sou · H7B360 · 2019-12-13 00:00:00 — Innehållet i direktivet: Av artikel 33a.8 framgår att medlems- staterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna utan dröjsmål underrättar det institut eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d och de myndigheter som avses i artikel 83.2 a–h när de utövar sin befogenhet att tillfälligt upphäva vissa betalnings- och leverans- skyldigheter efter att det fastställts att institutet fallerar eller sanno- likt kommer att fallera, men utan att ett resolutionsbeslut har fattats. ska offentliggöra eller säkerställa offent- liggörande av det beslut eller det instrument som ligger till grund för det tillfälliga upphävandet av skyldigheter samt villkoren och perio- den för det tillfälliga upphävandet genom de åtgärder som avses i artikel 83.4. Skälen för utredarens förslag: Av 12 kap. 5 § följer att i fråga om beslut om ett förbud enligt 13 kap. 2 § ska offentliggöra beslutet samt villkoren och tidsperioden för det. Detsamma bör gälla i fråga om direktivets krav på offentliggörande av motsvarande beslut utanför resolution. De närmare formerna för offentliggörandet i övrigt, liksom kraven på underrättelser till det aktuella företaget och berörda myndigheter, bör lämpligen framgå av föreskrifter meddelade av regeringen (jfr prop. 2015/16:5 s. 384). Bemyndigandet i 29 kap. 2 § 3 bör därför utvidgas i den delen. Tiden för beslutets tillämpning Innehållet i direktivet: Av artikel 33a.4 framgår att perioden för ett tillfälligt upphävande ska vara så kort som möjligt och att den inte får överskrida den minimiperiod som resolutionsmyndigheten anser vara nödvändig för de syften som avses i punkt 1 c och d, och får under inga omständigheter vara längre än den period som sträcker sig från och med offentliggörandet av en underrättelse om tillfälligt upphävande till och med midnatt i den medlemsstat där resolutions- myndigheten för institutet eller enheten är etablerad på den bankdag som följer för offentliggörandet. Vid utgången av perioden för tillfälligt upphävande ska det tillfälliga upphävande upphöra att ha verkan. En betalnings- eller leveransskyldighet som skulle ha fullgjorts för tillfälligt upphävande ska enligt arti- kel 33a.7 fullgöras efter utgången av den perioden. Skälen för utredarens förslag: Möjligheten för Riksgäldskon- toret att skjuta upp en betalnings- eller leveransskyldighet innebär ett stort intrång i den grundläggande civilrättsliga principen om att avtalsparter ska fullgöra sina förpliktelser enligt avtalet. Det bör därför av lag framgå att perioden för ett beslut om förbud mot full- görelse av förpliktelser i ett avtal kan begränsas på det sätt som anges i artikel 33a.4. På motsvarande sätt som i 13 kap. 3 § bör perioden knytas till offentliggörandet av beslutet på det sätt som följer av direktivet. Det bör framgå att en sådan period är den yttersta ramen för tids- perioden och att perioden ytterligare kan begränsas om tiden inte är nödvändig för att undvika ytterligare försämring av de finansiella villkoren för företaget, för att kunna fastställa att en resolutions- åtgärd är nödvändig av hänsyn till allmänintresset, för att välja lämpliga resolutionsåtgärder eller för att säkerställa en ändamålsenlig tillämpning av ett eller flera resolutionsverktyg. I enlighet med artikel 33a.7 bör det vidare införas en bestämmelse som motsvarar 13 kap. 4 § , om att en förpliktelse som skulle ha fullgjorts som beslutat om ska fullgöras så snart tiden har gått ut. Fullgörelse i strid med beslut Skälen för utredarens förslag: I fråga om motsvarande åtgärd inom ramen för resolution anges i 13 kap. 6 § att om ett företag i resolution fullgör en betalnings- eller leveransförpliktelse i strid med ett beslut om förbud att fullgöra vissa förpliktelser ska betalningen eller leveransen ändå gälla, om inte visar att mot- parten kände till beslutet eller att det förekom omständigheter som gav motparten skälig anledning att anta att hade fattat ett sådant beslut. Den aktuella bestämmelsen är en komplettering till bestämmel- serna i krishanteringsdirektivet och har tagits in i lag för att säker- ställa att beslut inte blir verkningslöst om full- görelse sker i strid med beslutet. Avgörande för om en motpart till ett företag i resolution får behålla en betalning eller leverans från företaget är om motparten är i god tro. En motpart som vet, eller som borde veta, att en betalning eller leverans från företaget sker i strid med ett beslut om ett tillfälligt förbud får därmed inte behålla det den mottagit. I detta sammanhang är det av betydelse att dessa beslut ska offentliggöras på särskilt sätt, bland annat genom att publiceras på företagets och resolutionsmyndighetens hemsida. Efter offentlig- görandet torde det vara svårt för en motpart att vara i god tro (se prop. 2015/16:5 s. 454). Eftersom motsvarande bör gälla i fråga om beslut om tillfälligt förbud utanför resolution bör en liknande bestämmelse införas även i fråga om förbud utanför resolution. 20.2.2Förbudet mot att ta i anspråk säkerhetsrätter och att utöva vissa rättshandlingar Utredarens förslag: Om beslutar att ett före- tag, som inte omfattas av ett beslut om resolution, tillfälligt inte ska fullgöra en betalnings- eller en leveransförpliktelse som följer av ett avtal som har ingåtts av företaget får besluta även att 1.en borgenär till företaget som omfattas av åtgärden inte får ta i anspråk en säkerhet som har ställts ut i tillgångar som tillhör företaget, och 2.en motpart till företaget som omfattas av åtgärden inte får • säga upp eller häva ett avtal med företaget, • ändra villkoren i ett avtal med företaget, • ställa in fullgörelsen mot företaget, •kvitta en fordran som företaget har på motparten, eller en förpliktelse som företaget ska fullgöra mot motparten, mot en fordran som motparten har på företaget, eller en förpliktelse som motparten ska fullgöra mot företaget, •omvandla en fordran som motparten har på företaget, eller en förpliktelse som företaget ska fullgöra mot motparten, till en nettofordran eller en nettoförpliktelse, eller •tillämpa en slutavräkningsklausul. Vid sådana beslut ska bestämmelserna som gäller inom resolution i fråga om förbud för en borgenär till företaget att ta i anspråk säkerhetsrätter respektive för en motpart till företaget att utöva rättshandlingarna tillämpas. Innehållet i direktivet: Enligt artikel 33a.10 ska en medlemsstat säkerställa att en resolutionsmyndighet som utövar sin befogenhet att tillfälligt upphäva betalnings- eller leveransskyldigheter med avseende på ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d också har möjlighet att utöva befogenheten att införa restriktioner för det institutets eller den enhetens borgenärer att göra säkerhetsrätter gällande beträffande det institutets eller den enhetens tillgångar, i vilket fall artikel 70.2–70.4 ska tillämpas, och tillfälligt upphäva uppsägningsrätter som institu- tets eller enhetens avtalsparter har i vilket fall artikel 71.2–71.8 ska tillämpas. Skälen för utredarens förslag: I 13 kap. 7 § anges att Riks- gäldskontoret får besluta att en borgenär till ett företag i resolution inte får ta i anspråk en säkerhet som har ställts ut i tillgångar som tillhör företaget. Av 13 kap. 11 § framgår vidare att Riksgäldskon- toret får besluta om att företaget förbjuds att utöva vissa rätts- handlingar. Mot bakgrund av direktivets krav i artikel 33a.10 bör det även vara möjligt att vidta motsvarande åtgärder utanför resolution tillsammans med ett beslut om förbud att fullgöra en förpliktelse. Sådana kompletterande förbud ska gälla som full- görelseförbudet. I övrigt ska dock bestämmelserna i 13 kap. 8–10 respektive 12–17 §§ tillämpas beroende på omfattningen av de kom- pletterande förbuden. 20.3Förbudet mot att besluta om tillfälliga åtgärder både före och efter ett beslut om resolution Utredarens förslag: Om före ett beslut om resolution beslutat om tillfälliga åtgärder får myndigheten efter ett beslut om resolution inte även vidta åtgärder enligt 13 kap. 2, 7 eller 11 § . Innehållet i direktivet: Av artikel 33a.11 framgår att om en resolu- tionsmyndighet, efter det att det fastställts att ett institut eller en enhet fallerar eller sannolikt kommer att fallera enligt artikel 32.1 a, har utövat befogenheten att tillfälligt upphäva betalnings- eller leve- ransskyldigheter under någon av de omständigheter som anges i punkt 1 eller 10, och om resolutionsåtgärder sedermera vidtas med avseende på detta institut eller denna enhet ska resolutionsmyndig- heten inte utöva sina befogenheter enligt artiklarna 69.1, 70.1 eller 71.1 med avseende på det institutet eller den enheten. Skälen för utredarens förslag: Krishanteringsdirektivet tillåter inte resolutionsmyndigheterna att efter beslut om resolution besluta om förbud mot att fullgöra förpliktelser, ta i anspråk säkerheter eller företa vissa rättshandlingar om resolutionsmyndigheten före ett beslut om resolution fattat ett beslut om fullgörelseförbud. Det är därmed inte möjligt att förlänga tidsfristerna genom dubbla förbud. En bestämmelse med ett sådant innehåll bör därför införas i . 20.4Hinder mot att utöva vissa rättshandlingar Utredarens förslag: Vad som anges i 11 kap. 3–7 §§ ska även gälla beträffande ett beslut om en tillfällig åtgärd utanför reso- lution. Det som i bestämmelserna anges om ett beslut om reso- lution eller resolutionsåtgärder ska då avse ett beslut om tillfällig åtgärd. beslut att för ett företag vidta en tillfällig åtgärd utanför resolution ska utgöra hinder för motparten till före- taget att utöva sådana rättshandlingar som anges i 11 kap. 3 §. Ett beslut om förbud att utöva vissa rättshandlingar inom resolution enligt 13 kap. 11 eller 12 § ska dock inte utgöra sådant hinder. beslut att en motpart till ett företag i resolution inte får vidta vissa rättshandlingar ska enligt 13 kap. 11 § gälla även om företaget inte fortsätter att fullgöra väsentliga avtalsförpliktelser i förhållande till motparten, om företaget inte kan fullgöra dessa skyldigheter till följd av ett beslut om en tillfällig åtgärd utanför resolution, ett förbud inom resolution för företaget att fullgöra vissa förpliktelser eller ett förbud inom resolution för en borgenär till företaget att ta i anspråk säkerhetsrätter. Innehållet i direktivet: Av artikel 68.3 i krishanteringsdirektivet föl- jer att en krisförebyggande åtgärd eller en krishanteringsåtgärd, inbegripet händelser som har direkt koppling till tillämpningen av en sådan åtgärd, inte ska utgöra grund för en motpart till ett företag i resolution att utöva vissa rättigheter enligt avtalet som till exempel uppsägnings- eller kvittningsrätt. I bestämmelsen görs nu tillägg om att inte heller ett tillfälligt upphävande av skyldigheterna enligt artikel 33a ska kunna utgöra grund för en motpart att utöva sådana rättigheter. Ändring har även gjorts i artikel 68.5 genom tillägg om att inte heller ett tillfälligt upphävande enligt artikel 33a ska utgöra underlåtenhet att fullgöra en avtalsförpliktelse enligt angivna bestäm- melser. Däremot tas artikel 71 bort från uppräkningen av bestäm- melser som ska utgöra sådan underlåtenhet. Det anges i stället att de i artikeln aktuella åtgärderna inte ska utgöra underlåtenhet att fullgöra en avtalsförpliktelse vid tillämpning av artikel 71.1. Skälen för utredarens förslag: Enligt 11 kap. 3 § första stycket får en motpart till ett företag som avses i 1 kap. 1 § första stycket inte vidta vissa specifikt angivna åtgärder, som att säga upp eller häva ett avtal med företaget eller ändra villkoren i ett avtal med företaget, på grund av ett beslut om resolution eller en resolutions- åtgärd, eller en händelse som har ett direkt samband med ett sådant beslut. I 11 kap. 3 § tredje stycket anges att första stycket endast gäller om företaget fortsätter att fullgöra väsentliga skyldigheter enligt avtalet i förhållande till motparten, eller företaget inte kan full- göra dessa skyldigheter till följd av ett beslut av enligt 13 kap. 2, 7, 8, 11 eller 12 §. Av 5 kap. 1 § framgår att 11 kap. 3–7 §§ gäller även beträffande ett beslut om en krisavvär- jande åtgärd eller en händelse som har direkt koppling till ett sådant beslut. Enligt 13 kap. 11 § får besluta att en mot- part till ett företag i resolution inte får vidta vissa rättshandlingar. Det gäller dock endast om företaget fortsätter att fullgöra väsentliga avtalsförpliktelser i förhållande till motparten. För att genomföra tillägget i artikel 68.3 bör det av 5 kap. 1 § framgå att 11 kap. 3–7 §§ gäller även beträffande ett beslut om en tillfällig åtgärd utanför resolution. Det som anges om ett beslut om resolution eller resolutionsåtgärder ska då avse ett tillfälligt beslut utanför resolution. Ändringarna i artikel 68.5 bör genomföras genom att i 11 kap. 3 § tredje stycket och 13 kap. 11 § andra stycket ange att aktuella åtgär- der inte får vidtas om företaget inte kan fullgöra skyldigheterna till följd av ett beslut utanför resolution om tillfälliga åtgärder, ett för- bud inom resolution för företaget att enligt 13 kap. 2 § fullgöra vissa förpliktelser eller ett förbud inom resolution för en borgenär till företaget att enligt 13 kap. 7 eller 8 § ta i anspråk säkerhetsrätter. Utredarens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Bestämmelserna om kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder, inbegripet krav på efterställning, ska om- fattas av en övergångsperiod med gradvis uppbyggnad fram till . ska besluta om en mellan- liggande målnivå i form av ett krav på kapitalbas och kvalificerade skulder som ska vara uppfyllt . För europeiskt systemviktiga resolutionsenheter och nationellt systemviktiga resolutionsenheter får den målnivån dock inte underskrida ett belopp av kapitalbas och efterställda skulder som motsvarar de miniminivåer som följer av 4 kap. 3 c §. får därutöver besluta om de andra mellanliggande målnivåer myndig- heten anser lämpliga för en gradvis uppbyggnad för att omfattade företag ska uppfylla kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder och de rapporteringskrav som följer av kravet . Innehållet i direktivet: Krishanteringsdirektivets bestämmelser ska tillämpas när direktivet träder i kraft. För att säkerställa att företagen får tillräckligt med tid på sig för att på ett ordnat sätt uppnå den nivå som krävs, anger ändrings- direktivets artikel 3 att eller det senare datum som beslutats även ska avse plikten för företagen att rapportera vissa uppgifter om den kapitalbas och de kvalificerade skulder de använder för att uppfylla kravet, se skäl 37 och artikel 45i.3. Enligt artikel 45m.1 ska resolutionsmyndigheterna fastställa lämpliga övergångsperioder för att uppfylla krav på kapitalbas och kvalificerade skulder fram till . derna omfattar såväl kraven enligt artiklarna 45e och 45f som krav till följd av tillämpningen av artikel 45b.4, 45b.5 eller 45b.7. Resolu- tionsmyndigheten ska vidare fastställa mellanliggande målnivåer för dessa krav som företagen ska efterleva . De mel- lanliggande målnivåerna ska, i princip, säkerställa en linjär uppbygg- nad av kapitalbas och kvalificerade skulder i riktning mot ett upp- fyllande av kravet. Av tredje stycket framgår att resolutionsmyn- digheten i undantagsfall, om det är vederbörligen motiverat, får fast- ställa en övergångsperiod som löper ut efter . Enligt artikel 45m.2 ska sista datum för resolutionsenheter att uppfylla de minimikrav som avses i artikel 45c.5 eller 45c.6 vara . När resolutionsmyndigheten tillämpar artikel 45m.1–5 ska den enligt artikel 45m.6 meddela företaget ett planerat krav på kapitalbas och kvalificerade skulder för varje tolvmånadersperiod under över- gångsperioden. Syftet är att underlätta en gradvis uppbyggnad av företagets kapacitet för förlustabsorbering och återkapitalisering. Vid slutet av övergångsperioden ska kravet på kapitalbas och kvali- ficerade skulder vara lika med det belopp som fastställs enligt artikel 45b.4, 45b.5, 45b.7, 45c.5, 45c.6, 45e och 45f, beroende på vad som är tillämpligt. När resolutionsmyndigheterna fastställer övergångsperioderna ska de enligt artikel 45m.7 beakta förekomsten av insättningar och avsaknaden av skuldinstrument i finansieringsmodellen, tillgången till kapitalmarknaderna för kvalificerade skulder och vilken utsträck- ning resolutionsenheten är beroende av kärnprimärkapital för att uppfylla det krav som avses i artikel 45e. Skälen till utredarens bedömning Artikel 45m innehåller bestämmelser om hur företagen ska uppfylla direktivets krav på kapitalbas och kvalificerade skulder från och med ikraftträdandet och fram till . Kraven skiljer sig åt beroende på om företaget är en resolu- tionsenhet, om det ingår i en resolutionsgrupp och om företaget vid ikraftträdandet, det vill säga , uppfyller krite- rierna för ett globalt systemviktigt institut, en europeiskt system- viktig resolutionsenhet eller bedömts och beslutats vara en nationellt systemviktig resolutionsenhet, se avsnitt 12.2, 12,3 och 14.2. För företag som uppfyller kriterierna senare gäller andra övergångs- arrangemang, se avsnitt 14.10. Övergången till de nya reglerna Europeiskt systemviktiga resolutionsenheter och nationellt system- viktiga resolutionsenheter ska minst uppfylla det minimikrav som anges i 4 kap. 3 c § . Minimikraven be- handlas i avsnitten 14.2, 14.4 och 14.5. Därutöver och för övriga omfattade företag ska fastställa lämpliga över- gångsperioder för att uppnå kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder, se avsnitt 14.4 - 6, inbegripet krav på efterställning, se av- snitt 14.8 och 14.9. ska också fastställa mellan- liggande målnivåer, varav minst en . Dessa mål- nivåer torde avse ett fastställt beslutat krav för att på så sätt säker- ställa en ordnad gradvis uppbyggnad av kapitalbas och kvalificerade skulder fram till i syfte att undvika att företagen skjuter upp efterlevnaden av kraven. Den övergång som avses torde vidare utgå från den kravnivå som gäller vid ikraftträdandet i respek- tive medlemsstat, vilket sannolikt innebär att utgångspunkterna för olika krav skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. Alternativet att en övergång till det nya kravet under delar av övergångsperioden i vissa medlemsländer skulle tillåtas att resultera i en lägre nivå, och ett sämre skydd, än under nuvarande ordning är knappast förenligt med direktivets syfte. Begreppet linjär riskerar sammantaget att vara missvisande varför utredaren i stället valt att använda samma begrepp som används i artikel 45m.6, en gradvis uppbyggnad. ska meddela före- tagen det krav som enligt resolutionsplanen ska uppnås för varje tolv- månadersperiod. Den bestämmelsen är densamma för de generella övergångsarrangemangen, se avsnitt 14.10. ska fastställa övergångsperioderna med beaktande av förekomsten av insättningar och avsaknaden av skuldinstrument i företagets finansieringsmodell, tillgången till kapitalmarknaderna för kvalificerade skulder och vilken utsträckning resolutionsenheten är beroende av kärnprimärkapital för att uppfylla det krav som avses i 4 kap. 1 a § det vill säga på resolutionsgruppnivå på konsoliderad basis. Förstärkningen av kapitaltäckningsreglerna efter finanskrisen – 2009 har lett till att institut i EU överlag är bättre kapitaliserade än före krisen. har dessa åtgärder inte ansetts tillräckliga för att hantera alla de risker som identifierats under krisen. har sedan första delen av 3-överenskommelsen slöts 2010 därför arbetat vidare med att ta fram ytterligare förslag på åtgärder som finns med i, vad som kallas, den slutliga versionen av 3-överenskom- melsen. Ändringarna i tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirek- tivet innebär att vissa delar av den slutliga versionen av 3-över- enskommelsen har genomförts i EU. Dessutom görs ändringar som syftar till att harmonisera tillämp- ningen av kapitaltäckningsregelverket. De syftar till att skapa en jämnare spelplan för institut inom EU, bland annat genom en ökad tydlighet i hur tillsynsmyndigheterna (i ) ska bedöma institutens risker och riskhantering och hur de olika verktygen som regelverket tillhandahåller ska tillämpas. I samband med att kommissionens handlingsplan för att skapa en kapitalmarknadsunion publicerades tog kommissionen initiativ till ett offentligt samråd, som syftade till att identifiera regler som negativt påverkat finansieringen av ekonomin, regler som innebar onödig administrativ börda, överlappning, inkonsekvens och luckor i regleringen på finansmarknadsområdet och regler som gett upphov till oavsiktliga negativa konsekvenser. En av kommissionens slutsatser från samrådet var att det fanns behov att justera regelverket i syfte att främja vissa former av utlåning som är särskilt viktig för den reala ekonomin. Kommis- sionen såg även att regelverket kunde göras mer proportionerlig i vissa delar för att anpassas efter institutens storlek och komplexitet. Ändringsförslagen innebär därför bland annat att vissa former av utlåning främjas, såsom utlåning till små och medelstora företag och infrastrukturprojekt samt att hänsyn tas till proportionalitet. offentliggjorde rådet för finansiell stabilitet en villkorsförteckning för total förlustabsorberingskapacitet (TLAC- standarden), som därefter antogs av G20-länderna . Syftet med TLAC-standarden är att säkerställa att globala system- viktiga institut kan upprätthålla kritiska funktioner utan att skatte- betalarnas pengar eller den finansiella stabiliteten äventyras vid en kris. Regelverket om krishantering (resolution) innebär att resolutions- myndigheten (i ) får ta kontroll över ett företag i kris i syfte att rekonstruera eller avveckla verksamheten, om det behövs för att värna den finansiella stabiliteten. Regelverket byg- ger på att företagets ägare och långivare, inte staten och skattebeta- larna, ska bära förlusten i företaget om det försätts i resolution. Ett centralt verktyg i resolution är skuldnedskrivningsverktyget som innebär att långivare får sina fordringar nedskrivna eller konverte- rade till aktier. Verktyget kan således användas för att absorbera för- luster och återkapitalisera ett företag i kris så att det kan fortleva. Tillämpning av skuldnedskrivningsverktyget förutsätter att ett institut har tillräckligt med nedskrivningsbara skul- der. Det finns därför bestämmelser i regelverket om krav på kapitalbas och kvalificerade skulder (MREL). TLAC och MREL har samma syfte, nämligen att skuldnedskriv- ningsverktyget ska kunna tillämpas i resolution genom att det finns tillräckligt med nedskrivningsbara skulder i instituten. EU har åtagit sig att genomföra TLAC i unionen och omarbeta reglerna om MREL för en harmonisering av dessa två. Utredaren har som uppdrag att lämna förslag till de författnings- ändringar som krävs för att i svensk rätt genomföra ändringarna i kapitaltäckningsdirektivet och krishanteringsdirektivet, och anpassa och komplettera svensk rätt med anledning av ändringarna i tillsyns- förordningen och SRM-förordningen. 22.2Offentligfinansiella och samhällsfinansiella effekter Förslagen har inga offentligfinansiella effekter. När det gäller de samhällsfinansiella effekterna av förslagen inne- bär en ökad harmonisering av tillämpningen av reglerna, genom ökad tydlighet i hur tillsynsmyndigheter ska bedöma institutens risker och riskhantering, och hur olika verktyg ska tillämpas positiva effekter för samhällsekonomin. Den ytterligare förstärkningen av kapitaltäck- ningsreglerna syftar till att öka företagens motståndskraft mot finan- siell kris. Förstärkningen av reglerna för hantering av företag i kris syftar till att säkerställa att det finns tillräckligt med förlustabsorber- ingskapacitet och återkapitaliseringskapacitet hos systemviktiga insti- tut så att deras samhällskritiska verksamheter kan upprätthållas vid en kris. Sammantaget innebär det att sannolikheten för att skattemedel eller andra offentliga medel behöver användas vid en kris minskar.