sou · H7B346 · 2019-11-29 00:00:00 — SNB = central bank. Källa: Flodén (2018), diagram 3, s. 13. De finansiella innovationerna fortsatte . De finansi- ella produkterna blev mer komplicerade och de finansiella företagen blev än mer sammanlänkade globalt. Som nämns i avsnitt 6.2.5 var rådande konsensus innan den globala finanskrisen att det finansiella systemet i huvudsak var effektivt och ändamålsenligt reglerat. Det fanns dock röster som kritiserade den då rådande synen – både be- träffande bristen på reglering av de finansiella marknaderna47 och penningpolitikens avsaknad av hänsyn till kredittillväxt, tillgångs- priser och, i förlängningen, finansiell stabilitet.48 Denna kritik blev högaktuell när finanskrisen briserade och i ljuset av erfarenheterna från krisen skärptes regelverken inom flera områden.49 47Se Minsky (1992) och (2005). 48Se Borio och (2002). När det gäller hänsyn till kredittillväxt, tillgångspriser och finan- siell stabilitet inom ramen för penningpolitiken är det däremot mindre tydligt än innan finan- skrisen var konsensus ligger. Se avsnitt 17.4.3 för en diskussion. 49Se Braconier och (2017) för en beskrivning av åtgärder inom makrotillsynen och kapitel 8 för en beskrivning av det svenska krishanteringsramverket. SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag Ett nytt politikområde växte fram, den s.k. makrotillsynen (eng. macroprudential policies). I tilldelades detta ansvarsområde 2013 som en utvidgning av dess uppdrag som tillsynsmyndighet. I flera andra länder där redan var tillsynsmyndighet lades makrotillsynen hos . ECB de- finierar makrotillsynens syften som •att förebygga en alltför kraftig riskuppbyggnad (till följd av mark- nadsmisslyckanden) för att utjämna den finansiella cykeln •att göra den finansiella sektorn mer motståndskraftig och be- gränsa spridningsrisker •att uppmuntra till ett systemomfattande synsätt inom finansiell reglering.50 En del åtgärder kan motiveras både av mikro- och makroövervägan- den. Det gäller exempelvis generellt höjda kapitalbuffertar hos ban- kerna då det ökar både motståndskraften hos den enskilda banken och hos banksystemet i stort. Mer generellt är makrotillsynsåtgärder enligt sådana åtgärder som ”motverkar finansiella obalanser i syfte att stabilisera kreditmarknaden”.51 Efter finans- krisen har beslutat om ett antal makrotillsyns- åtgärder såsom systemriskpåslag i kapitalkraven, kontracyklisk kapi- talbuffert, bolånetak och amorteringskrav. Finanskrisen förde också med sig striktare regler inom den mer traditionella s.k. mikrotillsynen. Som svar på finanskrisen – 2009 träffade för banktillsyn på global nivå en överenskommelse om bl.a. nya minimikrav på kapitaltäckning hos internationellt aktiva banker. III innehöll utöver högre krav på mer kapital och kapital av bättre kvalitet, även krav på att hålla mer likvida medel.52 För att bl.a. genomföra den s.k. III-överens- kommelsen inom EU samt för att ytterligare harmonisera inom det finansiella området när det gäller kapitaltäckning antog EU de nya rättsakterna tillsynsförordningen53 och kapital- 51Se (2014), s. 4. 52Se Niemeyer (2016) för en beskrivning av de s.k. Baselreglerna. 53Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om till- synskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012. Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag lades slutrapporten fram kring III som innebar ytterligare skärpningar av kapitalkraven.55 Under finanskrisen räddades finansiella aktörer med statens hjälp i flera länder, bl.a. på grund av de spridningseffekter en konkurs skulle kunna få inom det finansiella systemet. Det saknades ett systematiskt sätt att hantera sådana situationer. Dessa erfarenheter förde med sig ett nytt regelverk kring s.k. resolution som syftar till att avveckla eller rekonstruera systemviktiga finansiella företag som den finansiella stabiliteten bibehålls och statligt stöd begränsas. I är resolutionsmyndighet. Det är i linje med det ansvar för krishantering och insättningsgaranti som hade . Erfarenheterna från den globala finanskrisen och utvecklingen decen- niet därefter har inneburit omprövningar inom flera områden som är relevanta för penningpolitiken. En neutral realränta är en inflationsjusterad ränta som den faktiska nivån på realräntan behöver understiga för att få expansiv effekt på ekonomin.56 Om den neutrala realräntan är låg kan det s.k. ränte- golvet utgöra ett hinder för centralbankerna att uppnå tillräcklig penningpolitisk stimulans via sina styrräntor. Realräntorna i världen hade innan finanskrisen trendmässigt fallit och den utvecklingen accentuerades decenniet som följde efter krisen (se Figur 6.6). Från att ha varierat kring fyra pro- cent föll realräntan trendmässigt till- baka och låg mellan noll och en procent efter finans- 54Europaparlamentets och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG. 55Se BIS (2017). 56I praktiken finns många olika realräntor då det både finns många olika nominella räntor och prisindex. Den neutrala realräntan som avses här baseras på centralbankernas styrräntor juste- rade för inflationen i det prisindex som ingår i deras inflationsmål. SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag Den trendmässiga nedgången pekar på att den neutrala real- räntan också föll tillbaka . som följde efter finanskrisen har ett stort antal studier publicerats som visar att den neutrala realräntan har fortsatt att falla det och att den kan komma att förbli låg.57 Det innebär att sannolikheten ökar för att centralbankerna kommer att slå i räntegolvet även framöver vilket kan begränsa nödvändig penningpolitisk stimulans.58 Orsaker till trendmässigt fallande realränta Den trendmässiga nedgången i realräntor pekar mot att det, utöver konjunkturella faktorer, även fanns strukturella orsaker till att cen- tralbankerna bedömde att ekonomierna behövde exceptionellt låga räntenivåer för att återhämta sig.59 Realräntan på global nivå påverkas av den globala benägenheten att spara respektive investera. Det finns flera strukturella faktorer som förklarar varför den räntenivå som får sparande och investeringar att hamna i jämvikt har fallit tillbaka.60 Sparandet i tillväxtekonomierna har varit högt vilket bidragit till en ökande efterfrågan på säkra tillgångar (fram- för allt de statsobligationer som bedöms säkra). har ut- budet av säkra tillgångar vuxit betydligt långsammare vilket bidragit till att priset stigit (dvs. räntan fallit).61 Vidare ökade andelen av be- folkningen nära pensionsåldern decennierna före finanskrisen. Denna grupp har vanligtvis ett högt sparande. Ytterligare en faktor bakom ökningen i sparandet är den mer ojämna inkomst- och förmögen- hetsfördelningen. När det gäller benägenheten att investera har företagens efter- frågan på lånat kapital dämpats av att priset på kapitalvaror trend- mässigt har fallit jämfört med andra varor.62 Därutöver har företa- 57Se t.ex. Holston m.fl. (2017), IMF (2014), och (2015) och och Summers (2019). 58Se t.ex. Kiley och (2017) för beräkningar baserade på amerikanska förhållanden. 59Se (2017) och referenser däri. 60Se IMF (2014) och och (2015) för översikter. 61Se Cabarello m.fl. (2017). 62Lägre pris på kapitalvaror medför att efterfrågad kvantitet ökar. Men givet att priselastici- teten är mindre än ett (vilket är ett rimligt antagande) innebär detta att efterfrågad kvantitet stiger mindre än vad priset faller (i absoluta tal). Det innebär i sin tur att de sammanlagda kapi- talutgifterna (pris*kvantitet) blir mindre och därmed minskar efterfrågan på krediter. Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag gens krav på kapitalavkastning ökat relativt den riskfria räntan sedan finanskrisens utbrott.63 Det tyder på en ökad riskpremie vilket dämpar investeringarna. Det kan bero på flera faktorer, bl.a. en ökad upplevd osäkerhet om framtida efterfrågan. Anm. Realräntan har beräknats som skillnaden mellan tioåriga statsobligationsräntor och faktisk inflation. Källa: (2017), diagram 145 (serie ”Medelvärde”). Hänsyn till finansiell stabilitet Som framgår ovan har regelverken inom mikro- och makrotillsynen stramats åt och ett resolutionsramverk införts i syfte att främja finansiell stabilitet. Därutöver har erfarenheterna från finanskrisen inneburit en förnyad diskussion om centralbanker, inom ramen för penningpolitiken, bör ta hänsyn till dess förmodade effekter på ris- ken för finansiell instabilitet. Vanligt förekommande variabler i sam- manhanget är utvecklingen av tillgångspriser, krediter och skuldsätt- ning. Forskningen har analyserat om finansiell instabilitet endast bör beaktas inom ramen för dess effekter på inflation och den realeko- 63Se (2015). SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag nomiska utvecklingen eller om finansiell stabilitet ska vara ett (sekun- därt) mål inom penningpolitiken och därmed beaktas utöver effekter på andra mål. Sammantaget relaterar detta till kommitténs frågeställning beträff- ande om penningpolitiken ska ta hänsyn till tillgångspriser. Kom- mittén analys och förslag framgår i kapitel 17. Även penningpolitikens målvariabel och målnivå har varit uppe för diskussion. Det beror framför allt på att styrräntorna slog i ränte- golvet efter finanskrisen och att de riskerar att så göra även framöver. Flera lösningar på detta problem har föreslagits. Ett är att höja infla- tionsmålen så att ”fallhöjden” till räntegolvet blir större. Ett annat är att byta inflationsmålet mot ett s.k. prisnivåmål vilket under vissa förutsättningar innebär att penningpolitiken blir effektivare i situa- tioner då räntegolvet är ett hinder för penningpolitiken. Ett pris- nivåmål innebär att ett bestämt prisindex, t.ex. KPI, i genomsnitt ska öka en viss takt. Om ökningstakten i genomsnitt har understigits sedan målet infördes måste ökningstakten överskridas framöver för att genomsnittet ska bli det utlovade. Även andra målvariabler såsom nominellt BNP-nivåmål eller nominellt BNP-tillväxtmål har analy- serats som alternativ till nuvarande inflationsmål. Kommittén ska enligt direktiven analysera dels om inflations- målet ska preciseras i lag, dels hur målet för penningpolitiken under- lättar för att stabilisera både inflationen och realekonomin. Kom- mitténs analys och förslag finns i kapitel 15. Reala hänsyn inom penningpolitiken Ett mycket vanligt antagande – både före och efter finanskrisen – är att penningpolitik endast har kortsiktiga effekter på reala variabler såsom produktion och sysselsättning. Den i många länder djupa och långvariga lågkonjunktur som följde efter finanskrisen innebar dock att detta antagande har ifrågasatts i större utsträckning . Långa perioder med hög arbetslöshet kan leda till att personer i arbetsför ålder riskerar att permanent slås ut från arbetsmarknaden (s.k. hysteresis-effekter). En konsekvens av detta är att ju effektivare Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag penningpolitiken lyckas mildra en lågkonjunktur som riskerar att bli långvarig, desto högre kan produktionen och sysselsättningen bli . I kölvattnet av finanskrisen kom flera studier som analy- serade denna frågeställning på nytt. Kommittén analyserar i kapitel 16 i vilken utsträckning Riksban- ken bör ta realekonomisk hänsyn inom ramen för penningpolitiken. 6.3.5Sämre måluppfyllelse efter finanskrisen Trots sänkningar av styrräntor till runt noll och stora tillgångsköp i syfte att pressa ned räntor på blev den penningpolitiska måluppfyllelsen i genomsnitt något sämre decenniet efter den globala finanskrisen (se Figur 6.7). Efter betydande volatilitet 2008–2009 föll inflationen tillbaka i många länder, däribland , för att därefter börja vända upp igen. Trots den något sämre måluppfyllelsen visar mätningar av infla- tionsförväntningar att centralbankernas inflationsmål – och därmed nuvarande inflationsmålsregimer – ett drygt decennium efter finans- krisen är trovärdiga. Det är en viktig förutsättning för att nuvarande regim ska fungera ändamålsenligt framöver. SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag Glidande medelvärde () tio länder Glidande medelvärde () De tio länderna är: , , , , , , , , (2000–) och . Nivån på respektive lands inflationsmål samt målvariabel framgår i kapitel 15, Tabell 15.3. Det (ovägda) genomsnittet är för hela perioden. För används KPIF för hela perioden. Källor: Centralbankernas hemsidor. Agerande från andra aktörer kan påverka måluppfyllelsen Det finns flera orsaker till att många centralbanker, trots betydande åtgärder, hade problem att nå sina inflationsmål under delar av det . En orsak var att den penningpolitiska stimulansen hade behövt vara ännu större givet de stora störningar ekonomierna utsattes för. Det finns exempelvis beräkningar som visar att om Federal Reserve inte hade varit begränsad av ett räntegolv hade dess historiska handlingsregel inneburit att styrräntan skulle ha sänkts till minus 3–efter finanskrisens utbrott.64 Det är ett uttryck för att penningpolitiken inte i alla lägen räcker till för att uppnå inflationsmålet eller – mer generellt – för att stabilisera ekonomin. Det traditionella medlet i sådana lägen är expansiv finans- politik, vilket har framförts av både policyinstitutioner och central- banker.65 Det förutsätter dock att det finns ett finanspolitiskt hand- lingsutrymme. 64Se bl.a. Hakkio och (2014) och Lombardi och (2018). 65Se t.ex. (2019), Draghi (2019), IMF (2019), kapitel 1 och (2016), kapitel 2. Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag Som noterades ovan lade flera länder om finanspolitiken i en åt- stramande riktning endast efter finanskrisens utbrott (se Figur 6.8). Arbetslösheten var då fortsatt hög i många länder och den finanspolitiska åtstramningen innebar att den stabiliseringspoli- tiska bördan föll än tyngre på penningpolitiken.66 0 -1 -2 -3 -4 -5 Medelvärde strukturellt sparande 10 länder Medelvärde BNP-gap 10 länder Anm. Samma länder som i Figur 6.7 för de länder som ingår i medelvärdet. Källor: (europeiska länder, AMECO-databasen) och (2018). Arbetsmarknadens parter är också ekonomiska aktörer vars agerande påverkar centralbankernas möjlighet att uppfylla sina inflationsmål. Lönekostnader utgör en betydande del av företagens totala kostna- der och utvecklingen av lönekostnaderna har därför stor betydelse för företagens prissättning.67 Löneutvecklingen efter finanskrisen har varit relativt svag vilket tilldragit sig intresse från såväl forskare som centralbanker.68 Flera centralbanker, däribland 66Se (2019) och Leeper (2018) och referenser däri för en beskrivning av hur den finanspolitiska inriktningen kan påverka möjligheten för penningpolitiken att uppnå sina mål. 67ECB (2017). 68Se t.ex. (2018) och referenser däri. SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag och , har framfört att de anser att löneökningstakten behöver öka bl.a. med hänvisning till de svårigheter som annars uppkommer med att nå inflationsmålen.69 Som framgår av Figur 6.9 har en inte obetydlig successiv nedväxling av löneökningstakten skett efter finanskrisen. Det kan, utöver en högre arbetslöshet, bero på bl.a. lägre inflationsförväntningar och en lägre produktivitetstillväxt70. Vad som också noterats både internati- onellt och i är att löneökningstakten inte ökat nämnvärt trots att arbetslösheten fallit tillbaka i många länder. Sammantaget kan konstateras att centralbankers möjligheter att nå sina inflationsmål påverkas i betydande utsträckning av hur eko- nomins aktörer agerar. Glidande medelvärde 9 länder Anm. Samma länder som i Figur 6.7 (exklusive ). För används timlön enligt kon junk- turlönestatistiken. För övriga länder används variabel ”wage rate” vilken, likt timlön, bl.a. exkluderar skatt och sociala avgifter. Källor: databas () och (2018). 69Se Bloomberg (2018) och (2014). ECB:s chefsekonom uttryckte även sitt stöd till syn, se Reuters (2014). 70Det bör dock noteras att även den s.k. enhetsarbetskostnaden, vilken tar hänsyn till produk- tivitetsutvecklingen, har utvecklats svagare efter finanskrisen. Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag I avsnitt 6.2 beskrivs hur insikten växte fram som ledde till att cen- tralbanker fick ansvaret för att självständigt uppnå prisstabilitet. Just prisstabilitet uppfyller de karakteristika som brukar framhållas för att motivera vilka uppgifter som är lämpliga att delegera till en myndig- het med operationellt oberoende, bl.a. följande brukar framhållas:71 •Den politiska makten har samstämmiga preferenser kring uppgif- tens syfte. •Uppgiftens natur är av en sådan art att om det politiska systemet hade ansvaret riskerar kortsiktiga överväganden leda till långsik- tiga kostnader. •Det är möjligt att formulera uppgiften tydligt. •Det är möjligt att objektivt utvärdera om uppgiften uppnåtts. •Det är möjligt för myndigheten att, via tilldelade befogenheter, lösa uppgiften och att det demokratiska systemet därmed, via ut- värdering, kan utkräva ansvar. •Uppgiften påverkar varken fördelning mellan ekonomins aktörer eller statsfinansiella risker i någon betydande utsträckning som ett genomsnitt över konjunkturcykeln. Oberoendet växte fram när räntestyrning dominerade Som framgår av Figur 6.3 ökade centralbankernas operationella obe- roende i de flesta länder, inklusive , mellan och . Två centrala komponenter i det oberoendeindex som an- vänds är att självständigt bestämmer styrräntan samt inte får köpa statspapper direkt av staten. Det finns fortfarande kon- sensus kring fördelarna med att den operationella penningpolitiken bestäms av centralbanker utan påverkan från det politiska systemet. Det är dock viktigt att notera att det ökade operationella oberoendet växte fram i när den nuvarande penningpolitiska analysramen var tämligen enkel och det penningpolitiska instrumentet i princip uteslutande var centralbankernas styrräntor. Med detta som utgångs- punkt uppfyller penningpolitik i syfte att uppnå ett prisstabilitetsmål 71Se bl.a. Alesina och (2011), Bean (2017), (2002), (2013) och (2016). SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag i huvudsak ovanstående kriterier för delegering och oberoende. Detta tillsammans med den höga och volatila inflationen ger en förklaring till att det politiska systemet lämnade över ansvaret för penningpolitiken. Förnyad diskussion kring oberoende och befogenheter Som framgår i avsnitt 6.3.2 innebar finanskrisens akuta fas och för- hållanden decenniet därefter att centralbankerna vidtog åtgärder som skilde sig betydligt från den räntestyrning som praktiserades innan krisen. Det går inte att utesluta att flera av de tillgångsköp som vid- togs innebar statsfinansiella risker och att de dessutom kan få icke- negligerbara fördelningseffekter.72 Sammantaget har det centralbanksåtgärder vid sidan av räntestyrningen föranlett en internationell diskussion både kring vilka åtgärder som ska betecknas som ”penningpolitik” och vilka åtgärder centralbanker självständigt bör besluta om. Kommit- tén diskuterar principer för vad penningpolitiken ska omfatta i av- snitt 14.2 och i kapitel 18 föreslås penningpolitiska befogenheter. En övergripande fråga i sammanhanget är om, och i så fall hur, centralbankers grad av oberoende ska skilja sig åt beroende på vilken uppgift som föreligger samt de åtgärder som står till buds. Exempel- vis är det inte självklart att en centralbank bör ges samma grad av oberoende när den agerar inom ramen för sitt ansvar att värna finan- siella stabilitet som inom penningpolitiken.73 Kommittén analyserar denna fråga från ett juridiskt perspektiv i kapitel 12. Kommittén ana- lyserar vidare formerna för oberoende och samarbete med andra berörda myndigheter inom arbetet med finansiell stabili- tet i kapitlen 24 och 25. Inom detta område finns ingen konsensus, varken akademiskt eller i den praktiska tillämpningen. Som framgår i kommitténs be- skrivning i kapitel 20 har olika länder valt olika lösningar. Det bör också beaktas att i fall behöver hänsyn tas till de juridiska förhållanden som EU-medlemskapet medför. 72Se t.ex. (2016), Goodhart (2010) och (2016). 73Se t.ex. Balls m.fl. (2016), Goodhart (2010), (2013) och (2016). Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag 6.3.7Svenska och internationella utvärderingar Eftersom centralbanker har en viktig roll och ett betydande mått av oberoende sker kontinuerligt utvärderingar av deras verksamhet från demokratiskt valda organ. I utvärderar finansutskottet pen- ningpolitiken årligen.74 Därutöver initierar utskottet regelbundna utvärderingar av forskare och personer med erfarenhet från central- banker. har tre sådana utvärderingar gjorts och behandlat tidsperioderna 1995–2005, 2005–2010 samt 2010–2016.75 I de sist- nämnda tre utvärderingarna diskuteras, likt i kommitténs direktiv, mer grundläggande frågor om mål, medel och ansvars- områden. De rekommendationer som relaterar till kommitténs frågeställningar redovisas i anslutning till de kapitel där de tas upp.76 Flera länder och centralbanker har också genomfört utredningar efter den globala finanskrisen beträffande eventuellt behov av för- ändringar i respektive centralbanks mandat inklusive dess lagstift- ning. Bland annat har och analy- serat penningpolitikens målvariabel och utvecklingstakt.77 En norsk centralbanksutredning kom med förslag på ny centralbankslag som, utöver organisationsfrågor, analyserar bl.a. vilken roll finansiell sta- bilitet och real hänsyn bör få inom penningpolitiken.78 tillsattes en centralbanksutredning i vars slutsat- ser successivt implementeras. Som en följd av den utredningen har regeringen bl.a. ändrat instruktion när det gäller formerna för real hänsyn inom penningpolitiken.79 I inledde Federal Reserve en översyn av det penningpolitiska ramver- ket som ska färdigställas under första halvan av 2020.80 74Se t.ex. bet. 2016/17:FiU24 vilket utvärderar penningpolitiken för perioden –2016. Se även avsnitt 33.3.5 för en mer ingående beskrivning av finansutskottets granskning av Riks- banken. 75Se Giavazzi och Mishkin (2006), Goodhart och Rochet (2011) respektive Goodfriend och King (2016). 76I avsnitt 14.4 beskrivs rekommendationer från de tre externa utvärderingarna vad gäller pen- ningpolitik. I avsnitt 20.5.3 beskrivs motsvarande vad gäller arbete för att främja finansiell stabilitet. 77Se (2016) och HM Treasury (2013). 78Se NOU 2017:13. Utredningen resulterade i en ny lag som träder i kraft , se . 80Se /monetarypolicy/review-of-monetary-policy-strategy-tools- and-communications.htm SOU 2019:46 Centralbanker 1980–2019: Nationalekonomisk bakgrund till kommitténs uppdrag I detta sammanhang är det värt att notera att utländska lösningar ibland är svåra att direkt överföra till ett svenskt sammanhang. Det har flera orsaker. En orsak är att den institutionella situationen skil- jer sig åt. Det gäller inte minst hur arbetsfördelningen i olika länder ser ut mellan (med svenska benämningar): regering, riksdag, Finans- inspektionen, och Riksbanken.81 En annan orsak till svårigheter att överföra erfarenheter från andra länder är medlemskap i . Länder som inte är medlemmar (t.ex. ) eller som har formellt undantag från EMU () har frihet att utforma sin centralbankslagstiftning utan hänsyn till . Detsamma gäller förstås alla andra centralbanker utanför , så- som , , , och . Något som också präglat debatten i det , om än ej relaterat till finanskrisen och dess efterspel, är den snabbt minskade kontantanvändningen.