sou · H7B330 · 2019-06-10 00:00:00 — De framhåller att kunderna generellt varken har intresse av, kunskap om eller förutsättningar för att sätta sig in i avancerade tariffstrukturer som reflekterar kostnaden för att över- föra el i varje given tidpunkt. De menar att dessa faktorer utgör hinder för att realisera de möjliga samhällsnyttor som kan uppstå av en effektiv prissättning av nättjänster. Nätföretagens slutsats är att de möjliga effektivitetsvinsterna av en effektiv prissättning av nät- tjänster kan överskattas i den samhällsekonomiska kalkylen och att de snarare driver sökkostnader för kund såväl som nätföretag som ska förklara tariffstrukturen. Den standardisering som en ökad sam- redovisning medför har därmed potential att sänka sökkostnaderna för marknadens aktörer, utan att inverka negativt på marknads- effektiviteten. Ei har dels lämnat förslag på lagändringar för en central elmarknads- hubb som ska utgöra navet i informationsutbytet mellan elmarknadens aktörer, och dels en elhandlarcentrisk marknadsmodell som innebär att elhandlaren blir kundens huvudsakliga kontaktpunkt (Energimark- nadsinspektionen, R2017:07; , Ei 2017:05). Lagförslagen förväntas träda i kraft . Den nya marknadsmodellen innebär att elhandlaren blir kundens huvudsakliga kontaktpunkt i de flesta ärenden som berör den egna elleveransen. Det innebär också att kundens relation och kommunikation med nätägaren minskar jämfört med dagens situation. Elmarknaden blir därmed mer lik andra marknader, där kunden i huvudsak kommuni- cerar med den aktör som kunden själv valt. Den nya elmarknads- modellen möjliggör för elhandlaren att få ett helhetsperspektiv på kundens elkostnad och genom att lägga kundkontakten på den kon- kurrensutsatta elhandeln menar att det finns incitament för elhand- lare och energitjänsteföretag att utveckla sitt produktutbud genom Ändrade regler för samredovisning att till exempel hjälpa kunden att optimera sin elanvändning med av- seende på olika styrsignaler. Om den centrala elmarknadshubben kommer att innehålla infor- mation om den tariffstruktur som varje kund möter bedömer vi att sökkostnaderna förknippade med effektivt utformade tariffer kom- mer att reduceras väsentligt. Förslagen kan också möjliggöra att el- handlarna erbjuder prissäkringsprodukter för de kunder som värderar det, såväl som erbjudanden om optimeringstjänster så att kundens el- kostnad minimeras med avseende på till exempel nättariff, elgrossist- pris, elhandelspåslag samt fiskala skatter och avgifter för de kunder som är intresserade av det. Detta har potential att drastiskt minska kundernas sökkostnad för att anpassa sin förbrukning eller vidta andra åtgärder efter effektivt utformade nättariffer eller andra styrsignaler. 8Studie av om nätnivåerna bör ändras Det svenska elnätet är av historiska skäl uppdelat på tre nivåer; trans- missionsnät, regionnät och lokalnät, vilket innebär att det kan vara upp till tre olika nätaktörer verksamma på olika nätnivåer. Utredaren ska enligt utredningsdirektivet göra en första analys av indelning i nätnivåer och om det finns praktiska, regulatoriska och resursmässiga fördelar att reducera antalet nätnivåer från dagens tre till två. Det framgår av utredningsdirektivet att de två nivåerna ska vara distributionsnät och transmissionsnät i enlighet med . Utredningen ska även analysera förutsättningarna för transmis- sionsnätet att omfatta ledningar med spänningsnivåer ned till en lägre spänningsnivå än och om lokalnätet kan omfatta alla led- ningar för spänningsnivåer under den nya transmissionsnätsnivån. Utredaren ska särskilt bedöma hur den svenska uppdelningen i tre nätnivåer förhåller sig till gällande EU-lagstiftning med två över- gripande nätnivåer och vilka krav som kommer att ställas på företag som innehar ledningar som kan omklassificeras till transmissionsledningar. Vi har genomfört en mini-hearing med inbjudna representanter för regionnätsägarna, transmissionsnätsföretaget och en representant för lokalnät för att få en uppfattning om de praktiska förhållandena. I övrigt har vi analyserat nationellt och europeiskt regelverk med betydelse för nätnivåerna för att be- döma regulatoriska konsekvenser av att reducera antalet nätnivåer. Resursmässiga konsekvenser av att reducera antalet nätnivåer har analyserats utifrån ekonomisk teori. Studie av om nätnivåerna bör ändras En minskning av antalet nätnivåer skulle kunna gå till på flera sätt, till exempel genom en vertikal integration av nätföretag på olika nät- nivåer eller regulatoriska förändringar i definitionen av transmissions- ledning respektive distributionsledning. Vi bedömer att en vertikal integration av antalet aktörer som är verksamma på olika spännings- nivåer skulle vara svår att genomföra av flera skäl. Analysen avgrän- sas därför till den lösning som utredningsdirektivet föreskriver, dvs en regulatorisk sänkning av transmissionsnätsnivån och vilka prak- tiska, regulatoriska och resursmässiga konsekvenser det får i förhål- lande till dagens ordning. 8.2Nuvarande nätnivåer behålls tills vidare Bedömning: Den nuvarande spänningsgränsen för transmissions- nätet bör behållas tills vidare. Vi ser inte att en sänkt spänningsgräns för transmissionsledningar skulle innebära några uppenbara praktiska, regulatoriska och resurs- mässiga fördelar i förhållande till dagens ordning. Regionnätsföretagen skulle fortsatt finnas kvar, men med både regionledningar och trans- missionsledningar i sin portfölj. Transmissionsnät definieras annorlunda i ellagen (1997:857) än i elmarknadsdirektivet1. Detta medför att den nationella lagstiftningen har ett betydligt snävare tolkningsutrymme av vad som är ett trans- missionsnät och vem som är en TSO (systemansvarig för ett över- föringssystem) jämfört med . Syftet är troligen att und- vika att ledningar som ingår i regionala distributionsnät ska omfattas av definitionen för transmissionsnät. Det kan uppstå problem med tillämpningen, om elmarknads- direktivets definitioner implementeras i nationell rätt på ett sätt, som samma definitioner är direkt gällande rätt vid tillämp- ningen av en EU-förordning som hänvisar till elmarknadsdirektivet. Samma definitioner får då olika innebörd beroende på vilken rättsakt som tillämpas. Om dagens regionledningar omklassificerades till trans- missionsledningar skulle den organisation som äger och driftar dessa, 1Europaparlamentets och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG. Studie av om nätnivåerna bör ändras enligt elmarknadsdirektivet och den europeiska lagstiftningen, att definieras som en TSO. Vår preliminära bedömning är att en sänkt spänningsgräns för transmissionsledningar antingen skulle öka antalet TSO eller öka konflikten mellan den svenska och den europeiska lagstiftningen. En större förändring för de regionnätsföretag som skulle definieras som TSO är att de omfattas av mer långtgående åtskillnadsregler. Det är svårt att identifiera några praktiska eller resursmässiga fördelar med en sänkt spänningsgräns som kan motivera de kostnader som det skulle medföra för regionnätsföretagen. Energiomställningen och digitaliseringen skapar behov av att se över gränssnittet och informationsutbytet mellan olika DSO (system- ansvariga för ett distributionssystem) och TSO. Nya marknads- förutsättningar ställer en DSO inför nya utmaningar och en möjlig lösning är att olika DSO ges ett delsystemansvar. Det pågår ett om- fattande arbete i EU och i för att få till en bättre koordinering i näten trots att det finns nätaktörer på flera nätnivåer. Detta avsnitt innehåller en nulägesbeskrivning av nätstrukturen och ansvarsfördelningen i och ett antal angränsande länder. 8.3.1Nätstruktur och ansvarsfördelning i Det svenska elnätet är av historiska skäl indelat i tre nivåer med ut- gångspunkt från ledningarnas spänningsnivå. Nivåerna är transmis- sionsnät, regionnät och lokalnät. Stamnätet har tidigare använts som begrepp för det nationella nätet för överföringen av el genom hela landet samt för import och export. används i stället begreppet transmissionsnät. Med transmissionsnät avses ett tekniskt och driftsmässigt sammanhängande ledningsnät som har en spänning om eller mer, sträcker sig över flera regioner i och länkar samman det nationella elnätet med elnät i andra länder, 1 kap. 4 a § ellagen. Det svenska transmissionsnätet har spänningsnivåer mellan 220 och och täcker i princip hela . Detta nät ägs av staten och förvaltas och drivs av . har också det övergripande ansvaret för balanshållningen i Studie av om nätnivåerna bör ändras Regionnäten ansluter till transmissionsnätet och har van- ligen spänningsnivåer på mellan 30 och . Regionnätens övergripande funktion är att överföra och trans- formera el till och från transmissionsnätet, till och mellan ett stort antal uttagspunkter för lokalnätet och ett antal större industrier samt att ansluta ett antal elproduktionsanläggningar till elnätet. Under regionnäten finns lokalnäten där elleveranserna sker till majoriteten av slutkunderna. Spänningen i de maskade lokala hög- spänningsnäten ligger vanligen på 6, 10 eller . Dessa nät matar i sin tur lågspänningsnäten på 0,4 kV. Valet av spänningsnivå på re- spektive nätnivå är baserad på kapacitet och avstånd. Tabell 8.1 inne- håller en sammanställning över nätnivåer och vilket spän- ningsintervall för överföring som de normalt förekommer på. Det finns ingen enhetlig indelning och framför allt gränssnittet mellan lokalnät och regionnät uppvisar stor variation. Den vanligaste övre nivån för lokalnät är och i enstaka fall upp till , medan regionnät går upp till och med med enstaka ledningar på högre nivåer såsom . De tre termerna för att benämna nätnivåerna transmissionsnät, re- gionnät och lokalnät är väl inarbetade i elbranschen. Det är dock en- dast transmissionsnätet som är definierat i ellagen. Det har inte ansetts nödvändigt att definiera de övriga termerna (jfr prop. 2010/11:70 s. 99). Indelningen i tre nätnivåer kommer dock till uttryck på andra sätt. Lokalnäten utgörs av ledningar som omfattas av nätkoncession för område, medan transmissionsnätet och regionnäten utgörs av led- ningar som omfattas av nätkoncession för linje (jfr 2 kap. 2 § första stycket ellagen). Enligt ellagen är vidare utformningen av nättariffer beroende av om tarifferna avser överföring av el för område, på region- ledning eller på transmissionsnät (4 kap. 3–9 §§ ellagen). Studie av om nätnivåerna bör ändras fastställande av intäktsram för elnätsverksamhet finns särskilda be- stämmelser om intäkter från olika nätnivåer (5 kap. 13–19 §§ ellagen). 8.3.2Nätnivåer i andra länder Ordningen med tre nätnivåer är inte unik för . Utredningen har gett en konsult i uppdrag att studera nätstrukturen i , , , , och Tyskland.2 I finns två nivåer: ett transmissionsnät och ett distributionsnät. Alla andra länder som undersökts har tre nivåer. , och har precis som två nivåer av distributionsnät (till exempel ett regionalt och ett lokalt nät), medan istället har två nivåer i sitt transmissionsnät: ett stamnät och ett trans- portnät. Detta kapitel innehåller en analys av det aktuella rättsläget i och EU med ett särskilt fokus på de regulatoriska och praktiska im- plikationerna för nätägare och de nätkunder som är anslutna till nätet av att vissa regionnätsledningar omklassificeras till transmissionsnät. Därefter följer en framtidsspaning om energiomställningen och digi- taliseringen och vad de innebär för en kostnadseffektiv planering och drift av nätet samt utvecklingen inom . Artikel 2 i nu gällande elmarknadsdirektiv3 anger följande definitioner om överföring (transmission) och distribution. 1.överföring: transport av el i sammanlänkade system med hög- spänningsnät samt nät med extra hög spänning för tillhandahållande till slutförbrukare eller distributörer, men inte leverans. 2Se Bilaga 2. Vi har kompletterat studien med att intervjua företrädare från den norska tillsyns- myndigheten. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG. Studie av om nätnivåerna bör ändras 2.systemansvarig för överföringssystemet: varje fysisk eller juridisk person som ansvarar för drift och underhåll och, vid behov, ut- byggnad av överföringssystemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess sammanlänkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på överföring av el. 3.distribution: transport av el i system med högspännings-, mellan- spännings- och lågspänningsnät för tillhandahållande till kunder, men inte leverans. 4.systemansvarig för distributionssystemet: varje fysisk eller juri- disk person som ansvarar för drift och underhåll och, vid behov, utbyggnad av distributionssystemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess sammanlänkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på distribution av el. Ansvar till följd av att definieras som transmissionsnät Artiklarna 9–16 i elmarknadsdirektivet innehåller bestämmelser för drift av överföringssystemet och artiklarna 17–23 innehåller bestäm- melser om oberoende systemansvariga för överföring (ISO). använder begreppen överföring och överföringssystem medan svensk lagstiftning använder transmission och transmissionsnät. Artikel 9 anger bestämmelser för åtskillnad av överföringssystem och systemansvariga för överföringssystem (TSO). Det anges att varje företag som äger ett överföringssystem ska agera som systemansvarig för överföringssystemet och regler för att samma person(er) i prin- cip inte får utöva kontroll över eller företräda både produktion eller leverans och systemansvar. Artikel 10 anger hur systemansvariga för överföringssystem ska utses och certifieras. Artikel 11 handlar om certifiering i förhållande till tredjeländer. Artikel 12 anger vilka uppgifter som åligger de systemansvariga Artikel 13 anger bestämmelser om obero- ende systemansvariga och artikel 14 om åtskillnad av ägare till över- föringssystem. Artikel 15 handlar om inmatningsordning och balans och artikel 16 om konfidentiell behandling när det gäller system- ansvariga för överföringssystem och ägare till överföringssystem. Studie av om nätnivåerna bör ändras Enligt artikel 12 ska varje TSO ansvara för följande: a)Att säkerställa systemets långsiktiga förmåga att uppfylla rimliga krav på överföring av el, att på affärsmässiga villkor och med veder- börlig hänsyn till miljön driva, underhålla och utveckla säkra, till- förlitliga och effektiva överföringssystem. b)Att säkerställa tillräckliga resurser för fullgörandet av skyldigheten att tillhandahålla tjänster. c)Att bidra till försörjningstryggheten genom lämplig överförings- kapacitet och systemtillförlitlighet. d)Att styra elkraftflödena i systemet, med beaktande av utbyten med andra sammanlänkade system. Den systemansvarige ska för detta ändamål ansvara för att kraftsystemet är säkert, tillförlitligt och effektivt och därvid säkerställa att alla nödvändiga stödtjänster, även sådana som styrs av efterfrågan, är tillgängliga i den mån som denna tillgänglighet är oberoende av andra överföringssystem med vilket systemet är sammanlänkat. e)Att förse den systemansvarige för andra system med vilka systemet är sammanlänkat med tillräcklig information för att säker och effektiv drift, samordnad utveckling och driftskompatibilitet i det sammanlänkade systemet ska kunna säkerställas. f)Att säkerställa att ingen diskriminerande åtskillnad görs mellan systemanvändare eller kategorier av systemanvändare, i synner- het inte till förmån för anknutna företag. g)Att förse systemanvändarna med den information som behövs för att de ska kunna få effektivt tillträde till systemet. h)Att inkassera kapacitetsavgifter och betalningar inom ramen för kompensationsmekanismen mellan systemansvariga för överförings- näten i enlighet med artikel 13 i förordning (EG) nr 714/20094, att bevilja och administrera tredje parts tillträde och ge motiverade förklaringar då sådant tillträde nekas, vilket ska övervakas av de nationella tillsynsmyndigheterna, varvid de systemansvariga för överföringssystemet, då de fullgör sina uppgifter enligt denna arti- kel, främst ska underlätta marknadsintegrationen. 4Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 714/2009 av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel och om upphävande av förordning (EG) nr 1228/2003. Studie av om nätnivåerna bör ändras Transmissionsnät i svensk rätt Bestämmelser i ellagen som trädde i kraft förtydligar att transmissionsnät är ett tekniskt och driftsmässigt sammanhängande ledningsnät som har en spänning om eller mer, sträcker sig över flera regioner i och länkar samman det nationella elnätet med elnät i andra länder. Med regionledning avses en ledning som om- fattas av en nätkoncession för linje och inte ingår i ett transmissions- nät. avses den som har nätkoncession för ledning som ingår i ett transmissionsnät. Regionnätsföretag defi- nieras inte i ellagen. Ändringarna föreslogs i prop. 2017/18:237 och rör gränsen mellan transmissionsnät och regionledningar. Av de nya definitionerna följer enligt författningskommentarerna att ledningarna i ett transmissions- nät ska hänga ihop fysiskt och att den kontinuerliga driften ska vara samordnad. Det svenska transmissionsnätet förvaltas av , som alltså är ett transmissionsnätsföretag i ellagens mening. Genom definitionen görs en avgränsning mot enstaka ledningar som innehas av distributionsnätsföretag och till sin funktion ingår i region- nätet trots att de har en spänning om eller mer. Definitionen av regionledning ändrades till att avse ledningar som inte ingår i ett transmissionsnät i stället för att som tidigare utgå från ledningens spänning. Ellagen använder således begreppet transmissionsnät för det som enligt betecknas överföringssystem. I ellagen används ordet ”överföring” som beteckning på all transport av el, oavsett på vilken nivå i det koncessionspliktiga elnätet som transporten äger rum. I den gamla ellagen5 gjordes dock skillnad på ”överföring” och ”distribution”. Genom att införa begreppen transmissionsnät och transmissions- nätsföretag anses sambandet med bli lättare att se och regelverket bli mer lättillgängligt när det i lagen blir tydligare att det finns viktiga skillnader mellan överföring och överföringssystem och den nätverksamhet som bedrivs på de lägre nätnivåerna, se prop. 2017/18:237 s. 31. Dessa skillnader tydliggörs genom att ange vad som i är ett överföringssystem och vilken eller vilka aktörer som är systemansvariga för överföringssystemet. Direktivet innehåller en omfattande reglering som gäller driften av sådana över- föringssystem (se främst artiklarna 9–23). Det kan således anses vara 5Lag (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Studie av om nätnivåerna bör ändras tydliggjort att de EU-regler som gäller för överföringssystem gäller för . Flera remissinstanser, däribland (Ei), avstyrkte förslaget som begränsar möjligheten för andra än att vara systemansvarig för transmissionssystemet. Bland annat ansågs definitionen avvika från och vara snävare än EU-direk- tivet kräver. Definition av transmissionsnät och transmissionsnätsföretag I artikel 2 i elmarknadsdirektivet finns bland annat följande defini- tioner: •Överföring: transport av el i sammanlänkade system med hög- spänningsnät samt nät med extra hög spänning för tillhanda- hållande till slutförbrukare eller distributörer, men inte leverans. •Sammanlänkat system: ett antal överförings- och distributions- system som kopplas samman med hjälp av en eller flera samman- länkningar. •Sammanlänkning: utrustning som används för sammanlänkning av elsystem. •Systemansvarig för överföringssystemet: varje fysisk eller juridisk person som ansvarar för drift och underhåll och, vid behov, ut- byggnad av överföringssystemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess sammanlänkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på överföring av el. Enligt elmarknadsdirektivet är överföring således transport av el i ett antal system med högspänningsnät och nät med extra hög spänning som kopplas samman med hjälp av en eller flera sammanlänkningar, för tillhandahållande till slutförbrukare eller distributörer, men inte leverans. Enligt elmarknadsdirektivet har en systemansvarig för överförings- system (TSO) ansvar för drift, underhåll och utbyggnad av överförings- systemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess samman- länkningar till andra system. Detta krav på geografisk utbredning är i ellagen flyttat till definitionen av transmissionsnät som ska sträcka Studie av om nätnivåerna bör ändras sig över flera regioner i och länka samman det nationella elnätet med elnät i andra länder. Brister kravet på nätets geografiska utbred- ning blir det således per definition ett distributionsnät, vilket inte är den givna följden enligt direktivet. Vidare har kravet på geografisk ut- bredning skärpts genom att inom ett visst område är ersatt med över flera regioner i och andra system är ersatt med elnät i andra länder. Dessa förändringar medför att den nationella lagstiftningen har ett betydligt snävare tolkningsutrymme av vad som är ett trans- missionsnät och vem som är en TSO jämfört med . Syftet är troligen att undvika att ledningar som ingår i regionala distributions- nät ska omfattas av definitionen för transmissionsnät. Det uppstår problem med tillämpningen om elmarknadsdirektivets definitioner implementeras i nationell rätt på ett sätt som samma definitioner är direkt gällande rätt vid tillämpningen av en EU-förordning som hänvisar till elmarknadsdirektivet. Samma defini- tioner får då olika innebörd beroende på vilken rättsakt som tillämpas vilket är olämpligt. Ett exempel är Baltic Cable. Baltic Cable (BC) är en 600 MW likströmsledning med spänning mellan och . Däremot sträcker sig inte BC över flera regioner inom . BC omfattas därmed inte av den svenska definitionen av transmissionsnät. Följaktligen är BC en re- gionledning (en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje och inte ingår i ett transmissionsnät) och dess ägare () ett distributionsnätsföretag (den som har nätkoncession för en regionledning eller nätkoncession för område). Både Ei och dess tyska motsvarighet Bundesnetzagentur (BNetzA) anser att BCAB är en TSO enligt elmarknadsdirektivets definitioner.6 BCAB omfattas dock inte av det nu gällande svenska regelverket för certi- fiering av transmissionsnätsföretag. I har däremot frågan prövats i domstol efter att BNetzA funnit att BCAB inte uppfyller åtskillnadsreglerna för nätföretag. Genom ett beslut i högsta federala instans, Bundesgerichtshof, är det fastslaget att BCAB är en TSO7. BCAB har därefter ansökt hos BNetzA om att få bli certifierat enligt reglerna om oberoende systemansvariga (ISO). Att BCAB är en TSO framgår också av ett yttrande från Europeiska kommissionen till BNetzA.8 6Beträffande Ei:s bedömning pågår en domstolsprocess och svensk domstol har begärt förhands- avgörande av . 7BGH, 07.03.2017 – EnVR 21/16, ECLI:DE:BGH:2017:070317BENVR21.16.0. 8Stellungnahme der Kommission vom 23.1.2014, C(2014) 424 final. Studie av om nätnivåerna bör ändras För transmissionsnät gäller mer långtgående åtskillnadsregler än för andra nätföretag. Reglerna återfinns i 3 kap. 1 a och 1 f–k §§ ellagen. •Ett transmissionsnätsföretag får inte bedriva produktion av eller handel med naturgas (1 a § första stycket). •Ett transmissionsnätsföretag ska vara oberoende av företag som bedriver produktion av eller handel med el eller naturgas (1 f §). •Den som ensam eller tillsammans med någon annan utövar kon- troll över ett företag som bedriver produktion av eller handel med el eller naturgas, får inte utöva kontroll över eller någon rättighet gentemot ett transmissionsnätsföretag (§ första stycket).