sou · H7B334 · 2019-06-04 00:00:00 — Beträffande de senare fastigheterna kan det röra sig om fastigheter som är belägna i närheten av totalförsvars- viktiga anläggningar eller verksamheter, såväl sådana som disponeras av försvarsmyndigheterna som inom den civila sektorn. Det kan också handla om fastigheter i andra skyddsvärda geografiska områden, t.ex. vid viktiga farleder. Det är svårt att säga något generellt om ägarförhållandena beträf- fande de fastighetstyper vi beskrivit. Fastigheter där infrastruktur av väsentligt intresse för totalförsvaret är belägen kan i många fall för- väntas ha samma ägare som infrastrukturen i fråga. Det förekommer dock att den typen av infrastruktur uppförs på annans mark med stöd av ett nyttjanderättsavtal. När det gäller markområden i skyddsvärda geografiska områden och fastigheteter som angränsar till totalför- svarsviktiga objekt och verksamheter får man anta att det kan före- komma såväl statligt och kommunalt som enskilt ägande. 10Gällande rätt samt jämförelsematerial Vi har i kapitel 5 kartlagt och översiktligt redovisat befintlig lagstift- ning som syftar till att skydda totalförsvaret mot yttre hot. Som vi där beskrivit finns olika typer av sådant skydd, varav en typ av skydd är statliga kontrollsystem vid vissa överlåtelser och upplåtelser. Re- levant gällande rätt har därför till viss del redan beskrivits i kapitel 5. I detta kapitel avser vi att mer utförlig beskriva den lagstiftning vi bedömer vara mest relevant för frågan om ett tillkommande statligt kontrollsystem. I kapitlet redogörs därtill för gällande och upphävd rätt som, ur materiellt eller processuellt hänseende, kan tjäna som jämförelsematerial för våra överväganden. 10.1Kontrollsystem som begränsar rätten att överlåta eller förvärva viss egendom Kontrollmekanismer som begränsar rätten att överlåta eller förvärva viss egendom är ovanliga i . Som nämnts i kapitel 5 finns ex- empelvis, till skillnad mot många andra europeiska länder, ingen granskningsmekanism för granskning av investeringar i vissa säker- hetskänsliga eller försörjningsviktiga mark- eller verksamhetsområ- den. I finns inte heller någon tradition av s.k. golden shares, som finns i vissa länder och medger staten att ha en kontroll över eller vetorätt vid förvärv i tidigare statsägda säkerhetskänsliga och/ eller sektorer. Den enda reglering som i detta avseende är direkt relevant för vår del är säkerhetsskyddslagen med dess kompletterande förslag om kontrollmekanism för vissa överlåtelser och upplåtelser m.m. Gällande rätt samt jämförelsematerial De övriga lagar som vi tar upp i avsnittet, jordförvärvslagen och lagen om krigsmateriel, är relevanta som jämförelsematerial. Lagen, liksom det förslag till kompletteringar som lämnades av Utredningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor, har be- skrivits kort i avsnitt 5.3. Lagen gäller säkerhetskänslig verksamhet, med vilket i huvudsak avses verksamhet som är av betydelse för säkerhet. Säker- hetsskyddslagen kan även omfatta en del av en verksamhet, om enbart den delen är av sådan betydelse som avses. Innebörden av begreppet säkerhet är inte , utan måste tolkas i ljuset av sam- hällsutvecklingen. I förarbetena till den nya säkerhetsskyddslagen sägs att den återupptagna totalförsvarsplaneringen innebär att det militära och civila försvaret bör vara en central del av säkerhetsskyddslagens skyddsområde. Det konstateras också att ett framträdande drag i den nya säkerhetsskyddslagen är utvidgningen mot den civila sektorn.1 Avgörande för om en verksamhet kan anses beröra säkerhet är bl.a. om en antagonistisk handling (exempelvis spioneri, sabotage eller terroristbrott) skulle medföra skadekonsekvenser på nationell nivå. Sådana skadekonsekvenser kan t.ex. vara störningar i eller bort- fall av leveranser, tjänster och funktioner som är nödvändiga för sam- hällets funktionalitet ur ett nationellt perspektiv.2 Att det ska vara fråga om nationell betydelse utesluter inte att det kan vara fråga om verksamheter på regional eller till och med lokal nivå. Exempelvis kan en lokal eller regional störning av dricksvattenförsörjningen påverka ett stort antal människor i en region, vilket i förlängningen kan få nationella följdverkningar.3 I förarbetena till säkerhetsskyddslagen nämns att säkerhetsskyddsåtgärder kan behöva vidtas t.ex. vid led- ningar, och basstationer inom telekommunikationssektorn, större knutpunkter inom transportsektorn, ledningscentraler som används inom ramen för det civila försvaret och räddningstjänsten, 2017/18:89 Ett modernt och stärkt skydd för säkerhet – ny säkerhetsskydds- lag s. 41. 2017/18:89 s. 44. 2017/18:89 s. 43. Gällande rätt samt jämförelsematerial byggnader eller anläggningar med stor betydelse för kraftförsörj- ning, centrala laboratorier inom hälso- och sjukvårdssektorn och Försvarsmaktens byggnader och anläggningar.4 Mot denna bakgrund bedömer vi att flertalet av de infrastruk- turtyper vi beskrivit som totalförsvarsviktiga i föregående kapitel kan komma att omfattas av säkerhetsskyddslagen och förslaget till kom- pletteringar i lagen. Förslaget till kompletteringar omfattar bl.a. ett sär- skilt kontrollsystem inför vissa planerade förfaranden, däribland över- låtelser och upplåtelser av säkerhetskänslig verksamhet.5 I stora drag innebär systemet att en verksamhetsutövare inför dessa förfaranden ska samråda med tillsynsmyndigheten och att tillsynsmyndigheten har möjlighet att förelägga verksamhetsutövaren att vidta särskilda åtgär- der. Om ett föreläggande inte följs eller om tillsynsmyndigheten bedö- mer att det planerade förfarandet är olämpligt från säkerhetsskydds- synpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas, får tillsynsmyndigheten besluta att verksamhetsutövaren inte får genomföra det planerade förfarandet. Ett ärende gällande överlåtelse får även avslutas med ett föreläggande som innebär att överlåtelsen endast får genomföras på vissa villkor, vid påföljd att överlåtelsen annars är ogiltig. När det gäller överlåtelser av säkerhetskänslig verksamhet omfat- tas även sådan egendom i den säkerhetskänsliga verksamheten som har betydelse för säkerhet eller ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd. Därmed kan det före- slagna kontrollsystemet även träffa överlåtelser av fastigheter eller fysisk infrastruktur. Utredningen föreslår en tillsynsmyndighet för varje sakområde där det typiskt sett bedrivs säkerhetskänslig verksamhet.6 Därtill föreslås att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ska vara samord- ningsmyndigheter, som bl.a. ska ansvara för att följa upp tillsyns- arbetet samt verka för erfarenhetsutbyte och förmedla relevant hot- information till tillsynsmyndigheterna. 2017/18:89 s. 73. 5SOU 2018:82, Sammanfattning s. 23 ff. 6Föreslagna tillsynsmyndigheter är Försvarsmakten, Säkerhetspolisen, , , , , Finansinspek- tionen, och samt länsstyrelserna i , , och . Gällande rätt samt jämförelsematerial Jordförvärvslag (1979:230) Jordförvärvslagen är ett exempel på en reglering som innehåller be- stämmelser som begränsar möjligheten att förvärva egendom. Lagen har som huvudsyften att gynna sysselsättningen och boendet i gles- bygder samt att behålla balansen i markinnehav mellan fysiska per- soner och juridiska personer när det gäller lantbruksegendom. För dessa ändamål föreskriver lagen att förvärv av egendom vilken är klas- sad som jordbruksenhet och ligger i glesbygd eller omarronderings- område kräver tillstånd. Om förvärvstillstånd inte beviljas blir köpet ogiltigt (11 §). I de fall lagfart har beviljas av misstag utan att förvärvs- tillstånd meddelats blir förvärvet däremot giltigt. Regeringen har bestämt vilka kommuner och delar av kommuner som är glesbygd respektive omarronderingsområden. Dessa områ- den framgår av jordförvärvsförordningen (2005:522). Frågor om tillstånd prövas av eller (9 §). Förvärvstillstånd ska som huvudregel sökas från det förvärvet skedde (10 §). Vid avslag på en tillståndsansökan som avser ett fastighetsförvärv i ett område som definieras som glesbygd, och ägaren inte är en juri- disk person, kan staten bli tvungen att lösa egendomen på begäran från säljaren (12 §). Säljaren kan begära inlösen hos , efter att avslagsbeslutet trätt i kraft. Staten är då skyldig att förvärva fastigheten för samma köpeskilling och i övrigt på samma villkor som avtalats mellan köpare och säljare, så länge de bedöms som rimliga i det enskilda fallet. Skyldigheten gäller inte, om köpeskillingen eller annan ersättning inte endast obetydligt över- stiger egendomens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständigheter eller om avtalsvillkoren i övrigt är oskäliga (12 §). Inlösenskyldighet föreligger bara vid köp och alltså inte vid de andra typer av förvärv som anges i 2 §. Grunden för statens inlösen- skyldighet är att lagens föreskrifter i vissa fall medför att kretsen av spekulanter blir starkt begränsad och att det därför är rimligt att ägaren också i dessa fall har möjlighet att avyttra egendomen till ett skäligt pris.7 Inlösenmöjligheten har tillkommit huvudsakligen i säl- jarens intresse för att garantera dennes rätt att kunna avyttra sin fastighet och få skäligt betalt för denna.8 1978/79:85 s. 128 f. och 138; se även NJA II 1979 s. 302 och 303. 8SOU 1977:93 s. 98. Gällande rätt samt jämförelsematerial fanns det även viss inlösenrätt för staten, men denna upphävdes (se SFS 2005:243). Lagen (1992:1300) om krigsmateriel Även lagen om krigsmateriel innehåller bestämmelser som begränsar möjligheten att upplåta och överlåta egendom. Den innehåller också en del processuella bestämmelser vilka reglerar beslutsordningen och rätten att överklaga beslut som bygger på utrikes- och säkerhets- politiska överväganden. Lagen innehåller bestämmelser om tillverkningsrätt m.m. av krigs- materiel. Lagen gäller dels materiel som är utformad för militärt bruk och som enligt regeringens föreskrifter utgör krigsmateriel, dels tekniskt stöd avseende krigsmateriel som enligt regeringens före- skrifter utgör tekniskt bistånd (1§). Enligt 13 § får tillstånd till ett svenskt aktiebolag för tillverkning av krigsmateriel samt tillstånd för att tillhandahålla bl.a. krigsmateriel och metoder för framställning förenas med villkor om att endast en viss andel av aktierna, direkt eller indirekt får ägas av utländska rättssubjekt. Syftet med bestäm- melsen är att tillgodose kontrollen över utländskt ägande av den svenska försvarsindustrin (prop. 1991/92:174 s. 65–68). Den får följaktligen ses som en form av ägarskapskontroll. var det regeringen eller enskilda statsråd som prövade samtliga exportkontrollärenden gällande krigsmateriel. En ökad ärendetillströmning och en allmän strävan att befria regeringen från förvaltningsärenden av rutinbetonad karaktär medförde att Inspek- tionen för strategiska produkter (ISP) inrättades 1996. ISP har uppgiften att pröva ärenden enligt krigsmateriellagen. Ärenden som har principiell betydelse eller annars är av särskild vikt ska lämnas över till regeringen för prövning. I senare översyner av lagen om krigsmateriel har det tydliggjorts att de ärenden som bör lämnas över till regeringen för prövning bör vara av den karaktären att det behövs vägledning i hur de utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska förhållandena ska vägas mot var- andra. Detta motiverar varför dessa beslut bör fattas på politisk nivå. Sedan ISP:s bildande har myndigheten överlämnat ett tjugotal ären- den till regeringens prövning. 2017/18:23 s. 76 f). Gällande rätt samt jämförelsematerial 10.1.2Tidigare gällande begränsningar i rätten att överlåta, förvärva eller upplåta viss egendom Lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m. och lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. Regler med syfte att kontrollera utländska förvärv av företag och fas- tigheter instiftades i . I lagen (1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m.m., den s.k. lag, fanns en samlad reglering. 1982 bröts lagstiftningen upp i två lagar, varav en kom att reglera företagsförvärv och den andra förvärv av fastigheter. Lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m. Genom lagen begränsades rätten för utländska rättssubjekt och vissa svenska rättssubjekt att förvärva aktier i svenska aktiebolag, andelar i svenska handelsbolag eller rörelser som drevs i landet (1 §). De bolag och andra som omfattades av lagen benämndes kontrollsubjekt. Dessa bestod i huvudsak av utländska medborgare och andra utländska sub- jekt, svenska handelsbolag där någon av bolagsmännen var kontroll- subjekt, svenska bolag utan s.k. utlänningsförbehåll, svenska stiftelser med vissa undantag samt vissa svenska ekonomiska föreningar (3 §). Kontrollen av kontrollsubjektens förvärv skedde dels genom ett system med utlänningsförbehåll, dels genom en tillståndsprövning av vissa aktieförvärv m.m. Med utlänningsförbehåll avsågs att det svenska bolaget i sin bo- lagsordning reglerade att ett kontrollsubjekt endast fick förvärva så mycket aktier i bolaget, som motsvarande av och mindre än tjugo procent av röstetalet för samtliga aktier i bolaget. Ett utlänningsförbehåll kunde också inne- bära för kontrollsubjekt strängare föreskrifter. (4 §) I fråga om förvärvstillstånd gällde enligt företagsförvärvslagen att ett kontrollsubjekt, med undantag för vissa aktieförvärv inom en kon- cern, inte utan tillstånd fick förvärva så många aktier i ett svenskt aktiebolag att genom förvärvet förvärvarens andel av aktiekapitalet eller röstetalet i bolaget kom att överstiga någon av gränserna 10, 20, Gällande rätt samt jämförelsematerial Krav på tillstånd gällde även i fråga om kontroll- subjekts förvärv av andelar i svenska handelsbolag samt av äganderätt eller nyttjanderätt till rörelser som drevs i . (7 §) Kontrollsystemet för utländska etableringar gällde därmed för- värv av andelar i befintliga bolag. Några särskilda inskränkningar i rätten att bilda ett nytt bolag fanns däremot inte. Förvärvstillstånd skulle meddelas, om det inte stred mot något vä- sentligt allmänt intresse (16 §). I förarbetena till lagstiftningen nämndes som exempel på sådana skyddsvärda intressen att skydda svensk före- tagsteknik, kunskap, dyrbara maskiner, patent och varumärken. Ett företag kunde också enligt förarbetena vara skyddsvärt på den grunden att företaget till följd av sin storlek eller produktionsinriktning hade särskild betydelse för försvar, försörjning eller ekonomi. Även att bevara ett svenskt företag som svenskägt i en bransch med redan mycket starka inslag av utländskt ägande kunde enligt förarbetena vara ett väsentligt allmänt intresse (prop. 1981/82:135 s.45). Även om ett förvärv ansågs innebära sådana risker att det stred mot något väsentligt allmänt intresse, förekom det i praxis att för- värvaren kunde undanröja eller minska riskerna genom särskilda åtaganden. Innebörden av dessa var att verksamheten skulle komma att utvecklas genom investeringar, få en självständighet i olika avse- enden eller förändras i omfattning eller inriktning. Prövningen skedde enligt förordningen (1982:878) om utländska förvärv av svenska företag m.m. av regeringen om ärendet gällde ett större bolag eller rörelse, ett bolag eller en rörelse för vars verksam- het det fordrades tillstånd enligt 2 § lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m., eller om ärendet i annat fall kunde anses särskilt betydelsefullt från allmän synpunkt. I övriga fall skedde prövningen av , vars beslut kunde överklagas till regeringen (7 §). Förvärvstillstånd skulle sökas före förvärvet eller inom efter att förvärvet skett. Om förvärvstillstånd inte söktes eller på föreskrivet sätt eller vägrades, var förvärvet ogiltigt. Lagen kompletterades av bestämmelser om tvångsförsäljning m.m.i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden. Dessa bestäm- melser syftade till att hindra att reglerna om förvärvstillstånd kring- gicks genom att någon som var tillståndspliktig förvärvade t.ex. en aktieandel genom att anlita en icke tillståndspliktig bulvan och låta denne utåt framstå som ägare av andelen. Gällande rätt samt jämförelsematerial Lag (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. I lagen stadgades att den som var att avse som kontrollsubjekt enligt lagen om utländska förvärv av svenska företag m.m. som huvudregel inte utan särskilt förvärvstillstånd fick förvärva fast egendom, tomträtt eller bostadsarrende i landet (1 §). Undantag gjordes bl.a. för vissa familjerättsliga fång och för förvärv genom inrop på exeku- tiv auktion. Förvärvstillstånd skulle sökas från det förvär- vet skedde (4 §). Ansökan fick dock inte prövas innan det blivit slut- ligt avgjort huruvida förköp enligt förköpslagen (1967:868) skulle äga rum, undantaget om det var uppenbart att förköpsrätt inte skulle komma att utövas (6 §). Av förordningen (1982:879) om utländska förvärv av fast egendom m. m. framgick att prövningen som huvudregel skulle göras av läns- styrelse. Vid prövningen skulle inhämta yttrande från bl.a. den militära myndighet inom vilkens territoriella ansvarsområde egendomen finns, om detta inte var onödigt (7 §). Om ärendet kunde anses särskilt betydelsefullt från allmän synpunkt, skulle i stället reger- ingen pröva ärendet som första instans. skulle i sådant fall med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen. Förvärvstillstånd skulle meddelas, om det inte mötte hinder med hänsyn till landets försvar eller säkerhet, egendomens lämplighet för avsett ändamål eller andra allmänna intressen eller med hänsyn till förvärvarens förhållanden. När det gäller rekvisitet landets försvar eller säkerhet uttalades i förarbetena följande. Avsikten är i första hand att förebygga att egendom som är känslig ur försvars- eller säkerhetssynpunkt kom- mer i utländsk ägo. Hinder mot ett förvärv enligt det ifrågavarande rekvisitet kan i vissa fall också föreligga av det skälet att förvärvet är olämpligt ur säkerhetssynpunkt med tanke på t.ex. att egendomen ligger i anslutning till ett militärt skyddsområde.9 Om förvärvstillstånd inte söktes eller på föreskrivet sätt eller vägrades, var förvärvet ogiltigt. Lagen kompletterades, på motsvarande sätt som lagen om ut- ländska företagsförvärv, av bestämmelser om tvångsförsäljning m.m. i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden. 9Prop, 1981/82:135 s. 72. Gällande rätt samt jämförelsematerial De båda lagarnas upphävande Lagen om utländska företagsförvärv avskaffades . Sam- tidigt avskaffades reglerna om förvärvstillstånd beträffande fastig- heter avsedda för näringsverksamhet. avskaffades lagen om utländska köp av fast egendom m.m. även i öv- rigt i huvudsak, på så sätt att endast en viss förvärvskontroll behölls i fråga om fastigheter som var avsedda för fritidsändamål. De kvar- varande bestämmelserna överfördes till den nya lagen (1992:1368) om tillstånd till vissa förvärv av fast egendom. Skälen bakom förändringarna i de bägge lagarna var i huvudsak två och framgick inte minst av regeringsförklaringen . Regeringen angav då som två av sina uppgifter under kommande mandatperiod att dels fullt ut föra in i det europeiska samar- betet genom förhandlingarna om medlemskap i , dels att bryta den ekonomiska stagnationen och återupprätta som en till- växt- och företagsnation med en stark och växande ekonomi. Som en av flera åtgärder angavs avskaffandet av förvärvslagstiftningen för företag, aktier och fastigheter i syfte att stimulera intresset för investeringar i . Ett sådant avskaffande bedömdes också in- nebära en anpassning till på området. Inför avskaffandet av förvärvslagstiftningen för företag och aktier samt fastigheter avsedda för näringsverksamhet konstaterade reger- ingen att lagstiftningen berörde två av de fyra friheterna inom EG- rätten, nämligen den fria rörligheten för personer, inbegripande etable- ringsrätten, och för kapital. Regeringen bedömde att förvärvslagstift- ningen inskränkte bägge.10 När det gällde den fria etableringsrätten noterade regeringen att det visserligen fanns möjligheter till undantag i artiklarna 55–56 och att den senare artikeln medgav undantag i nationella bestämmelser som var föranledda av allmän ord- ning, säkerhet eller hälsa. noterades att tolkningen av arti- kel 56 var beroende av Rådets direktiv (64/221/EEG) om samordning av de olika bestämmelser om utlänningars inresa och vistelse i ett annat land som grundade sig på hänsynen till allmän ordning, säkerhet och hälsa. Regeringen tolkade direktivets innebörd så, att diskriminerande åtgärder bara fick rikta sig mot fysiska personer och alltså inte mot juridiska personer samt att åtgärderna inte fick vara av generell natur utan enbart fick motiveras av utlänningens personliga uppförande 1991/92:71 s. 17. Gällande rätt samt jämförelsematerial (kriminalitet, drogmissbruk etc.). Regeringens slutsats blev mot denna bakgrund att en generell förvärvslagstiftning inte kunde upprätthållas under hänvisning till kraven på allmän ordning, säkerhet och hälsa.11 Även när det gällde den fria rörligheten av kapital var förvärvslag- stiftningen i regeringens ögon problematisk. Regeringen konstate- rade att det även på detta område fanns möjligheter till undantag, nämligen för medlemsstat att vidta de åtgärder den ansåg nödvändiga för att skydda väsentliga säkerhetsintressen som sammanhänger med produktionen av och handeln med vapen, ammunition och krigs- materiel. Sådana åtgärder fick dock inte negativt påverka konkurrens- förhållandena inom den gemensamma marknaden vad avser produkter som inte är avsedda för specifika militära ändamål (artikel 223.1 b Rom- fördraget). Detta innebar, fortsatte regeringen, att möjligheterna att avvika från bestämmelser under åberopande av vä- sentliga säkerhetsintressen var begränsade till vad som anges i arti- kel 223, dvs. renodlad krigsmateriel, och att man alltså inte kunde vidta skyddsåtgärder som syftade till att exempelvis säkra en viss grad av självförsörjning av vissa råvaror eller andra icke-militära för- nödenheter. Regeringen noterade att det enligt fanns möjligheter att upprätthålla regleringar av det slag företagsförvärvslagen repre- senterar gentemot länder utanför EG. Med hänsyn till andra internationella åtaganden inom att avskaffa restriktioner vad gäller etableringsrätt och kapitalrörelser, fanns det dock enligt reger- ingens mening inte skäl att behålla ett tillståndsförfarande för inve- sterare från länder inom OECD-området. Eftersom ett väsentligt motiv till att ta bort företagsförvärvslagen dessutom var att ge en signal om en önskan att öka investeringarna i , fann man inte heller skäl att upprätthålla ett tillståndsförfarande för investeringar från länder utanför OECD-området.13 Slutsatsen blev därför att före- tagsförvärvslagen skulle upphävas i sin helhet, vilket också skedde. I avvaktan på en större översyn av fastighetsförvärvslagen infördes även ett generellt undantag från lagens tillståndskrav för fast egendom taxerad som hyreshusenhet eller industrienhet. 1991/92:71 s. 17 f. 1991/92:71 s. 18. 1991/92:71 s. 20 f. Gällande rätt samt jämförelsematerial Inför avskaffandet i huvudsak av lagen om utländska förvärv av fast egendom m.m. var tongångarna liknande. hade nu undertecknat det s.k. och regeringen påpekade att i det ingick ett åtagande att införa inom vissa områden av den nationella lagstiftningen.14 En del av detta regelverk utgjordes av det s.k. kapitaliseringsdirektivet15, vilket föreskrev att medlems- stater skulle avskaffa restriktioner för kapitalrörelse mellan personer bosatta i medlemsstaterna samt eftersträva motsvarande grad av libera- lisering beträffande kapitalrörelser till eller från tredje land. Mot den bakgrunden stod det enligt regeringens mening klart att den lagstift- ning som begränsade möjligheterna för medborgare i EG- och EFTA- staterna att här i landet förvärva fast egendom inte var förenlig med åtaganden enligt EES-avtalet.16 Det konstaterades därtill att det för övrigt knappast låg i intresse att hålla fast vid denna lagstiftning även om det varit möjligt.