sou · H7B314 · 2019-03-27 00:00:00 — Röstningsreglerna vid val är kringgärdade av särskilda bestämmelser som syftar till att förfarandet ska vara säkert. Enligt 7 kap. 4 § vallagen (2005:837) är det möjligt för den som på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller ålder inte själv kan ta sig till ett röstmottagningsställe att lämna sina valsedlar där genom bud. Väljarens make eller sambo och väljarens, makens eller sambons barn, barnbarn, föräldrar eller syskon får enligt 7 kap. 5 § vallagen vara bud. Även de som yrkesmässigt eller på liknande sätt ger väljaren vård eller som annars brukar hjälpa väljaren i personliga angelägenheter kan agera bud. I vallagen finns även bestämmelser om hur förfarandet med bud- röstning går till. Väljaren ska enligt 7 kap. 7 § själv lägga ner val- sedeln i valkuvertet och därefter i närvaro av budet och ett vittne lägga valkuverten i ett särskilt ytterkuvert. På ytterkuvertet ska väl- jaren ange sitt namn och personnummer och intyga att den före- skrivna proceduren iakttagits. Väljaren ska vidare på ytterkuvertet intyga att han eller hon på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller ålder inte kan ta sig till ett röstmottagningsställe. Även vittnet och budet ska på ytterkuvertet intyga att allt gått rätt till. Budet ska i samband med att kuvertet lämnas på ett röstmottagningsställe legi- timera sig eller på annat sätt styrka sin identitet (8 kap. 8 §). Syftet med bestämmelserna är att förfarandet ska vara säkert och att risken för att väljarna utsätts för otillbörlig påverkan vid röstningen ska minskas. En möjlighet att ansöka genom bud bör införas Att använda bud på liknande sätt som i samband med val bör kunna vara ett lämpligt tillvägagångssätt även vid ansökan om id-kort. Genom användning av bud skulle även äldre, sjuka och personer med funk- tionsnedsättning som har behov av ett id-kort kunna få tillgång till En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen Eftersom detta innebär ett avsteg från den viktiga prin- cipen om personlig inställelse bör ett sådant undantag dock tillämpas mycket restriktivt. Det bör främst vara fråga om sökande som till följd av fysisk funktionsnedsättning är förhindrade att ta sig till den utfärdande myndigheten. Det bör i princip vara fråga om personer som inte kan förflytta sig alls. Enbart t.ex. det förhållandet att någon är rullstolsburen hindrar inte denne från att komma till myndigheten även om det måste ske med hjälp av en annan person. Även personer med grav psykisk funktionsnedsättning kan under vissa omständig- heter vara förhindrade att ta sig till den utfärdande myndigheten. För att förhindra missbruk bör det krävas att någon oberoende person intygar att sökanden är förhindrad att ta sig till den utfärd- ande myndigheten. Att sökanden är förhindrad bör styrkas genom intyg från den inrättning som sökanden vistas på. Det kan exempel- vis vara ett sjukhem, äldreboende eller boende för personer med funktionsnedsättning. För det fall sökanden ges vård eller omsorg i hemmet bör intyget skrivas av den som ansvarar för sökandens vård eller omsorg. Intyget ska skrivas av en representant för vårdinrätt- ningen eller boendet, men bör inte skrivas av den som ger sökanden den faktiska vården eller omsorgen. Det kan vara en läkare eller annan legitimerad personal som kan göra den medicinska bedöm- ningen men även exempelvis verksamhetschefen för ett boende eller annan administrativ personal som har kännedom om sökandens hälso- tillstånd bör kunna lämna intyg. I intyget ska en försäkran att sökan- den inte kan ta sig till den utfärdande myndigheten på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller ålder lämnas. Eftersom intygs- givandet begränsas till att omfatta personer som företräder vårdin- rättningar och boenden ges den myndighet som utfärdar id-kortet möjlighet att kontrollera intygets äkthet genom kontakt med inrätt- ningen. En förutsättning för att ett ansökningsförfarande med hjälp av bud ska kunna fungera är, förutom att undantag görs från den per- sonliga inställelsen, även att det görs undantag från bestämmelsen om att den utfärdande myndigheten ska ta sökandens ansiktsbild. Sökan- den måste i stället tillåtas att lämna in ett eget fotografi. Fotografiet ska vara välliknande och uppfylla de krav som ställs på de bilder som tas av utfärdaren. Ytterligare föreskrifter om fotografiet och i vilket format det ska lämnas in bör meddelas av regeringen eller den ut- färdande myndigheten. I avsnitt 11.4.4 föreslår vi även undantag från En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen den skyldighet att lämna fingeravtryck som vi menar bör införas. Denna kategori av personer omfattas dock inte av något undantag från kravet på att lämna fingeravtryck i förslaget till EU:s id-korts- förordning. Av det skälet och då ansökningsförfarandet inte kom- mer att kringgärdas av samma säkerhet som gäller i övrigt bör id- korten inte gälla som resehandling. För att väga upp den sänkta säkerhetsnivån som det innebär att sökanden inte själv sammanträffar med personal hos utfärdaren som tar sökandens ansiktsbild måste det ställas höga krav på förfarandet. Processen måste vara så pass säker att risken för missbruk mini- meras. Vissa säkerhetshöjande föreskrifter om hur ansökan med hjälp av bud ska gå till bör därför införas. Vi menar till en början att budet, på motsvarande sätt som gäller enligt vallagen, bör känna sökanden väl. Detta eftersom budet måste kunna intyga att det är rätt person som ansöker. Endast personer som har en viss närmare relation till sökanden bör därför godtas. Det ligger nära till hands att låta några av de kategorier av personer agera som bud som vi i avsnitt 10.2.8 föreslår ska kunna vara intygsgivare för det fall sökanden inte kan identifiera sig med en identitetshand- ling. En nära anhörig till sökanden (vårdnadshavare, förälder, barn eller barnbarn , hel- eller halvsyskon , mor- eller farförälder, make eller maka, registrerad partner eller sambo) bör så- ledes kunna vara bud. Relationen bör kunna styrkas genom en kon- troll av folkbokföringsuppgifter eller andra tillförlitliga uppgifter. Även god man, förvaltare och familjehemsförälder bör kunna vara bud. Dessa bör då styrka sitt uppdrag genom beslut om förordnande. En anställd vid den vårdinrättning eller det boende som sökanden vistas på eller får vård av som har nära kontakt med personen bör också kunna agera som bud. Det bör då vara någon annan hos in- rättningen än den som utfärdat intyget om att personen inte kan ta sig till den utfärdande myndigheten, exempelvis den som vårdar sökan- den. Ansökan bör undertecknas av sökanden i närvaro av budet och ett vittne. På så sätt säkerställs att det är rätt person som gör ansökan och att ansökan har gjorts på ett korrekt sätt. Budet och vittnet bör genom en skriftlig försäkran intyga att ansökan gjorts av sökanden och att det fotografi som bifogas ansökan föreställer sökanden. Vittnet bör, liksom budet, ha fyllt . En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen Budet bör därefter inställa sig personligen hos den utfärdande myndigheten för att lämna in ansökan. Sökandens identitet bör styr- kas på motsvarande sätt som när sökanden själv är närvarande vid ansökningstillfället, se avsnitt 8.6.2 och 10.2.8. Budet bör därför som huvudregel visa upp en statlig fysisk identitetshandling som tillhör sökanden. Även pass från andra EU-länder samt pass utfärdat av , , och bör godtas. Har sökanden inte en sådan handling bör identiteten kunna styrkas genom att budet intygar att sökandens uppgifter om identiteten är riktiga. Sökande som beviljats uppehållstillstånd bör även kunna styrka sin identitet genom en jämförelse med uppgifter som finns registrerade hos i fråga om personens uppehållstillstånd, se av- snitt 10.2.8. Eftersom ansökan ska göras genom ett bud som känner sökanden väl finns det däremot inte något behov av att låta den ut- färdande myndigheten godta att sökandens identitet styrks på något annat tillförlitligt sätt, på det sätt som vi i avsnitt 10.2.8 föreslår beträffande sökande som är närvarande vid ansökan. Budet bör styrka sin identitet genom att visa upp en statlig fysisk identitetshandling. Av de skäl som anges i avsnitt 10.2.8 när det gäll- er sökanden bör även pass från andra EU-länder samt pass utfärdat av , , och godtas. Att ansökan görs genom bud bör sannolikt föranleda Polismyn- digheten att göra en mer fördjupad kontroll än i andra ärenden. Kon- trollen kan exempelvis bestå i att kontakt tas med den som skrivit intyget om att sökanden är förhindrad att inställa sig för att säker- ställa att intyget är korrekt. Kontakt kan även behöva tas med vittnet för en kontroll av att intyget om att ansökan gjorts på föreskrivet sätt är riktigt. I tveksamma fall kan också ytterligare kontakt behöva tas med budet. Det är därför viktigt att uppgifter om vem som agerat bud samt kontaktuppgifter till budet registreras, se avsnitt 10.3.4. Även uppgifter om vårdinrättningen och dess företrädare samt vitt- net behöver finnas i registret. Om identitetskort eller pass har utfärdats för sökanden bör naturligtvis även en noggrann jäm- förelse mellan fotografiet som fogas till ansökan och ansiktsbilden som finns i registret göras. Kontrollen kan med fördel göras elektro- niskt för att säkerställa att det är samma person på bilderna. Närmare föreskrifter om hur dessa ärenden ska hanteras bör meddelas av Polis- myndigheten. En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen För att möjligheten att ansöka genom bud ska fungera måste budet även tillåtas hämta ut det färdiga id-kortet. Av säkerhetsskäl bör det vara samma bud som bistått vid ansökan. Även i samband med att id-kortet hämtas ut bör budets och sökandens identitet styr- kas på samma sätt som vid ansökan. Ansökan genom bud bör enligt vår bedömning tillämpas även vid ansökan som görs vid en utfärdande myndighet utom riket i stället för det mer generellt utformade undantag som finns i 2 § för- ordningen om nationellt identitetskort. Hanteringen vid utlandsmyn- digheterna bör bli ännu säkrare genom en tydligare reglering. Genom att samma regler tillämpas blir hanteringen också mer enhetlig. Budet bör också, på samma sätt som gäller vid en vanlig ansökan, ha med sig ett identitetskort som tidigare utfärdats för sökanden och ge in det för makulering. Eftersom förfarandet att ansöka genom bud innebär ett avsteg från det centrala kravet på personlig inställelse bör det regleras i lag. Detaljerade föreskrifter om exempelvis vem som kan vara bud bör dock föras in i förordning. 10.2.8Undantag från huvudregeln om styrkande av identitet för personer som saknar en statlig fysisk identitetshandling Utredningens förslag: Sökande som inte har ett pass eller statligt identitetskort ska kunna styrka sin identitet med pass från vissa europeiska länder. Har den sökande inte heller ett sådant pass ska identiteten kunna styrkas med hjälp av en intygsgivare eller i sista hand på något annat tillförlitligt sätt. Sökande som har beviljats uppehållstillstånd, och som inte har en godtagbar identitetshandling, ska även kunna styrka sin iden- titet genom en jämförelse med uppgifter som finns registrerade hos i fråga om uppehållstillståndet. Sökande ska innan ett statligt identitetskort lämnas ut vara skyldig att på begäran styrka sin identitet på samma sätt som vid ansökan. En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen Övergripande om regleringen av styrkande av identitet Både IdL och förordningen om nationellt identitetskort innehåller bestämmelser om att sökanden ska styrka sin identitet i samband med ansökan. Vi föreslår att kravet på att identiteten ska styrkas förs in i den nya lagen om statliga identitetshandlingar. Motsvarande reglering finns i passlagen. På vilket sätt identiteten ska styrkas anges varken i lag eller i förordning utom i ett särskilt fall som avser sökande som har uppehållstillstånd i . Sökanden ska i sist- nämnda fall anses ha styrkt sin identitet om de uppgifter som lämnas i ansökan om identitetskort stämmer överens med vad som har regi- strerats i fråga om uppehållstillståndet. Istället för reglering i lag eller förordning har de utfärdande myn- digheterna tagit fram föreskrifter som anger hur identiteten ska styr- kas. och föreskrifter innehåller be- stämmelser som i stort sett liknar varandra men som skiljer sig åt i vissa avseenden. Vi föreslår i avsnitt 8.6.2 att det i lag införs krav på att pass eller statligt identitetskort ska användas för att styrka identiteten i sam- band med ansökan om pass och statligt identitetskort. Det kommer dock att finnas personer som inte har tillgång till dessa handlingar. Det kan exempelvis vara fråga om ett barn som ska skaffa sin första identitetshandling eller en utländsk medborgare som har fått uppe- hållstillstånd och blivit folkbokförd i och ska ansöka om en svensk identitetshandling. Även i fortsättningen kommer det därför att finnas ett behov av att godta andra sätt att identifiera sig. För att göra utfärdandeprocessen mer enhetlig bör dessa alternativa sätt att styrka sin identitet i möjligaste mån sam- ordnas. Bestämmelser om styrkande av identitet är centrala för att garan- tera att utfärdandet av id-korten sker på en hög säkerhetsnivå. Enligt vår mening bör därför regleringen tas in i författningar på högre nivå än myndighetsföreskrifter. Huvudregeln om att endast statliga fysis- ka identitetshandlingar ska tillåtas för att styrka identiteten bör, som anges ovan, tas in i lag. Eftersom de undantag som kan komma i fråga behöver regleras på en relativt detaljerad nivå bedömer vi att det är mest lämpligt att ta in dessa i förordning. Regeringen bör därför ges möjlighet att meddela undantag från huvudregeln om hur identiteten En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen Vi behandlar de olika undantag som vi menar bör införas i avsnitten nedan. Identitetskort för folkbokförda i kan utfärdas till personer som är folkbokförda i oavsett medborgarskap. Detsamma kommer enligt vårt förslag att gälla för identitetskort utan funktion som resehandling. Enligt 4 § 7 och 8 i föreskrifter om identitetskort (SKVFS 2009:14) godtas vid utfärdande av identitets- kort för folkbokförda i även pass från andra EU-länder samt pass utfärdat av , , och för att styrka sökandens identitet. Eftersom pass som utfärdas av dessa län- der har en säkerhetsstandard som uppfyller den minimisäkerhetsnivå som gäller inom EU har dessa ansetts godtagbara som identitets- handlingar. En bestämmelse som medger identifiering med sådana pass bör därför kunna införas. Identifiering med sådana pass bör dock endast godtas om sökanden inte har en svensk statlig fysisk identi- tetshandling. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i de föreskrifter som avser nationellt identitetskort. Eftersom nationellt identitetskort endast utfärdas till svenska medborgare kan det antas att det inte har funnits något större behov av att möjliggöra identifiering med ut- ländska pass. Det kan dock inte uteslutas att en person som precis har blivit svensk medborgare och även är medborgare i en annan EU- medlemsstat endast har ett pass från det andra landet. En identifi- ering med ett EU-pass bedöms uppnå högre säkerhet än de andra förfaranden som beskrivs i avsnitten nedan. Bestämmelsen bör där- för omfatta även identitetskort med funktion som resehandling. På så sätt blir också regleringen mer enhetlig. I sammanhanget kan nämnas att i sitt betänk- ande om förslag till EU:s id-kortsförordning har föreslagit att medlemsstaterna ska erkänna nationella identitets- kort som medlemsstaterna utfärdar till sina medborgare som iden- titetskort.7 Eftersom EU-förordningen inte är färdigförhandlad går 7Europaparlamentets betänkande om förslaget till och rådets förordning om säkrare identitetskort för unionsmedborgare och uppehållshandlingar som utfärdas till unionsmedborgare och deras familjemedlemmar när de utövar rätten till fri rörlighet (COM(2018)0212 – C8-0153/2018 – 2018/0104(COD)) A8-0436/2018. En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen det inte att veta hur den slutligen kommer att se ut. Skulle det visa sig att en sådan bestämmelse införs får det i det fortsatta författ- ningsarbetet övervägas om det även bör införas en bestämmelse om att id-kort utfärdade av andra EU-länder ska godtas. Isåväl föreskrifter om id-kort som i Rikspolisstyrel- sens föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas han- tering av pass och nationellt identitetskort (RPSFS 2009:14) finns bestämmelser som möjliggör för personer som inte har en godtagbar identitetshandling att styrka sin identitet genom att någon som kän- ner sökanden väl intygar att sökandens uppgifter är korrekta. Även om detta sätt att identifiera sig inte är lika säkert som genom upp- visande av en identitetshandling behöver det finnas en sådan möj- lighet. Personer som ansöker om en svensk identitetshandling första gången, och som inte har ett godtagbart utländskt pass, saknar annars möjlighet att styrka sin identitet. Genom vårt förslag i avsnitt 11.6.1, att en person som har beviljats uppehållstillstånd i och styr- ker sin identitet på annat sätt än genom att visa upp en statlig fysisk identitetshandling ska vara skyldig att låta den utfärdande myndig- heten jämföra dennes fingeravtryck med de som finns i uppehålls- tillståndkortet, höjs dessutom säkerheten i förfarandet ytterligare när det gäller identitetskort för dessa personer. En bestämmelse om intygsgivning bör därför införas i förordning. Vissa krav måste dock ställas på intygsförfarandet för att det ska vara tillräckligt säkert. Intygsgivaren bör, för att förfarandet ska vara tillförlitligt, känna personen väl. På samma sätt som gäller bör därför endast personer som har en viss relation till sökanden godtas. Relationen mellan sökanden och intygsgivaren måste styrkas. Om relationen inte framgår av folkbokföringen bör krävas att sökanden styrker den på annat sätt. Det har varken framkommit något behov av att utvidga eller inskränka kretsen av de personer som enligt gäll- ande föreskrifter kan intyga sökandens uppgifter. Intyg bör således kunna lämnas av en nära anhörig till sökanden (vårdnadshavare, förälder, barn eller barnbarn , hel- eller halvsyskon , mor- eller farförälder, make eller maka, registrerad partner eller sambo). Även god man, förvaltare och familjehemsförälder bör En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen fortsättningsvis kunna vara intygsgivare. Dessa bör styrka sitt upp- drag genom att visa upp ett beslut om förordnande. Ett intyg från en arbetsgivare bör även framöver godtas. Det bör dock inte, som anges i föreskrifter, krävas att det är behörig firma- tecknare som lämnar intyget eftersom det inte är säkert att det är denne som känner sökanden bäst. I stället är det lämpligt att t.ex. sökandens chef lämnar intyget. Sökanden bör dock liksom ha varit anställd för att en försäkran från arbetsgivaren ska godtas. Relationen kan styrkas genom uppvisande av arbetsgivar- intyg, anställningsbevis eller liknande handling där anställningstiden framgår. Slutligen bör en försäkran från en tjänsteman vid en myn- dighet som har en yrkesmässig relation till sökanden kunna intyga sökandens uppgifter. Tjänstemän vid såväl statliga myndigheter som kommuner på både lokal och regional nivå kan komma i fråga. För att tjänstemannen ska anses känna sökanden väl krävs att relationen har pågått . Även denna typ av relation bör styrkas med en handling. För att uppnå en så stor säkerhet i utfärdandet som möjligt bör intygsgivaren på samma sätt som vara personligen närvarande vid identitetskontrollen av sökanden. Intygsgivaren bör vidare genom en skriftlig försäkran intyga att sökandens uppgifter om identiteten är korrekta. Intygsgivaren måste även styrka sin egen identitet med en statlig fysisk identitetshandling. Om intygsgivaren inte har en sådan handling bör, av samma skäl som anges ovan beträffande iden- tifiering av sökanden, även vissa europeiska pass godtas. För att ska ha möjlighet att vid behov göra en fördjupad kontroll av dessa ärenden är det viktigt att uppgifter om intygsgivaren registreras, se avsnitt 10.3.4 nedan. Utöver möjligheten att identifiera sig med hjälp av en identitets- handling eller intygsgivare kan en sökande som har uppehållstill- stånd i enlighet med 3 § IdL styrka sin identitet genom en jämförelse av de uppgifter som finns registrerade hos i fråga om personens uppehållstillstånd. Detta gäller under förutsättning att inte särskilda skäl talar emot det. Sökanden ska ange om han eller En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen hon vill styrka identiteten på detta sätt. De uppgifter som ska stäm- ma överens med de som lämnas i ansökan är enligt 7 § IdF de uppgifter som anges i 13 § andra stycket utlänningsdataförordningen (2016:30), dvs. namn, personnummer, längd, fotografi, underskrift, typ av rese- handling, resehandlingens nummer och giltighetstid samt bevis om uppehållstillstånd. Bestämmelsen har införts med anledning av svårigheterna att styrka sin identitet för vissa asylsökande som saknar såväl identitets- handling som någon nära anhörig som kan vara intygsgivare. Den innebär att den bedömning som har gjorts beträffande identiteten i ärendet om uppehållstillstånd ska kunna godtas av den myndighet som utfärdar id-kortet. Detta gäller även om identiteten vid Migra- tionsverkets prövning endast gjorts sannolik, vilket i många fall är tillräckligt för att uppehållstillstånd ska beviljas. En förutsättning för att bevilja ansökan om id-kort är dock att det måste vara klarlagt att det är samma person som beviljats uppehållstillstånd som ansöker om id-kort.8 Regleringen lämnar dock utrymme för den utfärdande myndig- heten att inte lägga uppgifter till grund för sin be- dömning om det finns särskilda skäl. Den utfärdande myndigheten kan t.ex. ha fått kännedom om att de uppgifter som är registrerade hos av någon anledning är felaktiga. Tillståndet kan också vara återkallat.9 När denna möjlighet att identifiera sig infördes gjordes bedöm- ningen att det skulle ge en bättre tillgång till id-kort med bibehållen säkerhet. I promemorian angavs dock att det skulle kunna medföra en större risk för att personer skulle kunna få id-kort utfärdat under fel namn. Det kunde inge betänkligheter om det t.ex. var fråga om någon som begått grova kriminella handlingar. Mot bakgrund av att en person som har ett id-kort kan agera mer öppet i samhället, och därigenom också bör vara enklare att nå, bedömdes dock fördelarna med att utfärda id-kort till personer som beviljats uppehållstillstånd överväga eventuella nackdelar. Vidare gjordes bedömningen att den föreslagna lösningen inte var mindre säker än styrkande av identitet genom det vedertagna sättet med intygsgivning.10 8Finansdepartementets promemoria Vissa id-kortsfrågor Fi 2010/02345/S3. 2015/16:28 s. 55. 10Finansdepartementets promemoria Vissa id-kortsfrågor Fi 2010/02345/S3. En enhetlig reglering av utfärdandeprocessen De skäl som föranledde införandet av denna möjlighet att identi- fiera sig är fortfarande aktuella. Enligt uppgift från an- vänds detta identifieringssätt vid ungefär hälften av ärendena om ansökan om identitetskort. Om denna identifieringsmöjlighet skulle tas bort kommer det åter att finnas ett antal personer som har be- viljats uppehållstillstånd som inte kan få id-kort utfärdat. En sådan utveckling är inte önskvärd. Regleringen innebär dock att även en person vars identitet vid prövning endast gjorts sannolik kan få ett id-kort. En förutsättning för att bevilja ansökan om id-kort är dock att det klarlagts att det är samma person som beviljats uppehållstillstånd som ansöker om id-kort. Genom vårt för- slag i avsnitt 11.6.1, att personer som har beviljats uppehållstillstånd i och styrker sin identitet på annat sätt än genom att visa upp en statlig fysisk identitetshandling ska vara skyldig att låta den ut- färdande myndigheten jämföra dennes fingeravtryck och ansiktsbild med de som finns i uppehållstillståndskortet, kommer säkerheten i förfarandet att höjas betydligt. Det kan därmed säkerställas att det är samma person som beviljats uppehållstillstånd som ansöker om id-kort.