hänvisar Luftsamverkan till luft- kvalitetsförordningen. Av 26 § luftkvalitetsförordningen (2010:477) framgår att varje kommun ska kontrollera att miljökvalitets- normerna i 10, 12, 14, 17–19 och 21–25 §§ följs inom kommunen. Kontrollen får ske genom samverkan mellan flera kommuner. 29Hjälmarens vattenförbund, , , vatten- förbund, , , , och , . I föreskrift om kontroll av luftkvalitet, NFS 2013:11 finns bestämmelser om samverkan. Där framgår att sam- verkan mellan kommuner enligt 26 § luftkvalitetsförordningen (2010:477) ska bedrivas i enlighet med ett program för samordnad kontroll. Programmet ska tas fram i samråd mellan de samverkande kommunerna samt med andra berörda parter. I föreskriften anges också vad ett program för samordnad kon- troll minst ska innehålla när det gäller organisation dvs. vilka som är företrädare för samverkansområdet, samverkansparter och hur sam- verkan organiseras, kontrollstrategi och kvalitetssäkringsprogram. 12.4.7Organisation, geografisk spridning och medlemmar Resultat från enkätundersökningarna redovisas i tabellerna 12.1–12.4 när det gäller organisationsformer, geografisk spridning och med- lemmar. Av tabell 12.1 framgår att vattenvårdsförbund är den vanligaste organi- sationsformen () för samverkan om övervakning av vatten. Därefter är samverkan inom vattenråd förhållandevis vanligt () och samverkan mellan verksamhetsutövare (). När det gäller övriga organisationsformer bedrivs samarbete mel- lan företag och kommuner eller länsstyrelse samt sam- verkan och kommittéer. I några fall uppges att samarbetet grundas på avtal mellan aktörerna. I många organisationer är kommuner betydande aktörer antingen i form av verksamhetsutövare eller som deltagare för att tillvarata samhällsintresset. Ett exempel på kommunalt engagemang finns i Helsingborgs kustkontrollprogram där kommunen, kommunala bolag och ett företag inom kemibranschen tillsammans genomför recipientkontroller. Staden tog initiativ till verksamheten och man har två marinbiologer anställda som utformar program, tar proverna och bl.a. analyserar bottenfaunan. Företagens bidrag täcker kostnaden för båthyra och analyser av miljögifter i musslor, sediment och fisk. Staden bidrar bl.a. med analyserna av bottenfaunan och koordinering och rapportering. Företagen använ- der datan i rapporteringen till tillsynsmyndigheten. Kommittéer kan också enbart bestå av kommuner som sam- verkar. Ett sådant exempel finns i Saxån-Braåns avrinningsområde där de kommunala miljömyndigheterna i de berörda kommunerna finansierar och utformar kontrollprogrammet. Det finns också exem- pel på vattenvårdskommittéer som består av både kommuner och verksamhetsutövare inklusive kommunala bolag (Skräbeåns vatten- vårdskommitté). Samverkan mellan verksamhetsutövare kan också bestå av såväl kommunala som privata bolag. Sådana exempel är Norrbottens- kustens SRK och . Tabell 12.2 visar att den vanligaste organisationsformen när det gäller samverkan om luftkvalitet är luftvårdsförbund (11 stycken eller ). I ett svar uppges att organisationen omfattar ett samverkansområde där enbart kommuner ingår (). En ytter- ligare organisation avser ett samverkansområde där samtliga kom- muner i länet, kommuner och landsting, och region ingår (). Det finns också exempel på samverkansområde för uppföljning av miljökvalitetsnormer och miljömål. Ett sådant exempel finns i där kommunerna i länet 2013 bildade ett samverkans- område för övervakning av luftkvalitet. Huvudman för samverkans- området är . Ett samverkansområde innebär en utvecklad samverkan mellan kommunerna i luftkvalitetsfrågor.