sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — collecting the child for interviews, to ensuring, ahead of the child's participation in investigative measures, that the child has the information it needs to be able to feel secure in the situation and informing the child about the outcome of the preliminary investi- gation and any trial. To enable the special representative to be paid for work on the enforcement of damages and the application for criminal injuries compensation, the Inquiry also proposes a right under Section 5 of the Ordinance on special representatives of children (1999:998) to apply for such compensation no later than one year after a judgment, order or decision in the case has gained legal force. Certain questions concerning additional measures to strengthen the legal position of children should be investigated further Many people working with investigations of offences against children and support for children testify that the group of children that experience violence between persons close to them can be invisible in certain cases in the handling of these matters by public authorities. At the same time, it is known that these children have a high risk of being subjected to violence themselves, in addition to the harm that may result from their experiences of violence as such. For these children, both those who witness violence and those who are sub- jected to it personally, to be given adequate protection, the author- ities responsible for investigating and offering protection must collaborate or cooperate with one another. Most children also need to talk about their experiences and feel that they are being listened to. Children generally have strong loyalty to both their parents and to other persons close to them, irrespective of whether they have This means that the children may be subject to conflicting loyalties when the violence comes to light and is inves- tigated. Many children feel strong guilt in relation to a person close to them who has, for instance, been given a prison sentence because the child has described what happened. These aspects of children’s needs and experiences must be taken on board by those who have to investigate these acts and work with the children. It is possible to deal with some of these problems by introducing a special penal provision on violation of a child's integrity and an expansion of the assignment of special representatives of children. This is, however, not a solution to the whole set of problems. Additional measures may be needed to give the children affected the help and support they need on account of violence from and between persons close to them. The Inquiry is of the view that a new form of representative for children needs to be investigated separately. An outside actor may need to be able to step in if the child’s custodians are unable, for various reasons, to meet their obligations as the representatives of the child, over and above the powers available to children’s social services under compulsory legislation. Parents who have themselves been victims of violence or other offences may have an impaired ability to deal with their children’s need of support and assistance. is it unusual for there to be other problems in addition to violence in a family, for example substance misuse of mental ill health. Children who have witnessed – or who have, indeed, been sub- jected to – offences may have a special need of an outside person who takes charge of their interests. This can, for example, involve ensuring that the child’s need for interventions in connection with a trauma is satisfied. There may also be a need, in connection with infected custody disputes, for an outside party who can step in to safeguard the child’s interests, in a way similar to the representatives appointed in cases under the Care of . Another question in need of further investigation is the activities of the barnahus, or children’s houses. There are services of this kind at some thirty places in the country. This is a form of inter-agency working in which the , social services, health care and, in some cases, additional bodies work jointly with children who have been subjected to offences. However, access to and the content of these services vary greatly between different parts of the country; this is problematic, in the view of the Inquiry, considering that all children have the right to equitable support and equitable interventions by public authorities. The Inquiry therefore considers that an investi- gation is needed, in an appropriate context, of whether there is a need for legislation or some other central governance to increase equity in barnahus services. A penal provision on incitement of suicide should be introduced The Inquiry proposes that a new penal provision on incitement of suicide be introduced in Chapter 4 of the Penal Code. The new provision means a special criminal responsibility for a person who urges or incites or exercises some other mental influence on a person to commit suicide, and there was, on account of special circum- stances, a not insignificant risk that this conduct would lead to such an act. Through the ‘vision zero’ adopted by the Riksdag (Swedish parlia- ment) in 2008, Swedish society has declared that suicide is something that should be prevented and countered as far as possible. Suicides should be seen as psychological accidents that society has a respon- sibility for countering, in a way similar to traffic accidents and other accidents. Suicide is a complex phenomenon that requires inter- ventions at many different levels, which then require a great deal of knowledge and collaboration between different actors. The suicidal process that many people close to suicide go through according to clinical experience is something that must be understood in order to be able to deal with this issue in the right way. A suicide is seldom a result of a rational decision-making process. On the contrary, it is often the case that a person close to suicide is very ambivalent about taking their life. At the same time as a person is planning to end their life, things that are about life continuing can take as much space in their consciousness. Inciting someone to commit suicide is a behaviour that results in clear danger or harm. There are no alternative sanctions or less intrusive methods for counteracting incitement of suicide. This behaviour is ruthless and reprehensible at the level required to consider criminalisation. The act is aimed at fundamental values such as the right to life and health, which are to be regarded as legitimate protective interests that carry a great deal of weight. The Inquiry considers that a criminalisation should be regarded as effective from a societal perspective. The interest of criminalising attacks of this kind is so strong that it outweighs the opposing interests that it may come into conflict with. The Inquiry considers that, in an overall assessment, there are strong reasons for criminalisation. According to the Inquiry’s proposal, punishable incitement of suicide has to be directed at a particular person. Explicit incitement to the effect that someone should take their life can result in criminal responsibility. The same applies to urging someone to commit suicide. Ultimately, where to draw the line regarding more subtle statements will be a question for the application of the law. Here factors like relationship, history and context may be relevant when the assess- ment is to be made. Statements that, in purely semantic terms, do not explicitly entail direct incitement can fall within the punishable area if they form part of mental influence on someone, that, taken in context, entails incitement to commit suicide. It should be possible to assess a series of incitements as an act if they are related to one another in terms of time and context. If a person systematically exposes another person to incitements to commit suicide, but this does not fulfil the criteria for violation of integrity or other unlawful persecution, it should be possible to assess this as mental influence in a single context. On the basis of this kind of argument, it is also possible to make the assessment that a person has engaged in mental influence to commit suicide, without having formulated any explicit incitement. There should not be a requirement that the specific word suicide is included in the statement. It should be possible for all statements inciting something that means, in principle, that a person should take their life to lead to criminal responsibility. The same applies to statements inciting attempted suicide. For criminal responsi- bility to be considered, the incitement of acts that can typically be regarded as suicide and attempted suicide is required. There is no requirement of any effect in the proposed penal provision, and the offence is formulated as a concrete danger offence. For there to be criminal responsibility, there must, on account of special circumstances, have been a not insignificant risk that the con- duct would lead to action. It has to involve a not insignificant risk or danger in the specific case. The assessment can be made both on the basis of circumstances relating to the subject and of facts linked to the context in which the incitement takes place and how it is carried out. Examples of special circumstances that can result in a not insig- nificant risk of an act that is linked to the subject’s personal situation are that the subject is suffering from mental ill health or is particu- larly fragile for some other reason. The fact that the subject is young can also be of importance. This can, for instance, be the case if the incitement comes from a person who holds a position of trust in relation to the young person. So, special circumstances can also be linked to the context in which the incitement takes place. An incitement that takes place in a violent close relationship can result in a clear risk that the incite- ment will lead to the subject acting on the basis of it. The same applies if the incitement or corresponding action is intended to preserve or restore the honour of a person or a close or extended family or of some other similar group. This also applies if the state- ment was made in a very close context or controlling environment, i.e. something that can be designated as a sect. Finally, the way in which the incitement is given can be a special circumstance that results in a not insignificant risk of action. Incitements that are very obtrusive or persistent can result in a greater risk than an isolated in- stance of incitement stated without any particular intensity. Mental influence that continues for a long time can also result in a not insignificant risk. An incitement framed in general terms ought to lead to a smaller risk of compliance than an incitement aimed at personal circumstances of the subject or the subject’s feelings. If acts are carried out by several perpetrators acting together, this may amplify the effect and harmfulness of the incitements of suicide and increase the vulnerability of the subject, resulting in a higher risk of action in accordance with the incitements. If the incitement has led to suicide or attempted suicide, an examination should be made of whether the death or bodily injury can come under the provisions on causing another’s death or causing bodily injury. In that case, it may be relevant to convict for incite- ment of suicide and for causing another’s death, for instance, separately. The Inquiry proposes a separate, more lenient scale of penalties for a negligent offence. According to this proposal, a person who incites someone to commit suicide and is negligent regarding the special circumstances that meant a not insignificant risk that this conduct would lead to such an act is guilty of negligent incitement of suicide under the proposal. The perpetrator must have had intent for the actual incitement or corresponding statement, but it is sufficient for there to be negligence in relation to the special circumstances included in the requirement of danger. Negligence can chiefly be relevant in relation to circumstances that concern the subject’s personal situation. One example is that a person who is subjected to incitement of suicide is suffering from severe mental ill health, but the perpetrator is not aware of this. This may, for instance, be the case if someone urges an unknown person to commit suicide via a net forum or social media. The penalty proposed for incitement of suicide is imprisonment for at most two years or, in negligent cases, a fine or imprisonment for at most six months. The nature of the stated incitement, the personal circumstances of the persons involved and the context of the incitement are of particular importance in the assessment of penal value. The Inquiry proposes that certain acts should be exempted from criminal liability. This should apply to cases when the act was com- mitted in circumstances where it would appear to be unreasonable to convict. In this context, weight should be attached to circum- stances such as a close relative living under great pressure on account of a close relative’s mental illness for a long period and the statement being made in a desperate situation. However, the scope for freedom from responsibility should be limited to the most obvious exceptions, where the penal value appears to be unreasonable in view of the circumstances in conjunction with the statement or statements. It will be possible to include the incitement of suicide in the gross violation of integrity offences if the other requirements for criminal responsibility under that provision are fulfilled. An amendment proposed to the provision on unlawful persecution means that it will also be possible to include incitement of suicide in that offence. In certain cases, incitement of suicide will probably be able to entitle to a right to damages for violation under Chapter 2, Section 3 of the Tort Liability Act. Acts of this kind that are severe violations of the victim are comparable to certain cases of molestation that entitle victims to compensation for violation of integrity under the case law of the Swedish Crime Victim Compensation and Support Authority. If a personal injury has led to death, Chapter 5, Section 2 of the Tort Liability Act provides that compensation shall be paid for a personal injury suffered by a person who was close to the deceased on account of the death. 1.1Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att det i balken ska införas två nya paragrafer, 4 kap. 3 § och 4 kap. 7 a § av följande lydelse, dels att 4 kap. 4 b § ska ha följande lydelse. Den som begår en brottslig gärning mot en närstående person döms, om gärningen bevittnas av ett barn och är ägnad att skada barnets trygghet eller tillit i för- hållande till någon av dessa per- soner, för barnfridsbrott till fäng- else i högst . Om brottet med hänsyn till omständigheterna är att anse som mindre allvarligt, döms till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grovt barnfridsbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen som har bevittnats har varit av särskilt skrämmande och traumatisk art. Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.olovlig identitetsanvändning enligt 4 kap. 6 b §, 7.olaga integritetsintrång enligt 4 kap. 6 c §, 8.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 9.uppmaning till självmord enligt 4 kap. 7 a §, 9. sexuellt ofredande enligt 10. sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 6 kap. 10 §, 10. skadegörelse enligt 12 kap. 11. skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 1 § eller försök till sådant brott, 11. ringa skadegörelse enligt 12. ringa skadegörelse enligt 12 kap. 2 §, eller 12 kap. 2 §, eller 12. överträdelse av kontaktför- 13. överträdelse av kontaktför- bud med elektronisk övervakning bud med elektronisk övervakning eller överträdelse av kontaktför- eller överträdelse av kontaktför- bud enligt 24 § lagen (1988:688) bud enligt 24 § lagen (1988:688) döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . Den som hetsar, uppmanar eller på annat sätt utövar psykisk påverkan mot någon att begå själv- mord, och det till följd av särskilda omständigheter har funnits en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling, döms för uppmaning till själv- mord till fängelse i högst . Den som begår en gärning som avses i första stycket och är oakt- sam beträffande de särskilda om- ständigheter som har inneburit en inte obetydlig risk för att ageran- det skulle leda till sådan handling, döms för oaktsam uppmaning till självmord till böter eller fängelse . För gärning i första stycket ska inte dömas till ansvar om det med hänsyn till omständigheterna vid gärningen framstår som oskäligt. Denna lag träder i kraft . 1.2Förslag till lag om ändring i lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn ska ha följande lydelse. En särskild företrädare skall, En särskild företrädare ska, i stället för barnets vårdnadshav- i stället för barnets vårdnadshav- are, som ställföreträdare ta till vara are, som ställföreträdare ta till vara barnets rätt under förundersök- barnets rätt under förundersök- ningen och i efterföljande rätte- ningen och i efterföljande rätte- gång samt vid åtgärder som rör verkställighet för utbetalning av skadestånd och ansökan om brotts- uppgifter hör att hämta barnet till förhör, att inför barnets deltag- ande i utredningsåtgärder tillse att barnet har den information det behöver för att känna trygghet i situationen samt informera barnet om utfallet av förundersökning och eventuell rättegång. Företrädaren får dock inte väcka åtal och får inte heller väcka någon skadeståndstalan utan att ett allmänt åtal har väckts. Det som i 23 kap. 10 och 11 §§ Det som i 23 kap. 10 och 11 §§ ägandebiträdes närvaro vid förhör ägandebiträdes närvaro vid förhör skall tillämpas på den särskilda ska tillämpas på den särskilda Denna lag träder i kraft . 1.3Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (2014:322) Härigenom föreskrivs i fråga om brottsskadelagen (2014:322) dels att 9 § brottsskadelagen (2014:322) ska upphöra att gälla vid utgången av . dels att 2, 13, 15, 19 och 32 §§ ska ha följande lydelse. Brottsskadeersättning betalas om brottet har begåtts i . och 5 §§ betalas även om brottet och 5 §§ betalas även om brottet har begåtts utomlands, om den har begåtts utomlands, om den brottet hade hemvist i . brottet hade hemvist i . Brottsskadeersättning enligt 9 § betalas även till ett barn som har bevittnat brott utomlands, om bar- net för brottet hade till ett barn som har bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i hans eller hennes förhållande till en närstående person. Brottsskadeersättning till barn som har bevittnat brott bestäms efter vad som är skäligt med hän- syn till hur grovt brottet är. Vid bestämmande av brottsskadeersättning ska ett grundavdrag Ett avdrag ska inte göras om Ett avdrag ska inte göras om brottet har begåtts av någon som brottet har begåtts av någon som avses i 6 § och brottet har begåtts avses i 6 § och brottet har begåtts på eller i närheten av en anstalt på eller i närheten av en anstalt eller annan plats där han eller eller annan plats där han eller hon var intagen eller häktad. hon var intagen eller häktad. avdrag ska inte heller göras i fråga avdrag ska inte heller göras om om ersättning till barn som har be- det i övrigt finns särskilda skäl. vittnat brott, eller om det i övrigt finns särskilda skäl. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om avdragsbeloppet. Om allmänt åtal har väckts, ska en ansökan om brottsskadeersätt- ning göras från det att dom eller slutligt beslut vann laga kraft. Om allmänt åtal inte har väckts men förundersökning inletts, ska en ansökan göras från det att förundersökningen lades ned eller beslut fattades i åtalsfrågan. I övriga fall ska en ansökan göras från det att brottet begicks. Om brott har begåtts mot ett Om brott har begåtts mot ett barn eller om ett barn har bevitt- barn får barnet trots första nat brott enligt 9 §, får barnet trots stycket göra en ansökan fram till första stycket göra en ansökan den dag han eller hon fyller . fram till den dag han eller hon Om det finns synnerliga skäl, får en ansökan prövas även om den har kommit in . I fråga om preskription av ett anspråk på brottsskadeersättning gäller 2 och 3 §§ preskriptionslagen (1981:130). Ett anspråk på brotts- skadeersättning ska då anses som en fordran på skadestånd i anledning av brott. Ett anspråk på brottsskade- ersättning enligt 4 eller 5 § får inte utmätas för den skadelidandes skuld. Livräntebelopp får dock ut- mätas enligt 7 kap. utsöknings- balken.I fråga om förbud mot utmät- ning sedan brottsskadeersättning enligt 4 eller 5 § har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. Om brott har begåtts mot ett barn eller om ett barn har bevitt- nat brott enligt 9 §, preskriberas barnets anspråk på brottsskade- ersättning tidigast den dag han eller hon fyller . Om brott har begåtts mot ett barn preskriberas barnets anspråk på brottsskadeersättning tidigast den dag han eller hon fyller . Ett anspråk på brottsskade- ersättning enligt 4, 5 eller 9 § får inte utmätas för den skadelidandes skuld. Livräntebelopp får dock ut- mätas enligt 7 kap. utsöknings- balken. I fråga om förbud mot utmät- ning sedan brottsskadeersättning enligt 4, 5 eller 9 § har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser i fråga om brottsskadeersättning till barn som har bevittnat brott gäller fortfarande för ansökningar som grundar sig på händelser som ägt rum före ikraftträdandet. Kostnadsräkningen ska då lämnas in till den tingsrätt som beslutade om förordnande av särskild företrädare för barn. 1.4Förslag till förordning om ändring i förordningen (1999:998) om särskild företrädare för barn Härigenom föreskrivs att 5 § förordningen (1999:998) om särskild företrädare för barn ska ha följande lydelse. Kostnadsräkningen skall läm- nas in till den domstol som skall besluta om ersättningen. Denna förordning träder i kraft . Utredningen om skydd för barn som bevittnar våld eller andra brotts- liga handlingar och ansvar för uppmaning att begå självmord har fått regeringens uppdrag att utreda ett utökat straffrättsligt skydd för de barn som bevittnar brott som begås av och mot närstående. Utred- ningen ska enligt direktivet: •analysera och ta ställning till om det bör införas en särskild krimi- nalisering av att låta ett barn bevittna brott som begås av och mot närstående, •oavsett ställningstagande i sak föreslå hur en sådan kriminaliser- ing bör vara utformad och lämna fullständiga författningsförslag, •med utgångspunkt från den valda utformningen av kriminaliser- ingen analysera hur tillämpningen av den särskilda straffskärp- ningsgrunden i 29 kap. 2 § 8 påverkas och lämna för- slag på nödvändiga förändringar, •med utgångspunkt från den valda utformningen av kriminaliser- ingen analysera hur möjligheten för barn att få skadestånd och brottsskadeersättning påverkas och redogöra för sin bedömning av hur rätten till brottsskadeersättning bör utformas under dessa omständigheter samt lämna nödvändiga författningsförslag, och