sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — däggdjur som skyddas av art- och habitatdirektivet, eller som kräver noggrant skydd enligt en nationell bedömning eller till följd av ett internationellt åtagande, krävs dock att tillstånd i det enskilda fallet har meddelats av Natur- vårdsverket eller . Sådan jakt får påbörjas när minst förflutit sedan motorn stängts av. Beslut om tillstånd med- delas av den myndighet som i det enskilda fallet prövar om jakt får bedrivas efter björn, varg, järv, lo, utter och fladdermöss. I övriga fall meddelas sådant tillstånd av . Om flera län är berörda och det är som beslutar om tillstånd, prövas frågan av i det län där huvuddelen av marken är belägen. får enligt 20 b § i det enskilda fallet besluta att en rullstolsburen person med bestående rörelsehinder får jaga vilda fåglar från ett motordrivet fordon med avstängd motor under de tider som anges i bilaga 1 till jaktförordningen (allmän jakttid). Sådan jakt får påbörjas när minst förflutit sedan motorn stängts av. Om flera län är berörda prövas frågan av i det län där huvuddelen av marken är belägen. 3.2.18Lagen och förordningen om biluthyrning Lagen (1998:492) om biluthyrning gäller enligt 1 § yrkesmässig uthyr- ning av bilar och terrängmotorfordon utan förare än . Det krävs enligt 3 § tillstånd för att bedriva uthyrningsrörelse. Enligt 1 a § förordningen (1998:780) om biluthyrning gäller lagen dock inte uthyrning av terrängmotorfordon som är avsedda för kör- ning på spelytor och anlagda transportvägar inom golfanläggningar. Enligt 9 § föreskrifter (STFS 2007:3) om hänsyn till natur- vårdens och kulturmiljövårdens intressen vid renskötsel får terräng- körning med barmarksfordon inte ske i område, som har stort värde för den biologiska mångfalden eller för kulturmiljövården, om kör- ningen skadar kulturmiljövärdet eller stör mindre vanligt förekom- mande växt‐ och djurarter. 3.2.20Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om motorsport i terräng (numera ) har meddelat före- skrifter och allmänna råd (RPSFS 2019:22, FAP 512-2) om motor- sport i terräng. Författningen gäller vid tävling eller uppvisning i motorsport i terräng under förutsättning att arrangemanget är en offentlig tillställning. Bestämmelserna gäller främst krav på skydds- och sjukvårdsåtgärder. 3.3Ansvariga myndigheter – en översikt Enligt direktiven bör utredningen belysa olika myndigheters nu- varande ansvar för frågor som reglerar terrängkörning samt utreda och föreslå vilken eller vilka myndigheter som ska ansvara för frågor om terrängkörning och terrängfordon framöver.15 Nedan följer en översikt av de olika myndigheter som har ansvar för frågor som rör terrängkörning och terrängmotorfordon. Trots att har ansvaret för den långsiktiga planeringen av transportsystemet har utredningen inte funnit att verket har någon specifik uppgift när det gäller terrängkörning eller terrängmotorfordon. Utredningen har däremot identifierat att , Polismyn- digheten, Transportstyrelsen, länsstyrelserna och kommunerna har ansvar för frågor som rör terrängkörning och terrängmotorfordon. 2018:29 s. 8. har en central roll när det gäller terrängkörning och har utfärdat allmänna råd till terrängkörningslagstiftningen pub- licerade i verkets författningssamling (NFS 2005:1). De allmänna råden finns även i om tillämpningen av lagen och förordningen. har också föreskrivna upp- gifter enligt terrängkörningsförordningen. Enligt 9 § terrängkörningsförordningen får med- dela föreskrifter om hur särskild markering av allmän skoterled ska ske. Innan beslutar om undantag från förbud att köra i regler- ingsområde ska samråda med (14 §). har enligt 21 § rätt att utfärda föreskrifter om verk- ställigheten av terrängkörningslagen. Vidare får verket enligt 21 a § meddela föreskrifter om utmärkning av sådana förhållanden som rör den som färdas i terräng som inte kan märkas ut med vägmärke. Av 23 § terrängkörningsförordningen framgår att Naturvårds- verket har rätt att föra talan inför allmän förvaltningsdomstol. Natur- vårdsverket får föra talan mot beslut enligt terräng- körningsförordningen och sådan talan är inte inskränkt till . När det gäller beslut om undantag från 1 § terrängkör- ningslagen gäller emellertid en normal frist från den dag fått del av beslutet. Ett beslut om att inrätta en allmän skoterled överklagas till regeringen och inte till domstol. har enligt 17 § terrängkörningsförordningen en roll som förvaltningsmyndighet när det gäller terrängkörning. Det gäller tillsyn inom regleringsområde där efter samråd med får meddela föreskrifter om förord- nande och utbildning av naturvårdsvakter och deras utrustning. har inte några andra specifika uppgifter som gäller terrängkörning, utan har framför allt en roll när det gäller om själva körningen av terrängfordon sker enligt trafikreglerna, bl.a. i fråga om trafiknykterhet. Myndighetens uppgifter när det gäller terräng- körning handlar främst om att förebygga brott och ingripa vid brott. Transportstyrelsens uppgifter med anknytning till terrängkörning följer främst av fordonsförordningen som handlar om fordons egen- skaper och utrustning. Transportstyrelsen är t.ex. enligt 1 kap. 8 § fordonsförordningen godkännandemyndighet enligt fordonslagen, enligt fordonsförordningen, enligt och rådets för- ordning (EU) nr 167/2013 av om godkännande och marknadskontroll av jordbruks- och skogsbruksfordon och enligt och rådets förordning (EU) nr 168/2013 av om godkännande av och marknadskontroll för två- och trehjuliga fordon och fyrhjulingar. Ett annat exempel är att Transportsstyrelsen enligt 1 kap. 9 § fordonsförordningen är marknadskontrollmyndighet enligt förord- ning (EU) nr 167/2013 om godkännande och marknadskontroll av jordbruks- och skogsbruksfordon och förordning (EU) nr 168/2013 om godkännande av och marknadskontroll för två- och trehjuliga fordon och fyrhjulingar. Transportstyrelsen har vissa ytterligare till- synsuppgifter enligt fordonsförordningen och får enligt 8 kap. 16 § meddela föreskrifter, bl.a. om fordons beskaffenhet och utrustning och om kontrollbesiktning. De gällande föreskrifterna är dock med- delade av den tidigare ansvariga myndigheten , vars uppgifter i huvudsak övertagits av , bl.a. när det gäller (). Detta innebär att föreskrifterna som gäller terrängmotorfordon (VVFS 2003:17 och 2003:18) numera finns på webbplats (). När det gäller fordon har Transportstyrelsen också rätt att meddela föreskrifter enligt avgasreningsförordningen, bl.a. när det gäller begränsning av utsläpp. Transportstyrelsen har även bemyndiganden i trafikförordningen att meddela föreskrifter för trafiken och om undantag, bl.a. från kravet att bära skyddshjälm. i ett län där det finns regleringsområden ska hålla be- skrivningar av områdenas avgränsningar tillgängliga (6 § terräng- körningsförordningen). beslutar om allmänna skoterleder eller indragning av sådan led samt är ledhållare. Myndigheten får även föreskriva vilken typ av terrängmotorfordon eller terrängsläp som får framföras på leden. (8, 10 och 11 §§ terrängkörningsförordningen.) Enligt 12 § terrängkörningsförordningen får före- skriva om ytterligare undantag, eller i enskilda fall besluta om undan- tag från förbudet att köra på barmark i terrängen. Även utanför all- män skoterled i regleringsområden har befogenhet att medge undantag. har enligt 14 § en skyldighet att sam- råda med innan den beslutar om anläggande av allmän skoterled i ett regleringsområde. Enligt 16 § terrängkörningsförordningen får , efter att ha gett de berörda kommunerna tillfälle att yttra sig, meddela före- skrifter om förbud mot eller begränsningar för terrängkörning avse- ende områden som omfattar mer än en kommun. förordnar enligt 17 § terrängkörningsförordningen naturvårdsvakter för tillsyn inom regleringsområdena. Vissa undantag enligt bestämmelser i jaktförordningen (1987:905) när det gäller jakt från motordrivet fordon och om att medföra vapen på sådant fordon beviljas av . är samrådsmyndighet för sådana s.k. 12:6-samråd som enligt 7 a § förordningen (1998:904) om anmälan för samråd ska hållas i samband med att en allmän skoterled eller annan anläggning för skotertrafik ska anläggas.16 Detsamma gäller för övrigt när det gäller anläggande av en enskild skoterled. En kommun kan svara för skoterledhållningen på en allmän skoter- led, dvs. i de fall det inte är som svarar för skoterled- hållningen. I sådana fall får kommunen föreskriva vilken typ av terräng- motorfordon eller terrängsläp som får framföras på leden. Utanför ett regleringsområde får kommunen besluta att en skoterled ska vara all- män eller att en sådan led ska dras in. (8, 10 och 11 §§ terrängkörnings- förordningen.) Enligt 15 § terrängkörningsförordningen får kommunen meddela föreskrifter för ett område i kommunen om förbud mot eller begräns- 16Det är fråga om en föreskriven samrådsskyldighet enligt 12 kap. 6 § andra stycket . ningar för sådan terrängkörning som inte omfattas av regleringen i 1 § terrängkörningslagen. Kommunen kan meddela lokala trafikföreskrifter för terräng- körning enligt 10 kap. 1–3 §§ trafikförordningen. 4Regleringen i och jämfört med 4.1.1Något om allemansrätten i Terrängkörningsregleringen i hänger intimt ihop med den allemansrätt som finns där och den bör därför få en kort beskrivning. Allemansrätten i har i allt väsentligt samma innehåll som allemansrätten i . Den finländska allemansrätten är i likhet med den svenska inte som sådan kodifierad, dvs. den har inte någon positiv laglig definition. Den finländska allemansrätten är en långtgående sedvanerätt och vad som inte är tillåtet enligt allemansrätten följer, i likhet med svensk rätt, av straffstadganden och inskränkningar i annan lag, t.ex. genom bestämmelser om terrängkörning. I regleras terrängkörning i terrängtrafiklagen (1710/1995) och terrängtrafikförordningen (10/1996). Regleringen gäller kör- ning med motordrivna fordon i terrängen och på snöskoterleder. Luftfartyg, fartyg eller båtar omfattas inte av den finländska terräng- körningslagstiftningen. Den finländska lagstiftningen tar inte sin ut- gångspunkt i ett generellt förbud, utan det är markägaren som i första hand tillåter eller inte tillåter terrängkörning. Med motordrivet fordon avses ett fortskaffningsmedel som rör sig med maskinkraft och som färdas på marken eller på isen eller som vid färden har kontakt med marken eller med isen och som inte färdas på skenor. Med terräng avses markområden och isbelagda vatten- Regleringen i och jämfört med områden som inte är vägar och som inte är avsedda för motor- fordons-, spår- eller lufttrafik. Det kan konstateras att i den finländska terrängkörningslagstift- ningen definieras vilka fordon som omfattas av lagen och vad som avses med terräng. Det är skillnad på terräng och snöskoterleder. 4.1.3Krav på markägarens tillstånd För att färdas med, stanna eller parkera motordrivna fordon i terräng krävs alltid tillstånd av markägaren. Det uttrycks så att det är för- bjudet att utan markägarens eller markinnehavarens tillstånd färdas med, stanna eller parkera motordrivna fordon på markområden i terräng. Det måste dock framhållas att detta gäller markområden. När det gäller isbelagda vattenområden finns det enligt bestämmelser i den finländska vattenlagen (587/2011) en rätt att färdas på sådana om- råden. Det finns en rad uppräknade generella undantag från kravet på markägarens eller markinnehavarens tillstånd i terrängtrafiklagen, t.ex. för polis, räddningstjänst, renskötsel och svårt rörelsehindrade och deras följeslagare. Åklagaren får inte väcka åtal för brott mot kravet att inhämta tillstånd av markägaren om endast en enskilds intresse eller rätt har kränkts, om inte målsäganden anmäler brottet. Forststyrelsen (ett affärdrivande verk med ansvar för jord- och skogsbruksfrågor) beviljar tillstånd för terrängkörning på statens mark. Terrängkörningstillstånd på statens mark är kostnadsfria för respektive kommuns invånare. Forststyrelsen fastställer områdesvisa kvoter för tillstånd för terrängtrafik på statlig mark i Forststyrelsens besittning. De gäller både områdena utanför snöskoterspåren och själva snöskoterspåren. Det krävs alltså Forststyrelsens spårtillstånd för körning i Forststyrelsens spår, som är s.k. inofficiella vägar och som räknas som terräng. På inofficiella snöskoterspår varierar till- ståndspolicyn efter område. Däremot behövs det inte något särskilt tillstånd för körning på officiella snöskoterleder eller för körning på istäckta vattenområden. Regleringen i och jämfört med 4.1.4Körning på statens mark fordrar tillstånd Snöskoterkörning och körning med andra motordrivna fordon utan- för spåren är i regel förbjuden på statens marker. Det finns dock möjlighet att i enskilda fall söka tillstånd till körning på sådan mark hos Forststyrelsen. På barmark tillåts terrängkörning i regel endast av särskilda skäl, t.ex. för renskötsel. 4.1.5Beslut om förbud och begränsningar för terrängkörning Regeringen kan förbjuda eller begränsa användningen i terräng av visst slag av fordon om användningen medför särskilt betydande men för naturen eller den övriga miljön, för naturnäringar eller all- män rekreation eller för något annat allmänt intresse. En närings-, trafik- och miljöcentral (förkortas NTM-central) är ett regionalt ämbetsverk med ansvar för verkställighets- och utveck- lingsfrågor, bl.a. inom miljövård och naturvård. Det finns 15 NTM- centraler. En NTM-central kan för en bestämd tidsperiod eller tills vidare förbjuda viss användning av motordrivna fordon inom visst markområde eller isbelagt vattenområde. En framställan om sådana förbud eller begränsningar kan göras av en kommun, en kommun- medlem, ett renbeteslag (motsvaras av sameby i ), en myn- dighet, ett samfund eller berörd markägare. En NTM-central kan också själv ta initiativet. En snöskoterled är en väg enligt vägtrafiklagen (267/1981), vilket förutsätter iakttagande av bestämmelserna i vägtrafiklagen. En sådan snöskoterled kallas officiell snöskoterled. En led kan anläggas i terr- ängen och på skogsvägar som är avstängda för annan trafik. Innan en snöskoterled anläggs ska alltid en plan för leden upprättas av den som vill anlägga leden. Planen ska godkännas av kommunens miljö- myndighet. Vidare förutsätts, med vissa undantag, skriftliga avtal mellan den som är ansvarig för leden och markägarna samt en led- förrättning som det ska ansökas om från det att planen för leden vunnit laga kraft. En led som ska vara permanent och som bygger på avtal ska antecknas i fastighetsregistret, om den som Regleringen i och jämfört med ansvarar för leden vill det. En ledförrättning ska ske för att fastslå ledens sträckning och för att bestämma ersättningar. En snöskoterled får inte anläggas om dess användning medför avsevärda olägenheter för naturen eller den övriga miljön, natur- näringarna, jord- och skogsbruket, allmänt rekreationsbruk eller något annat allmänt eller enskilt intresse. En snöskoterled kan anläggas oberoende av om markägaren eller innehavaren av mark- eller vattenområdet har gett sitt samtycke. Detta gäller om leden är nödvändig för att skapa en allmän trafikför- bindelse eller med tanke på allmänt rekreationsbruk och leden inte medför avsevärda olägenheter för ägaren eller innehavaren av mark- området eller för renskötseln. Skada eller men som en snöskoterled åsamkar en fastighet, ägaren eller innehavaren av ett markområde, renskötseln och det yrkes- mässiga fisket ska ersättas av den ledansvariga. För att få köra snöskoter på officiella snöskoterleder, för att korsa vägar eller för viss körning på väg krävs enligt den finländska körkortslagen att uppnåtts samt ett körkort med minst klass T. För annan snöskoterkörning gäller bara ålderskravet. 4.1.7Straffstadganden, hastighetsbegränsningar och tillsyn Den finländska terrängtrafiklagstiftningen innehåller straffstadganden, men även bestämmelser om hastighetsbegränsningar. Högsta tillåtna hastighet i terräng på land är och på istäckta vattenområden är hastighetsbegränsningen . Om en bogserbar släpvagn med passagerare kopplats till fordonet är högsta tillåtna hastighet i terräng . Den finländska terrängtrafiklagstiftningen inne- håller även bestämmelser om tillstånd till tävlingar och övningar med motordrivna fordon som hålls i terrängen. När det gäller tillsyn har miljöministeriet det högsta ansvaret. Den allmänna tillsynen utövas av NTM-centralerna samt av de kom- munala miljövårdsmyndigheterna. Användningen av motordrivna fordon i terräng övervakas av polisen, tullen och gränsbevakningen. Forststyrelsen övervakar användningen av motordrivna fordon på den mark som Forststyrelsen innehar. Regleringen i och jämfört med 4.2.1Något om allemansrätten i Allemansrätten i har till sitt innehåll stora likheter med alle- mansrätten i respektive , men med den viktiga skill- naden att den till stora och väsentliga delar är definierad i LOV 1957- 06-28-16 om friluftslivet (friluftsloven). Friluftsloven reglerar allemansrätten, men allemansrättens inne- håll regleras också i annan lagstiftning och i sedvanerätt. Den norska allemansrätten innefattar därtill såväl markanvändning för utövande av friluftsliv som markanvändning för andra ändamål (vad man kan kalla för vardagsnytta).1 INorge regleras terrängkörning i LOV-1977-06-10-82 om motor- ferdsel i utmark og vassdrag (motorferdselloven) och FOR-1988- 05-15-356 forskrift for bruk av motorkjøretøyer i utmark og på islagte vassdrag. Den norska lagstiftningen omfattar alla slags motordrivna fordon för körning på land samt båt, svävare och flygfarkoster. Lagstift- ningen gäller inte bara terräng utan även vattendrag i form av öppna och isbelagda älvar, bäckar och insjöar. Lagstiftningen gäller inte tillståndsgivna landningsplatser för flyg. I den norska lagstiftningen definieras vad som avses med terräng och, som nämnts ovan, också vad som avses med vattendrag. Den norska terrängkörningslagstiftningen tar sin utgångpunkt i ett gener- ellt förbud som uttrycks ungefär så att körning i terräng och på vatten- drag inte är tillåten på annat sätt än som följer av lagen eller ett beslut enligt lagen. Det finns en rad uppräknade generella undantag från lagens förbud, t.ex. för nödvändiga person- och godstransporter till och från fasta bostäder och för polis, räddningstjänst, jord- och skogs- bruk samt renskötsel. 1Åsa , Gemensam användning av skog och mark, 2017, s. 147. Regleringen i och jämfört med Enskilda som inte omfattas av något av lagens undantag är i fråga om snöskoteråkning hänvisade till de snöskoterleder som norska kom- muner anlägger och sköter. Kommunerna beslutar lokala föreskrifter om snöskoterledernas sträckning och regler för körning på lederna.2 Det är inte tillåtet att köra utanför lederna, s.k. friåkning. Snöskoter- lederna tas fram enligt bestämmelser i den norska LOV-2008-06-27-71 om planlegging og byggesaksbehandling (plan- og bygningsloven). Detta förfarande påminner om det som gäller vid framtagande av de- taljplaner enligt den svenska (2010:900). För att anlägga en snöskoterled fordras markägarens samtycke. Tillstånd krävs för snöskoterkörning utanför snöskoterleder Kommunstyrelsen kan efter ansökan ge enskilda tillstånd att an- vända snöskoter för vissa transporter. Massmedia kan få tillstånd för reportageuppdrag. Fastboende kan få tillstånd för enskilt bruk, men också för att yrkesmässigt åta sig transporter mellan väg och fritids- hus. Vidare nämns gruppfärder för bl.a. funktionshindrade, men det krävs i sådana fall ett bestämt resmål och en bestämd färdväg. Det kan även ges tillstånd för transporter i samband med näringsverk- samhet i terrängen. För att få köra snöskoter i krävs att uppnåtts samt ett körkort klass S. är dock behörigheten begränsad till snöskoter klass 1 (en snöskoter där förhållandet mellan motor- effekt och vikt är högst 0,20 kW/kg). Enligt övergångsbestämmelser får den som har körkort i klass A, A1, B, S eller T utfärdat före fortsätta att köra snöskoter. 2I Finnmark och Nord-Troms är det dock fylkesmannen (motsvarar ) som beslutar efter förslag från kommunstyrelsen. Regleringen i och jämfört med Överenskommelse mellan om snöskoterkörning gäller en bilateral överenskommelse mellan som ger den som har behörighet att köra snö- skoter i behörighet att köra snöskoter även i och vice versa. saknade den som hade rätt att köra snöskoter i rätt att köra snöskoter i . Tillstånd till gruppturer med snöskoter Regionvegkontoret kan enligt bestämmelser i forskrift om førerkort m.m. ge tillstånd till gruppturer med snö- skoter med deltagare som saknar körkort klass S. Deltagarna ska ha körkort med annan klass, godkänt i , och tillräcklig kunskap. Arrangören har ansvar för att kontrollera deltagarnas rätt att föra fordon och deras kunskaper. Turerna bör ske inom turism eller lik- nande näring, ska ske under ledning av en guide som innehar körkort klass S och följa en på förhand bestämd sträckning. Det ska bestäm- mas villkor om antal deltagare per guide och det kan även bestämmas andra villkor avseende säkerhet, natur och miljö. Villkoren ska bestäm- mas utifrån var, när och hur körningen ska genomföras. 4.2.4Särskilda bestämmelser om elcyklar I den norska förordningen finns även bestämmelser om att elcyklar, med en effekt av högst 0,25 kW och där hjälpmotorns effekt reduceras gradvis , får användas i terräng. Tillsynen utövas av Statens naturoppsyn som har rätt att utfärda over- tredelsegebyr som inte räknas som straff i grundlagsmässig mening. Overtredelsegebyr torde närmast motsvaras av det svenska systemet med sanktionsavgifter som förekommer inom vissa rättsområden, bl.a. enligt . Regleringen i och jämfört med 4.3Jämförelser av regleringen i , och 4.3.1Syftet med reglering av terrängkörning Skyddslagstiftning främst för miljön Enligt den finländska terrängtrafiklagen är syftet med lagen att före- bygga men och olägenheter som användningen av motordrivna fordon i terräng och på snöskoterleder kan orsaka naturen eller den övriga miljön, naturnäringarna eller allmänt rekreationsbruk eller något annat allmänt eller enskilt intresse samt att främja trafiksäkerheten. I den norska motorferdselloven sägs – fritt översatt – att syftet med lagen är att ur ett samhälleligt helhetsperspektiv reglera körningen med motorfordon i terräng och vattendrag för att skydda naturmiljön och minska störningar. I terrängkörningslagen (1975:1313) saknas, till skillnad från våra grannländers regleringar, ett i själva lagen föreskrivet syfte. Detta uttalas i stället i förarbetena där det anges att terrängkörningslagen är en förbudslag som syftar till att skydda allmänna intressen mot skador och störningar som orsakas av trafik med motordrivna fordon.3 Syftet med att reglera terrängkörning är alltså tämligen likartat i , och , med den skillnaden att syftet är direkt föreskrivet i lag i våra grannländer medan det stannat vid förarbets- uttalanden i . I samtliga fall handlar det dock främst om en skyddslagstiftning för miljön ur ett allmänt perspektiv. Allmänna och enskilda intressen Terrängkörningsregleringarna i , och tar alltså främst sikte på allmänna intressen. I den finländska terrängtrafik- lagen finns det dock föreskrivet att lagen syftar till att också skydda enskilda intressen. Förutom det allmänna rekreationsintresset exempli- fieras emellertid inte enskilda intressen, utan exemplifieringen har sin tyngdpunkt i allmänna intressen. Det sägs t.ex. inte något om egen- domsskydd. I den norska lagstiftningen finns det inte något uttalat om en- skilda intressen och motorferdsellovens inledande paragraf är for- 1995/96:226 s. 23. Regleringen i och jämfört med mulerad så att det är tydligt att det är fråga om att skydda allmänna intressen. När det gäller terrängkörningslagen finns det alltså inte något uttalat syfte föreskrivet i själva lagen, varken när det gäller allmänna eller enskilda intressen. Skyddet för allmänna intressen har i stället formulerats i förarbetsuttalanden.