sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — I fjärde kapitel finns de brott som i skilda hänseenden riktar sig mot en annan persons frihet, eller som kränker andra rent personliga intressen som inte är av ekonomiskt slag och som kan sammanfattas under beteckningen frid. Brotten gäller gärningar som innebär olika slag av kränkningar av personlig integritet.31 Att utsätta ett närstående barn för att bevittna våld eller andra brottsliga hand- lingar mellan närstående får anses höra till denna kategori. Det är barnets grundläggande trygghet och frihet som angrips. Den nya straff- bestämmelsen bör därför placeras i fjärde kapitlet . En lämplig brottsrubricering är enligt utredningens mening barnfrids- brott. 10.2.7Straffskala, gradindelning och förhållandet till andra straffbestämmelser Förslag: Straffet för brott av normalgraden ska vara fängelse i högst . I mindre allvarliga fall ska dömas till böter eller fängelse . Det ska införas en bestämmelse om grovt barnfridsbrott. Straffet för grovt brott ska vara fängelse i lägst Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen som bevittnats har varit av särskilt skrämmande och traumatisk art. Bedömning: Grov fridskränkning kommer att omfatta barn- fridsbrott utan att det behöver vidtas några lagstiftningsåtgärder. 31Bäcklund m.fl. Kommentar till , Zeteo. Utredningens analys, överväganden och förslag Brott av normalgraden och mindre allvarligt brott Straffvärdet för barnfridsbrott kan tänkas variera i betydande grad med hänsyn till de olika slag av gärningar som straffbestämmelsen kommer att omfatta. En straffskala med fängelse i högst för brott av normalgraden ger möjligheter till en differentierad straff- mätning för brott av normalgraden. Straffet ansluter då till vad som gäller för misshandel av normalgraden, vilket enligt utredningens mening är en lämplig jämförelse i svårighetsgrad. Utredningen menar att det därutöver bör finnas möjlighet att i mindre allvarliga fall döma till böter och att detta lämpligen bör ske genom att brottet kan bedömas enligt en särskild straffskala. Om böter i stället skulle ingå i straffskalan för brott av normalgraden, riskerar man att brotts- ligheten kommer att förskylla böter i många fall som enligt utred- ningens mening bör ligga på fängelsenivå. Därför behöver en möjlig- het till att i mindre allvarliga fall använda en särskild straffskala införas vid sidan av den straffskala som gäller för brott av normalgraden. Vad som ska bedömas som mindre allvarligt får avgöras i det enskilda fallet, men enstaka fall av bevittnande av en gärning som till sin natur är att bedöma som mindre allvarlig bör falla in under en sådan till- ämpning. Exempel på sådana gärningar kan vara ofredande, medan bevittnande misshandel av normalgraden i regel bör bedömas som barnfridsbrott av normalgraden. Det som ska vara avgörande för denna bedömning är i vilken utsträckning gärningen är ägnad att skada tryggheten eller tilliten för barnet i relation till en närstående person. Här kan noteras att ofredande som inte förövats på allmän plats enligt 4 kap. 11 § får åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från all- män synpunkt. Bedömningen av om åtalet är påkallat ur allmän syn- punkt ska ske med hänsyn såväl till brottets art och straffets syfte som till omständigheterna vid brottets begående. Det har också betonats att sociala hänsyn, till exempel till målsäganden, ska beaktas.32 Att brott har bevittnats av ett barn och varit ägnat att skada tryggheten eller tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person torde kunna vara en omständighet som föranleder att åtal anses påkallat ur allmän synpunkt. Utredningens analys, överväganden och förslag Utredningen noterar att skyndsamhetskravet på grund av minder- årig målsägande enligt 2 a § förundersökningskungörelsen med hän- syn till straffskalan kommer att omfatta barnfridsbrott av normal- graden men inte mindre allvarligt brott. Vid en kriminalisering av att låta barn bevittna våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående kan det finnas skäl för en möj- lighet att bedöma vissa gärningar som särskilt allvarliga. Även om det alltjämt som utgångpunkt rör sig om enstaka gärningar, kan grund- brotten spänna över relativt lindriga brott till sådana som i sig är så allvarliga att de kan leda till fängelse på livstid. Detta talar för en grad- indelning av barnfridsbrottet mellan mindre allvarligt brott, brott av normalgraden och grovt brott. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har varit av särskilt skrämmande och traumatisk art. Den bedömningen ska främst göras utifrån svårighetsgraden av grund- brottet. Begreppet särskilt skrämmande och traumatisk art ska vara ett abstrakt farerekvisit och syftar på den allvarliga psykiska skada som typiskt sett kan drabba barn som bevittnar mycket grovt våld mot en närstående. Detta begrepp har inte tidigare använts som rekvisit i någon straffbestämmelse, vilket till en början kan innebära svårig- heter i tillämpningen. Utredningen anser emellertid att dessa begrepp bäst beskriver den påverkan bevittnande av det allvarligaste våldet typiskt sett har på barn och väljer därför att använda dem. Det mest uppenbara exemplet på en sådan gärning är att ett barn bevittnar att en närstående dödas. Även om själva dödandet inte bedöms som uppsåtligt, torde sådana fall som bestått i t.ex. synnerligen grov miss- handel och grovt vållande till annans död falla in under den kategorin. Också sådana gärningar som inte har dödlig utgång torde kunna bedömas som grova, om det är fråga om mycket allvarligt våld som bevittnas. Frågan om ett brott ska bedömas som grovt, ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. Minimistraffet för grovt brott bör korrespondera mot straff- minimum för grov fridskränkning. Vad gäller maximistraffet kan en viss ledning hämtas från hur andra grova brott har värderats av lag- Utredningens analys, överväganden och förslag För grov fridskränkning och för grov misshandel är maximi- straffet fängelse . För grovt olaga hot är maximistraffet fängelse . Att utsätta barn för att bevittna våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående, när det rör sig om ett så grovt brott som att den närstående till barnet dödas, får anses stå i paritet med den kränkning som utgörs av ett grovt olaga hot. Det är möjligt att resonera kring att den psykiska skadan som kan följa är så allvarlig att den går att jämföra med den kränkning som en grov misshandel eller grov fridskränkning kan innebära. Utredningen anser emeller- tid att de inslag av fysiskt våld av allvarligt slag som omfattas av grov misshandel och grov fridskränkning som närmar sig maximistraffet, måste anses förskylla ett högre straffvärde. Utredningen stannar där- för vid att maximistraffet för grovt barnfridsbrott ska vara fängelse . Straffet för grovt barnfridsbrott bör i de flesta fall inte konsu- meras av straffet för grundbrottet, även om grundbrottet är ett mycket grovt brott. Förhållandet till grov fridskränkning Vid upprepade fall av bevittnande kan det bli aktuellt att låta dessa brott ingå i en grov fridskränkning enligt 4 kap. 4 a § , om förutsättningar finns för det i övrigt. Om det nya brottet placeras i fjärde kapitlet är detta möjligt utan några andra lag- ändringar. Det blir därmed också möjligt att ta hänsyn till den sär- skilda kränkning och skada som det kan innebära att leva med våld i familjen . Det går även, genom att låta barnfridsbrottet ingå i en grov fridskränkning, att göra en samlad bedömning av gärningar som består i bevittnande och gärningar som består i våld eller andra brott som riktas direkt mot barnet. Utredningens analys, överväganden och förslag 10.2.8Straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 8 Bedömning: Den befintliga straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 8 kan alltjämt komma att bli tillämplig om ett nytt barnfridsbrott införs. Förslaget om införande av ett barn- fridsbrott medför inte något behov av ändringar i denna bestäm- melse. Införande av ett särskilt barnfridsbrott bör inte leda till en lindrigare bedömning av sådana gärningar jämfört med om de beaktas som försvårande omständigheter. Enligt i 29 kap. 2 § 8 är det försvårande om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Inledningsvis framgår att de angivna om- ständigheterna som räknas upp i bestämmelsen gäller vid sidan av vad som ska beaktas för varje särskild brottstyp. Härmed avses främst vad som framgår direkt av straffbestämmelserna men även exempel- vis av förarbeten och rättspraxis. Omständigheter som gäller för en viss brottstyp, eller med andra ord omständigheter som kan vara av betydelse för rubricering, inklusive gradindelning, kallas ofta brotts- interna faktorer, i motsats till andra omständigheter av betydelse för straffvärdebedömningen, eller brottsexterna faktorer. Det kan emellertid också förekomma att sådana omständigheter som anges i paragrafen också anges i de särskilda straffbestäm- melserna. Som exempel kan nämnas att gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet eller att brottet utgjort led i en brottslighet som har bedrivits i stor omfattning. Motsvarande rekvisit finns i olika brottsbeskrivningar, t.ex. vid grov misshandel respektive vid grovt narkotikabrott. Har en sådan omständighet beaktats redan vid avgörandet av till vilken grad brottet är att hänföra, saknas det ofta anledning att ytterligare beakta den i försvårande riktning vid straff- mätningen inom den för graden föreskrivna straffskalan. Vid införandet av ett särskilt barnfridsbrott kan den situationen uppstå, att någon står åtalad för exempelvis misshandel mot en när- stående och barnfridsbrott i förhållande till ett barn som bevittnat denna misshandel. Frågan blir då hur den särskilda straffskärpnings- grunden eventuellt ska tillämpas. Den tilltalade ska, om förutsätt- ningar finns, fällas till ansvar för brott gentemot två olika målsägande. Utredningens analys, överväganden och förslag Det blir knappast aktuellt att tillämpa den särskilda straffskärpnings- grunden i samband med att någon döms för själva barnfridsbrottet. De försvårande omständigheterna har då redan tagits hänsyn till genom att personen döms för barnfridsbrott. Det kan emellertid förekomma att brott mot barnet inte kan styrkas, men att omständigheten blir aktuell att pröva i relation till brott mot den vuxna målsäganden. Hur detta ska tillämpas i enskilda fall, blir ytterst en fråga för rättstillämp- ningen. Den straffskärpningsgrund som här är aktuell, har dessutom ett vidare tillämpningsområde än att endast avse situationer när ett barn utsätts för att bevittna våld eller annan brottslig handling mellan när- stående. Enligt förarbetena till lagändringen bakom denna straff- skärpningsgrund behövde omständigheten att brott förövats mot ett barn av en närstående och att barnets trygghet och tillit till sin närstå- ende rubbats i dylika situationer adresseras på ett tydligare sätt. Redan innan var denna omständighet att betrakta som försvårande på den grunden att förövaren utnyttjat barnets skyddslösa ställning, men detta var enligt regeringens uppfattning inte tillräckligt. Straffskärpnings- grunden kommer alltså även vid ett införande av barnfridsbrott vara tillämplig i andra situationer än som omfattas av barnfridsbrottet. Vid en kriminalisering kommer gärningar som tidigare kunde räknas som försvårande omständigheter enligt 29 kap. 2 § 8 brotts- balken vid bedömningen av det grundbrott som förövades, i stället att bedömas självständigt som egna brott. Frågan blir då, vilket berörts i avsnittet om frågan om kriminalisering, om införande av ett barnfridsbrott kan leda till bedömningar som i praktiken innebär att en tilltalad döms lindrigare än om gärningen skulle ha räknats som en försvårande omständighet vid bedömningen av grundbrottet. Den närmare och exakta tillämpningen av straffskärpningsgrunden är svår att få en klar bild av, både när det gäller hur ofta den tillämpas och hur den inverkar på straffvärde- och påföljdsbestämningen. Det sak- nas strukturerad dokumentation om detta. Utredningen har emeller- tid tagit del av och analyserat 82 underrättsdomar i vilka straffskärp- ningsgrunden har tillämpats (se bilaga till betänkandet). I samtliga avgöranden utom ett, saknas uppgifter om hur mycket domstolen har skärpt straffet. Straffvärde, straffmätningsvärde och påföljdsval bestäms och görs efter en samlad bedömning. Utredningen är av upp- fattningen att domstolarna naturligen kommer att behöva vara tydlig- are i sin bedömning av ett självständigt brott och straffvärdet av detta, Utredningens analys, överväganden och förslag än vid straffmätningen med beaktande av en försvårande omständig- het. En ny straffbestämmelse torde enligt utredningens bedömning inte komma att leda till en lindrigare påföljdsbestämning. Förslag: Rätten till särskild brottsskadeersättning för barn som har bevittnat brott mot närstående ska tas bort. Bedömning: Barn som har utsatts för att bevittna våld eller andra brottsliga handlingar mot närstående kan vid införande av ett barnfridsbrott få rätt till skadestånd för den kränkning brottet innebär samt för personskada. Enligt 2 kap. 1 § skadeståndslagen ska den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar personskada eller sakskada ersätta skadan och av 2 § samma kapitel framgår att den som vållar ren förmögenhetsskada genom brott ska ersätta skadan. Skadestånd till den som har tillfogats personskada omfattar enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen ersättning för sjukvårdskostnad och andra kostnader för den skadelidande (inbe- gripet skälig kompensation till den som står den skadelidande särskilt nära), inkomstförlust samt fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) eller av bestående art (lyte eller annat stadig- varande men) samt särskilda olägenheter till följd av skadan. Har personskada lett till döden, ska enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen ersättning betalas för personskada som till följd av dödsfallet åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära. Till personskada räknas såväl kroppsliga som psykiska defekt- tillstånd, vare sig de har framkallats genom fysiska medel eller på annat sätt. En kroppsskada kan vara förenad med psykiska effekter av olika slag, t.ex. chocktillstånd, men sådana effekter kan också uppkomma utan att den drabbade själv lider kroppsskada. Psykiska defekttillstånd kan bestå i chockverkan av en viss händelse men också i efterföljande traumatiska neuroser. Besvären bör bedömas som personskada endast Utredningens analys, överväganden och förslag om en medicinskt påvisbar effekt föreligger. En medicinskt påvisbar effekt kan visa sig i att den som drabbats blir sjukskriven. Den kan också styrkas genom läkarintyg eller på annat sätt.33 Psykiskt lidande utan koppling till egen kroppsskada Psykiska defekttillstånd utan samband med att den drabbade själv åsamkats kroppsskada bör enligt viss doktrin betraktas som en sär- skild typ av personskada som ersätts endast under särskilda förut- sättningar.34 I samband med arbetet inför införandet av brottsskade- ersättning för barn som bevittnar brott mot närstående, berördes i prop. 2005/06:166 frågan om psykiskt lidande med anledning av att en nära anhörig skadas och om detta kan anses vara en ersättningsgill personskada. Man hänvisade då till införandet av en uttrycklig rätt till skadestånd för personskada för nära anhöriga till dem som dödas genom skadeståndsgrundande handlingar, då regeringen uttalade att psykiska besvär givetvis kan framkallas även av att en nära anhörig skadats. Det är dock i de fallen inte lika säkert att besvären är en för- utsebar och typisk följd av skadehändelsen. Enligt regeringens uttal- anden i propositionen, är det i vart fall inte så när en nära anhörig skadats lindrigt och gränsen mot svåra skador är svår att dra. Någon regel om rätt till skadestånd i de fallen infördes därför inte. Reger- ingen uttalade dock att detta inte uteslöt att skadestånd i särskilda fall borde kunna betalas även för psykiska besvär till följd av att en nära anhörig har skadats allvarligt. Framför allt ansågs detta gälla när någon har tillfogats lidandet av att bevittna själva skadehändelsen. Frågan överläts till rättstillämpningen.35 Vidare konstateras i prop. 2005/06:166 att barn som bevittnar våld mot en närstående ofta påverkas psykiskt av upplevelsen, och normalt kan det också uppstå en personskada av psykisk art. I de allvarligaste fallen bör kunna presumeras att en sådan skada uppstår, men i andra fall kan påverkan ske på ett sådant sätt att någon medicinskt påvisbar effekt inte upp- kommer. I de fallen saknar barnet rätt till skadestånd från förövaren. Rätt till skadestånd saknas även i de fall där en personskada visser- ligen uppkommer, men där denna inte anses vara en sådan följd av den 33Bengtsson och Strömbäck, Kommentar till skadeståndslagen, publicerad i Zeteo . 34Hellner och Radetzki, Skadeståndsrätt, Zeteoversion 10, s. 360. 2005/06:166 s. 19 f. Utredningens analys, överväganden och förslag skadegörande handlingen som faller inom gärningsmannens ansvars- område. Det finns alltså kategorier av barn som drabbas av en negativ psykisk påverkan till följd av att de bevittnar våld mot en närstående person men som före införandet av brottsskadeersättning för bevitt- nande saknade rätt till ekonomisk ersättning för detta.36 Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen inne- bär. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att fysisk skada uppkommit. Kränkningsersätt- ning tillkommer i princip den som brottet kan anses riktat mot. Anhöriga till den som dödats genom brott är inte berättigade till ersättning av detta slag, däremot för personskada enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen. Bestämmelsen gäller bara brott som angriper den skadelidandes personliga integritet, dock inte nödvändigtvis uppsåt- liga gärningar. Inte heller behöver det vara fråga om brott enligt . För rätten till skadestånd är det inte nödvändigt att skadevållaren dömts till straff för gärningen.37 Lagtexten omtalar först angrepp på annans person. Det gäller misshandelsbrott, mordförsök och andra brott förenade med våld. I praxis har även mera allvarligt vållande till kroppsskada under vissa omständigheter ansetts grunda rätt till kränkningsersättning. Sannolikt räcker det inte med vanlig oaktsamhet för att brottet ska ha en kränkande karaktär. Med angrepp mot annans frihet avses annans rörelse- och handlingsfrihet; motiven nämner människorov, olaga frihetsberövande, olaga tvång, rån, utpress- ning och människohandel. Med angrepp mot annans frid avses enligt motiven att säkra den enskildes rätt att vara i fred och hålla sitt privat- liv okänt för andra. Exempel är sexualbrott (även när de inte innebär angrepp mot annans person eller frihet), olaga hot (liksom andra brott som inbegriper hot), hemfridsbrott, ofredande samt överträd- else av besöksförbud, som det hette vid motivens tillkomst, i sådana fall där agerandet är ägnat att framkalla oro och ängslan hos den skyddade. Angrepp mot annans ära avser i första hand ärekränkningsbrott.38 2005/06:166 s. 23. 37Bengtsson & Strömbäck, Kommentar till skadeståndslagen, publicerad i Zeteo . Utredningens analys, överväganden och förslag Vid en kriminalisering av att låta barn bevittna brott mellan när- stående uppkommer för dessa målsägande enligt utredningens bedömning en rätt till skadestånd för kränkning med anledning av brott. En sådan rätt har tidigare inte funnits för dessa barn, utan de har i stället haft rätt till brottsskadeersättning enligt en särskild regler- ing i brottsskadelagen. Utredningens bedömning av frågan om rätt till kränkningsersättning utgår från ordalydelsen i lagtexten och den upp- räkning i förarbetena av brott som kan ge en sådan rätt. Barnfrids- brottet som föreslås ska omfatta sådana gärningar som innebär ett allvarligt angrepp på barnets trygghet och säkerhet, vilket i sin tur är en allvarlig kränkning av barnets frid. Enligt 4 och 5 §§ brottsskadelagen betalas brottsskadeersättning i första hand för personskada (inklusive skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället) och för kränkning. I vissa fall kan brottsskadeersättning betalas för sak- skada och ren förmögenhetsskada, om vissa särskilda förutsättningar är uppfyllda (se 6–8 §). Brottsskadeersättning betalas enligt 10 § i den utsträckning skadan inte ersätts på annat sätt. Enligt 9 § brottsskadelagen har barn som bevittnat brott mot när- stående under vissa förutsättningar rätt till brottsskadeersättning. När det gäller de allmänna syftena bakom bestämmelsen konstateras i förarbetena att barn som bevittnar våld mot en närstående normalt påverkas psykiskt av upplevelsen och att reaktionerna liknar dem som uppstår när barnet själv utsätts för våld samt att reaktionerna i vissa fall till och med kan vara ännu allvarligare. Det betonas att det för barn som bevittnar brott, liksom för andra brottsoffer, finns ett stort värde i att deras traumatiska känslor och upplevelser av händ- elsen tas på allvar och bekräftas. Införandet av en särskild rätt till ersättning för barn som bevittnar brott mot en närstående ansågs ha ett stort värde genom att det öppnar möjligheten till en sådan bekräft- else. Däremot ansåg man inte att det fanns skäl att ändra i de grund- läggande skadeståndsrättsliga principerna och införa en särskild rätt till skadestånd i dessa fall.39 39Dereborg & , Brottsskadelagen (2014:322), kommentar till 9 §, Zeteoversion 1. Utredningens analys, överväganden och förslag När det gäller andra former av ersättning enligt brottsskadelagen förutsätts att det finns en skadeståndsskyldighet och att den skade- lidande av någon anledning inte kan få ersättning av skadevållaren. Att staten då träder in i den skadeståndsskyldiges ställe var tidigare grunden för hela systemet med brottsskadeersättning. Den här aktu- ella bestämmelsen avviker från detta synsätt genom att brottsskade- ersättning ska kunna betalas ut till ett barn, trots att det över huvud taget inte finns någon skadeståndsskyldighet gentemot barnet. Den rätt till ersättning som skapats här har således inte sin grund i skade- ståndsrätten utan är helt och hållet av närmast socialrättslig natur.40 Utredningen har att ta ställning till om rätten till brottskade- ersättning enligt 9 § brottsskadelagen, med anledning av förslaget om kriminalisering och införande av ett nytt barnfridsbrott, bör tas bort med hänsyn till den då uppkomna rätten till skadestånd med anledning av brott och brottsskadeersättning enligt de regler som är knutna till rätten till skadestånd. Motiven bakom att den särskilda brottsskadeersättningen för bevittnande barn infördes i stället för att det infördes en rätt till skadestånd med anledning av skada på grund av sådana gärningar var, som redovisats i tidigare kapitel, bl.a. att dessa barn inte skulle behöva tvingas in i en rättsprocess mot sina egna föräldrar. När saken utreddes och lagstiftningen sedermera in- fördes, var det inte aktuellt att kriminalisera bevittnande. Valet stod i stället mellan att införa en särskild rätt till skadestånd eller att hitta en annan ersättningsform. Vid en kriminalisering blir dessa barn del av en rättsprocess med anledning av att de utsatts för brott. Skade- stånd med anledning av brott behandlas i många fall gemensamt med brottmålet. Barn skulle med andra ord inte tvingas in i en rätts- process med anledning endast av skadeståndstalan. Det framstår inte som rimligt att barn som bevittnat brott skulle ha en mer långt- gående möjlighet till ersättning enligt ett förenklat förfarande än barn som utsatts för andra brott av närstående, om även bevittnande kriminaliseras.