sou · H7B328 · 2019-06-05 00:00:00 — Det ska i den nya lagen även föreskrivas straffansvar för den som under utövning av verksamhet som omfattas av lagen uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar en klient en skada som inte är ringa eller framkallar fara för en sådan skada. Detta ska gälla oavsett om skadan eller faran orsakats av olämplig behandling eller genom avbrott i eller dröjsmål med vård inom hälso- och sjukvården. Det nu angivna straffansvaret motsvarar helt vad som föreskrivs i gällande rätt. Förslag till ny lag om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård Vidare ska det i nya lagen föreskrivas att den som gjort sig skyldig till överträdelse av ett förbud eller som tillfogat en klient en skada som inte är ringa eller som framkallat fara för sådan skada ska dömas till böter eller fängelse i högst . Detta motsvarar också vad som föreskrivs i gällande rätt. Slutligen ska det i nya lagen föreskrivas att vid bedömningen av om en gärning på grund av oaktsamhet är straffbar ska den omständigheten att gärningsmannen på grund av bristande kunskaper och erfarenhet inte kunnat inse sjukdomens natur eller förutse skadan eller faran inte befria honom eller henne från ansvar. Bestämmelsen i 10 kap. 6 § fjärde stycket PSL ska inte föras över till den nya lagen. Skälen för detta anges under nästa rubrik. Det ska vidare i den nya lagen införas en bestämmelse genom vilken det föreskrivs att om en gärning är belagd med strängare straff i annan lag, ska i stället dömas till ansvar enligt dessa bestämmelser. Detta motsvarar helt vad som föreskrivs i nuvarande 10 kap. 7 § PSL. Obehörig utövning av läkar- och tandläkaryrket Utredningen föreslår att straffbestämmelsen i 10 kap. 4 § PSL ska utformas på samma sätt som straffbestämmelsen i 10 kap. 3 § samma lag. Denna ändring medför en tydligare avgränsning av straffansvaret för obehörigt utövande av tandläkaryrket och enhetlighet vad gäller straffen för obehörigt utövande av detta yrke och obehörigt utövande av läkaryrket. Förslaget medför också en tydligare avgränsning av den nya lagen. Förslag som rör straffbestämmelserna och avgränsningar i lagen avseende vissa läkare och tandläkare Utredningen har i avsnitt 11.4 föreslagit att bestämmelserna i lagen inte ska gälla för läkare eller tandläkare vars legitimation har återkallats eller vars behörighet annars har upphört eller begränsats. Läkare och tandläkare tillhör enligt 1 kap. 4 § PSL hälso- och sjukvårdspersonalen. Dessa grupper omfattas således inte av förbudsbestämmelserna i 5 kap. 1 § PSL eller av straffbestämmelserna i 10 kap. 6 § samma lag. Förslag till ny lag om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård Enligt vad som tidigare redovisats i avsnitt 9.5 framgår av förarbetena till bestämmelsen i 10 kap. 3 § PSL även att en delegitimerad läkare aldrig kan omfattas av bestämmelserna i 5 kap. PSL som avser begränsningar i rätten för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att yrkesmässigt att vidta vissa vårdåtgärder (se prop. 1997/98:109 s. 176). De nu redovisade förarbetsuttalandena måste rimligen även gälla läkare vars behörighet annars har upphört eller begränsats. Vad som sagts följer således enbart av förarbetsuttalanden och framgår inte tydligt av lag. Utredningens förslag ovan innebär att 10 kap. 4 § PSL ska utformas på samma sätt som 10 kap. 3 § samma lag. Vad som uttalats i de redovisade förarbetena äger enligt utredningen samma giltighet vad gäller tandläkare vars legitimation har återkallats eller vars behörighet annars har upphört eller begränsats. Utredningen anser mot ovanstående bakgrund att bestämmelserna i den nya lagen inte ska vara tillämpliga på läkare och tandläkare vars legitimationer har återkallats eller vars behörigheter annars har upphört eller begränsats. Detta bör tydliggöras genom en bestämmelse i lagens inledande bestämmelse och inte genom att en bestämmelse som motsvarar 10 kap. 6 § fjärde stycket PSL tas in i den nya lagen. Utredningen lämnar därför sådana förslag, dels genom lagens inledande bestämmelse, dels genom utformningen av straffbestämmelserna. Detta framstår visserligen som en anomali, men är en nödvändig följd av de särskilda straffbestämmelser som gäller obehörigt utövande av läkar- eller tandläkaryrket. I avsnitt 13.3 för utredningen ytterligare resonemang om straffbestämmelser för deslegitimerade yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården. 11.12Övriga bestämmelser som ska finnas i den nya lagen Utredningens förslag: Det ska i den nya lagen införas bestämmelser som i sak motsvarar 7 kap. 23 § samt i 10 kap. 8, 13, 14 och 17 §§ patientsäkerhetslagen Utredningens bedömning: Förslagen bedöms förenliga med grundläggande fri- och rättigheter och den fria rörligheten för tjänster. Förslag till ny lag om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård Bestämmelserna i 7 kap. 23 § samt i 10 kap. 8, 13, 14 och 17 §§ PSL som rör bl.a. åtalsanmälan, förbud, vite samt överklaganden av beslut utgör en nödvändig del av den reglering som avser KAV. Bestämmelserna bör som tidigare anförts föras in i den nya lagen. I enlighet med vad som redovisats i avsnitt 5.1 finns det vissa frågor som rör vilka åtgärder som Inspektion för vård och omsorg () kan förväntas vidta med anledning av 7 kap. 23 § PSL. Det har dock inte framkommit att skulle ha medfört några särskilda tillämpningsproblem. Mot denna bakgrund förslås att det i den nya lagen ska införas en bestämmelse som i sak motsvarar 7 kap. 23 §. I bestämmelsen ska således föreskrivas att om får kännedom om omständigheter om ger anledning att anta att någon brutit mot någon av förbudsbestämmelserna i lagen, ska myndigheten vidta åtgärder så att bestämmelsen följs och, om det behövs, göra anmälan till åtal. Lämpligheten av att exempelvis införa bestämmelser som ger särskilda befogenheter för att komma tillrätta med överträdelser av förbud bör lämpligen övervägas i ett annat sammanhang i samband med frågor som rör hantering av klagomål och information till de som söker KAV (se vidare i avsnitt 13.1). I enlighet med den bedömning som gjorts i avsnitt 9.6 innebär bestämmelserna i 10 kap. 8 § PSL inte att den grundläggande rättigheten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (ne bis in idem) åsidosätts. Det föreslås därför att en bestämmelse som i sak motsvarar 10 kap. 8 § ska införas i den nya lagen. Detta innebär att om någon har dömts till ansvar för brott som anges i den nya lagen, exempelvis, så får besluta om förbud för honom eller henne att eller för alltid utöva sådan verksamhet som omfattas av lagen. Ett sådant beslut av ska få förenas med vite. Den som överträtt ett sådant vitesförbud ska inte få dömas till straff för gärning som omfattas av vitesförbudet. Det står klart att IVO:s beslut om förbud och vite måste kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Myndighetens beslut om åtalsanmälan ska inte få överklagas. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Utredningen lämnar förslag i enlighet med detta. Förslaget innebär en reglering som i sak motsvarar bestämmelserna i 10 kap. 13 § PSL. I den nya lagen bör även införas en bestämmelse som innebär att beslut som eller allmän förvaltningsdomstol meddelar enligt Förslag till ny lag om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård den nya lagen, ska gälla , om inte annat anges i beslutet. Utredningen lämnar därför ett sådant förslag. Förslaget innebär en reglering som såvitt avser beslut meddelade av i sak motsvarar 10 kap. 14 § PSL. Vad avser beslut meddelade av allmän förvaltningsdomstol motsvarar regleringen i sak 10 kap. 17 § PSL. Utredningens förslag: Det ska med anledning av förslaget till lag om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård genomföras nödvändiga följdändringar i patientsäkerhetslagen. De förslag till ny lag om vissa begränsningar i rätten att utföra vård som ovan lämnats, kommer att kräva följdändringar i PSL. Utredningen lämnar sådana förslag. Ändringarna innebär att 5 kap., 10 kap. 6 och 8 §§ ska upphöra att gälla, att rubrikerna närmast före 5 kap. och närmast efter 10 kap. 7 § ska utgå, att nuvarande 10 kap. 7 § ska betecknas som 6 § samt att 1 kap. 1 §, 7 kap. 23 §, 10 kap. 4 §, den nya 10 kap. 6 § och 10 kap. 13 § ska få nya lydelser. Den närmare innebörden av ändringarna framgår av lagförslag 1.2. 11.14 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Utredningens förslag: Den nya lagen om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård och lagändringarna i patientsäkerhetslagen ska träda i kraft . I patientsäkerhetslagen ska det införas en övergångsbestämmelse i vilken anges att äldre föreskrifter ska gälla för beslut enligt 10 kap. 8 § som Inspektionen för vård och omsorg har meddelat före ikraftträdandet. Utredningens bedömning: Det finns inte behov av andra övergångsbestämmelser än de som föreslagits. Förslag till ny lag om vissa begränsningar i rätten att yrkesmässigt utföra vård Utredningen föreslår att de föreslagna lagarna ska träda i kraft . Detta förslag bedöms innebära att det finns tillräcklig tid för beredning av lagförslagen och för andra förberedelser. Utredningens förslag innebär att fråga kan uppkomma om vilka straffbestämmelser som ska tillämpas. I 5 § lagen (1964:163) om införande av (BrP) finns grundläggande bestämmelser om strafflags tillämplighet i tiden. Bestämmelser är generellt avfattade och är därför tillämpliga vid bl.a. ändringar av strafflagstiftningen inom specialstraffrätten. Av 5 § BrP följer bl.a. att må ingen dömas för gärning, för vilken ej var stadgat straff när den begicks. Vidare följer att straff ska bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs. Gäller annan lag när dom meddelas, skall den lagen tillämpas, om den leder till frihet från straff eller till lindrigare straff; vad nu är sagt skall dock ej gälla, när fråga är om gärning som varit straffbelagd på grund av då rådande särskilda förhållanden. De i den nya lagen föreslagna bestämmelserna om förbud att utöva verksamhet och om möjligheter att förena sådana beslut med vite har överförts från PSL utan ändring i sak (se avsnitt 11.12). Några sådana beslut har såvitt kunnat utrönas aldrig fattats. Det kan dock inte uteslutas att det innan den nya lagen träder i kraft kan ha meddelats sådana beslut. Det förslås därför en övergångsbestämmelse till PSL. Enligt den bestämmelsen ska äldre föreskrifter gälla för beslut enligt 10 kap. 8 § som Inspektionen för vård och omsorg har meddelat före ikraftträdandet. De ovan nämnda bestämmelserna i innebär att frågan om den nu aktuella straffregleringens tillämpning i tiden inte ska lösas genom någon övergångsbestämmelse. Utredningen bedömer att det, utöver den ovan föreslagna övergångsbestämmelsen, inte finns behov av ytterligare övergångsbestämmelser. 1.Komplementär och alternativ medicin och vård – säkerhet, kunskap, dialog. 12Information och vägledning om lagstiftning •Med utredningens förslag till ny lagstiftning (kapitel 11) läggs ett större ansvar på den enskilde KAM-utövaren att kunna göra de bedömningar som krävs för säker vård. •Branschorganisationerna inom har en viktig roll att säkerställa att deras medlemmar har den kompetens och utbildning som krävs och att medlemmarna är väl informerade om den nya lagstiftningen. •Utredningen föreslår att uppdras att ta fram en vägledning kring lagstiftningen riktad till KAM-utövare, i samråd med myndigheter som ska tillämpa lagstiftningen eller har expertkunskap inom området samt branschorganisationer. •Utredningen föreslår dessutom att , som en förlängning av arbetet med vägledningen, sammankallar branschorganisationerna till en dialog avseende vidareutveckling av vägledningen inom sina respektive områden. Ett av utredningens uppdrag har varit att föreslå ett system som bidrar till att patienter får sådan information som är nödvändig för att göra välövervägda vårdval och för att undvika oseriösa och farliga behandlingsalternativ (bilaga 1). I utredningens delbetänkande (1) presenterades en rad förslag med syfte att åstadkomma detta genom informationskanaler om till vårdsökande, hälso- och sjukvårdspersonal samt KAM-utövare. Bland annat föreslogs en särskild flik på 1177 Vårdguiden med som källägare till informationen. Information med ett mer konsumenträttsligt fokus föreslogs även läggas ut på sida ”Hallå konsument”. Information och vägledning om lagstiftning Utredningen framhöll även i delbetänkandet vikten av att representanter från på olika sätt deltar i arbetet med att realisera förslagen (1). I detta kapitel kompletteras förslagen i delbetänkandet med ytterligare förslag som rör information – i detta fall information och klargöranden avseende den nya lagstiftning som föreslås i kapitel 11. 12.1Behov av ökad kunskap hos KAM-utövare Utredningens förslag till ändringar av patientsäkerhetslagen (kapitel 11) innebär, jämfört med , både begränsningar och ökade möjligheter att bedriva KAV. I stort kan man säga att vi med detta förslag lägger större vikt vid att undvika risker med behandling. Därmed läggs ett större ansvar på den enskilde KAV-utövaren. Exempelvis kan man som KAV-utövare med detta förslag behöva ta hänsyn till vad som är allvarlig sjukdom och vad som är behandling för att lindra symptom snarare än en behandling av sjukdomen i sig. Förutsättningen för att KAV-utövare ska kunna följa denna nya lagstiftning är således att de säkerställer att de har adekvat kunskap för att göra sådana bedömningar och att de har en förståelse för i vilka situationer de av säkerhetsskäl inte bör gå vidare med en behandling. Om förslagen till ny lagstiftning genomförs kan de basmedicinska utbildningarna riktade till KAMV-utövare behöva kompletteras med nya områden. Till exempel kommer KAV-utövare som vill börja arbeta med symtomlindrande behandlingar för barn behöva utbildning om barns utveckling och fysiologi samt sjukdomar och symptom hos barn. Detta för att i möjligaste mån säkerställa att de kan bedöma när de bör hänvisa till hälso- och sjukvården för utredning. De branschöverenskommelser som utredningen framhåller i delbetänkandet (1), kan med fördel även innehålla krav på medlemmar att ha adekvat utbildning. Utredningen vill emellertid framhålla att de utbildningar som rekommenderas av yrkesorganisationer inom KAV-området i huvudsak ges i enskild regi och att de vanligtvis inte är under statlig tillsyn (delbetänkandet [1] avsnitt 6.1). Information och vägledning om lagstiftning Det nya lagförslaget bygger i högre grad än tidigare på den komplexitet som finns i skiljelinjen mellan det som kan vara riskfyllt och det som bör vara tillåtet att utföra. Utredningens bedömning är att KAV-utövare därför skulle vara hjälpta av en vägledning på området. har erfarenheten och kompetensen för att utforma sådana vägledningar. Bland annat kan nämnas den handbok som skrivits avseende hygienisk verksamhet som är relevant för många KAV-utövare (se avsnitt 5.5 i delbetänkandet [1]). Många KAV- verksamheter är klassificerade som hygienisk verksamhet, bl.a. akupunktur och flera olika sorters kroppsbehandlingar. Här har även tagit stöd i branschens egna råd till medlemmar. Exempelvis har man bilagt branschråd från och (avsnitt 17.3. i delbetänkandet [1]). Utredningens förslag är därför att uppdras att ta fram en vägledning på området i samråd med myndigheter som ska tillämpa lagstiftningen eller har expertkunskap inom området samt branschorganisationer. I detta sammanhang bör nämnas särskilt. Utredningen lämnar i delbetänkandet flera olika förslag som involverar och framtagandet av informationsmaterial om KAV (se kapitel 21 i delbetänkandet [1]). Vägledningen bör ge stöd till KAV-utövarna att undvika risker. De huvudsakliga riskerna enligt utredningen beskrivs i delbetänkandet avsnitt 9.4 (1). Det rör sig om att verksam behandling i hälso- och sjukvården uteblir eller att KAV-behandlingen interagerar på ett negativt sätt med den behandling som ges i hälso- och sjukvården. Det kan även röra sig om direkta biverkningar eller risker med de KAM-metoder som används, såsom vid behandling av vissa örtmediciner eller psykologiska behandlingar. Dessa risker blir än mer viktiga att beakta vid symtombehandling hos barn och gravida, då man generellt vet mindre om hur barn och påverkas av t.ex. olika preparat. Enligt utredningen kan det även övervägas om det nuvarande materialet rörande hygienisk verksamhet bör uppdateras för att i relevanta delar kopplas till den föreslagna vägledningen. bör även uppdras att ta fram en förvaltningsplan för vägledningen, som innefattar uppdatering och uppföljning. Information och vägledning om lagstiftning KAM-organisationer har en uppgift att sprida kunskap om den nya lagstiftningen bland sina medlemmar. De kommer också att behöva skapa förståelse bland sina medlemmar för vad som är allvarliga sjukdomar eller larmsymtom inom sitt specifika område. Inbjudan till en dialog om dessa frågor föreslås ligga hos som en förlängning av arbetet med vägledningen. 1.Komplementär och alternativ medicin och vård – säkerhet, kunskap, dialog. Under utredningens gång har vi mött en rad KAV-relaterade frågor som inte direkt omfattas av våra direktiv och som vi därför inte penetrerat närmare. Vi tar här upp ett fåtal av dessa frågor och pekar på de initiativ som skulle kunna vara aktuella. Frågorna är begränsade till sådana som knyter an till reglering av KAV-verksamheter. 13.1Vårdsökandes möjligheter att framföra klagomål är begränsade IVO:s tillsyn är begränsad till hälso- och sjukvårdspersonal (kapitel 5). Det innebär att det finns möjligheter för den vårdsökande att anmäla till om hen anser sig ha felbehandlats av hälso- och sjukvårdspersonal som använt en KAM-metod. För personer som inte tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen och som använder KAM- metoder är IVO:s uppdrag snävt begränsat. Myndigheten har dock vissa möjligheter att vidta åtgärder om man får kännedom om brott mot någon av bestämmelserna i 5 kap. 1 § 1–7 i PSL. Om så behövs, kan göra anmälan till åtal. Det nya klagomålssystemet har dessutom inneburit att ärenden av mer löpande karaktär i första hand ska hanteras av landstingens patientnämnder. Patientnämnderna ska ta emot samtal och andra ärenden som tidigare hamnade hos . Detta innebär enligt utredningens bedömning att kommer ännu längre från bedömningen av KAV-verksamheter. har ett tillsynsansvar när det gäller marknadsföring. Myndigheten arbetar också för att det ska finnas information och vägledning om konsumenters rättigheter och skyldigheter samt annan information som ger dem möjlighet att göra väl avvägda val. I kapitel 21 i vårt delbetänkande (1) har vi lämnat förslag om att ska få uppdrag att presentera konsumentvägledande generisk information om KAV på sidan ”Hallå konsument”. Några av yrkesorganisationerna inom KAV-området har etiska råd. Dessa råd är i första hand avsedda som stöd för medlemmarna, men det finns exempel (t.ex. och ) på att etiska råd även tar emot klagomål från vårdsökande. Utredningens bedömning är att den vårdsökande/konsumenten har en relativt svag ställning om hen vill klaga på en behandling eller en terapeut inom KAV-området. Patientorganisationer ägnar sig i regel inte åt frågor kring KAV och det saknas specifika patientorganisationer för dem som söker KAV. Detta bidrar till att den vårdsökandes ställning måste betecknas som svag inom KAV-området. Möjligheterna att framföra klagomål och få dem bedömda är mycket begränsade. Vår bedömning är att konsumentens ställning inom KAV-området behöver stärkas. För den som vill framföra klagomål inom hälso- och sjukvården finns ett system på plats (även om många patienter upplever att systemet har brister). Ur ett konsumentperspektiv är det därför rimligt att ett fungerande klagomålssystem byggs upp för den komplementära och alternativa vården. IVO:s roll skulle kunna stärkas t.ex. genom att ges formella möjligheter att få bättre insyn i verksamheterna (de begränsningar som finns beskrivs i kapitel 5, 9 och 11). Ett klagomålssystem för KAV-området behöver utformas utifrån KAV-branschens och de vårdsökandes särskilda villkor och förutsättningar. 13.2Yrkestitlarna kan vara förvirrande för den vårdsökande Inom KAV-sektorn finns en mycket stor uppsättning yrkestitlar. Därtill finns en rad olika typer av certifieringar och diplomeringar, långt ifrån alltid på tydlig eller enhetlig grund. Detta kan ses som ett uttryck för KAV:s stora bredd och för den medicinska pluralismen, vilket diskuteras i kapitel 9 i delbetänkandet (1). Det kan uppfattas ge goda möjligheter för den vårdsökande/konsumenten att göra fria val. Men de många yrkestitlarna och de olika typerna av certifieringar kan vara svårtolkade och svåröverskådliga för konsumenten. vara svårt för en vårdsökande att avgöra om man söker sig till legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal eller till KAV. Fenomenet med många yrkestitlar finns inom stora delar av KAV men förefaller vara särskilt framträdande och skapa särskilda problem inom det psykoterapeutiska området. Som beskrivs i kapitel 3 har länge efterlyst en uppstramning, bl.a. genom en skrivelse till behörighetsutredning (2). ansåg dock inte att det av patientsäkerhetsskäl fanns anledning till åtgärd. Utredningen betonade människors rätt att själva välja av vem och på vilket sätt de vill få behandling. Dessutom fann man det vara svårt att ange vilka metoder inom psykoterapi som ska vara förbjudna att utöva av andra än hälso- och sjukvårdspersonal ”eftersom dessa i huvudsak utgörs av samtal” (se avsnitt 3.7 i vårt delbetänkande [1]). I skriften Håll koll på titlarna! – vem får egentligen behandla? har framhållit att, även om psykolog är en skyddad yrkestitel (ingen får utge sig för att vara psykolog utan att ha en legitimation), så har detta skydd visat sig vara otillräckligt (kapitel 7). Det finns personer som titulerar sig t.ex. KBT-psyko- loger, utbildningspsykologer eller stresspsykologer utan att vara legitimerade psykologer. Detta förefaller vara tillåtet. I en enkät riktad till förbundets medlemmar uppgav 4 av 10 svarande att de av deras klienter som tidigare vänt sig till KAV-terapeuter inte varit medvetna om att de träffat någon som ”befinner sig utanför samhällets reglering och vilka konsekvenser det innebär” (kapitel 7). anser att titelskyddet måste utvidgas så att allmänheten kan vara säker på att den som utger sig för att vara psykolog faktiskt har en legitimation. Man föreslår att får ett tillsynsansvar för att skyddade titlar används korrekt. Dessutom anser förbundet att det ska finnas en statlig konsumentupplysning där det tydligt framgår dels vad som är skillnaden på en legitimerad och en icke legitimerad behandlare, dels de skillnader som finns när det gäller rättigheter som vårdsökande. Inte bara psykolog utan även psykoterapeut är en skyddad yrkestitel. Inom KAV-sektorn finns en rad yrkestitlar som ligger förvirrande nära psykoterapeut. Detta förfaller vara ett medvetet val av utövarna. Vår bedömning är att de tänjer på gränserna för vad som är skyddade yrkestitlar. Det förekommer också att benämningen doktor används av personer utan svensk läkarlegitimation eller utan Detta är möjligt eftersom doktor inte är en skyddad titel. Vi finner att det ur ett konsumentperspektiv är otillfredsställande att det kan uppstå oklarheter om man vänder sig till legitimerad eller icke-legitimerad personal när man söker vård. Utredningen har inte haft i uppdrag att komma med förslag som rör skyddade yrkestitlar och avgränsningar mot de titlar som används av KAV-utövare. Vi ser dock ett behov av att stärka konsumenternas möjligheter att göra välinformerade val genom att tydligt avgränsa legitimerad och ickelegitimerad sjukvårdpersonal. I de insatser som vi föreslagit att gör på KAV-området bör ingå information om skillnaden mellan legitimerade och icke-legitimerade terapeuter samt vilka skillnader som finns när det gäller den vårdsökandes rättigheter. Det vore också angeläget med en översyn av regleringen av skyddade yrkestitlar, hur den fungerar och om det finns anledning att skärpa regelefterlevnaden.