sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — (2005) Violence exposure and traumatic stress symptoms as additional predictors of health problems in high-risk children. , 146(3), 349–354. doi: 10.1016/j. , M, , E. & , J. (2017) Rättighetsbärare eller problembärare? Barns rätt att komma till tals och insatser. & Radetzki, M. Skadeståndsrätt, Zeteoversion 10. Holden, G. W. (2003) Children Exposed to Domestic Violence and Child Abuse: Terminology and Taxonomy. Clinical Child and , Volume 6, Issue 3, pp 151–160. , D. , M. Hinings, D. & Schofield G. (1999) Attach- ment theory, child maltreatment and family support. A practice and assessment model. Hultmann, O. och , AG. (2015) Family Violence and Other Potentially Traumatic Interpersonal Events Among 9- to 17- an Outpatient . 2016 Nov; 31(18):2958-2986. (2014) Våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Slut- rapport från en nationell tillsyn 2012–2013. : Inspek- tionen för vård och omsorg. (2014) Tar sitt ansvar för barn och unga? : Inspektionen för vård och omsorg. (2018) Uppföljning av hur anmälningar av självmord har på- verkats sedan anmälningsskyldigheten upphörde . : Inspektionen för vård och omsorg. , S, Jernbro, C, & Långberg, B. (2011) Kroppslig bestraffning och annan kränkning av barn i : en nationell kartläggning 2011. Jernbro, C. & , S. (2017). Våld mot barn 2016. En nationell kartläggning. Jernbro, C, , M, , Å. & , S. (2018) Den bästa och svåraste uppgiften i världen. , S, Stefansen, K, , E. & Kaldal, A. (2017) Collaborating against child abuse – exploring the Nordic barnahus Palgrave imprint published by Springer Nature. Järvå, H. (2009) Sektsjuka. (2017) Delprogram Suicidprevention, fast- ställt av kommunstyrelsen . Kaldal, A, Diesen, C, , J, och Diesen, E. (2010) Barnahusutred- ningen 2010. R, Howell, K. H, & Graham-Bermann, S. (2012) Physical Health in Preschool Children Exposed to Violence. , 27(6), 499-510. doi: 10.1007/s10896-012-9444-2. & , C. (2013) Inuti ett barnahus. En kvalitets- granskning av 23 svenska verksamheter. Lernestedt (2003) Kriminalisering – problem och principer. Lernestedt (2014) Brottsoffergörande och deliktskonstruktion; exemplet ”ägnat att” vid fridskränkningsbrott enligt BrB 4:4 a, till . , S, Jernbro, C, , Y, & , S. (2016) Bully, bullied and abused. Associations between violence at home and bullying in childhood. , 44(1), 27-35. doi:10.1177/1403494815610238. , H, , M, , N, , P. & , B. (2016) Killing the Mother of Ones Child – Psychiatric Risk Factors Among Perpetrators and Offspring Health Conse- quences. McAlister Groves, B. (2001) When home isn´t safe: Children and domestic violence. in Social Work 71(2):183- 207. 2001. doi: 10.1080/00377310109517623. S, & Gianaros, P. (2011) Stress- and allostasis- induced brain plasticity. , 62, 431–445. Moffitt, T. E, & Klaus-Grawe Think, Tank. (2013) Childhood exposure to violence and lifelong health: Clinical intervention science and stressbiology research join forces. Development and Psychopathology,25(4). doi: 0.1017/s0954579413000801. & , N-O. (2018) Polislagen – En kommentar, Zeteoversion 12A, Juridik. Norée, A. (2017) Balkongflickor, JFT 2–4/2017, s. 697–706. (2018) Suicidprevention i praktiken. : Natur & Kultur. , N., , K., Gadin, K. G., Braback, ., & , I. (2011) Physical and psychological symptoms and learning diffi- culties in children of women exposed and non-exposed to violence: , 56(1), 89-96. doi: 10.1007/s00038-010-0165-0. Passer, , & , , (2011) Psychology. The science of Mind and Behavior, : . (2018) Stärka kompetensen för att bemöta per- soner med psykisk ohälsa. Delredovisning av regerings- uppdrag (Ju2017/06176/PO). Renfors, C. & Sverne Arvill, E. (2012) Rättshjälpslagen – En kom- mentar, Zeteoversion 3B. Renner, L. & Slack, K. (2006) Intimate partner violence and child mal- treatment: Understanding intra- and intergenerational connect- ions. Child Abuse & Neglect 30(6):599-617. Shonkoff, J, & Garner, A. (2012) The Lifelong Effects of Adversity and Toxic Stress. Volume 129, Number 1, January 2012. , , , och Åklagar- myndigheten (2008) Barnahus – försöksverksamhet med samverkan under gemensamt tak vid misstanke om brott mot barn – slutrapport. (2009) Alla kommuners ansvar – våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. (2015) Nya bestämmelser för den sociala barn- och ungdomsvården. Uppföljning av ändringar av SoL och LVU. (2016) Kvalitet i skyddade boenden. En enkätunder- sökning. (2016) Psykisk ohälsa bland personer i samkönade äktenskap. (2016) Vägledning för elevhälsan. : Social- styrelsen. (2018) Barn i internationell människohandel och explo- atering. kvinno- och tjejjour (2016) Min röst. Barns berättelser från . Spilsbury, J. C., Belliston, L., Drotar, D., Drinkard, A., Kretschmar, J., Creeden, R., , S. (2007) Clinically significant trauma symptoms and behavioral problems in a community-based sample of children exposed to domestic violence. , 22(6), 487–499. doi: 10.1007/s10896-007-9113-z. Svenska psykiatriska föreningen (2013) Suicidnära patienter – kliniska riktlinjer för utredning och vård. Sweeney, S. (2017) Deadly Speech: Encouraging Suicide and Pro- blematic Prosecutions. (2018) Vem skyddar mig från våld? Barns egna berät- telser om våld i hemmet och önskan om upprättelse. (2019) Olagligt men inte straffbart. (2014) Suicidnärhet – medicinsk vård och behand- ling i ett rättsligt perspektiv. om våld i nära rela- tioner – VKV (2016/2018) . , J, , M. & , S. (2018) Straffansvar. Upplaga 10, , Juridik. (2017) av brott i nära relation. och (2018) Promemoria över ”Ett utvecklat bästa arbetssätt” för utredning av brott mot barn, våld i nära relation och sexualbrott mot vuxna. Åklagar- myndigheten och Polismyndig- heten Utvecklingscentrum Väst. och (2018) Förhör med barn. Förhör med vuxna som har osynliga funktionsnedsättningar – handledning för polis och åklagare vid planering och genomför- ande. och och Mitt. (2019) Brott mot barn. Åklagarens barnhand- bok. Överlien, C. (2012) Våld i hemmet – barns strategier. situationer/hedersrelaterat-vald/ 04db6864ee7d51b0be450/suicid utvecklingen_1987_2017.pdf psykisk-halsa-och-suicidprevention/statistik-psykisk-halsa/- vuxnas-psykiska-halsa/ om-suicid/utvecklingen-over-tid/ hedersrelaterat-vald-och-fortryck/konsekvenser-av-att utsattas-for-hedersrelaterat-vald-och-fortryck/ Skydd för barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar och ansvar för uppmaning att begå självmord En särskild utredare ska med utgångspunkt i barnets rätt att skyddas från våld och andra brottsliga handlingar överväga ett utökat straff- rättsligt skydd för de barn som bevittnar brott som begås av och mot närstående. Utredaren ska vid sidan av det uppdraget också överväga ett straffrättsligt ansvar för uppmaning eller annan psykisk påverkan att begå självmord. När det gäller uppdraget om barn som bevittnar brott ska utredaren •analysera och ta ställning till om det bör införas en särskild krimi- nalisering av att låta ett barn bevittna brott som begås av och mot närstående, •oavsett ställningstagande i sak föreslå hur en sådan kriminali- sering bör vara utformad och lämna fullständiga författnings- förslag, •med utgångspunkt från den valda utformningen av kriminaliser- ingen analysera hur tillämpningen av den särskilda straffskärpnings- grunden i 29 kap. 2 § 8 påverkas och lämna förslag på nödvändiga förändringar, •med utgångspunkt från den valda utformningen av kriminaliser- ingen analysera hur möjligheten för barn att få skadestånd och brottsskadeersättning påverkas och redogöra för sin bedömning av hur rätten till brottsskadeersättning bör utformas under dessa omständigheter samt lämna nödvändiga författningsförslag, och •analysera och ta ställning till om och hur den rättsliga ställningen för barn på annat sätt kan stärkas under förundersökningen och i en eventuell efterföljande rättegång avseende det brott som barnet har bevittnat samt oavsett ställningstagande i sak lämna nödvän- diga författningsförslag. När det gäller uppdraget om ett straffrättsligt ansvar för uppmaning till självmord ska utredaren •analysera och redogöra för vilket straffansvar som finns för den som uppmanar någon annan att begå självmord samt analy- sera behovet av en särskild kriminalisering för uppmaning eller annan psykisk påverkan att begå självmord, och •oavsett ställningstagande i sak föreslå hur en sådan kriminaliser- ing bör vara utformad och lämna fullständiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Behovet av en utredning avseende barn som bevittnar brott Många barn lever under omständigheter där våld och andra brottsliga handlingar förekommer Många barn lever under sådana omständigheter att de tvingas bevittna brott av och mot närstående. Det handlar exempelvis om fall då ett barn bevittnar att en förälder utsätts för våld av den andra föräldern, att hot riktas mot en närstående person eller att det sker skadegö- relse i hemmet. Med bevittna avses att barnet har sett eller hört den brottsliga gärningen begås. Uppskattningsvis lever omkring 150 000 barn i hem där det förekommer olika former av våld. Flera studier tyder på att ungefär vart tionde barn i har upplevt våld mellan närstå- ende vuxna. I den senaste nationella kartläggningen av våld mot barn uppgav av de tillfrågade eleverna att de upplevt att en förälder utövat psykiskt eller fysiskt våld mot en annan förälder. av eleverna uppgav att de upplevt att en förälder utsatt en annan förälder för fysiskt våld, hade upplevt det . Det finns också en del studier som pekar på att barn i större utsträckning än äldre barn tenderar att befinna sig i våldets direkta närhet. Konsekvenserna av att bevittna våld eller andra brottsliga handlingar är förödande Att som barn bevittna eller på annat sätt uppleva att en närstående blir utsatt för våld eller andra brottsliga handlingar har för barnet i huvudsak samma negativa konsekvenser för barnets hälsa och utveck- ling som att själv utsättas för våld. Det finns flera studier som visar att barn som har erfarenheter av våld mellan sina föräldrar generellt sett mår sämre än barn som inte har sådana erfarenheter. Att som barn uppleva våld eller andra former av övergrepp medför också en ökad risk för fysisk och psykisk ohälsa, både på kort och på lång sikt. Det lilla barnets hjärna är särskilt sårbar för att utsättas för långvariga och höga nivåer av stress (t.ex. genom våld i familjen) vilket innebär en hög risk för att hjärnans strukturering skadas. De barn som upplevt våld mot en förälder är oftare utsatta för fysiskt och psykiskt våld, försummelse samt sexuella övergrepp från vuxna än vad andra barn är. Att som barn bevittna våld av och mot närstående medför alltså en ökad risk för att själv utsättas för våld. Vissa åtgärder har genomförts har flera åtgärder genomförts för att stärka skyddet för de barn som bevittnar brott av och mot närstående. inför- des en särskild straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § 8 som innebär att det vid bedömningen av ett brotts straffvärde särskilt ska beaktas som en försvårande omständighet om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i förhållande till en när- stående person (se prop. 2002/03:53). infördes en särskild bestämmelse i den dåvarande brottsskadelagen (1978:413) som inne- bär att brottsskadeersättning betalas ut till ett barn som bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i hans eller hennes förhållande till en närstående person (se prop. och 9 § brottsskadelagen [2014:322]). infördes en bestäm- melse i 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948) som innebär att det i förundersökningsprotokollet ska antecknas om det funnits ett barn som har bevittnat brottet och i så fall var barnet har befunnit sig. Även ansvar enligt socialtjänstlagen (2001:453) för att ge stöd till barn som bevittnar brott har förtydligats (se t.ex. prop. 2012/13:10). Det straffrättsliga regelverket ger ett begränsat skydd Det finns inget brott i som uttryckligen tar sikte på barn som bevittnar brott av och mot närstående. Att bevittna t.ex. ett misshandelsbrott mot någon närstående person kan dock ses som en form av psykiskt våld mot barnet som skulle kunna falla in under misshandelsbestämmelsen i 3 kap. 5 § . Misshandelsbrottet kräver att barnet har tillfogats en kropps- skada, sjukdom eller smärta. Till sjukdom räknas psykisk sjukdom och psykisk invaliditet. Under begreppet sjukdom faller även sådant psykiskt lidande som medför en medicinskt påvisbar effekt, t.ex. en psykisk chock. För ansvar krävs dock att gärningen (det psykiska våldet) har orsakat effekten (t.ex. psykisk chock) samt att orsaks- sambandet mellan gärningen och effekten är adekvat, dvs. det måste röra sig om en effekt som typiskt sett kan uppkomma i samband med gärningen. Vidare krävs att gärningsmannen har haft uppsåt till både gärningen och effekten. När det handlar om ett barn som bevittnat våld eller andra brotts- liga handlingar kan det ofta antas vara svårt att bevisa både att en medicinskt påvisbar effekt har uppstått och att den har ett adekvat samband med det psykiska våldet. Förutsättningarna för att döma någon för misshandel mot barnet i bevittnandefallen måste därför anses vara mycket begränsat. Till detta kommer att har slagit fast att det inte heller kan vara fråga om ofredande att låta ett barn bevittna övergrepp i hemmet ens om det sker i betydande utsträckning (se NJA 2005 s. 712). Sammanfattningsvis är alltså det straffrättsliga skyddet för barn som utsätts för att bevittna våld och andra brottsliga handlingar i nära relationer begränsat. Konsekvenser av ett begränsat straffrättsligt skydd Konsekvensen av att det saknas straffbestämmelser som uttryck- ligen tar sikte på barn som bevittnar brott är att barnet i de allra flesta fall inte får ställning som målsägande under förundersökningen eller i en eventuell efterföljande rättegång om det eller de brott som barnet har bevittnat. Det får bl.a. till följd att barnet inte har rätt till exem- pelvis en särskild företrädare för barn eller ett annat juridiskt biträde, men även att en vårdnadshavare har möjlighet att hindra barnet från att höras under förundersökningen och vittna i en eventuell efter- följande rättegång om vad barnet har bevittnat. Av artikel 12 i FN:s konvention om barnets rättigheter () framgår även att ett barn, som är i stånd att bilda egna åsikter, har rätt att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet varvid barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. För detta ändamål ska barnet antingen direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ ges möjlighet att komma till tals i alla dom- stolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Den bristande möjligheten att komma till tals innebär en risk att det finns barn som bevittnat våld eller andra brottsliga handlingar i en nära relation men som inte uppmärksammas vid anmälningsupp- tagningen eller i den fortsatta utredningen hos polis och åklagare. Ett starkare rättsligt skydd för dessa barn kan leda till att deras situation uppmärksammas och att deras utsatthet för våld eller andra brottsliga handlingar utreds i större utsträckning. Frågan om straffansvar för barns bevittnande bör utredas Frågan om att kriminalisera sådana former av psykiskt våld som faller utanför straffbestämmelsen om misshandel har övervägts tidi- gare och då avfärdats. De skäl som då fördes fram mot kriminaliser- ing var bl.a. att det skulle finnas en uppenbar risk att en straff- bestämmelse som tar sikte på lindrigare psykisk misshandel skulle bli alltför oprecis och omfatta en alltför oöverskådlig krets av gärningar för att kunna godtas med hänsyn till legalitetsprincipen. Det fördes även fram att det kan ifrågasättas om en utökad kriminalisering skulle få en avskräckande effekt och om straffrättsliga metoder är en lämplig metod för att få vuxna att behandla barn med respekt (se exempelvis prop. 1997/98:55 s. 77–78 och prop. 2002/03:53 s. 68–69). De utredningar som föregick de nu redovisade lagstiftningsärendena har inte mer ingående övervägt frågan om en särskild kriminalisering av bevittnandefallen. Genom att överväga en snävare kriminalisering, som inte tar sikte på alla olika former av lindrigare psykisk misshandel, finns bättre förutsättningar för att tydligt avgränsa det straffrättsliga ansva- ret på ett sätt som inte kommer i konflikt med legalitetsprincipen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till vad som framförs ovan om behovet av att stärka barns rättsliga ställning bör en särskild utredare få i uppdrag att överväga om det behövs ett starkare straff- rättsligt skydd för barn som bevittnar brott av och mot närstående. Behovet av en utredning om ett straffansvar för uppmaning till självmord begick 1134 personer självmord i . Av dessa var 783 män och 351 kvinnor. Självmord är ett folkhälsoproblem, speciellt för unga och barn. Särskilt överrepresenterade är de unga männen. Att en människa lever under sådana omständigheter att han eller hon inte ser någon annan utväg än att avsluta eller försöka avsluta sitt liv är en tragedi för den enskilde och hans eller hennes anhöriga men även för samhället i stort. Att skada sig själv är inget brott. Självmord eller självmordsför- sök är således inte ett brott. Att uppmana någon att ta livet av sig kan därmed inte utgöra straffbar anstiftan av eller medhjälp till själv- mord, så länge det är fråga om just ett självmord och inte ett mord. Det finns inte något särskilt brott som direkt tar sikte på att upp- mana någon att begå självmord. Under mycket speciella omständig- heter kan det möjligen komma i fråga att den som uppmanar en annan person att ta livet av sig kan dömas för mord eller någon annan form av uppsåtligt dödande. Det måste då krävas att gärnings- mannen utöver själva uppmaningen genom någon fysisk åtgärd tagit del i dödandet. Man skulle också i sällsynta fall kunna tänka sig att en uppmaning till självmord eller annan psykisk påverkan som leder till ett självmord eller ett självmordsförsök kan medföra ansvar för vållande till annans död eller vållande till kroppskada. Även straff- bestämmelsen om olaga tvång skulle kunna vara tillämplig i de fall den som uppmanas inte alls har en önskan att ta livet av sig. Det skulle då kunna vara fråga om att gärningsmannen t.ex. genom hot om brottslig gärning eller hot om att sprida viss ofördelaktig informa- tion om målsäganden tvingat honom eller henne att begå självmord. Slutligen kan en uppmaning till någon att ta livet av sig också utgöra ofredande. I samband med att tillämpningsområdet för ofredande- brottet utvidgades uttalades att innehållet i enstaka yttranden i begränsad utsträckning bör kunna ge uttryck för ett sådant hänsynslöst agerande som täcks av bestämmelsen under förutsätt- ning att gärningen också är ägnad att kränka någons frid på ett känn- bart sätt. Exempel på sådana yttranden kan vara att med emfas upp- mana någon att ta livet av sig. Det bör dock krävas att yttrandet riktas mot en särskilt sårbar person (se prop. 2016/17:222 s. 63). Att uppmana en person att ta sitt liv eller utöva annan psykisk påverkan i det syftet är ett oacceptabelt och hänsynslöst beteende som kan få långtgående konsekvenser. En sådan uppmaning kan riskera att bli den omständighet som gör att en särskilt sårbar eller utsatt person går från självmordstankar till att faktiskt genomföra ett självmord eller ett självmordsförsök. Även när det i det enskilda fallet inte finns en sådan risk måste det kränkande inslaget i en sådan önskan anses vara betydande, inte minst om uppmaningen får sprid- ning. I utländsk rätt finns flera exempel på att det är straffbart att uppmana någon annan att ta livet av sig. Som exempel på länder där det är straffbart kan nämnas och . Som framgår ovan torde möjligheten att döma till straffansvar för uppmaning till självmord med stöd av den nu gällande straffrättsliga regleringen vara mycket begränsad trots att beteendet ofta måste anses som straffvärt. Det finns därför skäl att överväga om det bör införas en särskild straffbestämmelse som tar sikte på att uppmana någon att begå självmord eller utöva annan psykisk påverkan med ett sådant syfte. Uppdraget om barn som bevittnar brott Som framgår ovan ger den nuvarande straffrättsliga regleringen endast i undantagsfall skydd för situationer där barn bevittnar brott av och mot närstående, vilket leder till konsekvenser i fråga om barnets rätts- liga ställning och barnets möjlighet att uppmärksammas och komma till tals. Utredaren ska därför överväga behovet av en kriminalisering som ger ett skydd för barn som bevittnar brott som begås av och mot närstående. Utredaren ska särskilt ange de för- och nackdelar som finns med en kriminalisering utifrån barnets perspektiv. Utre- daren ska oavsett ställningstagande om behovet av kriminalisering föreslå hur en reglering skulle kunna utformas och lämna fullstän- diga författningsförslag. En fråga som särskilt ska övervägas i detta sammanhang är avgränsningen av vilka brott som det bör vara straff- bart att låta ett barn bevittna. En annan är avgränsningen dels av den personkrets som ska kunna dömas för brottet, dels av den person- krets som våldet eller de brottsliga handlingarna ska riktas mot för att kunna medföra straffansvar. Vid sina överväganden ska utredaren också ta ställning till om kriminaliseringen bör ske genom att ett nytt särskilt brott tillskapas eller om den bör ske genom att utvidga redan befintliga straffbestämmelser. En annan särskild fråga som utredaren ska uppmärksamma är innebörden av begreppen bevittna brott respektive uppleva brott. Utredaren ska i detta sammanhang ta ställning till vilket begrepp som ska användas och hur begreppet bör definieras. Slutligen ska utredaren uppmärksamma relationen mellan krimi- naliseringen av bevittnandet och det brott som bevittnas. Utredaren ska bl.a. ta ställning till om det ska vara en förutsättning för straff- ansvar att det finns en fällande dom som har vunnit laga kraft eller annan lagföring för det brott som har bevittnats eller om straffansvar ska kunna följa utan det finns en sådan dom eller annan lagföring. Utredaren ska ange för- och nackdelar med de olika alternativen. Det kan naturligtvis aldrig komma i fråga med ett straffansvar för den som utsatts för det brott som barnet bevittnat. Utredaren ska därför bl.a. •analysera och ta ställning till om det ska införas en särskild krimi- nalisering av att låta ett barn bevittna brott som begås av och mot närstående, •oavsett ställningstagande i sak föreslå hur en straffrättslig regler- ing bör vara utformad, och •lämna fullständiga författningsförslag. Enligt 29 kap. 2 § 8 ska det som en försvårande om- ständighet vid bedömningen av ett brotts straffvärde särskilt beaktas om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i förhållande till en närstående person. Att ett barn exempelvis bevitt- nar våld eller andra former av övergrepp i hemmet kan således utgöra en försvårande omständighet som ska beaktas särskilt vid straff- värdebedömningen. •med utgångspunkt från den valda utformningen av kriminaliser- ingen analysera hur tillämpningen av den särskilda straffskärp- ningsgrunden i 29 kap. 2 § 8 påverkas, och •lämna förslag till de förändringar som bedöms nödvändiga. Barn som har bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten i förhållande till en närstående person kan få brottsskadeersättning enligt en särskild reglering i 9 § brottsskade- lagen (2014:322). Rätten till sådan ersättning markerar att dessa barn är offer för brott, utan att ge dem ställning som målsägande eller rätt till skadestånd med anledning av bevittnandet. En straffrättslig regler- ing av frågan om barn som bevittnar brott skulle innebära att barnet blir målsägande samt att skadestånd och brottsskadeersättning i stället kan följa enligt de allmänna reglerna i skadeståndslagen (1972:207) och brottsskadelagen.