sou · H7B337 · 2019-07-15 00:00:00 — samma sätt som motsvarande regler för andra tvångsmedel (24 kap. 1 §, 25 kap. 1 §, 26 kap. 1 § och 27 kap. 1 § ). 4.9.5Vem får besluta om beslag? Beslut om beslag regleras i 27 kap. 4 § . Beslag blir vanligtvis aktuellt i samband med en annan tvångsåtgärd, exempelvis när ett föremål påträffas i samband med ett gripande, anhållande eller en kroppsvisitation. Den som med laga rätt griper eller anhåller en misstänkt eller verkställer häktning, husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får ta föremål som påträffas i beslag. En polisman får alltså själv besluta om beslag i samband med verkställighet av andra tvångsåtgärder som är lagligen grundade om föremålet påträffas i samband med tvångsmedelsanvändning, t.ex. när han eller hon griper någon för att verkställa ett häktnings- eller anhållningsbeslut eller vid verkställighet av ett beslut om kroppsvisitation. En undersökningsledare eller åklagare får besluta att ta ett föremål som påträffas under förundersökningen i beslag.58 Vidare får en polisman, även i andra fall än i samband med verkställighet av andra tvångsåtgärder, besluta om beslag när han eller hon påträffar något som kan tas i beslag och det är det fara i dröjsmål.59 Det kan alltså bli aktuellt i situationer då det är inte är möjligt att vänta på ett beslut från åklagare eller annan undersökningsledare utan att risk för att beslaget går förlorat. Beslaget ska då anmälas skyndsamt till undersökningsledare eller åklagare som genast ska pröva om beslaget ska bestå. Enligt 27 kap. 5 § får rätten i vissa fall förordna om beslag. Om någon begått ett brott som kan leda till fängelse och påträffas på bar gärning får han eller hon gripas av envar, s.k. envarsgripande.60 Den som med stöd av denna bestämmelse griper någon, får också ta föremål som hittas vid gripandet i beslag. När den gripne överlämnas till polisen ska också föremål som tagits i beslag lämnas över. 5827 kap. 4 § andra stycket . Det gäller inte bara om en förundersökning leds av en undersökningsledare inom , utan även undersökningsledare inom och . 5927 kap. 4 § andra och tredje stycket . Undantag gäller för brev, telegram eller annan försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag enligt 27 kap. 3 § . 6024 kap. 7 § andra stycket . kan nämnas att det är bestämmelsen om envarsgripande som ligger till grund för ordningsvakters och väktares befogenhet att ta föremål i beslag, dvs. samma rätt som tillfaller alla (se avsnitt 4.6 och 4.7). 4.9.6Vem får verkställa beslag? Att ett föremål tas i beslag innebär att ett föremål rent faktiskt tas om hand. innehåller inga uttryckliga regler om vem som får verkställa ett beslag. Det framgår i stället indirekt av andra bestämmelser i , t.ex. de generella reglerna om förundersökning i brottmål i 23 kap. . Av 23 kap. 3 § framgår att Polismyndigheten61, Säkerhetspolisen och åklagaren har behörighet att inleda förundersökning, och med det följer också en rätt att ta ett föremål i beslag, om det finns laglig rund för det. Om ett beslag har verkställts av någon annan än en förundersökningsledare eller åklagare ska beslaget underställas den som leder förundersökningen.62 Den som leder förundersökningen ska då ta ställning till om beslaget behövs för utredningen eller för att säkra verkställigheten. 4.9.7Mot vem kan beslag riktas? Ett föremål kan som huvudregel tas i beslag från vem som helst, om förutsättningarna för beslag föreligger. Beslag kan således riktas mot någon annan än den som är misstänkt för det brott som är under utredning, t.ex. ett vittne eller målsäganden. Beslag kan vidare genomföras oavsett om det finns någon misstänkt för brottet eller inte. 61Gäller även eller i de fall dessa myndigheter har rätt att inleda förundersökning. får verkställa beslut om beslag enligt 27 kap. 1 § i de fall våld mot person inte behöver användas. 6227 kap. 4 § tredje stycket . 4.9.8Ändamål i specialstraffrättslig lagstiftning Avslutningsvis ska det sägas att det inom specialstraffrätten förekommer att föremål och handlingar kan tas i beslag på andra grunder än vad som anges i 27 kap. . Det är exempelvis, vid misstanke om intrång i immaterialrätt, möjligt att beslagta olovligt framställda varukännetecken produkter och exemplar.63 Ett annat exempel är 7 och 8 §§ lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, som möjliggör beslag av ett fordon som har använts vid brott enligt lagen i syfte att genom förverkande förebygga fortsatt brottslighet. I vissa fall kan, om det är särskilt reglerat, föremål tillfälligt tas omhand. Ett föremål kan omhändertas för olika ändamål, t.ex. för att förhindra att en brottsutredning försvåras eller för att förhindra brott. Ett exempel på omhändertagande är bestämmelsen i 23 kap. 9 a § . En person som ska förhöras är skyldig att på tillsägelse tillfälligt lämna ifrån sig elektronisk kommunikationsutrustning som han eller hon bär med sig eller har på sig, om det kan antas att en utredning annars försvåras. Om han eller hon vägrar får en polisman tillfälligt omhänderta utrustningen.64 Åtgärden kan riktas mot den som ska höras inom ramen för en förundersökning, t.ex. som misstänkt, målsägande eller vittne. Ändamålet med åtgärden är att undanröja risken för att brottsutredningen försvåras genom att en förhörsperson i anslutning till förhöret utnyttjar sin kommunikationsutrustning t.ex. till att ringa upp eller skicka sms-meddelanden till andra som också ska förhöras.65 Andra exempel på reglering som avser omhändertagande är 7 § lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol, 7 § lagen (1988:144) om säkerhetskontroll i och 7 § lagen (2010:294) om säkerhetskontroll vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting. Påträffas vid en säkerhetskontroll enligt någon av dessa lagar vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning 637 kap. 59 § tredje stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk och 59 § andra stycket patentlagen (1967:837). 64I de fall andra tjänstemän har samma befogenheter som en polisman att besluta om tvångsåtgärder enligt 23 kap. RB får även de vidta åtgärden, t.ex. tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän. 2015/16:68 s. 73 och 85. vid brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet, och tas det inte i beslag enligt bestämmelserna i , ska den hos vilken föremålet påträffas uppmanas att lämna det ifrån sig för förvaring. Den som inte följer en sådan uppmaning får avlägsnas. Är innehavaren till ett påträffat föremål okänd, får det omhändertas. Bestämmelser om tillfälligt omhändertagande av egendom i syfte att förhindra rattfylleribrott finns i 24 a–24 d §§ polislagen (1984:387) och i 9–11 §§ lagen (2008:322) om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. En polis får t.ex. tillfälligt omhänderta fordonsnycklar, annat som behövs för färden eller fordonet. Ytterligare exempel på regler om omhändertagande finns i 5 kap. 22 och 23 §§ skollagen (2010:800). Rektorn eller en lärare får från en elev omhänderta föremål som används på ett sätt som är störande för utbildningen eller som kan utgöra en fara för säkerheten i denna. Ett föremål som har omhändertagits ska som huvudregel återlämnas till eleven senast skoldagen är slut för eleven. Om ett föremål som har omhändertagits enligt 22 § kan antas bli förverkat enligt viss i paragrafen angiven lagstiftning, t.ex. 6 § narkotikastrafflagen (1968:64) och 5 § lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål ska rektorn eller den som rektorn har bestämt skyndsamt anmäla omhändertagandet till . Omhändertagandet får i dessa fall bestå tills frågan om föremålet ska tas i beslag har prövats. 4.11Översiktligt om offentlighet och sekretess 4.11.1Grundlagsreglerad huvudregel om handlingsoffentlighet och tillämpliga sekretessgrunder Enligt 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen, TF, har var och en, till främjande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande, rätt att ta del av allmänna handlingar. Bestämmelsen anger syftet med offentlighetsprincipen. Med handling avses enligt 2 kap. 3 § TF en framställning i skrift eller bild samt en upptagning som endast med tekniska hjälpmedel kan läsas, avlyssnas eller uppfattas på annat sätt. En handling är enligt 2 kap. 4 § TF allmän om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet. Sekretessregleringen är en undantagsreglering i förhållande till offentlighetsprincipen. Sekretess ska därför gälla för uppgifter endast om det finns ett särskilt skyddsvärt intresse. I 2 kap. 2 § första stycket TF finns en uttömmande uppräkning av vilka intressen som får skyddas genom att allmänna handlingar hålls hemliga, de så kallade sekretessgrunderna. Rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas endast om det krävs med hänsyn till: 1.rikets säkerhet eller dess förhållande till annan stat eller en mellanfolklig organisation, 2.rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik, 3.myndigheters verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn, 4.intresset av att förebygga eller beivra brott, 5.det allmännas ekonomiska intresse, 6.skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, eller 7.intresset av att bevara djur- eller växtart. En begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar ska anges noga i en bestämmelse i en särskild lag eller, om det anses lämpligare i ett visst fall, i en annan lag som den särskilda lagen hänvisar till.66 Den lag som avses är offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Regeringen har meddelat föreskrifter i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641). 4.11.2Allmänt om sekretesslagstiftningens struktur Offentlighets- och sekretesslagen innehåller bestämmelser om myndigheters och vissa andra organs handläggning vid registrering, utlämnande och övrig hantering av allmänna handlingar.67 Lagen innehåller också bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet 662 kap. 2 § andra stycket TF. 671 kap. 1 § OSL. och förbud att lämna ut allmänna handlingar, gemensamt betecknat som sekretess. Med sekretess avses ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker muntligen, genom utlämnande av en allmän handling eller på något annat sätt.68 En uppgift för vilken sekretess gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen får inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter.69 Som huvudregel gäller sekretess således mellan myndigheter, och även mellan olika självständiga verksamhetsgrenar inom en myndighet.70 I vissa fall måste dock myndigheter kunna utbyta uppgifter för att kunna utföra sina uppgifter. Även enskilda kan ha ett berättigat behov av att ta del av uppgifter som omfattas av sekretess. I OSL finns därför särskilda sekretessbrytande bestämmelser. De är utformade efter en intresseavvägning mellan myndigheternas eller enskildas behov av att ta del av uppgifterna och de intressen de aktuella sekretessbestämmelserna avser att skydda. De materiella sekretessbestämmelserna, dvs. de som anger när sekretess gäller för en uppgift, är sorterade utifrån om de skyddar allmänna intressen (15–20 kap.) eller enskilda intressen (21–40 kap.). Sekretessens omfattning enligt offentlighets- och sekretesslagen är vanligtvis utformad med hjälp av tre olika slags rekvisit; föremålet för sekretessen, sekretessens räckvidd och sekretessens styrka.71 Med föremålet för sekretessen avses vilket slags uppgift som sekretessregleringen avser, till exempel personliga och ekonomiska förhållanden. Sekretessens räckvidd anger inom vilken myndighet, verksamhet eller i vilken typ av ärenden sekretessbestämmelsen gäller. Om inget annat anges är bestämmelsen tillämplig inom hela den offentliga förvaltningen. Sekretessens styrka anges normalt genom ett skaderekvisit. Det finns i huvudsak två olika typer av skaderekvisit, det raka och det omvända. Vid ett rakt skaderekvisit är utgångspunkten offentlighet. Det uttrycks i lagtexten genom att sekretess gäller om det kan antas att en viss skada inträffar om uppgiften röjs. Vid ett omvänt skaderekvisit föreligger en presumtion för att uppgifterna omfattas av sekretess. Sekretessen uttrycks i dessa fall genom att sekretess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan skada och men. 683 kap. 1 § OSL. 698 kap. 1 § OSL. 708 kap. 2 § OSL. 1979/80:2 Del A s. 72. I undantagsfall gäller absolut sekretess. Det innebär att någon skade- eller menprövning inte ska göras och att uppgiften inte kan lämnas ut. Ett exempel på en sekretessbestämmelse med ett rakt skaderekvisit är 17 kap. 4 § OSL, som gäller uppgift som ingår i eller utgör underlag för kunskapsprov eller psykologiskt prov under en myndighets överinseende. Sådana uppgifter är sekretessbelagda, om det kan antas att syftet med provet motverkas om uppgiften röjs. Sekretess följer som huvudregel inte med en uppgift när den lämnas till en annan myndighet. Detta har i förarbetena till den tidigare sekretesslagen motiverats med att behovet av och styrkan i en sekretess inte kan bestämmas enbart med hänsyn till sekretessintresset.72 Detta måste i varje sammanhang vägas mot intresset av insyn i myndigheternas verksamhet. Offentlighetsintresset kan således kräva att de uppgifter som behandlas som hemliga hos en myndighet är offentliga hos den myndighet som tar emot dem. Sekretess kan gälla hos den mottagande myndigheten under vissa omständigheter. Det kan finnas en primär sekretessbestämmelse, dvs. en sekretessbestämmelse som är direkt tillämplig hos den mottagande myndigheten.73 Sekretess kan också följa av en särskild bestämmelse om överföring av sekretess, s.k. sekundär sekretess. Om ingen av dessa förutsättningar är för handen blir uppgiften offentlig hos den mottagande myndigheten.74 Om någon begär ut en allmän handling, eller uppgift ur en allmän handling som är sekretessreglerad med ett skaderekvisit, ska myndigheten som förvarar handlingen göra en skade- eller menprövning. Skaderekvisitet i den eventuella sekretessbestämmelsen styr vad som ska beaktas vid denna prövning. 1979/80:2 Del A s. 75 f. 733 kap. 1 § OSL. 747 kap. 2 § OSL. Vid ett rakt skaderekvisit gäller, som beskrivs i det föregående, en presumtion för att en uppgift är offentlig. Av förarbetena till den tidigare sekretesslagen framgår att den som ska tillämpa det raka skaderekvisitet kan göra sin bedömning inom ganska vida ramar.75 Prövningen ska göras utifrån själva uppgiften och någon bedömning av det enskilda fallet behöver inte alltid göras. Det är i stället uppgiften i sig som är avgörande för om ett utlämnande kan vara ägnat att skada det intresse som ska skyddas av sekretessen. Om uppgiften är sådan att den typiskt sett skulle betraktas som harmlös ska den normalt falla utanför sekretessen. Om uppgiften i stället är sådan att den lätt kan komma att missbrukas ska den i de flesta fall omfattas av sekretess. Det är alltså arten av den uppgift som efterfrågas som är av avgörande betydelse. Vid ett omvänt skaderekvisit är sekretess huvudregel. I förarbetena till sekretesslagen anges att den som ska tillämpa sekretessbestämmelsen i sådana fall har ett begränsat utrymme för sin bedömning.76 För att kunna bedöma om en uppgift omfattas av sekretess vid tillämpningen av ett omvänt skaderekvisit måste hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. kan en uppgift inte lämnas ut utan kännedom om mottagarens identitet och avsikter. Upplysningar om sökandens identitet och avsikter kan medföra att det framstår som oskadligt att lämna ut uppgifterna. Som anges i det föregående gäller sekretess i förhållande till enskilda, andra svenska myndigheter, utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer.77 Sekretess kan även gälla mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet, om dessa är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra.78 För att uppgifter i vissa fall ska kunna utbytas finns särskilda sekretessbrytande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen. Dessa har utformats efter en intresseavvägning mellan behoven av att utbyta uppgifter och det intresse som den aktuella sekretessbestämmelsen avser att skydda. 1979/80:2 Del A s. 80. 1979/80:2 Del A s. 82. 778 kap. 1 och 3 §§ OSL. 788 kap. 2 § OSL. sekretessbrytande bestämmelser som gäller generellt eller i förhållande till många sekretessbestämmelser finns i 10 kap. OSL. Exempelvis hindrar inte sekretess till skydd för enskild att en uppgift lämnas till en annan enskild eller till en myndighet, om den enskilde samtycker till det.79 Därutöver finns vissa sekretessbrytande bestämmelser i anslutning till de materiella sekretessbestämmelserna. 4.11.6Några exempel på sekretess för uppgift i anmälan eller utsaga Utredningen ska ta ställning till om sekretess ska gälla för sådan uppgift i anmälan om fusk vid högskoleprovet som kan leda till att den som har lämnat anmälan kan identifieras. Det kan därför vara intressant att se hur några nuvarande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen som rör uppgift i anmälan eller utsaga är utformade. Exempel på sekretessbestämmelser med rakt skaderekvisit Sekretess gäller enligt 29 kap. 11 § OSL hos Transportstyrelsen vid tillsyn enligt 5 kap. fartygssäkerhetslagen (2003:364) för uppgift i anmälan eller utsaga från en enskild, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Skälet till skyddet för anmälaren i detta fall är att t.ex. en ska kunna göra en anmälan utan att riskera att utsättas för trakasserier eller annan oförmånlig behandling från befälhavaren eller sin arbetsgivare som en ”bestraffning” för sitt handlande.80 Bestämmelsen har ett rakt skaderekvisit, vilket innebär att presumtionen vid en sekretessprövning är att uppgifterna är offentliga. Med hänvisning till de grundläggande förarbetena till det raka skaderekvisitet, se avsnitt 4.11.4, anfördes att om den som begär uppgift om vem som har lämnat en anmälan inte vill uppge ändamålet med sin förfrågan eller uppträder anonymt, får redan detta anses visa att sådan risk är förenad med ett utlämnande att sekretess ska iakttas. 81 Av detta följer att det typiskt sett får antas föreligga risk att anmälaren kommer att lida men om dennes identitet röjs för fartygets 7910 kap. 1 § OSL. Vissa begränsningar följer dock av 12 kap. OSL. 2001/02:108 s. 36. 1979/80:2 Del A s. 80 f. och prop. 2001/02:108 s. 36 f. befälhavare och ägare. Enligt regeringen innebar utformningen av bestämmelsen att inte bara namnet på anmälaren utan själva innehållet i anmälan eller utsagan kan omfattas av sekretess, nämligen om uppgifterna på något sätt kan avslöja vem anmälaren är. Bestämmelsen medger också, enligt förarbetena, att förekomsten av en anmälan eller utsaga hålls hemlig helt, nämligen då blotta förekomsten av en anmälan skulle kunna avslöja vem som har gjort den.82 Enligt 37 kap. 1 § andra stycket OSL gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar för uppgift i en anmälan eller utsaga av en enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som lämnat uppgiften eller någon närstående till denne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Bestämmelsen gäller även i förhållande till den som anmälan avser. Det kvalificerade raka skaderekvisitet innebär dock att sekretessen endast gäller om det kan antas att den som har gjort en anmälan eller har lämnat en utsaga utsätts för repressalier av mera allvarligt slag om en uppgift ur anmälan eller utsagan röjs.83 Exempel på en sekretessbestämmelse med omvänt skaderekvisit Enligt 30 kap. 4 c § gäller sekretess i en statlig myndighets verksamhet som består i tillsyn med avseende på auktoriserade och godkända revisorer, registrerade revisionsbolag och revisorer från ett tredjeland för uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelse av en bestämmelse som gäller för den som myndighetens verksamhet avser, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet och det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att anmälaren eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. I förarbetena till bestämmelsen anges generellt om rapportering av missförhållanden att när missförhållanden uppstår inom en organisation finns det vanligtvis ett intresse från ledningens sida att komma till rätta med problemen.84 Missförhållandena kan dock vara dolda på grund av att enskilda personer inom organisationen döljer dessa. Det kan också förekomma situationer då ledningen är med- 2001/02:108 s. 37. 83Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [, Zeteo], kommentaren till 1 § andra stycket OSL. 2015/16:162 s. 135. veten om att det förekommer oegentligheter, men av olika skäl underlåter att agera, eller aktivt mörklägger förhållandena. Så kallade visselblåsare kan därför ha en viktig betydelse för att avslöja olika former av oegentligheter i både offentlig och privat sektor. Interna rapporteringssystem kan möjliggöra för anställda att utan risk för repressalier rapportera om allvarliga händelser. Vidare anförde regeringen i propositionen att det är angeläget att skapa goda förutsättningar för att missförhållanden som uppmärksammas inom ramen för revisionsverksamhet anmäls.85 Sekretesskyddet för den som anmäler bedöms utgöra en faktor som kan påverka benägenheten att anmäla. Sekretess bör därför, enligt regeringen, gälla för en uppgift i en anmälan eller utsaga om en överträdelse, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet och det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att anmälaren eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. Med ett sådant skydd gäller en presumtion för sekretess. Uppgifter vars röjande inte riskerar att medföra skada eller men kan dock fortfarande lämnas ut. Enligt 30 kap. 4 b § första stycket OSL gäller sekretess i en statlig myndighets verksamhet som består i tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet för uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelse av bestämmelse som gäller för den som myndighetens verksamhet avser, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet. Bestämmelsen saknar skaderekvisit, vilket innebär att sekretessen är absolut. Bestämmelserna i 30 kap. 4 b § OSL genomför ett antal EU- direktiv och förordningar, bland annat EU-direktivet 2014/65/EU86 om marknader för finansiella instrument. Enligt direktivet ska anställda som anmäler överträdelser av det institut där de är anställda ha ett lämpligt skydd mot repressalier, diskriminering eller andra former av missgynnande behandling (artikel 73.1 andra stycket b). Bestämmelsen i 30 kap. 4 b § första stycket OSL ska uppfylla dessa krav på skydd för s.k. visselblåsare. 2015/16:162 s. 136 f. 86Europaparlamentets och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU. I förarbetena till bestämmelsen konstaterades att syftet med att införa ett visselblåsarsystem är att eventuella oegentligheter som förekommer inom tillsynsobjekten ska komma fram.87 För att uppnå ett effektivt och ändamålsenligt system är det angeläget, anförde regeringen, att säkerställa att anmälarens identitet inte röjs. Det ansågs därför inte vara tillräckligt att tillförsäkra uppgifterna sekretess beroende på utfallet av en skadeprövning, där hänsyn tas till om ett utlämnande av uppgifterna kommer leda till att någon enskild lider skada eller men. För att kunna garantera anmälarens anonymitet ansågs det nödvändigt med absolut sekretess. Det innebär att uppgifterna i fråga inte får lämnas ut ens för det fall att det står klart att anmälaren inte kommer lida men om uppgifterna röjs. Absolut sekretess gäller även exempelvis i en statlig myndighets verksamhet enligt lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning för uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelse av bestämmelse som myndigheten övervakar enligt den lagen, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet. Det följer av 30 kap. 6 b § OSL.