sou · H7B346 · 2019-11-29 00:00:00 — t.ex. en tillsynsmyndighet eller ett finansdepartement kan göra. Det medför att har en naturlig roll som sista låneinstans, dvs. avseende att ge nödkrediter (se kapitel 4). Utlåningen kan avse enskilda institut eller banksystemet i en bredare kontext. En central- bank har också en naturlig roll i avvecklingen av betalningar mellan finansiella företag. Stabiliteten i betalningssystemet kan sägas vara en del av den vidare frågan om hela det finansiella systemets stabilitet. En särskild fråga är om och i så fall i vilken omfattning finansiella stabilitetsfrågor ska beaktas även inom ramen för penningpolitiken. Detta behandlas i kapitel 17. roll i fråga om att värna den finansiella stabiliteten behandlas i kapitlen 20–24. Vilka uppgifter har ECBS och ECB i fråga om finansiell stabilitet och finansiell tillsyn? En fråga av stor betydelse för hur riksbankslagstiftningen bör ut- formas är om uppgifter avseende finansiell stabilitet som tilldelas omfattas av samma unionsrättsliga krav på långtgående oberoende som penningpolitiken. I det avseendet finns det skäl att åter beröra de ECBS-relaterade uppgifterna, ECBS övriga uppgifter samt de ytterligare uppgifter som en nationell centralbank under vissa förutsättningar får ha enligt unionsrätten (jfr avsnitt 9.5). Vid en tolkning av bör en utgångspunkt vara principen om tilldelade befogenheter. Eftersom unionen endast är behörig att verka på de områden där medlemsstaterna har tilldelat den befogen- heter, gäller motsatsvis att medlemsstaterna själva behåller befogen- heten att lagstifta på övriga områden. Detta talar i viss mån för en restriktiv tolkning av vilken kompetens som ska anses ha överläm- nats till unionen. I fråga om centralbankslagstiftning bör det också beaktas att de skäl för centralbankers oberoende som har vunnit gehör internatio- nellt och därefter, avser penningpolitiska beslut. En utgångspunkt för kommitténs arbete är att alltjämt ska åtnjuta en hög grad av oberoende i fråga om penningpolitiken. Någon allmänt vedertagen uppfattning eller empiriskt belagd slutsats om fördelarna av att hänskjuta makt över området finansiell stabilitet till en oberoende instans finns inte. Mot den bakgrunden bör det unions- rättsliga kravet på oberoende tolkas restriktivt och inte med auto- matik utvidgas till att omfatta andra uppgifter än de som anges i Det bör här framhållas att syftet med det unionsrättsliga kravet på oberoende centralbanker framför allt är att säkerställa tro- värdighet och långsiktighet i penningpolitiken (se även avsnitt 12.1.3 om det s.k. tidsinkonsistensproblemet). Som berörs i avsnitt 9.4 har ECB anfört att kravet på centralbanksoberoende bara är motiverat om det övergripande målet om att upprätthålla prisstabilitet har före- träde framför övriga mål. De ECBS-relaterade uppgifterna är, som berörs i avsnitt 9.5, att utforma och genomföra unionens penningpolitik, att genomföra valutatransaktioner enligt reglerna i artikel 219 i EUF-fördraget, att inneha och förvalta medlemsstaternas officiella valutareserver samt att främja väl fungerande betalningssystem. I regeln om de ECBS-relaterade uppgifterna (artikel 127.2 i EUF- fördraget) anges varken finansiell reglering, finansiell tillsyn eller några andra aspekter av finansiell stabilitet uttryckligen. Inte heller nödkrediter är någon ECBS-relaterad uppgift. Det är i stället en upp- gift för de nationella centralbankerna med stöd av artikel 14.4 i ECBS-stadgan (en s.k. nationell uppgift, se nedan under . Att frågor om finansiell stabilitet inte närmare berörs i EUF-fördraget är naturligt mot bakgrund av att sådan stabi- litet – till skillnad från prisstabilitet – inte stod i fokus för central- bankerna när skrevs. Det framgår också av fördraget att ”de behöriga myndigheterna”, dvs. andra myndigheter än centralbanker, förutsätts ha huvudansvaret för tillsynen över finansiella företag och för att värna den finansiella stabiliteten. Detta framgår av en regel om att ECBS ska medverka till att dessa myndigheter kan utföra sina uppgifter (artikel 127.5 i EUF-fördraget). Formuleringen visar också att frågor om det finan- siella systemets stabilitet inte utan vidare inryms i den mer avgränsade uppgiften att främja väl fungerande betalningssystem. För att frågor om finansiell stabilitet i allmänhet inte inryms i de ECBS-relaterade uppgifterna talar också regeln om att rådet får till- dela ECB särskilda uppgifter i samband med tillsynen över kredit- institut m.m. (artikel 127.6). Tillsyn över kreditinstitut är således ett ansvarsområde utanför de ECBS-relaterade uppgifterna i primärrätten. En annan sak är att ECB har tilldelats befogenheter i sekundärrätten såvitt gäller bankunionen (se avsnitt 9.3). Den fjärde ECBS-relaterade uppgiften avser enligt den svenska språkversionen av artikel 127.2 att främja ett (kommitténs kursivering) säkert och väl fungerande betalningssystem, vilket skulle kunna tyda på att det syftar på det finansiella systemet i en vidare kontext än speci- fika betalningssystem i teknisk mening.34 Av bl.a. de engelska och franska språkversionerna framgår dock att det rätteligen är frågan om betalningssystem i obestämd form. Formuleringen får läsas i ljuset av att Eurosystemet har rätt att bl.a. ställa ”anordningar till förfog- ande” för att säkerställa effektiva och sunda clearing- och betalnings- system (artikel 22 i ECBS-stadgan). Med detta avses att möjliggöra att Eurosystemet bl.a. tillhandahåller möjligheter till avveckling i centralbankspengar. Det unionsrättsliga begreppet betalningssystem omfattar inte heller kontanthanteringsfrågor. Detta framgår av att det i EUF-fördraget (främst artikel 128) finns särskilda regler om utgivning av sedlar och mynt, som således särskiljs från begreppet betalningssystem.35 Vid den reform av riksbankslagstiftningen som genomfördes anförde visserligen regeringen att uppgift att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende motsvarades av den fjärde ECBS-relaterade uppgiften (prop. 1997/98:40 s. 54). Någon ändring i sak avseende bestämmelsen om betalningsväsendet avsågs dock inte genom denna reform (jfr samma prop. s. 89). Av den anled- ningen har regeringens uttalande mindre betydelse för frågan om hur bestämmelsen om betalningsväsendet bör tolkas. Som närmare behandlas i avsnitten 10.4.3 och 20.4 rör Riks- bankens uppgift att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende i huvudsak försörjning av sedlar och mynt, avveckling av betalningar i elektroniska centralbankspengar och nödkrediter. Befogenheten att ge nödkrediter har samband med att också har rätt att inhämta uppgifter som har betydelse för betalningssystemets stabilitet (6 kap. 9 § första stycket 2). Här avses betalningssystemet i en vidare bemärkelse än ett visst system för avveckling i t.ex. cen- 34Se även den svenska språkversionen av artikel 3.1 fjärde strecksatsen i ECBS-stadgan. ett rättsfall från tribunalen avser betalningssystem i artikel 127.2 i EUF-fördraget system för överföring av medel (pengar) (se tribunalens dom i mål T‑496/11). Uttrycket ska läsas i ljuset av definitionen av betalningssystem i och rådets direktiv /64/EG av om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven /7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv /5/EG. 35Se även föregående fotnot angående den definition av uttrycket betalningssystem som tri- bunalen har hänfört sig till. Betalningssystemets stabilitet kan, som nämns ovan, sägas vara en del av den bredare frågan om finansiell stabilitet. Trots de språkliga likheterna mellan den fjärde ECBS-relaterade uppgiften och uppgifter avseende betalningsväsendet kan knappast begreppet betalningssystem i EUF-fördraget ges en liknande innebörd som begreppet betalningsväsendet. Uttrycket betalningssystem i EUF-fördraget har alltså en snävare innebörd än uttrycken betalningsväsendet och betalningssystemet i riksbanks- lagen (se även det som anförs i avsnitt 24.7.1 om ett rättsfall från tribunalen). De sistnämnda är i sin tur en delmängd av det vidare uttrycket finansiell stabilitet. Mot ovanstående bakgrund finns det skäl att dra slutsatsen att det inte ingår bland ECBS uppgifter enligt primärrätten att värna den finansiella stabiliteten generellt sett. Detta är som sagt naturligt mot bakgrund av att finansiell stabilitet – till skillnad från prisstabilitet – inte stod i fokus för centralbankerna när skrevs, låt vara att sekundärrättsliga regler om bankunionen har tillkommit därefter. Slutsatsen har betydelse för hur artikel 130 ska tolkas, sär- skilt vad gäller de nationella centralbankernas oberoende. Det kan också nämnas att bl.a. IMF har påtalat att ECB saknar ett uttryckligt mandat avseende finansiell stabilitet.36 En annan sak är att sådana frågor kan påverka hur ECBS ansvar för t.ex. betalnings- system utövas i praktiken. Den fjärde ECBS-relaterade uppgiften får sammantaget för Euro- systemets del anses omfatta bl.a. eventuell drift och reglering av betal- ningssystem, vilket även omfattar viss övervakning av betalnings- system som drivs av privata aktörer. Denna uppgift kan alltså inte likställas med uppgift att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Det långtgående krav på oberoende för såväl ECB som de natio- nella centralbankerna som följer av artikel 130 i EUF-fördraget är hänförliga till de uppgifter och skyldigheter som har tilldelats dem genom fördragen och ECBS-stadgan, dvs. Kravet avser inte uppgifter som har tilldelats ECB genom sekundärrättslig lag- stiftning eller som har tilldelats nationella centralbanker genom natio- nell lagstiftning. För ECB:s del kan det visserligen anföras att en annan regel i primärrätten, nämligen artikel 282.3 i EUF-fördraget, tillerkänner ECB oavhängighet när den bl.a. ”utövar sina befogen- 36IMF (2018), s. 30 (punkt 72). heter”, utan någon begränsning till uppgifter och befogenheter som följer av primärrätten. Detta skulle kunna tolkas som att även den finansiella tillsyn som ECB utövar inom ramen för bankunionen ska omfattas av ett krav på oberoende. Artikel 282.3 bör dock läsas i ljuset av artiklarna 127 och 130. Under alla förhållanden regleras inte de nationella centralbankerna i artikel 282.3. I fråga om nationella centralbanker innebär artiklarna 127 och 130 att graden av oberoende för en nationell centralbank vid utförandet av sådana tillkommande uppgifter som avses i artikel 14.4 i ECBS- stadgan (”nationella uppgifter”) i huvudsak bestäms av den aktuella medlemsstaten genom nationell lagstiftning.37 De nationella uppgif- terna omfattas alltså inte av oberoendekravet enligt artikel 130 i EUF-fördraget. Nationella uppgifter för centralbanker En nationell centralbank får utföra nationella uppgifter under förut- sättning att det sker på dess eget ansvar och egen risk (artikel 14.4 i ECBS-stadgan). Sådana uppgifter ska inte beaktas som en del av ECBS funktioner. De omfattas därigenom inte heller av oberoende- kravet (instruktionsförbudet) enligt artikel 130 i EUF-fördraget (se ovan). Bland de nationella uppgifterna finns uppgifter som är hän- förliga till den finansiella stabiliteten. ECB har självt intagit denna ståndpunkt genom bl.a. att betrakta nödkrediter (emergency liquid- ity assistance, ) som åtgärder enligt artikel 14.4. Detta framgår av det regelverk som gäller för inom Eurosystemet.38 Arti- kel 14.4 i ECBS-stadgan är tillämplig även på medlemsstater med undantag. Om de nationella uppgifterna skulle strida mot ECBS mål och funktioner har dock en möjlighet att med två tredjedelars majoritet besluta att den nationella inte får ägna sig åt detta. ECB har därför anfört att om en nationell centralbank är delaktig i åtgärder som vidtas för att stärka den finansiella stabili- teten måste detta vara förenligt med fördraget, dvs. den nationella agerande ska vara förenligt med dess funktionella, 37Smits (1997), s. 158. 38ECB (2017). institutionella, personliga och finansiella oberoende, så att det säker- ställs att den kan utföra sina uppgifter enligt EUF-fördraget och ECBS-stadgan.39 Om nationell lagstiftning ger en nationell central- bank uppgifter som går utöver en rådgivande roll och ger den ytter- ligare uppgifter på t.ex. området för finansiell stabilitet, måste det enligt ECB säkerställas att dessa uppgifter inte negativt påverkar den nationella möjligheter att utföra sina ECBS-relate- rade uppgifter ur ett operationellt och finansiellt perspektiv. ECB har också uttalat att principen om finansiellt oberoende innebär att de nationella centralbankerna måste ha tillräckliga medel för att ut- föra inte bara ECBS-relaterade uppgifter utan också sina egna natio- nella uppgifter som t.ex. att finansiera sin förvaltning och den egna verksamheten.40 Åtgärder för att värna den finansiella stabiliteten kan ha stora finansiella implikationer för , vilket gör att frågan om finansiellt oberoende är av stor betydelse på det områ- det. Det gäller särskilt likviditetsstöd och i synnerhet sådant stöd som ges i utländsk valuta. En konsekvens av slutsatsen att det unionsrättsliga kravet på obe- roende inte omfattar frågor om finansiell stabilitet i allmänhet torde vara att beslutsorgan och beslutsprocesser avseende sådana frågor kan inrättas under friare former jämfört med vad som gäller för pen- ningpolitiken. ECB har, som berörs ovan, gjort gällande att före- trädare för utomstående parter inte får delta med rösträtt i frågor som rör utförande av den nationella ECBS-relaterade uppgifter. Unionsrätten torde dock inte uppställa hinder mot att det inom en nationell centralbank t.ex. inrättas en kommitté för frågor om finansiella stabilitet vid sidan av det beslutsorgan som ansvarar för penningpolitiken. Förvaltningens självständighet enligt regeringsformen Vid sidan av de unionsrättsliga kraven på oberoende centralbanker finns det anledning att återigen beröra bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen om förvaltningens självständighet. Enligt bestäm- melsen får ingen myndighet, inte heller eller en kommuns 39ECB (2018), s. 21. 40Europeiska yttrande av om riksbanks finansiella obe- roende (/2017/17), punkt 2.3, och yttrandet av på begäran av Finans- departementet om en rapport om finansiella oberoende (/2008/34), punkt 4.1. beslutande organ, bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett sär- skilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. Som berörs i avsnitt 12.3 är det sällsynt att beslut innefattar myndighetsutövning mot enskild. Sådana beslut är enligt kommitténs uppfattning sammantaget av mindre betydelse vid utform- ningen av den nya riksbankslagen. I de ursprungliga förarbetena till 12 kap. 2 § regeringsformen anfördes att förbudet bör begränsas till att omfatta förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden, för vilka det är ett starkt rättssäkerhetsintresse att dessa myndigheter är fullt självständiga i förhållande till överordnade organ, medan myn- digheternas s.k. faktiska handlande lämnas utanför (prop. 1973:90 s. 398). Några exempel på faktiskt handlande som nämns i lagkom- mentaren till bestämmelsen är järnvägsdrift, anläggande av vägar och polisens operativa verksamhet. Även om detta handlande i stort skulle vara reglerat genom författning omfattas det inte av förbudet i 12 kap. 2 § regeringsformen.41 I vilken mån beslut innefattar tillämpning av lag beror således på hur den nya riksbankslagen utformas. Enligt kom- mitténs bedömning bör en allmänt hållen bestämmelse i lag om att en viss myndighet ansvarar för vissa uppgifter inte innebära att alla åtgärder som myndigheten vidtar för att utföra dessa uppgifter är att anse som tillämpning av lag. Som exempel är normgivning och beslut om andra slags generellt utformade regelverk som liknar normgiv- ning, såsom Villkoren för och penningpolitiska instrument, inte tillämpning av lag i nu aktuellt avseende. Det bör däremot vara fråga om tillämpning av lag om myndig- heten exempelvis har till uppgift att pröva om vissa kriterier som anges i lag är uppfyllda eller inte och det finns en enskild motpart (se vad som anförs ovan om handläggning av ärenden). Mot denna bak- grund gör kommittén bedömningen att beslut om nödkrediter, men inte beslut om s.k. generellt likviditetsstöd till det finansiella syste- met utanför penningpolitiken eller fastställande av regelverk för av- vecklingssystem, utgör tillämpning av lag i nu aktuellt avseende. Beslut om nödkrediter till ett visst finansiellt företag omfattas såle- des av bestämmelsen om förvaltningens självständighet i 12 kap. 2 § regeringsformen, även om något liknande oberoende inte följer av unionsrätten. 41Holmberg m.fl. (2015), kommentaren till 12 kap. 2 § regeringsformen. Unionsrättens krav på oberoende för centralbanker gäller alltså inte på samma sätt för samtliga de uppgifter som en centralbank kan ha. Det institutionella oberoendet (instruktionsförbudet) i unionsrätten avser inte frågor som är hänförliga till att värna den finansiella stabiliteten allmänt sett. Den ECBS-relaterade uppgiften om betal- ningssystem bör inte heller tolkas som ett mandat avseende finan- siell stabilitet i allmänhet. Att detsamma gäller för upp- gift avseende betalningsväsendet framgår av avsnitten 10.4.3 och 20.4. Det personliga oberoendet för den verkställande ledningen och det finansiella oberoendet för kan ha betydelse även vad gäller frågor om finansiell stabilitet. Beslut om nödkrediter, men inte beslut om s.k. generellt likvidi- tetsstöd, omfattas av bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen om förvaltningens självständighet. 12.5Omfattar de unionsrättsliga kraven på oberoende även roll i internationella sammanhang? Kommitténs bedömning: Det unionsrättsliga kravet på obero- ende gäller inte för internationella arbete avseende annat än penningpolitiska frågor och andra ECBS-relaterade frågor. Vanligtvis omfattas inte heller detta arbete av bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen om förvaltningens självständighet. är också medlem i ett flertal internationella organisa- tioner vid sidan av arbetet inom ECBS och övriga EU-institutioner. I riksbankslagen anges vissa uppgifter för i relation till bl.a. IMF (7 kap. 4 och 5 §§). Därutöver deltar bl.a. i det arbete som drivs av centralbankernas bank, Banken för internationell betalningsutjämning (, BIS). I anslutning till BIS finns även för banktillsyn (). roll i inter- nationella sammanhang behandlas i kapitel 26. Unionsrättens krav på oberoende för centralbanker är som sagt relaterat till de uppgifter som centralbankerna har enligt primär- rätten. Det innebär att nationella centralbankers deltagande i inter- nationella organisationer utanför detta område, t.ex. vad gäller stan- darder för banktillsyn, inte omfattas av det unionsrättsliga kravet på oberoende. I den mån deltar i internationella organisa- tioner för samarbete i penningpolitiska frågor eller andra ECBS- relaterade uppgifter är dock kravet tillämpligt. En förvaltningsmyndighets deltagande i verksamhet inom inter- nationella organisationer av nu aktuellt slag utgör inte myndighets- utövning mot enskild. Ett sådant deltagande innefattar mycket sällan, om någonsin, tillämpning av lag i den mening som avses i 12 kap. 2 § regeringsformen. Vanligtvis är det frågan om att framföra ståndpunkt i olika frågor. I fråga om för banktillsyn gäller det t.ex. att framföra ståndpunkter om hur bank- rörelselagstiftningen bör utformas ur ett internationellt perspektiv. I avsnitt 26.9.5 lämnar kommittén ett förslag som har betydelse för vilka ståndpunkter som ska föras fram av svenska myndigheter. 12.6Omfattar de unionsrättsliga kraven på oberoende frågor om kontantförsörjning och kontanthantering? Kommitténs bedömning: Frågor om kontantförsörjning och kontanthantering omfattas inte av de unionsrättsliga kraven på oberoende. Vissa sådana frågor, särskilt vad gäller inlösen av sedlar och mynt, kan dock utgöra myndighetsutövning mot enskild och därför omfattas av bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen om förvaltningens självständighet. I kommitténs delbetänkande Tryggad tillgång till kontanter (2018:42) behandlas vissa frågor om ansvar för kontantförsörjning och kontanthantering (s. 215–224). Den utestå- ende mängden kontanter motsvarade av BNP (s. 73). Detta kan jämföras med euroområdet där motsvarande siffra var vid utgången av 2016 (s. 81). Oavsett dessa skillnader står det klart att mängden kontanter varken i eller i euroområdet styrs av penningpolitiska över- väganden. styrs kontantmängden i och många andra länder av efterfrågan, vilken i viss utsträckning påverkas av ränteläget och därmed den förda penningpolitiken.42 Utgivning av kontanter är således varken i eller inom EU i övrigt något penningpolitiskt verktyg. Det framgår också av EUF-fördraget (bl.a. artikel 128) att kontantförsörjning inte är en del av uppgiften att ut- forma och genomföra unionens monetära politik (artikel 127.2 första strecksatsen). Kontantmängden har dock betydelse för centralbankernas finan- siering och därigenom dess finansiella oberoende genom att kon- tanter kan ge upphov till seignorageintäkter. Även frågor om kontant- hantering, t.ex. ställningstaganden till hur omfattande kontantinfrastruktur ska vara, har effekter för resul- tat- och balansräkning. Dessa frågor har således viss betydelse för det finansiella oberoendet, även om vissa sådana kostnader är en ound- viklig följd av sedelutgivningen. Det kan här nämnas att t.ex. den tyska , Deutsche , har ålagts i lag att driva verksamhet vid vissa regionala kontor m.m.43 Även om detta krav innebär kostnader för Bundes- bank har det såvitt kommittén känner till inte gjorts gällande att oberoendet för är hotat av detta skäl. Som berörs ovan innebär principen om finansiellt oberoende att ska ha tillräckliga ekonomiska resurser för att utföra sina uppgifter, vilket är en relativt allmänt hållen princip. Det kan heller inte med fog hävdas att detta skulle kunna utgöra monetär finansiering av en stat- lig angelägenhet, eftersom kontanthantering tydligt är utpekat som en angelägenhet för . Under alla förhållanden omfattas inte frågor om hantering av kontanter i av instruktionsförbudet i unionsrätten. Denna bedömning grundar sig på att utgivning av kontanter i andra valutor än euro inte berörs i EUF-fördraget eller ECBS-stadgan. Det är så- ledes inte frågan om uppgifter eller skyldigheter som har tilldelats genom fördraget eller stadgan (artikel 130). 42BIS (2009), s. 41. 438 § Gesetz über die Deutsche , senast ändrad genom Gesetz zur 2011/61/EU über die Verwalter alternativer Investmentfonds (AIFM-Umsetzungs- gesetz – AIFM-UmsG). I fråga om svensk rätt har finansutskottet tidigare uttalat att något instruktionsförbud motsvarande det som gäller för penningpolitiken inte gäller kontanthanteringen (bet. 2003/04:FiU23 s. 40). Däremot kan vissa av beslut i fråga om sedlar och mynt, särskilt vad gäller inlösen av sedlar och mynt, utgöra myn- dighetsutövning mot enskild och därför omfattas av bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen om förvaltningens självständighet. (2016), ”A coming crisis of legitimacy?”, Penning- och valutapolitik 2016:3, s. 86–95. BIS (2009), Issues in the governance of central banks, A report from the , maj. (2017), ”Two sides of the same coin? Independence and accountability of ”, EU. (2016), The power and independence of , : . Dincer, N.N. och B. Eichengreen (2014), ”Central bank transparency and independence: Updates and new measures”, , vol 10, nr 1, mars, s. 189–253. ECB (2017), Agreement on emergency liquidity assistance, . ECB (2018), Konvergensrapport, maj. Elster, J. (2000), , Studies in Rationality, Precom- mitment and Constraints, : . (2015), Central bank independence, tal, , Federal Reserve. (1992), ”Staten som part i tvistemål”, Förvaltningsrätts- lig tidsskift 5/1992, s. 499–505. Gjedrem, S. (2016), ”Central banks’ role, objectives and account- ability”, Penning- och valutapolitik 2016:3, s. 104–108. Hanqvist, D. (2005), ”uppgifter och ställning”, För- valtningsrättslig tidsskift 2/2005, s. 139–153.