sou · H7B33 · 2019-01-30 00:00:00 — Ytterligare en åtgärd kan vara att utelämna bestämmelser som redan framgår av annan författning. Bedömning: Det arbetsmarknadspolitiska regelverket är detaljerat, i synnerhet när det gäller reglerna kring de arbetsmarknadspoli- tiska programmen. Regelverket bör ge förutsättningar för att ge ett evidensbaserat stöd som utgår från den arbetssökandes individuella Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen Ett sådant syfte är inte förenligt med en detaljerad regler- ing i författning som föregriper arbetsmarknadsbedömningen.39 Ett regelverk kan vara detaljerat av många olika skäl. Ett kan vara att man vill skapa tydlighet, ett annat att man vill kontrollera en verk- samhet och ett tredje att man vill skydda en viss målgrupp. En låg detaljeringsgrad kan kopplas till målsättningsbestämmelser, prin- ciper och ramlagstiftning. Ett regelverk kan även vara detaljerat i vissa avseenden och abstrakta i andra. Det arbetsmarknadspolitiska regelverket och detaljeringsgrad Det arbetsmarknadspolitiska regelverket kan sägas vara detaljerat i vissa avseenden som det ger den enskilda handläggaren stort utrymme för egna bedömningar i andra. Dessa bedömningar avser i många fall såväl höga belopp som avgörande beslut för den enskildes tid i arbetslöshet. I avsaknad av vägledande bestämmelser kan även målet om ett jobb, vilket som helst, eller rätt jobb enligt den arbetssökandes uppfattning, lämnas åt handläggaren att avgöra. Vilket stöd som Arbetsförmedlingen kan ge och vilka omständig- heter som ska föreligga för att ett stöd ska kunna ges, anges i detaljerade bestämmelser i det arbetsmarknadspolitiska regelverket. Det kan handla om tid i arbetslöshet eller den arbetssökandes ålder, det vill säga omständigheter som är av betydelse för myndighetens beslut inom ramen för arbetsmarknadsbedömningen. I det man kallar arbetsmarknadspolitiska program har en eller flera olika insatser paketerats, exempelvis arbetsmarknadsutbildning som är ett program men också den enda insatsen i programmet. Ett annat program är ”förberedande insatser” som består av sju olika insatser. En av dessa insatser är ”kartläggning, vägledning och re- habilitering”. Det innebär dock inte att till exempel vägledning endast kan komma att ges i kombination med kartläggning och rehabilitering. Enligt förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, som kan sägas vara överordnad programförordningen, är dock vägledning inte ett arbetsmarknadspolitiskt program utan en av flera former i vilka den arbetsmarknadspolitiska verksamheten 39Termen arbetsmarknadsbedömning är utredningens egen och motsvaras närmast av dagens arbetsmarknadspolitiska bedömning. Läs mer i kapitel 7. Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen Jobb- och utvecklingsgarantin respektive ungdomsgarantin är också arbetsmarknadspolitiska program, även om de inte upptas i programförordningen. I Jobb- och utvecklingsgarantin specificeras vilka insatser som kan komma ifråga. Några exempel är arbetsmark- nadsutbildning, arbetslivsinriktad rehabilitering, vägledning och plats- förmedling. Vem som får delta i garantierna är också reglerat i detalj och har bland annat att göra med hur många a-kassedagar som per- sonen har förbrukat, antal månader i arbetslöshet utan arbetslös- hetsersättning eller om denne har deltagit i ungdomsgarantin eller etableringsprogrammet tidigare. Olika perspektiv på detaljeringsgrad Enligt rättslig rationalitet kan det bli problematiskt med det lång- siktiga perspektivet; ju högre abstraktionsnivå desto längre livslängd kan en författning anses ha. Man kan också tänka sig att detaljerade regler ökar rättssäkerheten eftersom det kan bli tydligare vad som gäller. En hög detaljeringsgrad skulle kunna främja den politiska rationaliteten eftersom genomslaget rimligen blir mer direkt då. Ändringar av mycket konkret slag, som är typiskt för ett detaljerat regelverk, kan vara lättare att kommunicera som ett bevis på politisk handlingskraft jämfört med införandet av abstrakta principer. När det kommer till kulturell legitimitet – att reglerna ska vara accep- terade – ställer ett detaljerat regelverk krav på att bestämmelserna sammantaget behöver vara väl avvägda. Om en hög detaljeringsgrad har åstadkommits genom frekventa tillägg så ses regelverket sanno- likt som mindre rationellt ur det kulturella perspektivet. Det är inte uteslutet att ett detaljerat regelverk minskar effektiviteten, det vill säga har en negativ inverkan på verkställighetsrationaliteten. Det är till och med sannolikt. Intern rationalitet borde inte påverkas av detaljeringsgraden i särskilt stor utsträckning, mer än att det ställer högre krav på regelverkets struktur för att man inte ska förlora sig i detaljerade bestämmelser. En okontrollerad överreglering är däremot sannolikt negativt för den interna rationaliteten. Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen Avslutande reflektioner om detaljeringsgrad Ett regelverk ska vara precis så detaljerat som krävs för att syftet ska uppnås, inte mer. Det är alltså nödvändigt att vara på det klara med vilka dessa syften är. I vilka avseenden en detaljerad reglering tjänar syftet bör vara föremål för medvetna beslut. Det är härvid nödvän- digt att se till det sammantagna resultatet av styrningen; en detal- jerad reglering i författning kanske kan ersättas med en finansiell reglering eller med prioriteringar i regleringsbrev. På så sätt kan det vara möjligt att uppnå syftet på ett mindre inskränkande sätt. Det finns även skäl att bedöma riskerna med att avstå reglering. Det kan till exempel vara nödvändigt att reglera handläggningen av arbetsmarknadsbedömningen för att säkerställa att den sker på ett standardiserat sätt. Genom regleringen kan risken för godtyckliga bedömningar reduceras. För att öka den kulturella rationaliteten kan man tänka sig att lagstiftaren bör vara vaksam på oönskade begränsningar av Arbets- förmedlingens professionella bedömningar. Enligt verkställighets- perspektivet bör lagstiftaren fråga sig hur en föreslagen bestämmelse kommer att fungera i praktiken; hur den kommer kunna implemen- teras och användas. I detta avseende är det nödvändigt att ta hänsyn till att Arbetsförmedlingen är en stor och geografiskt utspridd myn- dighet. Utredningen anser att regleringen kring vilket stöd som bör ges till vilken individ i vilket skede bör vara flexibel och evidens- baserad.40 Detta innebär att detaljeringsgraden på dessa punkter bör minska. Resultatet av arbetsmarknadsbedömningen bör i stället av- göra vem som får vilken insats. Utredningen lämnar för övrigt förslag på hur vissa bestämmelser om den arbetsmarknadspolitiska verksam- heten bör formuleras för att åstadkomma detta i kapitel 11. Det bör finnas en tillit till Arbetsförmedlingens förmåga att be- driva en effektiv verksamhet, i såväl låg- som högkonjunktur. Däremot finns det delar som kan behöva detaljregleras i författning, till exem- pel regler som syftar till att motverka utnyttjande och dåliga villkor vid arbetsplatsförlagda insatser och subventionerade anställningar, och regler och rutiner som syftar till att hantera kopplingen mellan olika ersättningssystem såsom sjukförsäkring och arbetslöshetsför- säkring. 40Resonemanget utvecklas i kapitel 7 om arbetsmarknadsbedömningen. Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen Bedömning: Det finns oklarheter i det arbetsmarknadspolitiska regelverket, bland annat avseende Arbetsförmedlingens uppdrag och begreppsanvändning. Regelverket bör vara tillräckligt tydligt för att möjliggöra en ändamålsenlig uppföljning av verksamhetens yttre effektivitet. Med tydlighet avses såväl den materiella innebörden av bestämmel- ser som strukturella frågor. Den språkliga utformningen är en viktig del. Det kan handla om hur lätt det är att följa dispositionen, hur informativa rubrikerna är och om begrepp används konsekvent.41 Ytterligare ett exempel är vilken teknik som används för att hänvisa till andra bestämmelser eller hela författningar.42 (2010) har funnit att en svåröverskådlig struktur i regelverket utgör hinder för ett effektivt informationsutbyte mellan myndigheter med ansvar för trygghetssystem. Det var otydligt för myndigheterna vilken information som fick utbytas. Det arbetsmarknadspolitiska regelverket och tydlighet Det arbetsmarknadspolitiska regelverket kan knappast påstås ha ett ålderdomligt eller alltför juridiskt språk. Det är ett ungt regelverk. Det finns inte någon färdig begreppsstruktur i till exempel bakom- liggande EU-direktiv, vilket innebär att vi är fria att definiera egna begrepp. De arbetsmarknadspolitiska bestämmelserna är fördelade mellan många författningar, vilket kan bidra till otydlighet för den som vill skaffa sig en överblick över det totala regelverket. Det finns även otydligheter avseende Arbetsförmedlingens uppgifter i förord- ningen med myndighetens instruktion som redovisats tidigare i kapit- let. Arbetsgivararbete, inskrivning av arbetssökande och den arbets- marknadspolitiska bedömningen anges för övrigt inte som uppgifter i instruktionen och regleras inte någon annanstans i någon större ut- sträckning. 41Mer om vikten av en konsekvent begreppsapparat i Melz (2014) och (1990). 42Om hänvisningar i inkomstskattelagen, som är resultatet av en omfattande översyn: Hänvis- ningarna har inte minskar i inkomstskattelagen med de har blivit tydligare genom att det anges vad hänvisningen avser, dvs. inte enbart lagrummet utan även vad som behandlas (Melz, 2014). Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen Olika perspektiv på tydlighet En tydlighet i regelverket bör främja den rättsliga rationaliteten genom en genomarbetad struktur och en konsekvent begreppsanvändning. Vidare har kommunikation fått en allt större roll i samhället. Regelverket behöver kunna förklaras; det ska vara begripligt. I detta avseende kan regelverkets tydlighet få stor betydelse för den kultu- rella rationaliteten. Däremot är kanske inte tydlighet prioriterat för att nå politisk rationalitet, förutom att genomslaget för reformen sannolikt blir större och går snabbare om regelverket är tydligt. För verkställighetsrationaliteten kan regelverkets tydlighet vara betydelse- full. Om bestämmelserna är tydligt utformade bör det bli enklare att genomföra dem, såvida den materiella innebörden är förankrad i praktiken. En tydlighet som inte är förankrad i praktiken skulle kunna öka drivkrafterna i riktning mot ett kringgående av bestäm- melserna. En strukturell tydlighet skulle även kunna få till följd att handläggare på Arbetsförmedlingen får bättre förutsättningar att använda sig av en större verktygslåda när denne beslutar om stöd till den enskilde. Intern rationalitet handlar om struktur och genom- tänkt systematik. Av detta skäl bör tydlighet vara den aspekt som främjar den interna rationaliteten allra mest. Avslutande reflektioner om tydlighet Utgångspunkten bör vara att regelverket ska vara tydligt för dem som ska tillämpa det. Om begrepp och tillvägagångssätt inte är för- ankrade i verksamheten blir det svårt att uppnå någon egentlig tyd- lighet. Ett exempel är definitionen av arbetsmarknadsutbildning, där det anges att det är en yrkesinriktad utbildning som syftar till att underlätta för den arbetssökande att få eller behålla ett arbete och till att motverka brist på arbetskraft. En annan bestämmelse anger att uppdragsutbildning på eftergymnasial nivå får utnyttjas som arbets- marknadsutbildning för en viss målgrupp. Här blir det otydligt vad denna andra bestämmelse innebär i tolkningen av den första. Hade uppdragsutbildning inte kunnat utgöra arbetsmarknadsutbildning annars, eller handlar det om att uppdragsutbildningen inte behöver vara yrkesinriktad, eller något annat? Får det som inte stämmer in på beskrivningen inte räknas som arbetsmarknadsutbildning? I detta fall kan det handla om att regleringen bygger på ett bakomliggande Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen resonemang som inte avspeglas i utformningen och att ett snabbt införande av en ny bestämmelse har åsidosatt tydligheten. När det saknas förarbeten, som ofta är fallet när det gäller förordningar till skillnad mot lagar, bör det rimligen kunna ställas högre krav på tyd- lighet i bestämmelsens utformning. Invändningen kan tyckas väl detaljerad men även små saker kan få stora konsekvenser i form av effektivitetsförluster. Tid som i stället kunde ha lagts på kärnverk- samheten går till tolkning av otydliga bestämmelser. Bedömning: Det arbetsmarknadspolitiska regelverket förändras i en hög takt, men bör vara tillräckligt stabilt för att det ska kunna verkställas i en sådan omfattande organisation som Arbetsför- medlingen. Stabilitet innebär att regelverket är bestående . Regelverket har lång livstid och är föremål för få ändringar. Stabiliteten har delvis sin grund i frågeställningen om vem som ska ha den normgivande makten, domstolarna, eller regeringen. Både utformningen av bestämmelser och valet av regleringsform – lag, förordning eller annan styrning – inverkar på stabiliteten. Eftersom lagar stiftas av så finns det en inneboende tröghet i lag. Lagar är under- kastade en kvalitetssäkringsprocess med förarbeten och remissbehand- ling. Detta kan jämföras med förordningar, som beslutas av regeringen, där förändringar kan ske avsevärt mycket snabbare. Det arbetsmarknadspolitiska regelverket och stabilitet Det arbetsmarknadspolitiska regelverket består, som beskrivits, huvudsakligen av förordningar. Förändringstakten är hög. Om man tittar på en handfull av de mest centrala författningarna, närmare bestämt sex stycken, har de genomgått inte mindre än 116 föränd- ringar (antal ändringsförfattningar) de senaste tio åren.43 Det är vidare 43Förordningen om arbetsmarknadspolitiska program har ändrats 57 gånger, trädde i kraft (31 ändringar ). Förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksam- heten har ändrats 32 gånger, trädde i kraft (11 ändringar ). Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen ett förhållandevis detaljerat regelverk. Dessutom är arbetsmarknads- frågor i hög grad ett område som är föremål för ett aktivt politiskt intresse. Därför är det naturligt att det finns en drivkraft att kunna genomföra snabba ändringar. Olika perspektiv på stabilitet En hög stabilitet är central för den rättsliga rationaliteten, som fäster stort värde vid långsiktighet. Författningarna ska inte kunna ändras alltför lättvindigt. Författningar som är föremål för snabba ändringar riskerar att bli ogenomtänkta, om inte bestämmelserna var för sig så kanske ändå regelverket som helhet. För den politiska rationaliteten kan stabilitet i detta avseende i stället utgöra hinder för att driva igenom reformer och visa handlingskraft. Ett regelverk som är lätt att ändra innebär också att förändringarna kan genomföras till en låg kostnad eftersom processen är mer avskalad när det kommer till förordningsändringar. Ett stabilt regelverk främjar sannolikt kultu- rell rationalitet både eftersom regelverket totalt sett ger ett mer enhetligt intryck och för att det ges tid att acceptera eventuella förändringar. Ett mer gediget förarbete kan också vara positivt i det kulturella perspektivet. Enligt verksamhetsrationalitet kan det vara svårt att hantera ständiga förändringar i förutsättningarna för verk- samheten, särskilt om verksamheten bedrivs i en så stor myndighet som Arbetsförmedlingen. En konsekvens kan vara att handläggare nöjer sig med att känna till reglerna för några utvalda insatser eller målgrupper för att alternativet – att hålla sig à jour med vad som gäller för alla insatser, från tid till annan – inte upplevs som effektivt. Med ett stabilt regelverk har det sannolikt också funnits tid att läka barnsjukdomar och på så sätt anpassa regelverket till verksam- heten. Det kan även ha utvecklats domstolspraxis som kan bidra till att ytterligare klargöra reglerna i en praktisk kontext. Om det med stabilitet innebär att bestämmelser regleras i lag i stället för i förord- ning kommer förarbetena också kunna vara viktiga för verkställig- hetsrationaliteten. Ett instabilt regelverk kan vidare uppvisa allt större arbetsmarknadspolitiska program har ändrats 15 gånger, trädde i kraft (). Förordningen med instruktion för Arbetsförmedlingen har ändrats tio gånger, trädde i kraft . Förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin har ändrats 35 gånger, trädde i kraft (32 gånger ). Förordningen om jobbgaranti för ung- domar har ändrats 30 gånger, trädde i kraft (29 gånger ). Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen brister i såväl överblick och systematik som enhetlig terminologi. Detta främjar inte den interna rationaliteten. Avslutande reflektioner om stabilitet Denna korta genomgång och diskussion om regelverkets stabilitet ger en fingervisning om att de tydligaste intressekonflikterna just på arbetsmarknadspolitikens område kan knytas till denna aspekt. Med tanke på att det är ett område som ofta är föremål för växlande politiska prioriteringar och reformer och dessutom är konjunktur- beroende, behöver det finnas utrymme för flexibilitet. värderas stabilitet högt i övriga aspekter. Det kan dock tilläggas att stabilitet inte bör ha företräde framför bestämmelser som inte är genomförbara i praktiken eller där den kulturella rationaliteten i för- hållande till bestämmelsen har sjunkit markant . Det kan till exempel handla om att bestämmelser inte har följt med i samhälls- utvecklingen. Under aspekten kvantitet ovan nämns inkomstskattelagen och socialförsäkringsbalken som exempel på reduktion av antalet författ- ningar i ett regelverk. I båda fallen vara det inte i huvudsak fråga om att minska omfattningen av antalet bestämmelser utan att samman- föra dem i en lag. Det innebär att en och samma dispositionsteknik och begreppsapparat används och det bör utan tvekan vara enklare att hitta rätt i en samlad lag än i de äldre lagarna.44 Detta trots att man kan utgå från att det blir svårare att överblicka en lag ju mer omfattande den är. Slutsatser om ett ändamålsenligt regelverk Innehållet i detta avsnitt om ett mer ändamålsenligt regelverk har syftat till att nyansera diskussionen om vad som är ett ändamåls- enligt regelverk. Olika perspektiv har beskrivits. Egenskaper hos regelverket har sedan diskuterats utifrån dessa perspektiv. Vad som är ett bra eller enkelt regelverk har inte något allmängiltigt svar. I stället krävs det noga övervägande för att kunna skapa en bild av vad som är ett bra regelverk på arbetsmarknadspolitikens område, med hänsyn tagen till de särdrag som råder där. 44Se resonemang om inkomstskattelagen i Melz (2014). Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen en balans mellan olika rationaliteter såväl som att se till hela styr- ningen sammantagen. En förutsättning för arbetet med att hitta en sådan balans är en empirisk studie av regelverkets resultat och effek- ter. Resultatet av detta kan därefter läggas till grund för medvetna beslut om regelverkets syften, utformning och innehåll. Att regel- verkets utformning inverkar på effektiviteten på arbetsmarknads- politikens område styrks av flera källor.45 Hur det inverkar vet vi däremot inget eller lite om. En empirisk undersökning skulle ge svar på detta. Utredningen har under arbetets gång träffat på olika problem med regelverket, merparten kopplade till regleringen av de arbets- marknadspolitiska programmen. Det finns en risk att regeringen inte höjer blicken och prioriterar en större översyn, utan enbart ändrar detaljer. Detta är förståeligt eftersom det är resurssnålt att genom- föra snabba förändringar i specifika frågor. En ändring av regleringen i fråga ger en snabb belöning. Dessutom kan bristen på strukturerade sätt att mäta konsekvenserna av nollalternativet bidra till att sådana lösningar föredras. Arbetsförmedlingen har ett omfattande regelverk att följa. Något annat är svårt att hävda. En majoritet av reglerna återfinns i specifika och detaljerade förordningar som tydliggör vad som ska utföras eller är möjligt att utföra inom ramen för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Reglerna skapar ett ramverk för verksamheten sam- tidigt som det finns en risk att denna ordning begränsar Arbetsför- medlingens möjligheter att möta individuella behov hos arbetssök- ande och arbetsgivare. Det faktum att reglerna återfinns i ett relativt stort antal författningar gör dem svåra att överblicka. Förordningsstyrning ger flexibilitet för regeringen vid konjunk- tursvängningar, men mycket av flexibiliteten ligger på för hög nivå och borde föras ner till myndighetsledningen. Vissa av reglerna är dessutom svåra att tolka. Förordningar saknar ofta förarbeten som kan förtydliga vad regeringen velat åstadkomma. Regler som dessutom är mindre väl utformade kan medföra en ökad risk för att regler inte följs eller används felaktigt. För Arbets- förmedlingens del kan det framför allt handla om att alla insatser inte används eftersom arbetsförmedlaren inte känner till insatser eller inte har tid att sätta sig in i dess regler. 45Se exempelvis Arbetsförmedlingen (2015 c) och Ds 2014:29. Se även (1990), som dock inte särskilt avser det arbetsmarknadspolitiska regelverket. Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen Många påverkas av dessa regler, direkt och indirekt. En allmän översyn av reglerna skulle troligen göra det omöjligt att tillräckligt uttömmande identifiera konsekvenserna. Risken för oförut- sedda konsekvenser skulle vara betydande (, 2014 och , 2001). Av dessa skäl föreslås att en utredning tillsätts. Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen (2018), proposition 2018/2019:1, En resultatstyrd Arbetsförmedling förstärkt kompetensförsörjning. Arbetsförmedlingen (2015 a), Arbetsförmedlingens årsredovisning 2014. Arbetsförmedlingen (2015 b), Arbetsförmedlingen 2021. Inriktning och innehåll i myndighetens förnyelseresa. Af-2015/268710. Arbetsförmedlingen (2015 c), Arbetsförmedlingens budgetunderlag 2016–2018. Af-2014/41355. Arbetsförmedlingen (2016 a), Arbetsförmedlingens årsredovisning 2015. Arbetsförmedlingen (2016 b), Onödig efterfrågan inom Arbetsför- medlingen. Af-2015/440909. Arbetsförmedlingen (2016 c), Arbetsförmedlingens budgetunderlag –2019, Af-2015/256023. Arbetsförmedlingen (2017 a), Arbetsförmedlingens årsredovisning 2016. Arbetsförmedlingen (2017 b), Arbetsförmedlingens budgetunderlag 2018–2020, Af-2016/00083069. Arbetsförmedlingen (2018 a), Synen på Arbetsförmedlingen [kund- undersökning]. Arbetsförmedlingen (2018 b), Arbetsförmedlingens resultatsammanställ- ning, [intern promemoria]. , Hans (2004), En lagrådsledamots tankar om lagstiftningen SvJT 2004, s. 25. Ds 2008:67, Den nya myndigheten för arbetsmarknadsfrågor – . Ds 2011:31, Vissa förenklingar av det arbetsmarknadspolitiska regel- verket m.m. . Ds 2014:29, Förtydliganden och förenklingar inom det arbetsmark- nadspolitiska regelverket. (2009), Utvärdering av implementeringen av nya Arbetsförmedlingen. (2006), Frysningen 2005 – begränsningar av myndigheternas anslagssparande och anslagskredit. Publikations- nummer 2006:3. Styrning för ökad effektivitet i Arbetsförmedlingen (2014), Effektivisering av kärnverksamheter: Exempel från statliga myndigheter. (2016), Effektivisering i statsförvaltningen. , (1990), Lagstiftning inom förmögenhetsrätten: praktik, teori och teknik. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2018), Är arbetssökandes handlingsplaner uppdaterade och aktuella? Kantar (2018), Förtroendeindex för svenska myndigheter 2018. Liberalerna (2018), hämtat från /politik Melz, (2014), Något om lagstiftningstekniken i inkomstskatte- lagen. I: , , , , , (red): Skattelagstiftning: att lagstifta om skatt. : Juri- dik. (2018), budgetmotion 2018/19:2931. 1999/2000:98, Förnyad arbetsmarknadspolitik för delaktighet och tillväxt. 2008/09:1, Budgetpropositionen . 2009/10:175, Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt. 2011/12:107, Samverkan mellan kommuner om samhällsorien- tering m.m. . 2012/13:100, ekonomiska vårproposition. 2014/15:1, Budgetpropositionen . 2017/18:1, Budgetpropositionen .