sou · H7B33d2 · 2019-01-30 00:00:00 — Under 1990-talskrisen och den senaste finanskrisen vidtog regeringen även åtgärder inom det reguljära utbildningsväsendet som kan karaktäriseras som semi-automatiska stabilisatorer. Ett av den aktiva arbetsmarknadspolitikens viktigaste syften är att jämna ut effekter av konjunkturcykeln på arbetslöshet, sysselsätt- ning och inkomster. Ofta är penningpolitiska åtgärder i form av räntesänkningar den första åtgärd som vidtas då efterfrågan i eko- nomin avtar. Om regeringen tillåter en expansiv finanspolitik och låter stabilisatorerna verka kommer fallet i BNP också att bromsas av att de som drabbas av arbetslöshet erhåller arbetslöshetsersättning (auto- matisk stabilisator) samt av att de som deltar i olika aktiva arbets- marknadspolitiska åtgärder erhåller aktivitetsstöd och att de som får en subventionerad anställning erhåller lön (semi-automatiska stabili- satorer) Sedan finanskrisen finns även korttidsarbete som en statlig åtgärd vid kraftiga fall i BNP. En aktiv stabiliseringspolitik kom att bli ett viktigt inslag i den ekonomiska politiken efter . Kritiken växte dock efterhand, bl.a. eftersom många finanspolitiska insatser visade sig vara dåligt anpassade i tiden – politiken blev pro- cyklisk i stället för kontra-cyklisk – och temporära satsningar tende- rade att permanentas, vilket frestade på de offentliga finanserna med permanenta budgetunderskott och växande statsskuld som följd. Under finanskrisen –2010 kom dock finanspolitiken åter att användas i stabiliseringspolitiskt syfte. Med tidigare erfarenheter i minne ansåg att det gick att minska de negativa effekterna av finanspolitisk stabiliseringspolitik om politiken var temporär, väl an- passad i tiden och riktad mot svaga grupper. En aktiv arbetsmark- nadspolitik uppfyller i stort dessa kriterier och kan därför fylla en stabiliseringspolitisk funktion. Genom bl.a. arbetslöshetsersättningen eller aktivitetsstödet mil- dras inkomstbortfallet och efterfrågan upprätthålls. Eftersom andelen personer med ersättning från arbetslöshetsförsäkringen har minskat kan ersättning vid deltagande i arbetsmarknadspolitiska insatser få en ökad roll i att upprätthålla efterfrågan i ekonomin under lågkon- junkturer. Med tanke på att många nyanlända har skrivit in sig vid Arbetsförmedlingen kan den trenden komma att för- stärkas. Få eller inga nyanlända kan bli föremål för utbetalningar från arbetslöshetsförsäkringen, med medlems- och arbetsvillkor, utan even- tuella inkomster måste komma från ersättning vid deltagande i åtgärd eller annan etableringsaktivitet. Arbetsmarknadspolitiken är även riktad mot de som ska in på arbetsmarknaden med låg utbildning eller de som förlorat sina jobb och har föråldrade kunskaper. När en konjunkturuppgång sker är det viktigt att undvika flaskhalsar på arbetsmarknaden. Om före- tagen får svårt att hitta arbetskraft kommer det förr eller senare att innebära att lönerna ökar mer än vad som är förenligt med infla- tionsmålet. måste då höja räntan för att uppnå sitt infla- tionsmål, vilket kyler av aktiviteten i ekonomin med minskad syssel- sättning som följd. En aktiv arbetsmarknadspolitik har som syfte att fördröja att flaskhalsar uppstår. De som förlorat jobbet under lågkonjunkturen kan via utbild- ning, praktik och lönesubventioner skaffa sig kompetenser som bättre stämmer överens med den efterfrågan på arbetskraft som upp- står i konjunkturuppgången. Bidrag för flytt och pendling kan även underlätta för de arbetssökande att söka sig till de geografiska om- råden där efterfrågan finns. Den svenska forskningen om vilken roll konjunkturläget spelar för effekten av arbetsmarknadspolitiken är begränsad. En sammanställning av utländsk forskning antyder dock att arbetsmarknadspolitiska insatser är mest effektiva under en låg- konjunktur, kanske främst för att inlåsningen då är som minst (, 2011). Forskningen stöder hypotesen om att deltagande i åtgärd upp- rätthåller arbetskraftsutbudet (, 2006). Lönesubventioner riktade mot långtidsarbetslösa kan också föra med sig att dessa be- traktas som ett alternativ till att anställa någon som inte varit lång- tidsarbetslös. På så vis utökas det effektiva utbudet av arbetskraft, alltså personer som arbetsgivarna betraktar som anställningsbara, och lönebildningen kan därmed bli mer återhållsam. Diskussionen ovan har rört hur arbetsmarknadspolitiken kan dämpa lågkonjunkturer och förhindra att flaskhalsar uppstår vid en konjunkturuppgång. Det finns dock andra effekter som kan mot- verka detta syfte. De flesta lönebildningsmodeller visar att en gene- rös arbetsmarknadspolitik leder till högre löner. Mekanismen är att fackföreningarna får sämre incitament att vara återhållsamma i avtals- rörelsen, eftersom den aktiva arbetsmarknadspolitiken ter sig som ett fullgott alternativ för medlemmarna om arbetslösheten ökar på grund av för höga löner. Vidare visar forskningen att då arbetslösa deltar i olika aktiva åtgärder minskar deras sökaktivitet. Detta gör att arbetsgivarna får färre sökande per vakans, vilket kan leda till ett tryck uppåt på lönerna. Vilken effekt – den lönedämpande eller den lönehöjande – som överväger är en empirisk fråga. Med reservation för att det inte gjorts några studier kan resultaten från forskningen sammanfattas som att arbetsmarknadspolitiska åtgärder inte verkar påverka lönebildningen (se , 2001). I stort verkar arbetsmarknadspolitikens stabiliseringspolitiska roll fungera väl. Arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet upprätt- håller efterfrågan under en lågkonjunktur. Deltagande i åtgärd för med sig att färre än annars lämnar arbetskraften under en lågkonjunk- tur, vilket upprätthåller det effektiva arbetsutbudet. Det är dock ange- läget att fördjupa kunskapen om den klokaste sammansättningen av åtgärder under olika skeden av konjunkturcykeln för att öka träff- säkerheten och minimera kostnaderna. Att tänka på är att sökinten- siteten går ner då en arbetssökande deltar i en åtgärd. Denna inlås- ningseffekt är som mest problematisk då konjunkturen vänder upp. Arbetslöshet är ett av samhällets stora strukturella problem. För den arbetslöse innebär det bland annat förlorad inkomst och minskat socialt sammanhang. För samhället innebär det bl.a. förlorad produktions- förmåga och stora utgifter. Forskarna har sökt förklara arbetslösheten utifrån två perspektiv. Det första är när det finns för få jobb i förhållande till arbetssökande. Det andra är bristande anpassning till de jobb som finns och de per- soner som söker arbete.3 har använt aktiv arbetsmarknadspolitik för att bekämpa arbetslöshet och få en bättre fungerande arbetsmarknad. Politiken har främst varit inriktad på att åtgärda bristande matchning. har antalet åtgärder vuxit och utvecklats för olika grupper, som t.ex. ungdomar, långtidsarbetslösa och nyanlända Hur väl arbetsmarknadspolitiken fungerar för att förbättra arbets- marknadens funktionssätt varierar mellan olika åtgärder. Intensifierad förmedlingsverksamhet verkar fungera och för samtliga arbets- sökande, även långtidsarbetslösa (Liljeberg och 2017). 3Layard m.fl. (1991) är ett standardverk på området. 301–365 uppdaterar senare tids forskning och empiri. Calmfors m.fl. (2002) och (2011) sammanfattar effekterna av arbetsmarknadspolitiken. Arbetsförmedlingen arbetar med olika typer av program och in- satser för att få de arbetssökande i arbete. I stort har det dock handlat om fem olika åtgärder: förbättra sökaktiviteten på arbetsmarknaden (arbetsförmedling), arbetsmarknadsutbildning, praktik, subventione- rade anställningar samt starta eget-bidrag. Genom att se till att de arbetssökandes kompetens motsvarar arbetsgivarnas krav kan förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Det uppnås bland annat genom att erbjuda arbetssökande det stöd som krävs för att de ska kunna delta eller stanna i arbetskraften. Arbetsförmedlingen ska förhindra långtidsarbetslöshet och behö- ver därför bedöma individers avstånd till arbetsmarknaden. Vissa personer som står långt ifrån arbetsmarknaden har särskilda behov av stöd för att hitta ett arbete. Genom att erbjuda dessa arbets- sökande arbetsmarknadspolitiska program kan arbetslöshetstiderna kortas. Det är en svår uppgift att empiriskt mäta effekten av Arbetsför- medlingens påverkan på arbetsmarknadens funktionssätt. En grund- läggande orsak är att många åtgärder implementeras på ett sätt som gör det svårt att mäta hur utfallet skulle ha blivit om åtgärden inte hade funnits. I genomsnitt visar forskningen på begränsade effekter av aktiv arbetsmarknadspolitik, men utfallen är bättre för vissa grupper. Arbe- tet med att bedöma och allokera insatser framstår som viktigt. Det finns därför anledning att insatser riktas till de som är eller riskerar bli långtidsarbetslösa (, och Crépon 2016). Vad gäller arbetsmarknadspolitikens makroeffekter på arbetslös- het och sysselsättning pekar forskningen på att politiken bidrog till lägre arbetslöshet men också att den ledde till lägre reguljär sysselsättning på grund av undanträngning. Arbets- marknadspolitiken har olika program med olika makroeffekter (IFAU 2003:06). Programmen kan påverka matchningen mellan lediga platser och arbetssökande; programmen kan vara förknippade med direkt undanträngning eller ha effekter på lönebildningen (ibid.) är ett land med höga fördelningspolitiska ambitioner. Det vanligaste måttet på hur framgångsrikt ett land är vad gäller fördel- ningspolitiken är att mäta den s.k. ginikoefficienten. Ginikoefficient är en ekonomisk måttenhet på ojämlikheten, till exempel i inkomstfördelning, hos en befolkning. Måttet visar hur inkomsterna är fördelade i en viss population. Ginikoefficienten har ett värde mellan noll (0) och (1). 0 innebär att alla individer har exakt lika stora tillgångar (dvs total jämlikhet) medan 1 innebär total ojämlikhet. Ju lägre ginikoefficient för inkomster, desto mer jämlikt fördelas löner, vinster, bidrag, och andra ersätt- ningar inom ett land Ett värde nära noll indikerar att inkomsterna är mycket jämnt fördelade medan ett värde nära ett indikerar att de är mycket ojämnt fördelade. har en förhållandevis jämn inkomst- fördelning, hade 2017 en ginikoefficient på 0,28.4 Arbetsmarknadspolitiken kan påverka inkomstfördelningen via flera kanaler. För det första ger arbetslöshetsersättning och aktivi- tetsstöd ersättning för förlorad arbetsinkomst under arbetslösheten. Sannolikt försämras individens position i inkomstfördelningen vid arbetslöshet eftersom ersättningen oftast inte kompenserar indivi- dens tidigare arbetsinkomst fullt ut, men den förhindrar att fördel- ningen av inkomster dras isär i allt för stor utsträckning. För det andra är ett syfte med arbetsmarknadspolitiska insatser att de ska förhindra att den arbetslöses kompetenser minskar i värde. Helst ska insatserna leda till att kompetenserna förstärks. Den för- väntade effekten av att delta i en insats är således att sannolikheten att få ett jobb ökar och att lönen i det nya jobbet är högre än om den arbetssökande inte hade deltagit i en åtgärd. Vad gäller arbetsmarknadspolitikens roll för att utjämna inkom- sterna i ekonomin har andelen som uppbär arbetslöshetsersättning fallit och ersättningen från denna eller aktivitetsstöd har urholkats. var det endast 87 000, vilket motsvarar som fick ersättning från a-kassan. (Arbetslöshetsrapporten ). Antalet som får a-kassa har minskat . var det i snitt 123 000 som fick aktivitetsstöd i aktivitetsstöd ingår också utvecklingsersättning. En förklaring är att arbetslösheten minskat men det har också betydelse att sammansättningen av de arbetslösa 4Källa 2017. (percentage)-1541 förändrats och att det är fler som inte kan få a-kassa. Dessutom var arbetslöshet det största försörjningshindret bland de som fick eko- nomiskt stöd från kommunen. Det innebär att den nedre delen av inkomstfördelningen sannolikt dras isär, mer , vid stora konjunktursvängningar. Arbetslöshetsrapporten , Akademikernas A-kassa. A-S (2001) ”Lönebildning, arbetslöshet och arbetsmarknadspolitik” Stencil 2001:3 IFAU . J (2011) ”Arbetsmarknadspolitikens effekter på sysselsättning och arbetslöshet – en översikt” Rapport 2011:7 IFAU . , (2013) ”practice: an evaluation and comparision with vocational labour market training programmes” Working paper 2013:6 IFAU . (2006) ”Arbetskraftsdeltagande och arbetsmarknads- politiska program” Rapport 2006:16 IFAU . Layard R, S Nickell & R Jackman (1991) ”Unemployment: Macro- economic Performance and the Labour Market” . . (2016) ”labor market policies” Working paper 2016:17 IFAU . Liljeberg L, (2017) ”Hur ofta träffas arbetssökande och arbetsförmedlare” Rapport 2017:16 IFAU . 1.Santiagokonventionen mot organhandel. 2.Ingen regel utan undantag – en trygg sjukförsäkring med människan i centrum. 3.Effektivt, tydligt och träffsäkert – det statliga åtagandet för framtidens arbetsmarknad. Effektivt, tydligt och träffsäkert –det statliga åtagandet för framtidens arbetsmarknad. Santiagokonventionen mot organhandel. Ingen regel utan undantag – en trygg sjukförsäkring med människan i centrum.