sou · H6B391 · 2019-01-01 00:00:00 — Enligt punkt 1 ska en uppgiftsskyldig lämna nödvändiga identifi- kationsuppgifter för rådgivare och användare och, när det är lämp- ligt, även för personer som är anknutna till användaren. Uppgift ska även lämnas om var samtliga dessa personer är hemmahörande (angående begreppet hemmahörande, se avsnitt 11.6.3). Avsikten är att närmare bestämmelser om vilka identifikationsuppgifter som ska lämnas ska meddelas genom förordning. Uppgift ska i vart fall läm- nas om namn, födelsedatum och födelseort (när det gäller en fysisk person) och skatteregistreringsnummer, se avsnitt 11.7. Identifika- tionsuppgifter och uppgifter om var personer är hemmahörande ska lämnas för såväl svenska som utländska rådgivare, användare och anknutna personer. En uppgiftsskyldig användare ska lämna uppgifter även avseende en sådan rådgivare som på grund av advokatsekretess är förhindrad att lämna fullständiga uppgifter om arrangemanget. Uppgifter om rådgivare respektive användare kan givetvis bara lämnas om det finns någon som uppfyller definitionen av respektive begrepp. Ett arrangemang kan genomföras utan inblandning av någon rådgivare. Omvänt behöver det i fråga om s.k. marknadsför- bara arrangemang inte finnas någon användare av arrangemanget då inrapporteringen görs (angående innebörden av begreppet marknadsförbara arrangemang, se kommentaren till 13 § i den nya lagen om rapporteringspliktiga arrangemang). Uppgifter om användare ska då lämnas senare, jfr kommentaren till 23 § nedan. När det gäller marknadsförbara arrangemang behöver en råd- givare givetvis bara lämna uppgifter om användare som rådgivaren har någon koppling till, och inte användare som har tillhandahållits samma marknadsförbara arrangemang av någon annan rådgivare. Däremot ska uppgift lämnas om vem som ursprungligen har utfor- mat det marknadsförbara arrangemanget – förutsatt att den upp- giftsskyldige har kännedom om eller tillgång till denna uppgift, jfr Detsamma gäller andra rådgivare i tidigare led som har bidragit till att den uppgiftsskyldige rådgivaren kan marknadsföra arrange- manget. Sådana uppgifter kan ge värdefull information om hur ett marknadsförbart arrangemang har spridits. Uppgifter om personer som är anknutna till användaren ska läm- nas i de fall det är lämpligt. Härmed avses fall då informationen är relevant, dvs. behövs för att , eller en utländsk skatte- myndighet, ska kunna göra en korrekt bedömning av arrangemanget och dess konsekvenser. Uppgifter om anknutna personer ska således inte lämnas om dessa uppgifter saknar betydelse. Av punkt 2 framgår att uppgift ska lämnas om vilket eller vilka kännetecken som gör arrangemanget rapporteringspliktigt. Enligt punkt 3 ska den uppgiftsskyldige också lämna en beskriv- ning av arrangemanget och en övergripande beskrivning av relevant affärsverksamhet eller relevanta arrangemang. Den uppgiftsskyldige måste lämna tillräcklig information om de olika stegen i arrange- manget för att , eller en utländsk skattemyndighet, ska kunna förstå hur arrangemanget fungerar. I fråga om komplicerade arrangemang kan det underlätta om den uppgiftsskyldige ger in scheman över bolagsstrukturer, transaktioner m.m. Avsikten är att närmare bestämmelser om vad beskrivningen ska innehålla ska med- delas genom förordning. För att ska kunna uppfylla sina skyldigheter enligt DAC 6 avseende automatiskt utbyte av upp- lysningar måste beskrivningen omfatta en sammanfattning av inne- hållet i arrangemanget, inbegripet en hänvisning till det namn som allmänt används, om sådant finns, och en beskrivning i abstrakta termer av relevant affärsverksamhet eller relevanta arrangemang (se avsnitt 15.3). Av punkt 4 framgår att uppgift ska lämnas om det datum då det första steget i arrangemanget genomfördes eller ska genomföras. Enligt punkt 5 ska uppgift lämnas om de nationella bestämmelser –såväl svenska som utländska – som utgör grunden för arrange- manget. Härmed avses inte enbart skatterättsliga bestämmelser. Även bestämmelser i skatteavtal utgör en del av det nationella regelverket, varför uppgift även ska lämnas om sådana bestämmelser. Av punkt 6 framgår att uppgift ska lämnas om värdet av arrange- manget. Härmed avses värdet av den eller de transaktioner som ingår i arrangemanget. Det är således inte skatteförmånens värde som ska Beroende på hur arrangemanget ser ut kan flera transaktions- värden behöva anges. Det ska framhållas att uppgifter enligt före- varande paragraf enbart behöver lämnas i den utsträckning den upp- giftsskyldige har kännedom om eller tillgång till uppgifterna, se kommentaren till 20 § nedan. Enligt punkt 7 ska uppgift lämnas om den medlemsstat i vilken användaren eller användarna är hemmahörande och andra medlems- stater som sannolikt kommer att beröras av arrangemanget. Det kan röra sig om t.ex. stater där arrangemanget påverkar beskattningen. I fall då uppgifter ska lämnas om ett marknadsförbart arrangemang bör uppgift lämnas om i vilka medlemsstater marknadsföringsåt- gärder har vidtagits. Av punkt 8 framgår att nödvändiga identifikationsuppgifter ska lämnas även för varje annan person i en medlemsstat än som avses i punkt 1 som sannolikt kommer att beröras av arrangemanget. Upp- gift ska även lämnas om var sådana personer är hemmahörande. Av paragrafen framgår att de uppgifter som anges i 19 § ska lämnas endast i den utsträckning den uppgiftsskyldige har kännedom om eller tillgång till uppgifterna då uppgifter lämnas om det rapporteringspliktiga arrangemanget. I vart fall när det gäller den första kategori av rådgivare som avses i 8 § första stycket 1 kan det krävas att den uppgiftsskyldige vidtar rimliga åtgärder för att inhämta uppgifterna. En sådan rådgivare kan t.ex. förväntas ställa en fråga till sin klient. Den uppgiftsskyldige saknar normalt möjlighet att framtvinga ett uppgiftslämnande, i vart fall om det inte finns någon intressegemenskap mellan aktörerna. Ett moderbolag kan däremot förväntas ha möjlighet att inhämta nödvändiga uppgifter från sitt dotterbolag. Av paragrafen följer att vissa uppgifter inte ska lämnas av en råd- givare i den utsträckning denne är förhindrad att lämna uppgifterna på grund av advokatsekretess. Undantaget gäller inte uppgift om vilket eller vilka kännetecken som gör arrangemanget rapporterings- pliktigt. Beträffande övriga uppgifter som enligt 19 § normalt ska lämnas om ett rapporteringspliktigt arrangemang är undantaget till- lämpligt i den utsträckning rådgivaren är förhindrad att lämna upp- gifterna på grund av advokatsekretess. Vilka uppgifter som omfattas av advokatsekretessen får avgöras från fall till fall. I de flesta fall bör rådgivaren kunna lämna en anonymiserad beskrivning av arrange- manget utan att bryta mot advokatsekretessen. Uppgift om råd- givarens egen identitet kan givetvis alltid lämnas. Undantaget i paragrafen är inte tillämpligt om klienten har sam- tyckt till att fullständiga uppgifter lämnas. För att rådgivaren inte ska anses ha varit förhindrad att lämna uppgifterna krävs dock att sam- tycket lämnas i så god tid att rådgivaren hinner fullgöra uppgifts- skyldigheten. Ett sådant samtycke bör vara uttryckligt, väl doku- menterat och tillräckligt tydligt. Klienten kan begränsa samtycket till att endast gälla i den utsträckning som krävs för att rådgivaren ska kunna fullgöra uppgiftsskyldigheten. I paragrafen regleras uppgifter om rapporterings- pliktiga arrangemang senast ska ha kommit in till . Den i bestämmelsen angivna 30-dagarsfristen avser kalenderdagar. I första stycket anges när en rådgivare ska lämna dessa uppgifter. Den i bestämmelsen angivna tidsfristen räknas från och med dagen efter den dag då rådgivaren gjorde arrangemanget tillgängligt eller från och med dagen efter den dag då det första steget i arrange- manget genomfördes, beroende på vad som inträffar först. Den första alternativa tidpunkten, då arrangemanget gjordes tillgängligt, motsvarar de första två tidpunkterna som anges i artikel 8ab.1 första stycket i DAC. Denna lösning har valts eftersom det är svårt att se någon stor skillnad mellan när ett arrangemang tillgängliggörs eller är redo för genomförande. Utredningens överväganden i denna fråga framgår av avsnitt 11.10. Den utlösande tidpunkten, dvs. att ett arrangemang görs tillgängligt, kan avse den tidpunkt då rådgivaren marknadsför arrangemanget eller då denne tillhandahåller arrange- manget till en klient, beroende på vilken typ av arrangemang det rör sig om. När det gäller marknadsförbara arrangemang kommer den utlösande tidpunkten vara när rådgivaren först vidtar marknadsför- ingsåtgärder avseende arrangemanget. kommer det inte finnas någon klient. När det gäller andra arrangemang, dvs. sådana som behöver anpassas till varje användare, kommer den utlösande tidpunkten som regel inträffa först när en rådgivare till- handahåller arrangemanget till en klient. Angående vad som krävs för att ett arrangemang ska anses ha tillhandahållits, se kommentaren till 8 §. I andra stycket regleras när den andra kategorin rådgivare, dvs. de som endast bidrar till att utforma, marknadsföra, tillhandahålla eller organisera ett rapporteringspliktigt gränsöverskridande arrangemang, ska lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang. Tiden räknas då i stället från och med dagen efter den dag då dessa till- handahöll sina tjänster avseende arrangemanget. Om uppgifterna ska lämnas av användaren räknas enligt tredje stycket tiden i stället från och med dagen efter den dag då arrange- manget tillhandahölls till denne eller från och med dagen efter den dag då denne genomförde det första steget i arrangemanget, bero- ende på vad som inträffar först. Av samma skäl som anges ovan har utredningen, på samma sätt som för rådgivares uppgiftslämnande, valt att endast ange två alternativa tidpunkter, gentemot de tre som anges i direktivet. Med den dag då användaren genomförde det första steget i arrangemanget avses när personen ifråga först vidtog en åtgärd som ingår i arrangemanget. Användaren behöver inte genomföra det första steget i arrangemanget som helhet, eftersom detta kan ha genom- förts av någon annan användare. Det är den första av dessa alternativa tidpunkter som är tillämplig. I fråga om arrangemang som tillgängliggörs eller genomförs i nära anslutning till ikraftträdandet innebär bestämmelsen att det är den första omständighet som inträffar efter ikraftträdandet som utgör utgångspunkt för tidsfristens beräkning. Om den för uppgiftslämnande infaller på t.ex. , annan allmän helgdag eller lördag medför den s.k. söndagsregeln i 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid (jfr artikel 3.4 i rådets förordning [EEG, Euratom] nr 1182/71 av om regler för bestämning av perioder, datum och frister) att upp- gifterna i stället får lämnas nästa arbetsdag. I paragrafen regleras skyldigheten för en rådgivare att lämna kvar- talsvisa uppdateringar när det gäller tidigare inrapporterade arrange- mang som inte i väsentlig mån behöver anpassas för att kunna genom- föras av en ny användare. De arrangemang som avses är sådana som i DAC 6 benämns marknadsförbara arrangemang (eng. marketable arrangements). Angående innebörden av detta begrepp, se kommen- taren till 13 § i den nya lagen om rapporteringspliktiga arrangemang. I fråga om s.k. anpassade arrangemang (dvs. alla arrangemang som inte är marknadsförbara) ska i stället en helt ny inrapportering göras för varje ny klient. Bestämmelsen är bara tillämplig för uppgiftsskyldiga som är råd- givare, och avser fall där det har tillkommit nya användare i fråga om ett marknadsförbart arrangemang sedan uppgifter senast lämnades av rådgivaren. Bestämmelsen är inte tillämplig i fråga om uppgifter som felaktigt har utelämnats i en tidigare inrapportering. Bestäm- melsen är inte heller tillämplig om rådgivaren inte har lämnat uppgifter om samma marknadsförbara arrangemang. Det gäller även om rådgivaren har varit skyldig att lämna sådana uppgifter. I sådana fall gäller huvudregeln om tidpunkt för uppgiftslämnande i 22 §. För det fall att en rådgivare tillhandahåller ett marknadsförbart arrangemang till en ny klient i nära anslutning till utgången av ett kalenderkvartal och därför inte hinner sammanställa uppgifterna får uppgifterna i stället lämnas vid utgången av nästa kalenderkvartal. För rådgivare som är advokater kan advokatsekretessen innebära ett hinder mot att lämna samtliga föreskrivna uppgifter i uppdater- ingarna. I sådana fall blir även användaren uppgiftsskyldig, jfr kom- mentarerna till 14 och 15 §§. Användaren ska i sådana fall fullgöra sin uppgiftsskyldighet genom att göra en helt ny inrapportering av det arrangemang som har tillhandahållits denne. Paragrafen innehåller bestämmelser om information till den som är skyldig att lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang. Enligt dessa bestämmelser ska den som är svensk rådgivare men som på grund av advokatsekretess är förhindrad att lämna fullstän- diga uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang infor- mera var och en som är rådgivare avseende arrangemanget eller, när det gäller arrangemang som inte är gränsöverskridande, var och en som är svensk rådgivare om dennes skyldighet att lämna uppgifter. Om det inte finns någon annan rådgivare som är skyldig att lämna fullständiga uppgifter eller, när det gäller arrangemang som inte är gränsöverskridande, någon annan sådan svensk rådgivare ska mot- svarande information i stället lämnas till användaren av arrangemanget. Den som genom bestämmelsen får information behöver inte vara skyldig att lämna uppgifter i utan det kan även gälla en upp- giftsskyldighet i en annan medlemsstat. Om det finns flera användare är det den eller de användare som enligt 17 § ska lämna uppgifter om det rapporteringspliktiga arrange- manget som ska informeras, dvs. den eller de användare som har kommit överens om arrangemanget med rådgivaren. Informationen ska lämnas , dvs. så snart det finns anled- ning att anta att den som utför tjänster är rådgivare i fråga om ett rapporteringspliktigt arrangemang. Den uppgiftsskyldighet som åligger en användare enligt 14–18 §§ har inte knutits till att användaren får sådan information som avses i förevarande paragraf. Användaren är således uppgiftsskyldig även om sådan information inte har lämnats. Informationen bör innehålla en kortare beskrivning av uppgifts- skyldighetens innebörd, lämpligen genom en redogörelse för vilka uppgifter avseende arrangemanget som ska lämnas till , dvs. innehållet i det nya 33 b kap. 19 § SFL. I paragrafen bestäms vilka uppgifter som ska lämnas enligt fastställt formulär. Där läggs nu uppgifter om rapporteringspliktiga arrange- mang enligt det nya 33 b kap. till som en ny punkt 5 (vilket medför att de tidigare punkterna 5 och 6 får ny numrering). Paragrafen, som innehåller ett vitesförbud, blir genom tillägget i första stycket tillämplig även när det gäller gärningar som kan leda till rapporteringsavgift. Kapitlet är nytt. Det innehåller bestämmelser om rapporterings- avgift, som är en ny form av särskild avgift. Av paragrafen följer att rapporteringsavgift ska tas ut om den som ska lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang inte har gjort det inom den tid som anges i det nya 33 b kap. 22 eller 23 §. Det är som har bevisbördan när det gäller särskilda avgifter. Om det är tvistigt huruvida ett arrangemang är rapporter- ingspliktigt måste kunna göra detta mycket sannolikt för att rapporteringsavgift ska kunna tas ut. Av paragrafen följer att en andra rapporteringsavgift ska tas ut om uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang inte har lämnats från den tidpunkt då uppgiftsskyldigheten skulle ha fullgjorts enligt det nya 33 b kap. 22 eller 23 §. Denna andra rappor- teringsavgift kommer sannolikt oftast att tas ut med rappor- teringsavgift enligt 1 §, eftersom sällan torde upptäcka en underlåtelse att lämna uppgifter . I paragrafen föreskrivs att rapporteringsavgift ska tas ut om den som ska lämna uppgifter om ett rapporteringspliktigt arrangemang har lämnat felaktiga eller ofullständiga uppgifter. dock av 4 §, se nedan. Huruvida lämnade uppgifter är fullständiga måste bedömas med utgångspunkt från vilka uppgifter den uppgifts- skyldige hade kännedom om eller tillgång till då uppgifter lämnades, jfr det nya 33 b kap. 20 §. Rapporteringsavgift enligt förevarande paragraf kan tas ut sam- tidigt med rapporteringsavgift enligt 1 eller 2 §. I paragrafen föreskrivs att rapporteringsavgift enligt 3 § inte får tas ut om bristen är av mindre betydelse (punkt 1) eller om den upp- giftsskyldige på eget initiativ har rättat den felaktiga uppgiften eller lämnat en uppgift som har saknats (punkt 2). Med brister av mindre betydelse avses brister som har liten eller ingen betydelse för bedömning av arrangemanget och informationsutbytet med andra stater. Även i fall när det är uppen- bart att en uppgift är felaktig eller saknas kan bristen ofta anses vara av mindre betydelse, förutsatt att det rör sig om enstaka brister. I dessa fall finns det ingen risk att missleds, och det kan ofta räcka med en fråga till den uppgiftsskyldige för att verket ska få in korrekta uppgifter. Uttrycket ”på eget initiativ” i punkt 2 avses ha samma betydelse som i 49 kap. 10 § första stycket 2. Någon motsvarighet till bestäm- melsen i 49 kap. 10 § andra stycket finns inte i förevarande paragraf. Skälen för det framgår av avsnitt 14.1. För att en uppgiftsskyldig ska anses ha rättat en felaktig uppgift eller lämnat en kompletterande uppgift på eget initiativ krävs att rättelsen eller kompletteringen görs självmant. Om rättelse eller komplettering sker efter det att den uppgiftsskyldige har anledning att tro att har uppmärk- sammat bristen ska rapporteringsavgift således tas ut. En rättelse eller komplettering anses inte ske på eget initiativ om t.ex. Skatte- verket har ställt en fråga till den uppgiftsskyldige som har samband med den felaktiga eller ofullständiga uppgiften. Av första stycket framgår storleken av dels den första rapporterings- avgift som tas ut i fall av försenat eller uteblivet uppgiftslämnande, dels den rapporteringsavgift som tas ut vid felaktiga eller ofullstän- diga uppgifter. Avgiften uppgår i båda dessa fall till för rådgivare och för användare. Avgiften tas ut för varje rapporteringspliktigt arrangemang och, i förekommande fall, för varje kvartalsvis sammanställning avseende ett s.k. marknads- förbart arrangemang som ska lämnas enligt det nya 33 b kap. 23 §. I fråga om marknadsförbara arrangemang kan således flera rappor- teringsavgifter enligt 1 eller 3 § tas ut för ett och samma arrange- mang. Av andra stycket framgår att begreppen rådgivare och användare har samma innebörd som i det nya 33 b kap. 8 och 10 §§. I paragrafen regleras storleken av den andra rapporteringsavgift som ska tas ut av en uppgiftsskyldig om uppgifter om ett rapporterings- pliktigt arrangemang inte har lämnats från den tidpunkt då uppgiftsskyldigheten skulle ha fullgjorts. Det framgår av första stycket att denna avgift uppgår till 50 000 kro- nor för rådgivare och för användare. Av andra stycket följer dock att om överträdelsen begås i den uppgiftsskyldiges när- ingsverksamhet är avgiftens storlek beroende av omsättningen i näringsverksamheten under närmast föregående räkenskapsår. Med begreppet omsättning avses nettoomsättningen, dvs. intäkter från sålda varor och utförda tjänster som ingår i företagets normala verk- samhet med avdrag för lämnade rabatter, mervärdesskatt, och annan skatt som är direkt knuten till omsättningen. Bestämmelsen i andra stycket är enbart tillämplig om överträdel- sen begås i den uppgiftsskyldiges egen näringsverksamhet. Om över- trädelsen begås i en närstående persons näringsverksamhet ska första stycket tillämpas. Det innebär att om en delägare i ett fåmansföretag ska påföras rapporteringsavgift ska någon hänsyn inte tas till fåmans- företagets omsättning. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan även fåmansföretaget ha haft en skyldighet att lämna upp- gifter om det rapporteringspliktiga arrangemanget. I så fall blir andra stycket tillämpligt när det gäller den rapporteringsavgift som ska tas ut av företaget. Med närmast föregående räkenskapsår avses det räkenskapsår som föregick det år då överträdelsen inträffade. En överträdelse som avses i förevarande paragraf har inträffat när har gått från det att uppgiftsskyldigheten skulle ha fullgjorts. Rapporteringsavgiften för en rådgivare uppgår i fall som avses i andra stycket till , , eller , beroende på storleken av omsättningen. Motsvarande rapporteringsavgift för en användare uppgår till , , eller . Bestämmelsen i tredje stycket innebär att omsättningen ska juste- ras om räkenskapsåret är längre eller kortare än . Paragrafen innehåller en bestämmelse om att omsättningen i en näringsverksamhet i vissa fall får uppskattas vid tillämpningen av 6 § andra stycket. Det gäller bl.a. om överträdelsen har skett under den uppgiftsskyldiges första verksamhetsår. I ett sådant fall ska upp- skattningen avse vad omsättningen skulle ha uppgått till om verk- samhet hade bedrivits före överträdelsen. Denna upp- skattning kan göras utifrån senare års omsättningssiffror, om sådana uppgifter finns. Om även den tidpunkt då rapporteringsavgiften ska tas ut infaller under det första verksamhetsåret kan man i stället ta ledning av den löpande bokföringen under detta år. Finns det anled- ning att anta att omsättningen kommer att bli väsentligt lägre eller väsentligt högre under den återstående delen av året ska dock hänsyn tas till det. Omsättningen får uppskattas även om överträdelsen inte har skett under det första verksamhetsåret, förutsatt att uppgift om omsättningen under det närmast föregående räkenskapsåret saknas eller är bristfällig. I en sådan situation kan uppskattningen göras med ledning av t.ex. kundavtal, kontoutdrag, uppgifter från anställda eller annan information som går att samla in och som kan ligga till grund för ett antagande om omsättningen. En uppskattning av omsättningen bör i samtliga fall göras med försiktighet. Tillägget är en följd av att en ny paragraf, 8 d §, läggs till i kapitlet. I paragrafen, som är ny, anges att ett beslut om rapporteringsavgift ska meddelas senast efter det kalenderår då uppgiftsskyldig- heten skulle ha fullgjorts. Bestämmelser om rapporteringsavgift finns i det nya 49 c kap. Genom tillägget i andra stycket anges att en rapporteringsavgift ska betalas senast den förfallodag som infaller närmast efter det att 30dagar har gått från den dag beslutet fattades. Vilka förfallodagarna är framgår av 9 §. Innehållsförteckningen i paragrafen kompletteras med bestämmel- ser om anstånd med att betala rapporteringsavgift. Ändringen i paragrafens första stycke innebär att bestämmelserna om automatiskt anstånd i samband med begäran om omprövning eller överklagande även gäller rapporteringsavgift. Enligt paragrafen får anstånd i vissa fall beviljas bara om säkerhet ställs för skattens eller avgiftens betalning. Bestämmelsen i andra stycket, som reglerar när sådan säkerhet inte får krävas, utvidgas till att även gälla rapporteringsavgift. Paragrafens första stycke, som anger i vilka fall en särskilt kvalificerad beslutsfattare ska ompröva ärenden, kompletteras till att även om- fatta beslut om rapporteringsavgift. I paragrafen anges när en begäran om omprövning ska ha kommit in till . Genom det tillägg som görs i andra stycket anges att en begäran om omprövning ska ha kommit in från den dag då den som beslutet gäller fick del av det om beslutet avser rapporteringsavgift. Tillägget medför att de tidigare punkterna 10–14 i andra stycket får ny numrering. I paragrafen, som är ny, anges att ett beslut om omprövning till nackdel för den som beslutet gäller som avser rapporteringsavgift ska meddelas senast efter det kalenderår då uppgiftsskyldig- heten skulle ha fullgjorts. Omprövning till nackdel av ett beslut om rapporteringsavgift skulle kunna bli aktuellt t.ex. om den uppgiftsskyldiges omsättning visar sig ha varit högre än vad som har framgått.