sou · H6B388 · 2019-01-01 00:00:00 — Om syftet med insatsen är att möjliggöra skolgång på annan ort (internat- boende), kan fler barn och ungdomar bo tillsammans, under förutsätt- ning att var och en tillförsäkras goda levnadsvillkor. Barn och ungdomar som väsentligt skiljer sig åt i ålder och mognad bör i regel inte bo tillsammans. Omvårdnaden ska fortlöpande anpassas så att den svarar mot varje barns eller ungdoms behov och den ska ges så att barnet eller ung- domen kan känna sig trygg och utvecklas fysiskt, psykiskt och socialt. Den som förestår verksamheten ska ha en högskoleutbildning som är relevant för uppdraget. Han eller hon ska dessutom ha erfaren- het av liknande verksamhet och ha tillräcklig kunskap och kompe- tens för att leda den. Personalen i en bostad med särskild service för barn eller ungdomar bör personalen ha kunskaper om verksamhe- tens mål och allmänna inriktning enligt LSS, barns och ungdomars fysiska, psykiska och sociala behov, FN:s konvention om barnets rättigheter, FN:s konvention om rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning, konsekvenserna av olika funktionsnedsättningar och etiskt förhållningssätt och värdigt bemötande. har meddelat föreskrifter och allmänna råd om lex Sarah.3 De kompletterar bestämmelserna i om skyldigheten att rapportera och utreda samt avhjälpa och undanröja missförhållanden och påtagliga risker för missförhållanden och om anmälningsskyldig- heten till . har utfärdat föreskrifter om ledningssystem för syste- matiskt kvalitetsarbete som ska tillämpas i arbetet med att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten.4 Den som bedriver verksamhet enligt LSS ska ansvara för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Ledningssystemet ska användas för att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra verksamhetens kvalitet. Den som bedriver verksamheten ska med stöd av ledningssystemet planera, 3Föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:5) om lex . 4Ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete (SOSFS 2011:9 M och S). leda, kontrollera, följa upp, utvärdera och förbättra verksamheten. Det ska anges hur uppgifterna som ingår i arbetet med att syste- matiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten är fördelade i verksamheten. har utfärdat föreskrifter om dokumentation i bl.a. verksamhet enligt LSS.5 De ska tillämpas vid dokumentation under handläggning av ärenden som gäller enskilda samt under genom- förande och uppföljning av beslut om insatser i verksamhet som om- fattas av. Föreskrifterna ska tillämpas av de nämnder som utövar ledningen av verksamhet enligt LSS och vissa av dem ska även tillämpas av den som bedriver enskild verksamhet LSS. eller enskild verk- samhet som utför personlig assistans åt en assistansberättigad som har beviljats assistansersättning genom ett beslut av enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken, eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för personlig assistans som kommunen beslutat om, ska också tillämpa vissa regler om dokumentation hos utföraren. har tagit fram allmänna råd om kunskaper hos personal inom SoL och LSS. De innehåller rekommendationer till stöd för tillämpningen av bestämmelserna i om personal som behövs för att ett gott stöd och en god service och omvårdnad ska kunna ges.6 Lagen (2018:222) om bostadsanpassningsbidrag har till syfte att genom bidrag till anpassning av bostäder ge personer med funktions- nedsättning möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Kom- munerna ansvarar för bidrag enligt lagen som lämnas för att anpassa och komplettera fasta funktioner i och i anslutning till en bostad om åtgärderna är nödvändiga för att bostaden ska vara ändamålsenlig för sökanden. Bidrag lämnas inte om behovet kan tillgodoses med hjälp- medel som erbjuds av eller kommunen enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Utöver sedvanliga bostadsfunktioner ska även beaktas behovet av åtgärder för att möjliggöra rehabilitering, funktionsträning och sjukvård för sökanden, om behovet inte skäligen 5Dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS (SOSFS 2014:5). 6Kunskaper hos personal som ger stöd, service eller omsorg enligt SoL och LSS till personer med funktionsnedsättning (SOSFS 2014:2 S). bör tillgodoses på annat sätt, och åtgärder som gör det möjligt för sökanden att utöva hobbyverksamhet, om han eller hon på grund av sin funktionsnedsättning inte kan delta i aktiviteter utanför bostaden. I 51 kap. socialförsäkringsbalken finns regler om assistansersättning. En försäkrad som omfattas av LSS kan för sin dagliga livsföring få assistansersättning för kostnader för personlig assistans. De bestäm- melser i LSS som avser utförandet av insatsen personlig assistans tillämpas också på personlig assistans enligt socialförsäkringsbalken. För rätt till assistansersättning krävs att den försäkrade behöver personlig assistans i genomsnitt för grund- läggande behov. Assistansersättning lämnas endast under förutsättning att den används för köp av personlig assistans eller för kostnader för person- liga assistenter. Assistansersättning lämnas inte för sjukvårdande in- satser enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och inte heller i vissa fall vid vistelse på institution m.m. När behovet av personlig assistans bedöms för ett barn ska det bortses från det hjälpbehov som en vårdnadshavare normalt ska till- godose enligt med hänsyn till barnets ålder, utveck- ling och övriga omständigheter. Om vårdbidrag lämnas får det inte påverka bedömningen av behovet av personlig assistans. Assistansersättning kan lämnas för tid efter det att den försäkrade har fyllt endast om 1.ersättning har beviljats innan han eller hon har fyllt , eller 2.ansökan kommer in till senast dagen före 65-års- dagen och därefter blir beviljad. Assistansersättning ska beviljas för ett visst antal timmar , månad eller , dock längst , när den försäkrade har behov av personlig assistans för sin dagliga livsföring (beviljade assistanstimmar). Antalet assistanstimmar får inte utökas efter det att den försäk- rade har fyllt . Assistansersättning lämnas med ett särskilt angivet belopp . Det eller de belopp som assistansersättning lämnas med ska bestämmas som schablonbelopp som beräknas med led- ning av de uppskattade kostnaderna för att få assistans. Om det finns särskilda skäl kan ersättning till en försäkrad efter ansökan lämnas med ett högre belopp än schablonbeloppet. Ersättningen får dock inte överstiga schablonbeloppet med . Omprövning vid ändrade förhållanden Rätten till assistansersättning ska omprövas i den utsträckning som denna rätt har minskat i omfattning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade. En ändring av assistansersättning vid väsentligt ändrade förhållanden ska gälla från och med den månad när anledningen till ändring uppkom. När en försäkrad ansöker om eller beviljas assistansersättning ska den kommun som har ansvar för insatser åt den försäkrade höras i ärendet, om det inte är obehövligt. För den som beviljats assistansersättning ska den kommun som enligt LSS har ansvar för insatser åt den försäkrade ersätta kostna- derna för de första . Vid beräkning av antal assistanstimmar ska beaktas all tid som avser uppgifter som assistenten utför som ett led i det personliga stödet i den dagliga livsföringen till den försäkrade. får meddela föreskrifter om beräkningen av assistansersättningen. Schablonbeloppet för assistansersättning räknas upp och ska för vara och . Med kostnader för personliga assistenter avses 1.löne- och lönebikostnader, 2.assistans- och utbildningsomkostnader, 3.kostnader för arbetsmiljöinsatser, Arbetsmiljöinsatser i första stycket 3 omfattar inte hjälpmedel som den försäkrade behöver för att själv eller med hjälp av någon annan kunna tillgodose sina behov. 20.4.2Andra särskilt utformade förmåner för personer med funktionsnedsättning Rätt till handikappersättning har en försäkrad som innan han eller hon fyller har fått sin funktionsförmåga nedsatt för avsevärd tid i sådan omfattning att han eller hon 1.behöver mera tidskrävande hjälp i sin dagliga livsföring, 2.behöver fortlöpande hjälp för att kunna förvärvsarbeta, eller 3.i annat fall har betydande merkostnader.7 Om den försäkrade på grund av sitt funktionshinder behöver hjälp både i den dagliga livsföringen och för att kunna förvärvsarbeta, eller i något av dessa avseenden, och dessutom har merkostnader, ska be- 750 kap. socialförsäkringsbalken. dömningen grundas på det sammanlagda behovet av stöd. Vid bedöm- ningen ska det bortses från hjälpbehov som tillgodoses genom annat samhällsstöd. Handikappersättning lämnas alltid till en försäkrad som är blind eller gravt hörselskadad, om blindheten eller den grava hörselskadan inträtt . Bilstöd kan lämnas till en försäkrad som på grund av ett varaktigt funktionshinder har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att anlita allmänna kommunikationer.8 Sådant stöd kan även lämnas till en försäkrad förälder till ett försäkrat barn som har ett sådant funktionshinder. Föräldrar har rätt till vårdbidrag om barnet på grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annan funktionsnedsättning behöver särskild tillsyn och vård , eller det på grund av barnets sjukdom eller funktionsnedsättning uppkommer merkostnader.9 Det finns ett arbetsmarknadspolitiskt program med särskilda insat- ser för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbets- förmåga.10 Det innehåller särskilda insatser för 1.bidrag till hjälpmedel på arbetsplatsen, 2.bidrag till litteratur och tolk för personer med syn- eller hörsel- nedsättning, 3.bidrag för personligt biträde, 4.särskild stödperson för introduktion och uppföljning (), 852 kap. socialförsäkringsbalken. 922 kap. socialförsäkringsbalken. 10Förordningen (2017:462) om särskilda insatser för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. 5.bidrag till uppstartskostnader vid start av näringsverksamhet, Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador.11 Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla män- niskors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär att den ska särskilt 1.vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, 2.vara lätt tillgänglig, 3.bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 4.främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårds- personalen, 5.tillgodose patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. Varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård och verka för en god hälsa hos hela befolkningen. ska också erbjuda habilitering och rehabilitering, hjälpmedel för personer med funk- tionsnedsättning, och tolktjänst för vardagstolkning för barndoms- döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. Ansvaret omfattar dock inte habilitering, rehabilitering och hjälpmedel som en kom- mun inom har ansvar för. 112 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Habilitering eller rehabilitering samt tillhandahållande av hjälp- medel ska planeras i samverkan med den enskilde. Av planen ska pla- nerade och beslutade insatser framgå. När den enskilde har behov av insatser både från hälso- och sjuk- vården och från ska tillsammans med kom- munen upprätta en individuell plan. Planen ska upprättas om lands- tinget eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda, och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Av planen ska det framgå 1.vilka insatser som behövs, 2.vilka insatser respektive huvudman ska svara för, 3.vilka åtgärder som vidtas av någon annan än eller kom- munen, och 4.vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen. Varje kommun ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som efter beslut av kommunen bor i vissa boendeformer eller bostäder som anges i socialtjänstlagen och i samband med dagverksamhet enligt samma lag erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. En kommun får även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård). Kommunens ansvar och kommunens befogenhet omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. I patientlagen (2014:821) finns regler med syfte att inom hälso- och sjukvårdsverksamhet stärka och tydliggöra patientens ställning samt till att främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet. Hälso- och sjukvården ska så långt som möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. En patients medverkan i hälso- och sjukvården genom att han eller hon själv utför vissa vård- eller behandlingsåtgärder ska utgå från patientens önskemål och indivi- duella förutsättningar. Patientens närstående ska få möjlighet att medverka vid utformningen och genomförandet av vården, om det är lämpligt och om bestämmelser om sekretess eller tystnadsplikt inte hindrar detta. Patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet ska till- godoses. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamåls- enligt sätt. 20.6.3Lagen om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård När enskilda efter utskrivning från sluten vård behöver insatser från , den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården eller den landstingsfinansierade öppna vården ska samverkan ske.12 Om patienten behöver insatser från både landsting och kommun i form av hälso- och sjukvård eller socialtjänst, ska en samordnad individuell planering genomföras av representanter för de enheter som ansvarar för insatserna. Vid den samordnade individuella planeringen ska en individuell plan i enlighet med bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och socialtjänstlagen (2001:453 upprättas om patienten samtycker till det. 20.6.4Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd har meddelat föreskrifter om egenvård.13 De gäller i sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och ska tillämpas när en legitimerad yrkesutövare gör en bedömning av om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård, plane- rar egenvården, samt följer upp och omprövar bedömningen. Med egenvård avses hälso- och sjukvårdsåtgärd som legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal bedömt att en patient själv kan utföra. Egenvård är inte hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Varje vårdgivare eller den som bedriver socialtjänst eller verksam- het enligt LSS ska ansvara för att det ledningssystem som ska finnas innehåller de processer och rutiner som behövs för att säkerställa att verksamheten uppfyller de krav som ställs.14 Av rutinerna ska det 12Lagen (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. 13Bedömningen av om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård (SOSFS 2009:6). 14Föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitets- arbete. framgå hur huvudmännen för hälso- och sjukvården och ska samarbeta i samband med egenvård, och hur huvudmännen för hälso- och sjukvården ska samarbeta med andra aktörer i samband med egenvård. Det är den behandlande legitimerade yrkesutövaren inom hälso- och sjukvården som inom sitt ansvarsområde ska göra en bedömning av, om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård. Bedömningen ska göras i samråd med patienten och utifrån respek- ten för dennes självbestämmande och integritet samt behov av trygg- het och säkerhet. Bedömningen ska utgå från patientens fysiska och psykiska hälsa samt dennes livssituation. Om patienten behöver prak- tisk hjälp för att utföra egenvården, ska den behandlande legitime- rade yrkesutövaren samråda med den eller de närstående som ska hjälpa patienten, ansvarig nämnd inom , eller ansvarig befattningshavare hos en annan aktör. Den som har gjort bedöm- ningen ansvarar för att en planering görs, om det inte är uppenbart obehövligt och om patienten har behov av stöd och hjälp i samband med egenvården, behöver praktisk hjälp av en närstående, socialtjäns- ten eller någon annan aktör för att utföra egenvården, eller av något annat skäl har behov av planeringen. Patienten ska delta i planeringen och bestämmer själv, om någon eller några närstående ska delta. Planeringen ska göras i samråd med den eller dem som ska hjälpa patienten med egenvården, ansvarig nämnd, om patienten har beviljats eller kommer att beviljas hjälp med egenvården av , eller vårdgivare, vårdenheter och andra aktörer som kan komma att beröras av egenvården. Den som har gjort bedömningen ska ansvara för att egenvården omprövas om förutsättningarna ändras, och följs upp regelbundet, om det inte är uppenbart obehövligt. 20.7.1Lagen om utjämning av kostnader för stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen innehåller bestämmelser om utjämningsbidrag och utjämnings- avgift för kostnader enligt LSS och bestämmelserna i socialförsäk- ringsbalken om assistansersättning. För varje kommun beräknas en standardkostnad för 1.insatser enligt 9 § 2–8 och 10 lagen (1993:387) om stöd och ser- vice till vissa funktionshindrade, 2.bostad med särskild service för vuxna, och 3.den ersättning varje kommun betalar till enligt 51 kap. 22 och 23 §§ socialförsäkringsbalken. Med standardkostnad avses en för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för insatserna och ersättningen. En kommun vars standardkostnad per invånare överstiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare har rätt till ett bidrag som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen året före det år bidraget ska lämnas (utjämningsåret). En kommun vars standardkostnad per invånare understiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare ska betala en avgift som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen året före utjämningsåret. I detta kapitel finns en kort redogörelse av relevanta delar av unions- rätten som kan ha påverkan på olika former av stöd och service som kan fås vid funktionsnedsättning. Vidare syftar kapitlet till att ge en bakgrund för att förstå de konsekvenser som unionsrätten kan ha för insatser i LSS och assistansersättning i socialförsäkringsbalken. Dessutom pågår förhandlingar inom EU för att revidera förord- ning 883/20041, där rörlighetsdirektivets bestämmelser får betydelse.2 Kommissionens förslag kommer att beskrivas eftersom det kan komma att påverka de nationella förmånerna. I kapitel 15 analyseras frågan närmare. Rörlighetsdirektivet reglerar unionsmedborgares och deras familje- medlemmars rätt till fri rörlighet; närmare bestämt rätten till inresa, uppehåll och permanent bosättning i en annan medlemsstat. I artik- larna 5 och 6 anges att unionsmedborgare och deras familjemedlem- mar har rätt att vistas/bo i en annan medlemsstat utan andra krav än att de har ett giltigt pass eller ID-handling. Enligt artikel 7 i rörlighetsdirektivet krävs det för att en unionsmedborgare ska vistas/bo än att de är ekono- 1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen, EGT L 166, 30.4.2004, s. 1. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /38/EG av om unionsmed- borgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, EUT L 158, 30.4.2004, s. 77–123. miskt aktiva som arbetstagare eller egenföretagare. I det fall en per- son inte är ekonomiskt aktiv måste han eller hon ha tillräckliga till- gångar för sig och sina familjemedlemmar för att inte bli en orimlig belastning på det sociala biståndssystemet i den stat där de vistas samt ha en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande staten.3 Uppehållsrätten beror på om den icke ekonomiskt aktiva migrerande unionsmedborgaren uppfyller kravet på tillräckliga till- gångar för att inte bli en belastning på det sociala biståndssystemet. Vad som utgör tillräckliga tillgångar är inte definierat i rörlighets- direktivet, men det anges att det inte får fastställas till ett fast belopp, utan det ska göras en individuell bedömning. Det framgår vidare att kravet på tillräckliga tillgångar inte får överstiga den beloppsgräns som finns för att beviljas socialt bistånd eller minimipension i den mottagande staten.4 Det är inte nödvändigt att det är personens egna pengar som ligger till grund för bedömningen av om det finns till- räckliga tillgångar.5 En arbetstagare som har förlorat sitt arbete kan i vissa fall ha kvar arbetstagarstatus. Arbetstagarstatus kan även upprätthållas under sjukdom.6 Studenter ska ha en heltäckande sjukförsäkring och kunna intyga att de har tillräckliga tillgångar.7 har en person som uppehållit sig lagligt i landet, permanent uppehållsrätt. Direk- tivet är genomfört i svenska nationell lagstiftning, främst i utlän- ningslagen (2005:716). Social trygghet är en nationell angelägenhet och det är exklusivt den nationella lagstiftaren som skapar den nationella rätten som gäller inom den sociala tryggheten. Det innebär att villkoren för att bli beviljad förmåner, ersättningsbeloppet, hur länge en förmån kan erhållas och utbetalningen regleras av den nationella rätten. Sociala trygghetssystemet är därför territoriellt begränsade till medlemssta- terna. Det innebär därför ingen harmonisering av medlemsstaternas sociala trygghetssystem. För att gynna den fria rörligheten och 3Artikel 7 i rörlighetsdirektivet. Se även MIG 2012:15. 4Artikel 8.4 i rörlighetsdirektivet. 5EU-domstolens dom och , C-200/02, ECLI:EU:C:2004:639. 6EU-domstolen dom i Alimanovic, C-67/14, ECLI:EU:C: 2015:597. 7EU-domstolens dom Grzelzyk, C- 184/00, ECLI:EU:C:2001:458. garantera att en person har ett fortsatt socialt skydd behövs över- gångar mellan de olika medlemsstaternas sociala trygghetssystem. För att samordna EU-medlemsstaternas olika sociala trygghetssystem valde man en förordning. Den första förordningen om social trygg- het för migrerande arbetstagare antogs 1958.8 Den ersattes av förordning 1408/71 om systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemen- skapen.9 Förordning 1408/71 gäller fortfarande i förhållande till vissa medlemsstater, men trädde förordning 883/200410 och till- lämpningsförordning 987/200911 i kraft. Förordningarna är bindande och direkt tillämpliga i EU/EES-medlemsstaterna och Schweiz.12 21.2.3Förordning 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen Förordning 883/2004 är direkt tillämplig i , vilket innebär att den gäller som nationell rätt. Den är därför central och viktig när det gäller de nationella förmånerna som är att anse som sociala trygg- hetsförmåner. Därför bör de gällande bestämmelserna i förordningen gås igenom för att tydliggöra strukturen och hur den påverkar den svenska nationella lagstiftningen. Det finns vissa centrala begrepp i förordning 883/2004 som bör nämnas innan beskrivning av bestäm- melserna i förordningen. 8Förordning (EEG) nr 3 av om social trygghet för migrerande arbetare, nr 30, 16.12.1958. 9Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemen- skapen, EGT L 149, , s. 2. 10Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, EGT L 166, 30.4.2004 s. 1. 11Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, EGT L 284, 30.10.2009 s. 1.