sou · H7B351 · 2019-12-02 00:00:00 — är ett statligt företag som äger och driver it-nätverk. Övrig finsk försvarsindustri består främst av små- och medelstora företag, samt dotterbolag till internationella koncerner. Utredningen noterar att den finska försörjningsberedskapen bygger på det faktum att av alla varor importeras via . Störningar eller avbrott i tillförseln av varor får således direkta och omfattande konsekvenser för det finländska samhället. 21Detta kan jämföras med Nationell säkerhetsstrategi (2017) samt Delrapport över genomförandet av Nationella säkerhetsstrategin (2018). Former för samverkan mellan offentliga och privata aktörer Därför sker lagerhållning i stor omfattning. Lagringen genomförs i form av säkerhetsupplag, obligatoriska upplag eller skyddsupplag. Säkerhetsupplag avser statliga lager av t.ex. läkemedel och ammunition. Obligatoriska upplag avser lager som företag tillhandahåller mot statlig ersättning. Skyddsupplag är utökade frivilliga lager som företag kan ansöka om att få ersättning för. 6.6.3Försörjningsberedskapscentralen främjar privat-offentlig samverkan Försörjningsberedskapscentralen (NESA) etablerades 1992 och består av en styrelse med representanter från näringsliv och myndigheter. Den verkställande direktören utses av regeringen. NESA sorterar under Arbets- och och finansieras via Försörjningsberedskapsfonden. Beredskapsfonden bygger på en extraskatt som tas ut på elproduktion samt vissa råvaror.22 NESA har dessutom ett bemyndigande att låna . Som huvudsakliga drivkrafter lyfter NESA fram att den är marknadsorienterad, global och satsar på privat-offentlig samverkan. NESA fungerar som en länk mellan näringsliv och ansvariga myndigheter. Dess huvudsakliga uppgifter hanteras inom sju sektorer med totalt drygt 20 pooler. Sektorerna omfattar livsmedelsförsörjning, energiförsörjning, transporter och logistik, hälso- och sjukvård, finansiella tjänster och försäkringar, samt industrivaror. Därtill finns regionala frivilliga näringslivsråd. Systemet administreras av NESA och finansieras via Beredskapsfonden. De sektorer som har bildats för olika prioritetsområden inom försörjningsberedskap är omfattande, branschspecifika samarbetsorganisationer. Myndigheter och organisationer samt de främsta företagen i branschen deltar i samarbetet inom respektive sektor. Sektorernas övergripande uppgift är att styra, samordna och följa upp beredskapsåtgärderna inom branscherna och att fastställa målen för poolerna. Totalt omfattas cirka 1 000 företag i poolsystemet. Alla företag får inte vara med, utan det avgörs av respektive pool. Systemet ska inte jämföras med det strategiska partnerskap som finns inom försvarsmaterielområdet. NESA har rätt att begära att ta del av företagens planering, på motsvarande sätt som i . 22Elektricitet /kWh, kol /ton, naturgas /MWh, bensin /liter, diesel och lätt eldningsolja /liter samt tung eldningsolja /kg. Former för samverkan mellan offentliga och privata aktörer företag som är kritiska för försörjningsberedskapen verktyg för att utveckla sin kontinuitetshantering. Deltagandet i poolerna innebär inte per automatik dispens från militärtjänstgöring för företagens personal, men det kan ha betydelse vid myndigheternas bedömning. Ägandeskap gällande kritiska företag analyseras kontinuerligt. NESA har regelbunden kontakt och möten med ägarna. NESA har rätt att yttra sig i frågor om utländska direktinvesteringar. Poolerna svarar för den operativa beredskapen i egenskap av organ som fungerar under näringslivets ledning. Deras uppgift är att tillsammans med företagen i branschen följa upp, utreda, planera och förbereda åtgärder i syfte att utveckla försörjningsberedskapen i branschen. Vidare ska de definiera de företag i branschen som är kritiska för försörjningsberedskapen samt bidra med omvärldsanalyser. Företagen får inte diskutera konkurrenshämmande åtgärder, såsom priser, strukturomvandlingar, etc. Systemet med pooler kostar . Kostnaderna utgörs bl.a. av lönekostnader för minst en permanent sekreterare per pool, som kommer från ansvarig branschorganisation. Den finska Försvarsmakten har ett fåtal s.k. strategiska partners, som man har ett mycket nära samarbete med. Vidare har man ett större antal s.k. partners samt andra leverantörer som man har samarbeten med. Avsikten med de strategiska partnerna är att skapa en långsiktig och djup relation med en planeringssäkerhet som möjliggör för företagen att investera. De strategiska partnerna 2019 är Millog, , , STUVA och Insta. Även företag som inte är strategiska partners, eller partners över huvud taget, kan vara av stor betydelse för den finländska försörjningstryggheten. I vissa fall, även om det inte är grundregeln, kan Försvarsmakten göra vissa stödbeställningar eller riktade upphandlingar. Grundregeln är dock att upphandlingar precis som i ska ske i konkurrens. Former för samverkan mellan offentliga och privata aktörer Den militära poolen (Milpool) ingår i sektorn industrivaror. Milpools roll är att stötta sina medlemmar i att hantera Försvarsmaktens försörjningstrygghetskrav. Det är Försvarsmakten som i upphandlingarna kravställer vilken beredskap för verksamhet i krigstid som företagen måste ha. Milpool undersöker hur beredskapsplaneringen genomförs och återrapporterar detta. Underlaget används även för utbildning, övning m.m. Formellt sett är det inget krav på att delta i Milpool, men jämfört med andra pooler i systemet ställs det i praktiken högre krav på deltagandet. Företagen förväntas även delta aktivt. Milpool finansieras via NESA och Teknikföretagen tillhandahåller personella resurser till NESA. Konkurrensfrågor är en viktig aspekt inom Milpool. Många av de frågor som är viktiga utifrån ett beredskapsperspektiv är inte tillåtet för företagen att diskutera sinsemellan, exempelvis beläggningsgrad och utveckling på underleverantörssidan eftersom det skulle kunna vara marknadspåverkande. Varje möte inom Milpool inleds därför med en genomgång av vilka aspekter som är möjliga att diskutera. Däremot har generalsekreteraren i Milpool möjlighet att samla in sådan information och presentera den på aggregerad nivå. strävar efter att på egen hand kunna använda och underhålla anskaffade system. Försörjningstrygghet är en av de faktorer som ska analyseras och kravställas i samband med upphandlingar. Sådana krav ställs vanligen efter en konkurrensupphandling. Dessa kan även omfatta utländska företags åtaganden. Kraven kan t.ex. avse lagring eller industriell kapacitet att underhålla och/eller producera viss materiel i krigstid. Övriga pooler i den finländska försörjningsberedskapen planerar inte specifikt för höjd beredskap eller ytterst krig. Kostnaderna för lagerhållning av försvarsmateriel eller insatsvaror kan tas antingen av NESA eller av Försvarsmakten i samband med en beställning. Särskilda krav ställs på försvarsföretag avseende t.ex. underhåll, integration, reparation, produktion, m.m. i den militära poolen är fler än de som har utsetts av Försvarsmakten som strategiska partners. Försvarsmaterielmarknaden har vissa specifika särdrag som i stor utsträckning påverkar försörjningstryggheten av materiel och tjänster. Försvarsmaterielmarknaden är som många andra produktmarknader global men den styrs inte enbart av traditionella marknadsekonomiska och tekniska faktorer. Staters politiska inblandning i försvarsmaterielmarknaden medför även att den avsevärt skiljer sig från andra marknader. Inom försvarsmaterielmarknaden utgörs de potentiella kunderna även i huvudsak av stater. Marknaden är synnerligen reglerad. Förutom att de allra flesta kunder är statliga, finns det också ett strikt regelverk bl.a. avseende tillverkning, export och säkerhetsaspekter. I de allra flesta länder ses också de inhemska försvarsföretagen som en viktig försvars- och säkerhetspolitisk tillgång, vilket påverkar den politiska hanteringen av företagen och av marknaden. Stora delar av de utländska företagen står under ett statligt inflytande, och de delar som är privat ägda måste leva upp till ägarnas avkastningskrav, som man vanligtvis också är beroende av beställningar från den egna försvarsmakten. Den svenska säkerhets-, försvars- och utrikespolitiken efter slut medförde att byggde upp en omfattande försvarsindustri i syfte att vara självförsörjande. Efter detta har den svenska försvarsindustrin genomgått en omfattande strukturförändring. De minskande beställningarna från Försvarsmakten och förändringarna i försvarspolitiken har inneburit att exporten blivit central för att den avancerade inhemska försvarsindustrin ska kunna bibehålla en teknisk kompetens och kapacitet. En grundläggande del i den svenska säkerhetspolitiken är den svenska solidaritetsförklaringen, där förmågan att ge och ta emot stöd innefattar även materiella aspekter. Materielsystemen ligger ofta på teknikens framkant med höga utvecklings- och produktionskostnader. Livslängden för försvarsmaterielsystem är vanligtvis också avsevärd, vilket förutsätter kvalificerade åtgärder för att vidmakthålla och vidareutveckla systemen. driver inte försvarsbranschen längre den tekniska utvecklingen, utan en allt större del av tekniken kommer från den civila sidan. De höga kostnaderna kopplade till försvarsmateriel samt konkurrens från andra länder har medfört viss omstrukturering och samarbete, framför allt inom . Den internationella utvecklingen av försvarsmateriel domineras av ett begränsat antal stater och större företag. är den nationella aktör, i världen, som leder den tekniska utvecklingen och som satsar mest på forskning. Det samarbete som finns sker oftast mellan ett fåtal länder och med bibehållande av den nationella suveräniteten. Inom är , , och de ledande nationerna med betydande inbördes industriella bindningar.1 Utredningen konstaterar att de mellanstatliga avtalen avseende försörjningstrygghet, inklusive värdlandsstödsavtalet med och överenskommelsen inom försvarsområdet med , har bredare fokus än enbart försvarsrelaterad försörjningstrygghet. Det kan även konstateras att mellanstatliga avtal i sig inte stärker försörjningstryggheten. Däremot formaliserar de samarbetet och kan beroende på dess utformning, skapa strukturer, regelverk och ett politiskt åtagande som förbättrar förutsättningarna för att ge och ta emot stöd. Möjligheterna att realisera avtalen vid kris och krig ökar även om det finns intressen av tjänster och produkter från . bilaterala samarbeten med andra länder bidrar till att stärka säkerheten i vårt närområde. Bland dessa har det fördjupade samarbetet med en särställning. De bilaterala materielsamarbetena med andra länder regleras ofta genom s.k. samförståndsavtal. har sådana avtal med drygt 30 andra länder.2 Utredningen noterar att regeringen avser fortsätta fördjupa försvarssamarbetet med . Ett nytt samarbetsprogram ska 1SOU 2015:72 Skärpt exportkontroll av krigsmateriel. 2019/20:1 Budgetpropositionen . utformas för perioden –2021. och har samarbetat nära inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken i EU. Regeringen lägger, mot denna bakgrund, stor vikt vid ett nära partnerskap mellan och på det utrikes- och säkerhetspolitiska området. Försvarsberedningen konstaterar att amerikansk utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik, och ett starkt och förutsägbart amerikanskt engagemang för upprätthållandet av internationella normer, är fortsatt avgörande för säkerhet och stabilitet, och därmed även för . I den övergripande bilaterala relationen mellan och har försvarsrelaterade frågor en viktig roll. Båda sidor har i hög utsträckning en liknande syn på utmaningar för säkerhetssituationen i samt åtgärder för att hantera dessa.3 slöts en överenskommelse (en s.k. Memorandum of Understanding, MoU) mellan och om principerna för ömsesidigt samarbete inom försvarsupphandlingsområdet. 2003 slöts ytterligare två överenskommelser med . Dels en s.k. , (DoP) om fördjupat samarbete kring försvarsmateriel- och industrifrågor, dels ett tillägg om försörjningstrygghet till MoU från 1987.4 DoP, som undertecknades av försvarsministrarna hanterar flera samarbetsområden, bl.a. harmonisering av militära krav, forskning och utveckling, försörjningstrygghet, exportfrågor och hantering av teknisk information. I försörjningstrygghetstillägget till MoU finns mer detaljerade skrivningar om ett prioriteringssystem som gör det möjligt för parterna att ge den andra parten förtur till kontrakt och underkontrakt. har liknande försörjningstrygghetsöverenskommelser med sammanlagt nio länder.5 I linje med den bilaterala avsiktsförklaringen som undertecknades 2016 kommer regeringen att fortsätta att utveckla och fördjupa samarbetet med . Samarbetet ska stärkas inom fem prioriterade områden: interoperabilitet, övningar och utbildning, materielsamarbete, forskning och utveckling, samt multinationella operationer.6 Utredningen noterar att Försvarsmakten ska utveckla förutsättningar för ett fungerande värdlandsstöd, både som givare av stöd och 3Försvarsberedningen Ds 2019:8 Värnkraft – Inriktningen av säkerhetspolitiken och utformningen av det militära försvaret 2021–2025. 4Utrikesdeprtementet SÖ 2006:32 internationella överenskommelser 2006. 5Förutom även , , , , , , och . 2019/20:1 Budgetpropositionen . som användare av annat lands värdlandsstöd. I det fall utsätts för militära hot eller handlingar kan komma att få stöd från andra nationer. Stödet kan vara materiellt t.ex. genom komplettering av ammunition och delkomponenter till våra vapensystem, men kan även innefatta sensorinformation eller militär förmåga där flyg, marin- eller arméstridskrafter stödjer strid inom svenskt territorium. Om en nation i vårt närområde utsätts för hot eller militära handlingar ska kunna stödja den utsatta nationen. Dessutom kan stöd ges i form av att upplåter territorium till andra nationer eller organisationer, som i sin tur stödjer den utsatta nationen. Att ge eller ta emot stöd förutsätter dock nationella beslut i varje enskilt fall både från givande och tagande part. Detta medför också att det inte är givet att kommer att få stöd i en framtida konflikt varför planering och upprätthållandet av viktiga förmågor inte får förutsätta stöd. undertecknade de svenska och finska försvarsministrarna ett samförståndsavtal (MoU) om försvarssamarbete. är ett ramavtal som inkluderar många områden såsom förberedelse för gemensamma insatser, värdlandsstöd, gemensam användning av resurser, logistik och materielförsörjning, inklusive försörjningstrygghet. täcker fred, kris och krig. Konkreta samarbetsaktiviteter förutsätter däremot nationella beslut. ingår i flera multilaterala samarbeten, där EU utgör den viktigaste arenan. Därtill samarbetar bl.a. om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin samt om ammunitionsförsörjning i . Regeringen aviserar att det fördjupade trilaterala försvarssamarbetet mellan , och fortsätter i enlighet med den trilaterala avsiktsförklaringen som signerades i maj 2018.7 2019/20:1 Budgetpropositionen . 7.2.1EU och den militära försörjningstryggheten EU utgör viktigaste utrikespolitiska plattform. Regeringen har aviserat att inriktning är att fortsatt aktivt verka inom EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik i enlighet med EU:s globala strategi och med stöd av relevanta myndigheter fortsätta stärka samarbetet för utvecklingen av EU:s civila och militära förmåga inom hela uppgiftsspektrumet. Detta innefattar aktivt deltagande i EU:s permanenta strukturerade samarbete (Permanent Structured Cooperation, Pesco) och koordinerade försvarsöversynen i EU (on Defence, CARD).8 Det svenska medlemskapet i EU påverkar den säkerhetspolitiska inriktningen och försörjningstryggheten på flera sätt, t.ex. genom en möjlig framtida utveckling av Pesco skapa förutsättningar för en förstärkt försörjningstrygghet på europeisk nivå. EU-medlemskapet påverkar i huvudsak de fredstida förhållandena, som utredningen noterar att artikel 42.7 i fördraget för den Europeiska unionen, explicit avser det fall en medlemsstat skulle utsättas för ett väpnat angrepp på sitt territorium. De europeiska industri- och forskningsprogrammen kan ha villkor som försvårar deltagandet för företag vars ägare är baserade utanför EU. EU har därför en betydande inverkan på de svenska företags konkurrensförutsättningar. Utredningen noterar att det inom EU har diskuterats kring begreppet strategisk autonomi, ett begrepp som inte har definierats, men som signalerar en ambition om ett större europeiskt oberoende av omvärlden. EU har två grundfördrag som utgör unionens primärrätt. Fördraget om Europeiska unionen (), innehåller bestämmelser om unionens principer, mål, institutioner, fördjupade samarbeten och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) reglerar det grundläggande arbetet i EU. Det beskriver unionens befogenheter, politik, möjliga åtgärder och fördelar befogenheterna mellan EU och medlemsstaterna. Fördragen sätter således i stort ramarna för hur försörjningstryggheten ska hanteras. 2019/20:1 Budgetpropositionen . I EUF-fördraget är artiklarna 346 och 347, som handlar om säkerhet särskilt relevanta. I artikel 346 betonas att inget medlemsland behöver lämna information om det skadar statens väsentliga säkerhetsintressen. Det finns vidare även en möjlighet till undantag för handel med krigsmateriel m.m. utifrån dessa väsentliga säkerhetsintressen. Bestämmelsen har bl.a. betydelse vid upphandlingar. Artikel 347 innebär att medlemsstaterna ska samråda med varandra för att genom gemensamma åtgärder hindra att den inre marknadens funktion påverkas av åtgärder som en medlemsstat kan se sig tvungen att vidta vid allvarliga interna störningar. Det kan vara sådant som påverkar upprätthållandet av lag och ordning, i händelse av krig eller vid en allvarlig internationell spänning som innebär krigsfara, eller för att fullgöra de skyldigheter den har tagit på sig i syfte att bevara fred och internationell säkerhet. Den fördragsmässiga grunden för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP) lades ursprungligen med 1993. Den har utvecklats i efterföljande fördrag, senast Lissabonfördraget 2009. Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken utgör i sin tur en integrerad del av GUSP och ska bland annat tillförsäkra unionen en operativ kapacitet för civil och militär krishantering. Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken regleras i huvudsak i ett antal artiklar som funnits på plats sedan Lissabonfördragets ikraftträdande 2009.9 Där framgår att den gemensamma försvars- och säkerhetspolitiken inte ska påverka den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik och den ska också respektera de förpliktelser som vissa medlemsstater har inom ramen för Nato. Vidare anges att om en medlemsstat skulle utsättas för ett väpnat angrepp på sitt territorium, är de övriga medlemsstaterna skyldiga att ge den medlemsstaten stöd och bistånd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i . Även om den därpå 9För en beskrivning av utvecklingen av den europeiska försvars- och säkerhetspolitiken se bl.a. prop. 2017/18:44 deltagande i det permanenta strukturerade samarbetet inom Europeiska unionen. följande meningen anger att detta inte heller ska påverka den särskilda karaktären av medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik, konstaterar utredningen att det är ett viktigt åtagande för medlemsstaterna. Utredningen noterar att artikeln har åberopats endast en gång och då av på grund av attacken i . förklarade sig då, i likhet med övriga EU- länder, berett att bistå vilket resulterade i försäljningen av viss ammunition till . I artikel 45 finns uppgifterna för den Europeiska försvarsbyrån beskrivna. Det är i huvudsak en samarbetsorganisation för förmågeutveckling och forsknings- och materielsamarbeten. Byrån har också till uppgift och genomföra åtgärder som behövs för att stärka försvarssektorns industriella och tekniska bas. Utredningen noterar att delar av den Europeiska försvarsbyråns verksamhet berör försörjningstrygghetsområdet, och det finns en särskild arbetsgrupp där medlemsstaterna deltar. Medlemsstaterna har bl.a. fattat beslut om ett ramverk för försörjningstrygghet och om en gemensam deklaration om ett politiskt åtagande om försörjningstrygghet . Där åtar sig medlemsstaterna att behandla frågor från andra medlemsstater som anmäler ett behov av försvarsmateriel och tjänster. I artikel 42.6 anges bl.a. att de medlemsstater som bl.a. uppfyller högre krav på militär kapacitet ska upprätta ett permanent strukturerat samarbete inom ramen för unionen (det s.k. Pesco-samarbe- tet). I samband med EU:s utrikes- och försvarsministermöte meddelade 23 medlemsstater, däribland , sin avsikt att delta i Pesco. Utredningen noterar att Pescosamarbetet inte berört försörjningstrygghetsfrågor och att det i sak inte innebär något nytt som andra mellanstatliga format, såsom den europeiska försvarsbyrån, inte redan erbjuder. Om olika försvarsinitiativ däremot, som exempelvis den europeiska försvarsbyrån och Pesco, fortsatt driver åt ett håll där industrins utländska ägarstrukturer diskriminieras kan det i förlängningen komma att skada vår försörjningstrygghet. mellan , , , , och om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin (LOI-samarbetet) ingicks . Det trädde för svensk del i kraft i maj 2001.10 Samarbetet föranleddes av det ökande antalet av gränsöverskridande försvarsindustriuppköp och industrisammanslagningar i , bland annat inom flygområdet, vilket är orsaken till att det omfattar de länder som hade en avancerad flygindustriell kompetens. Det syftade mer till att underlätta omstruktureringen av den europeiska försvarsindustrin, än att stärka ländernas försörjningstrygghet. Däremot sågs garantier om försörjningstrygghet som en förutsättning för att de ingående parterna skulle kunna acceptera att deras nationella försvarsindustrier övergick i s.k. transnationella försvarsföretag, och att utvecklings- och produktionskapacitet kunde försvinna från landet. Ut- redningen noterar att skrivningarna om försörjningstrygghet bl.a. inkluderar att parterna inte ska hindra leveranser till övriga samt att man ska stötta varandra vid nödläge, kris eller väpnad konflikt med prioriterade leveranser av försvarsmateriel och tjänster. Utredningen kan konstatera att LOI-samarbetet inte har utvecklats i den riktning och till den nivå som ursprungligen var tänkt, bl.a. vad gäller skapandet av transnationella företag. undertecknades det nordiska försvarsindustriavtalet av försvarsministrarna i , , och . Bakgrunden var omstruktureringen av ammunitionsföretagen i , och etableringen av det transnationella företaget med bildandet av Nammo var att etablera sig på exportmarknaden, för att minska hemmamarknadsberoendet. 2000/01:49 Ett ramavtal om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin, bet 2000/01:UU08, rskr 2000/01:171 och SÖ 2001:13 internationella överenskommelser. Orsaken till att avtalet kallas LOI-sam- arbetet, och att de ingående parterna kallas LOI-länderna, är att det föregicks av en gemensam avsiktsförklaring , det s.k. Sexnationersinitiativet, eller Letter of Intent (). 11Nammo bildades genom en sammanslagning av delar Raufoss (), Patria () och (). förändrades ägarskapet, då sålde sin del i Nammo till de två övriga ägarna. Bolaget ägs nu till lika delar av den och Patria. genomfördes en intern omstrukturering av tillverkning och kompetenser inom olika ammunitionskalibrar. Dessa koncentrerades till skilda anläggningar i , och . Struktureringen fick till följd att det ansågs nödvändigt att ingå ett mellanstatligt avtal för ammunitionsförsörjning, då de olika länderna förlorade delar av sin nationella utvecklings- och tillverkningsförmåga. Det fanns därför ett behov av att särskilt reglera försörjningstrygghet i händelse av allvarliga kriser eller krig.