sou · H7B346d3 · 2019-11-29 00:00:00 — Första stycket gäller avsättning till reservfonden samt överföring till balanserade vinstmedel som ska göras av resterande vinstmedel, under förutsättning att eget kapital inte överskrider den målsatta nivån. Som följer av 12 kap. 9 § första stycket krävs att god- känner fullmäktiges beslut om bl.a. resultaträkning och årets resultat. Det innebär att med resultaträkning i paragrafen avses den resultat- räkning som i förekommande fall godkänner. Undantaget enligt 12 § tredje stycket rör den situationen att grund- fonden har tagits i anspråk för att täcka förluster. I andra stycket anges förutsättningarna för vinstutdelning till staten. Utöver denna bestämmelse finns en möjlighet till utdelning från balanserade vinstmedel (dvs. tidigare års ackumulerade vinstmedel) enligt 14 §. Tredje stycket innebär att reservfonden som högst kan komma att uppgå till . När reservfonden uppgår till 5 miljar- der kronor eller mer, ska reservfondens samtliga medel överföras till grundfonden. Överskjutande belopp ska överföras till balanserade vinstmedel genom en s.k. fondemission (jfr 12 kap. 1 § första stycket 1 aktiebolagslagen [2005:551]). Något riksdagsbeslut enligt 12 kap. 9 § första stycket krävs inte för en sådan överföring. Övervägandena finns i avsnitt 29.6.5. Paragrafen gäller förlusttäckning. Paragrafen har inte någon motsva- righet lag. Första och andra styckena rör förluster enligt resultaträkningen för det aktuella räkenskapsåret. Som följer av 12 kap. 9 § första stycket krävs att godkänner fullmäktiges beslut om bl.a. resultat- räkning och årets resultat. Det innebär att med resultaträkning i paragrafen avses den resultaträkning som i förekommande fall godkänner. Tredje stycket gäller förluster som har uppkommit under tidigare räkenskapsår. Övervägandena finns i avsnitt 29.6.5. Paragrafen gäller återställning av det egna kapitalet. Detta kan aktua- liseras vid upprepade eller betydande förluster. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Paragrafen avser en särskild form av framställning som är skyldig att göra under vissa förhållanden. Fullmäktiges och direk- tionens rätt att göra framställningar till i övrigt enligt tilläggsbestämmelse 9.17.4 till riksdagsordningen inskränks inte genom paragrafen (jfr avsnitt 29.9.6). Paragrafen reglerar inte heller handlingsutrymme. Enligt första stycket är en förutsättning för en framställning om återställning av det egna kapitalet att det redovisade egna kapitalet, enligt årsredovisningen, understiger en tredjedel av sin målsatta nivå. Denna nivå följer av 7 § första stycket och 9 §. Av andra stycket följer att framställningen som huvudregel ska avse ett belopp som gör att det egna kapitalet efter återställningen uppgår till grundnivån. Som berörs i avsnitt 29.9.4 bör emellertid ta hänsyn till eventuella medel som finns på värde- regleringskontona, vilka enligt 6 § andra stycket inte ingår i det egna kapitalet. Dessa medel kan beaktas genom att framställningen avser ett mindre kapitaltillskott än vad som krävs för att återställa det egna kapitalet till sin grundnivå. I tredje stycket anges en förutsättning för att en framställning ska få avse ett belopp som gör att det egna kapitalet överskrider grund- nivån, men högst uppgår till den målsatta nivån. För detta krävs att ett högre belopp behövs för att säkerställa långsiktiga förmåga till självfinansiering (angående självfinansiering, se även 9 kap. 1 § första stycket 2). Övervägandena finns i avsnitt 29.9.6. Paragrafen gäller utdelning från balanserade vinstmedel, dvs. ett slags extraordinär utdelning som inte avser resultatet för det senaste räkenskapsåret. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Bestämmelsen möjliggör utdelning utöver utdelning av årets vinst enligt 11 §. En förutsättning för detta är dock att direktionen har godkänt utdelningen, även vad gäller dess storlek. Övervägandena finns i avsnitt 29.6.5. I paragrafen anges målen för tillgångsförvaltningen. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet lag, men motsvarar delvis 7 kap. 2 §. tillgångar är av olika slag. Som berörs i författnings- kommentaren till 9 kap. 13 § regeringsformen består valutareserven framför allt av utländska statspapper. har också en guld- reserv, som består av guld som förvaras på olika platser i världen. Vidare innehar finansiella instrument som har emitterats i , t.ex. svenska statspapper. Dessutom äger givet- vis fastigheter, inventarier och andra föremål. Bestämmelsen i första stycket 1 syftar till att ska ha tillräckliga medel för att kunna utföra sina uppgifter enligt denna lag och andra författningar och rättsakter från EU som reglerar Riks- bankens verksamhet (jfr 1 kap. 2 § tredje meningen). Det gäller t.ex. att bedriva penningpolitik och att bidra till att det finansiella syste- met är stabilt och effektivt enligt bestämmelserna i 3 kap. Inom ramen för tillgångsförvaltningen får ändra sam- mansättningen på tillgångarna och fördelningen mellan olika till- gångsslag. I lagen finns det dock begränsningar för under vilka förut- sättningar tillgångar får köpas eller säljas t.ex. i penningpolitiskt syfte respektive för att bidra till ett säkert och effektivt finansiellt system. Om inte något annat anges i lagen, får i tillgångsför- valtningen omvandla tillgångar såsom guld till utländsk valuta. Detta kan t.ex. göras tidsbegränsat genom återköpsavtal. I förvaltningen av valutareserven får ingå avtal som ändrar dess löptid och valutasammansättning. Första stycket 2 avser att ska vara självfinansierad. Självfinansiering råder när räntenetto, dvs. skillnaden mellan ränteintäkter och räntekostnader, täcker driftskostnaderna. Denna förmåga till självfinansiering är grundläggande för en central- banks finansiella oberoende (se avsnitt 29.4.1). Av första stycket följer att inte har något vinstsyfte. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. I paragrafen anges två allmänna principer för tillgångsförvaltningen. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet lag, men motsvarar delvis 7 kap. 2 §. Delar av de tillgångar som avses i para- grafen finns i valutareserven (se även 9 kap. 13 § första stycket re- geringsformen och 10 kap. denna lag) och guldreserven. Guldreserven fyller traditionellt sett funktionen att säkerställa , och därmed , betalningsförmåga gentemot andra länder och inter- nationella organisationer. Enligt första stycket ska tillgångar förvaltas med be- aktande av ställning som centralbank. Med detta avses att tillgångsförvaltningen ska ses som ett medel för att ska kunna utföra sina övriga uppgifter, och inte ett mål i sig (jfr vad som sägs i författningskommentaren till 1 § om att inte har något vinstsyfte). Detta innebär att uppgifterna avseende bl.a. penningpolitik och det finansiella systemet har företräde framför dess tillgångsförvaltning (se avsnitt 29.8). Andra stycket gäller risknivån i tillgångsförvaltningen, inklusive valutareserven. I de allra flesta fall är en tillgångsförvaltning till låg risk förenlig med att ska kunna utföra sina uppgifter i övrigt. För det fall att riskhanteringen skulle begränsa möjligheter att kunna utföra uppgifter av olika slag har dock upp- gifterna företräde framför den föreskrivna risknivån. Det gäller bl.a. hanteringen av valutarisken i valutareserven. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. Paragrafen gäller hur en hållbar utveckling ska beaktas i . Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Den har utformats efter förebild av 4 kap. 1 a § lagen (2000:192) om allmänna pensionsfonder (AP-fonder). Övervägandena finns i avsnitt 29.8. Paragrafen gäller riktlinjer för tillgångsförvaltningen. Dessa ska ut- formas inom de ramar som följer av 1–3 §§. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. Paragrafen gäller förvärv av ägarandelar och liknande rättigheter i företag och ekonomiska föreningar. Paragrafen motsvarar 8 kap. 2 § lag. En redaktionell ändring har gjorts i andra stycket på så sätt att ut- trycket bemyndigande har ersatts av uttrycket godkännande, efter- som det inte handlar om något normgivningsbemyndigande. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. Paragrafen gäller i motsats till 5 § försäljningar av ägarandelar och liknande rättigheter i företag och ekonomiska föreningar. Paragrafen motsvarar 8 kap. 2 a § lag. En redaktionell ändring har gjorts i andra stycket på så sätt att uttrycket bemyndigande har ersatts av uttrycket godkännande, efter- som det inte handlar om något normgivningsbemyndigande. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. Paragrafen gäller köp och försäljningar av fastigheter och inventarier som behövs för verksamhet. Paragrafen motsvarar 8 kap. 4 § första och andra styckena lag. En redaktionell ändring har gjorts i andra stycket på så sätt att uttrycket bemyndigande har ersatts av uttrycket godkännande, efter- som det inte handlar om något normgivningsbemyndigande. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. I paragrafen finns en s.k. upplysningsbestämmelse om en bestäm- melse om rörelse för tryckning av sedlar eller tillverkning av mynt. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Bestämmelsen har anknytning till 5–7 §§ på så sätt att sådan verk- samhet kan drivas genom ett dotterbolag (jfr 5 och 6 §§) eller i egen regi genom att inventarier och fastigheter köps (jfr 7 §). Övervägandena finns i avsnitt 34.6. Paragrafen, som gäller förvärv av säkerheter och minskning av fordran, motsvarar 8 kap. 4 § tredje stycket och 6 § lag. Med uttrycket förvärva egendom för att skydda en fordran i första stycket avses att blir ägare till egendom genom att en säkerhet, t.ex. en pant, tas i anspråk med anledning av att en motpart till kommer på obestånd eller i övrigt inte fullgör sina förpliktelser. Genom att t.ex. pant realiseras kan komma att bli ägare till egendom av olika slag. Därigenom har en kredit- förlust undvikits eller i vart fall minskats. Förvärv av nu aktuellt slag kan också ske till följd av ett återköpsavtal, om motparten kommer på obestånd eller i övrigt inte fullgör sina förpliktelser och därför inte kan återköpa egendom, såsom aktier, som har överlåtits till . Särskilda bestämmelser om pantsättning av fordringar till Riks- banken finns i 3 kap. 22 och 31 §§ skuldebrevslagen (1936:81). I andra stycket behandlas befogenhet att i ett enskilt fall minska en fordran som den har genom ackord och liknande. ska utöva denna befogenhet på ett sätt som är förenligt med unionsrätten, t.ex. vad gäller förbudet mot monetär finansiering. Övervägandena finns i avsnitt 29.8. 10 kap. Valutareserven och valutaåterköpsavtal I paragrafen finns allmänna bestämmelser om upplåning till valuta- reserven. Förutsättningarna för sådan upplåning framgår av 2–4 §§. Med upplåning avses inte avtal enligt 6–8 §§. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Förvaltningen av valutareserven regleras av bestämmelser i 9 kap. Valutareserven består framför allt av utländska statspapper (se även författningskommentaren till 9 kap. 1 §). Vilka tillgångar som kan ingå i den bestäms bl.a. av bestämmelsen i 9 kap. 2 § andra stycket om låg risk. Syftet med upplåning till valutareserven, dvs. motiven för att hålla en valutareserv, behandlas i avsnitt 30.2.1. Enligt första stycket första meningen är det som be- slutar om upplåningen. Förutsättningarna för upplåning framgår av 2–4 §§. Upplåningen ska kunna motiveras utifrån rimliga förutsätt- ningar och föregås av en grundlig analys och motivering (se även 1 kap. 6 § vad gäller motivering av beslut i allmänhet). I avsnitt 30.7 berörs ytterligare förutsättningar för beslut av nu aktuellt slag vad gäller analys, alternativa åtgärder m.m. Av första stycket andra meningen följer motsatsvis att inte själv får ta upp lån av någon annan än eller ge ut skuldebrev i utländsk valuta för att finansiera valutareserven. Upplåningen ska i stället ske i . får dock handla med utländsk valuta enligt 5 § första stycket och den bestämmelse som det hänvisas till i 5 § andra stycket. får också ingå sådana avtal som avses i 6–8 §§ (bl.a. valutaåterköpsavtal). Enligt första stycket tredje meningen ska till Riksgälds- kontoret betala full ersättning för upplåningskostnaderna. Bestäm- melsen speglas av 1 § andra stycket första meningen lagen (2021:000) om upplåning för behov. Där fram- går att ska ta ut ersättning för detta. I första stycket fjärde meningen finns en s.k. upplysningsbestäm- melse om bestämmelserna i lagen om upplåning för behov, som gäller för verksam- het. Av andra stycket följer att ska återbetala lån enligt första stycket när det inte längre finns skäl för upplåningen, t.ex. för att behovet av att ha en beredskap för att kunna ge likviditetsstöd i utländsk valuta har minskat. Återbetalning ska senast ske vid för- fallotidpunkten enligt det aktuella avtalet mellan och , men kan alltså aktualiseras . Eventuella kreditförluster som uppkommer i samband med att ger likviditetsstöd ska belasta . Enligt tredje stycket ska samråda med Riksgälds- kontoret före beslut om såväl upplåning som återbetalning. Samråds- skyldigheten innebär att ska få tillfälle att yttra sig. Samråd inför upplåning ska avse vilket utrymme för upplåning som finns, vilka övriga behov av upplåning som staten har och andra relevanta frågor så att de kostnader och risker som den planerade upplåningen innebär för de samlade offentliga finanserna blir be- lysta. Den proportionalitetsprincip som kommer till uttryck i 1 kap. 5 § och den bestämmelse om effektivitet och hushållning som finns i 1 kap. 4 § är tillämpliga i fråga om sådana beslut, oavsett om det rör sig om upplåning enligt 2 eller 3 § (se avsnitt 30.7). , t.ex. behovet av en effektiv likviditetshantering för att undvika överskottslikviditet, medför att ett samråd ska ske även vad gäller återbetalning av lån. Genom sam- rådsskyldigheten ska bl.a. få kännedom om en planerad återbetalning från sida (se även andra stycket angående återbetalningsskyldighet). Detta har särskild betydelse efter- som en återbetalning från som huvudregel endast får användas för återbetalning av statens motsvarande lån (5 kap. 3 § andra stycket budgetlagen [2011:203]). Övervägandena finns i avsnitt 30.7. Av paragrafen följer vilket låneutrymme som har i fråga om förtida upplåning, dvs. upplåning som sker i syfte att kunna ge likviditetsstöd eller vidta andra åtgärder med utländsk valuta enligt denna lag. Från förtida upplåning ska skiljas sådant återställande enligt 4 § som äger rum efter att medel ur valuta- reserven har tagits i anspråk för likviditetsstöd. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Med bruttonationalprodukten avses bruttonationalpro- dukt i löpande priser enligt nationalräkenskaperna. Som anges i para- grafen är det beloppet som avses. Låneutrymmet för den förtida upplåningen ska avrundas till närmaste hundratals mil- joner kronor. Låneutrymmet för den förtida upplåningen enligt paragrafen gäller även för refinansiering av lån som har tagits upp tidigare. Ett lån som ska löpa ut får således inte förnyas om detta skulle innebära att låne- utrymmet överskrids, exempelvis till följd av att bruttonationalpro- dukten i löpande priser har minskat eller på grund av växelkurseffekter. Detta innebär att det vid varje utlånings- eller refinansieringstillfälle ska göras en avstämning mot låneutrymmet enligt paragrafen, vilket fram- går av uttrycket ”inklusive tidigare upplåning”. Det är värdet i kronor på det aktuella beloppet vid respektive utlånings- eller refinansieringstillfälle som avses. Om kronans växel- kurs skulle stärkas efter utlåningstillfället, så att beloppet i utländsk valuta motsvarar ett större belopp svenska kronor, medför inte detta någon omedelbar återbetalningsskyldighet för även om låneutrymmet skulle överskridas. Det påverkar dock förutsättning- arna för upplåning vid nästa utlånings- eller refinansieringstillfälle (se ovan). Övervägandena finns i avsnitt 30.7. Paragrafen gäller upplåning som överskrider låneutrymmet för den förtida upplåningen enligt 2 §. Paragrafen har inte någon motsvarig- het lag. Första stycket innebär att det inte finns någon absolut övre kvanti- tativ gräns för den förtida upplåningen till valutareserven. Låne- utrymmet enligt 2 § får dock överskridas endast om synnerliga skäl föreligger. Med synnerliga skäl avses här tydliga tecken på förhöjd oro på de finansiella marknaderna, ökad risk för att svenska banker kan komma att utsättas för allvarlig likviditetsstress i utländsk valuta, eller andra omständigheter som gör ytterligare förstärkning av valutareserven uppenbart nödvändig för att motverka en allvarlig störning av det finansiella systemet i . motiveras utifrån rimliga förutsättningar och föregås av en grundlig analys och motivering. Låneutrymmet enligt 2 § får överskridas endast tillfälligt, dvs. då de synnerliga skälen föreligger. Det innebär att lån som överskrider låneutrymmet ska avvecklas i takt med att de förfaller när kravet på synnerliga skäl är uppfyllt, t.ex. till följd av att behovet av beredskap för att ge likviditetsstöd har minskat. Av andra stycket följer ett särskilt krav på en redogörelse till finansutskottet utöver vad som framgår av 12 kap. 3–5 §§. En redo- görelse av nu aktuellt slag kan vara såväl muntlig som skriftlig. Redo- görelsen ska lämnas , dvs. vanligtvis senast efter ett beslut enligt första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 30.7. Paragrafen gäller återställning av valutareserven, vilket är en form av upplåning till valutareserven vid sidan av bestämmelserna i 2 och 3 §§ om förtida upplåning. Återställningen kan beskrivas som en påfyll- nadsprincip, dvs. att en viss del av valutareserven ska fyllas på när den har tagits i anspråk för vissa ändamål. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Första stycket innebär att den del av valutareserven som inte har finansierats genom upplåning i enligt 2 eller 3 § kan återställas i den utsträckning som den har tagits i anspråk för likviditetsstöd enligt 3 kap. 11–13 §§. Återställningen får avse högst det belopp som har använts till sådant stöd. Någon återställning får däremot inte göras av den upplånade delen av valutareserven, dvs. avseende medel som har lånats upp enligt bestämmelserna om för- tida upplåning i 2 och 3 §§. I paragrafen görs således en åtskillnad mellan den del av valutareserven som har respektive inte har lånats upp i . Som framgår av 1 § första stycket första meningen är det som beslutar om återställning. Enligt andra stycket ska inte bestämmelserna i 2 och 3 §§ om förtida upplåning tillämpas i fråga om återställning. Detta medför att upplåningen kan komma att överstiga låneutrymmet om av bruttonationalprodukten utan att upplåning har skett enligt 3 §. Ett beslut om återställning ska grundas på att den icke upplånade delen av valutareserven helt eller delvis har tagits i anspråk för likviditetsstöd enligt 3 kap. 11–13 §§. Några synnerliga skäl krävs alltså inte. Övervägandena finns i avsnitt 30.7. Paragrafen gäller handel med valuta. Paragrafen har inte någon mot- svarighet lag. Av första stycket följer att får köpa utländsk valuta i syfte att kunna finansiera viss kreditgivning. Detta kan alltså göras utan att det krävs något syfte att påverka kronans växelkurs eller att bidra till att uppnå prisstabilitetsmålet. Bestämmelsen innebär att får sälja svenska kronor och med dessa finansiera en för- stärkning av valutareserven. Bestämmelsen är inte avsedd att reglera vilka tillgångar som ingår i valutareserven. Som berörs i författnings- kommentaren till 1 § ingår det bl.a. utländska statspapper i valuta- reserven. I andra stycket finns en s.k. upplysningsbestämmelse om inne- hållet i bestämmelsen om valutainterventioner i 2 kap. 4 § tredje stycket. Sådana interventioner görs i syfte att påverka kronans växel- kurs (se definitionen i 1 kap. 12 §). Ett sådant syfte krävs dock inte vid köp enligt första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 30.7. I paragrafen regleras att får ta upp kredit, ingå valuta- återköpsavtal och liknande avtal för att tillgodose sitt behov av ut- ländsk valuta. Paragrafen motsvarar delvis 7 kap. 4 § första stycket lag. En definition av begreppet valutaåterköpsavtal finns i 1 kap. 12 §. Övervägandena finns i avsnitt 31.8.1. I paragrafen finns en bestämmelse om att får ge kredit, ingå valutaåterköpsavtal och andra liknande avtal för att tillgodose en annan centralbanks behov av valuta. Bestämmelsen motsvarar delvis 7 kap. 4 § första stycket lag. Paragrafen reglerar två olika situationer då får ingå sådana avtal för att tillgodose en annan centralbanks behov av ut- ländsk valuta. Bedömningen av vilken situation som föreligger görs när det första avtalet (ramavtalet) ingås, inte i varje enskild transak- tion. Däremot måste självfallet de enskilda transaktionerna rymmas inom ramavtalet. Ett avtal får enligt punkten 1 ingås om det tydligt förbättrar förut- sättningarna för att ska uppnå målet att bidra till ett stabilt och effektivt finansiellt system i . I en sådan situation behövs inte godkännande. Det är som bedö- mer om förutsättningarna är uppfyllda. Bedömningen måste dock kunna motiveras utifrån sakliga grunder och baserat på den informa- tion som föreligger vid beslutet om att ingå avtalet. I övriga fall får avtal enligt punkten 2 ingås om be- dömer att det finns skäl att ingå avtalet och har godkänt det. De skäl som lägger till grund för en framställning behöver inte vara att det har samband med uppgifter. Det kan vara tillräckligt att stödja den andra utför- ande av sina centralbanksuppgifter. Vidare är godkänn- ande inte avsett att lämnas vid varje enskild transaktion utan det är ramavtalet som kräver godkännande. Övervägandena finns i avsnitt 31.8.2. Av paragrafen följer att får ge kredit till, ingå valuta- återköpsavtal och andra liknande avtal, med Banken för internatio- nell betalningsutjämning. Bestämmelsen motsvarar delvis 7 kap. 4 § första stycket lag. Av 9 kap. 5 § följer det att får köpa aktier i för internationell betalningsutjämning. Övervägandena finns i avsnitt 31.8.2. 11 kap. Organisation och ledning I paragrafen finns det övergripande bestämmelser om organisation. Första meningen motsvarar delvis 9 kap. 2 § tredje stycket första meningen och 6 § första stycket första meningen lag. Av andra meningen, som är ny, följer att det finns andra organi- satoriska avdelningar och enheter som inte anges i denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 33.6.8 (direktionens beslut avse- ende internrevisionsavdelningens uppgifter), 33.6.8 (mandatet för full- mäktiges externa, revisionsfunktion) och avsnitt 32.8.9 (personal- ansvarsnämnd). I paragrafen finns en bestämmelse om krav på svenskt medborgar- skap för anställda inom . Paragrafen motsvarar (med redak- ändringar) 9 kap. 3 § lag. Sådana beslut ska enligt paragrafen fattas under de förutsättningar som anges i 6 § 2 och 3 lagen (1994:260) om offentlig anställning. För vissa anställningar i kan krav på svenskt medborgar- skap följa av annan lagstiftning, se t.ex. säkerhetsskyddslagen (2018:585). Övervägandena finns i avsnitt 32.8.12. I paragrafen finns en bestämmelse om verksamhetsort och säte. Para- grafen motsvarar delvis 9 kap. 1 § lag. Av första stycket följer att driver verksamhet i . Av andra stycket följer att får driva verksamhet även utanför vid riksbankskontor eller andra anläggningar som direktionen bestämmer. Det finns även en s.k. upplysningsbestäm- melse om depåer, se författningskommentaren till 4 kap. 4 §. Övervägandena finns i avsnitten 32.8.3 och 32.8.11. I paragrafen finns en upplysning om att bestämmelser om hinder mot att ingå i fullmäktige finns i riksdagsordningen. Motsvarande bestämmelser finns även i 2 kap. 1 § lag. Av tilläggsbestämmelse 13.21.1 till riksdagsordningen följer att en ledamot i fullmäktige inte får: 2.vara ledamot i direktion, 3.vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annat företag som står under tillsyn, eller 4.inneha en annan anställning eller ett annat uppdrag som gör hen olämplig för uppdraget som fullmäktig.