sou · H7B346d2 · 2019-11-29 00:00:00 — Enligt Lagrådet var uttrycket till- fredsställande säkerhet inte heller någon vedertagen term i svensk krediträtt. Enligt vad Lagrådet kunnat finna användes ordet tillfreds- ställande endast i sjölagen (1994:1009). Ordet betryggande förekom i den då gällande bankrörelselagen (1987:617) i en bestämmelse som angav att banker som huvudregel bara fick bevilja kredit mot be- tryggande säkerhet. Enligt Lagrådets mening borde samma krav ställas på . Ordet tillfredsställande borde därför enligt lagrådet bytas ut mot betryggande. Regeringen följde Lagrådets förslag. Kravet på att säkerheterna ska vara betryggande innebär dock inte något krav på att tillgångarna ska vara ”lätt omsättningsbara” (bet. 2002/03:FiU12). Detta är förenligt med utgångspunkten att Riks- banken som säkerhet behöver kunna acceptera även mindre likvida tillgångar. Räntevillkor för in- och utlåning Inlånings- respektive utlåningsräntan bildar tillsammans den s.k. ränte- korridoren. Båda dessa räntor är kopplade till reporäntan.7 Dessa och andra allmänt gällande räntevillkor för in- och utlåning enligt 6 kap. 5 § första stycket 1 riksbankslagen ska offentliggöras (6 kap. 5 andra stycket samma lag). Enligt bestämmelsen om handel med värdepapper i 6 kap. 5 § första stycket 2 får i penningpolitiskt syfte köpa, sälja och för- medla värdepapper, valuta samt sådana rättigheter och skyldigheter som anknyter till sådana tillgångar. Någon definition av uttrycket värdepapper finns inte i riksbanks- lagen. I dagens kontext torde det dock motsvara överlåtbara värde- papper enligt definitionen av uttrycket finansiella instrument i 1 kap. 4 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Med denna defi- nition avses sådana värdepapper utom betalningsmedel som kan bli föremål för handel på kapitalmarknaden, samt penningmarknads- instrument och finansiella derivatinstrument. Det torde innebära att inte får köpa kreditportföljer i penningpolitiskt syfte. I förarbetena till bestämmelsen i riksbankslagen anges att den avser befogenheter att påverka kreditmarknaden genom marknadsoperationer (prop. 1986/87:143 s. 70, jfr prop. 1997/98:164 s. 24). Som exempel nämns ränteswappar, repor samt termins- och optionsaffärer. Bestämmelsen ger alltså befogenhet att bl.a. använda sig av penningpolitiska repor. En repa (från den engelska termen repurchase agreement) inne- bär ett avtal om köp av värdepapper med en samtidig överenskom- melse om en försäljning av värdepapper av samma mängd och slag vid en viss senare tidpunkt till ett förutbestämt pris, eller omvänt. I svensk rätt brukar sådana avtal även benämnas återköpsavtal eller säkerhetsöverlåtelse (se vidare prop. 2013/14:111 s. 39–41). Om exempelvis är köpare av värdepapper, får alltså värdepapper som säkerhet med full äganderätt. I gengäld får motparten (säljaren) ett likviditetstillskott (jfr prop. 7Se vidare avsnitt 14.5.3. Där kommenteras även nya styrsystem vars första del introducerades . s. 24 och 25). , t.ex. , reverseras transaktionen. Skillnaden mellan överlåtelsepriset och återköpspriset (omräknad till procent) motsvarar reporäntan. I ekonomiska termer fungerar repor närmast som lån mot säkerhet. Något krav på att en försäljning av ett visst värdepapper ska följas av ett återköp av ett motsvarande värdepapper eller tvärtom finns inte i bestämmelsen. Således utesluter inte lagtextens ordalydelse att i penningpolitiskt syfte driver handel med värdepapper på något annat sätt än genom repor. Bland marknads- operationer (strukturella transaktioner) kan det också förekomma sådana direkta (eng. outright) köp respektive direkta försäljningar av värdepapper. Bestämmelsen om handel med värdepapper var fram till begränsad till att tillåta handel med svenska statspapper och andra lätt omsättningsbara värdepapper. Detta likviditetskrav inne- bar bl.a. att de värdepapper som användes i penning- politiska repor måste vara lätt omsättningsbara. Bestämmelsen änd- rades i syfte att ge lika stor frihet att välja vilka värde- papper som ska användas i penningpolitiska repor (dvs. köpas och säljas) som beträffande värdepapper avsedda för säkerheter för kredit (2002/03:FiU12 s. 12, se även framst. 2002/03:RB3). Ändringen syftar således till att möjliggöra vissa repor. I förarbetena berörs därutöver köp av statspapper (prop. 1986/87:143 s. 70). Däremot berörs inte möjligheten att köpa t.ex. företagsobligationer på annat sätt än genom repor. Syftet med bestämmelsen är således inte att ska ha möjlighet att köpa t.ex. företagsobligationer utanför repor. Däremot skulle alltså direkta köp av statspapper kunna genomföras även fort- sättningsvis. Utöver värdepapper får också köpa och sälja rättig- heter som anknyter till värdepapper och valuta, bl.a. ränteswappar samt termins- och optionsaffärer. Vidare är det inte uteslutet att kreditportföljer kan användas som pant inom ramen för uttrycket betryggande säkerhet, även om de inte får köpas eller säljas av . Emission av skuldebrev m.m. Bestämmelsen i 6 kap. 5 § första stycket 3 riksbankslagen om att i penningpolitiskt syfte får ge ut egna skuldebrev möj- liggör att likviditet dras in från banksystemet på ett annat sätt än via inlåning i (jfr prop. 1986/87:143 s. 70). I praktiken an- vänder sig av denna befogenhet för att emittera riks- bankscertifikat i svenska kronor (kortfristiga skuldebrev). Således rör också rätten att ge ut skuldebrev i 6 kap. 5 § första stycket 3 situationer när det av olika skäl finns ett behov för Riks- banken att hantera ett likviditetsöverskott för bankväsendet (prop. 1986/87:143 s. 44–46 och 70). Överskottet kan t.ex. ha upp- kommit till följd av att har köpt statsobligationer och finansierat detta genom att tillföra fler fordringar på sig själv. Riks- banken har då möjlighet att dra in likviditetsöverskottet genom att erbjuda marknadens aktörer att placera sina pengar i riksbanks- skuldebrev (i stället för i inlåning). Med tanke på att det handlar om att styra främst bankväsendets likviditetsposition i förhållande till står det klart att det är skuldebrev i svenska kronor som avses (jfr även prop. 1994/95:150 bilaga 7 s. 107). Möjligheten att ge ut skuldebrev i utländsk valuta i syfte att finansiera valutareserv berörs inte i förarbetena till denna bestämmelse (angå- ende andra slags skuldebrev, se avsnitt 30.4). Det följer också av riksbankslagens systematik att det är transaktioner i svenska kronor som avses om det inte särskilt anges ”i utländsk valuta” eller liknande uttryck (se 7 kap. 2–4 §§ nuvarande riksbankslag). Utöver vad som anförs i förarbetena till riksbankslagen kan det nämnas att emission av skuldebrev i svenska kronor är ett sätt för att finansiera sitt innehav av finansiella tillgångar. Efter- som en balansräknings tillgångs- respektive skuldsida måste vara lika stora, medför t.ex. tillgångsköp från sida att posten utestående riksbankscertifikat eller någon annan del av skuldsidan ökar i motsvarande grad. Vidare får uppställa kassakrav gentemot finansinstitut i penningpolitiskt syfte (6 kap. 6 § samma lag). Med kassakrav avses att en viss andel, dock högst , av det aktuella finansinsti- tutets placeringar eller förbindelser ska motsvaras av insättningar i . sänktes kassakraven till noll.8 Några kassa- krav har således inte tillämpats . Enligt riksbankslagen får köpa, sälja och förmedla valuta samt rättigheter och skyldigheter som anknyter till valuta, dvs. genomföra valutainterventioner, antingen i penningpolitiskt eller i valutapolitiskt syfte (6 kap. 5 § första stycket 2 respektive 7 kap. 3 § 1). Med rättigheter och skyldigheter som avser valuta avses valutaderivat (prop. 1997/98/164 s. 25). Med ett valutapolitiskt syfte avses enligt förarbetena bl.a. de operationer som gör på valutamarknaderna för att påverka eller försvara kronans externa värde (prop. 1986/87:143 s. 66). Detta avser valutainterventioner. Valutainterventioner som görs i syfte att påverka kronans externa värde uppfyller således kravet på ett valutapolitiskt syfte. Det för- hållandet att det kan finnas ett överordnat syfte av penningpolitisk natur, nämligen att nå prisstabilitetsmålet, torde inte utesluta att kravet på ett valutapolitiskt syfte är uppfyllt (jfr avsnitt 19.1). I senare förarbeten har regeringen anfört att en stabil växelkurs är ett mellanliggande mål för penningpolitiken och att det överordnade målet vid en fast växelkurs är att uppnå en stabil och låg inflation i nivå med omvärlden (prop. 1997/98:40 s. 52). Frågan om tolkningen av uttrycket ”valutapolitiskt syfte” har dock mindre betydelse eftersom 6 kap. 5 § första stycket 2 riksbankslagen uttryckligen tillåter att vidta valutainterventioner i ett penningpolitiskt syfte. Frågan om ett eventuellt valutapolitiskt syfte saknar därför betydelse i det sammanhanget. Med andra ord är det enligt riksbankslagen alltså tillåtet att t.ex. försvaga växelkursen i syfte att öka inflationstakten i ekonomin (den principiella frågan om att sträva efter att öka inflationstakten i förhållande till målet om prisstabilitet berörs i avsnitt 15.3.7). Bestämmelsen som gör det möjligt för att genomföra valutainterventioner i penningpolitiskt syfte infördes genom en lag- ändring som trädde i kraft , dvs. efter det att övergivit den fasta växelkursen. Som skäl för lagändringen 8Lotsberg (1994). angavs endast att de instrument som tillåts använda i likviditetsstyrande syfte borde utvidgas (prop. 1997/98:164 s. 25). En tänkbar förklaring till denna lagändring är att det ansågs finnas ett behov av att förtydliga att valutainterventioner är tillåtna även när växelkursförändringen inte är ett mål i sig utan ett medel för att upp- nå prisstabilitetsmålet. manöverutrymme är dock av konstitutionella skäl begränsat av regeringens ställningstagande till vilket växelkurssystem som ska gälla, som det råder ett instruktionsförbud i pen- ningpolitiken (9 kap. 12 § och 13 § första stycket tredje meningen regeringsformen). råder en rörlig växelkurs för kronan. I förarbetena till riksbankslagen uttalades att vid en flytande växelkurs självständigt hanterar den flytande kursen (prop. 1997/98:40 s. 90). Som berörs i avsnitt 18.7.2 genomförde den schweiziska central- banken –2015 valutatransaktioner för att säkerställa att den schweiziska francen hade ett visst bestämt värde i förhållande till euron. Ett motsvarande förfarande av liknande omfattning skulle sannolikt inte vara tillåtet för del utan regeringens medgivande så länge som en rörlig växelkurs gäller, eftersom ett systematiskt sådant förfarande i praktiken skulle innebära en fast växelkurs och ett kringgående av regeringens beslutskompetens. Regeringen skulle däremot på begäran kunna besluta om ett mål för växelkursen som möjliggör ett sådant förfarande. Vid en konflikt mellan bestämmelserna om befogenheter i riksbankslagen respektive bestämmelsen om regeringens befogen- heter i regeringsformen har den senare bestämmelsen företräde (lex superior, se 11 kap. 14 § andra stycket och 12 kap. 10 § andra stycket regeringsformen). Den senare bestämmelsen, som avser beslut i en specifik fråga, torde också ha företräde framför den generellt hållna bestämmelsen om ansvar för penningpolitiken. Detta följer av principen om lex specialis.9 Under alla förhållanden måste valutainterventioner som vidtas i penningpolitiskt syfte vara förenliga med inflationsmålet. Interven- tioner som förväntas försämra måluppfyllelsen kan således inte vara penningpolitiskt motiverade. 9Denna princip innebär att en regel eller lag som särskilt reglerar något ska ges företräde framför en mer allmän bestämmelse eller lag. Om växelkurseffekter i stället uppstår till följd av räntestyrning torde inte agerande komma i konflikt med regeringens befogenheter. Detta eftersom det i sådant fall rör sig om en indirekt effekt av ett renodlat penningpolitiskt instrument. Efter anmodan av ska ett finansinstitut eller annat före- tag som står under tillsyn av till lämna de uppgifter som anser nödvändiga för att bl.a. följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna. Efter anmodan av ska också svenska utgivare av värdepapper till Riks- banken lämna de uppgifter om emitterade värdepapper som Riks- banken anser nödvändiga för dessa ändamål. får utfärda närmare föreskrifter om denna uppgiftsskyldighet (6 kap. 9 § första, andra och fjärde styckena riksbankslagen). Bestämmelsen har införts i syfte att möjliggöra för att inhämta den information som behövs för att bedöma om någon penningpolitisk åtgärd bör vidtas och hur denna i sådant fall bör utformas. De rättsliga förutsättningarna för vissa särskilda penningpolitiska åtgärder I avsnitten 18.4–18.9 behandlas bl.a. de rättsliga förutsättningarna för vissa särskilda penningpolitiska åtgärder, däribland vissa åtgärder som betecknas som okonventionell penningpolitik. 18.2.2Unionsrättens regler och verksamheten inom Eurosystemet I unionsrätten finns regler om ECB:s och Eurosystemets befogen- heter bl.a. i primärrätten. Det framgår t.ex. av en regel om ECB:s rättskapacitet att banken ska ha befogenhet att bl.a. förvärva och avyttra fast och lös egendom. Vissa andra av ECB:s befogenheter framgår indirekt genom att ECB tilldelas en viss uppgift. Det gäller t.ex. att ECBS ska genomföra valutatransaktioner enligt artikel 219 i EUF-fördraget (se även artikel 127.2 andra strecksatsen). Regler om ECB:s och Eurosystemets penningpolitiska befogen- heter finns framför allt i ECBS-stadgan. Såväl ECB som de natio- nella centralbankerna får öppna konton för kreditinstitut, offentliga organ och andra marknadsaktörer (artikel 17 i ECBS-stadgan). Av denna regel följer att ECB och de nationella centralbankerna får ta emot inlåning från nämnda aktörer. Enligt artikel 18.1 i stadgan får Eurosystemet därutöver, i syfte att uppnå målen för ECBS och utföra dess uppgifter, •verka på de finansiella marknaderna genom att köpa och sälja fordringar och lätt omsättningsbara värdepapper med leverans (omgående eller på termin) eller enligt återköpsavtal och genom att ge och ta upp lån i sådana fordringar och värdepapper, såväl i euro som i andra valutor, samt genom transaktioner med ädel- metaller10 •utföra lånetransaktioner med kreditinstitut och andra marknads- aktörer, varvid lån ska lämnas mot tillfredsställande säkerheter (eng. adequate collateral). Det finns alltså ett likviditetskrav avseende de värdepapper som ECBS får köpa. ECB:s rätt att köpa statsobligationer på andra- handsmarknaden i syfte att säkerställa den penningpolitiska trans- missionsmekanismen har slagits fast av (dom i mål C-62/14, Gauwailer m.fl.). anförde i det sammanhanget att de åtgärder som avser att säkerställa denna transmissionsmekanism kan hänföras till prisstabilitetsmålet. Köp och försäljning av fordringar och lätt omsättningsbara värde- papper får även ske genom återköpsavtal (repor). Vidare får Euro- systemet låna eller låna ut sådana tillgångar (se formuleringen lending or borrowing claims and marketable instruments i den engelska språk- versionen av stadgan). I fråga om kravet på tillfredsställande säkerhet framgår det av stadgan att ECB och de nationella centralbankerna får ta emot ”till- gångar” som säkerhet, inklusive kontobaserade värdepapper (artikel 17 10I riksbankslagen regleras transaktioner med guld i de bestämmelser som avser valutapoli- tiken (7 kap.), inte penningpolitiken (6 kap.). andra ledet i ECBS-stadgan). Ett kontobaserat värdepapper existerar endast i elektronisk form och registreras på ett konto.11 Därutöver finns det en regel om kassakrav. Enligt denna regel får ECB, för att uppfylla målen för penningpolitiken12, kräva att kredit- institut som är etablerade i medlemsstaterna ska hålla minimi- reserver på konton hos ECB och de nationella centralbankerna (artikel 19). Till skillnad från tillämpar ECB kassakraven. Eurosystemet ska utöva sina befogenheter i syfte att förverkliga målen för ECBS och utföra dess uppgifter (artikel 18.1 i ECBS- stadgan). ECB ska fastställa de allmänna principer som ska gälla för de nu aktuella marknads- och kredittransaktionerna som utförs av ECB själv eller av de nationella centralbankerna (artikel 18.2 i ECBS- stadgan). Mot denna bakgrund och med stöd av artikel 12.1 i stadgan har ECB utfärdat riktlinjer om genomförandet av Eurosystemets penningpolitiska ramverk.13 Riktlinjerna är betydligt mer detaljerade än reglerna i EUF-fördraget och ECBS-stadgan. Som exempel på detta kan nämnas att riktlinjerna behandlar frågor om löptid och frekvens på vissa penningpolitiska operationer och att detaljerade krav på säkerheter finns. I svensk rätt kan riktlinjerna närmast jäm- föras med villkor för och penningpolitiska instru- ment. I sak finns det också betydande likheter mellan de penning- politiska instrument som tillämpas av Eurosystemet respektive av , liksom med många centralbanker utanför EU i och med att penningpolitik genomgående bedrivs genom att påverka korta räntor. Eurosystemet använder sig av flera typer av marknadsopera- tioner: •strukturella transaktioner (transaktioner som i regel har längre löptid än huvudsakliga och finjusterande transaktioner). 11Se artikel 3.1 och rådets förordning (EU) nr 909/2014 av om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv /26/EG och 2014/65/EU och förordning (EU) nr 236/2012. 12Begreppet ”penningpolitik” används synonymt med begreppet ”monetär politik” där det sistnämnda är en vanlig svensk översättning av ”monetary policy” i unionsrättliga dokument. 13Europeiska riktlinje (EU) 2015/510 av om genom- förandet av Eurosystemets penningpolitiska ramverk (ECB/2014/60), senast ändrad genom rikt- linje (EU) 2017/1362 av . I huvudsakliga transaktioner ingår repotransaktioner om vanligtvis en veckas löptid. Eurosystemet tillhandahåller dock även s.k. lång- fristiga refinansieringstransaktioner för finansiella företag inom ramen för den sistnämnda kategorin. Dessa utgörs bl.a. av repor med tre månaders löptid eller mer. har liknande instrument även om de inte formellt delas in i dessa kategorier.14 Bland de finjusterande transaktionerna använder sig Eurosystemet bl.a. av valutaswappar, inlåning och repor som tillför likviditet till banksystemet.15 Såväl ECB som köper t.ex. statspapper i den egna valutan inom ramen för s.k. kvantitativa lättnader. För en översikt över Eurosystemets penningpolitiska transaktioner, se Tabell 18.1 nedan. I motsats till vad som gäller enligt riksbankslagen finns det en möjlighet för Eurosystemet att på eget initiativ besluta om tillämp- ning av ”andra operativa metoder för monetär styrning” än de som framgår av primärrätten (artikel 20 i ECBS-stadgan). Om dessa metoder innefattar förpliktelser för tredje man, ska dock rådet fast- ställa tillämpningsområdet för dem. Sammanfattningsvis finns det stora likheter mellan ECB:s och befogenheter i unionsrätten och hur befogenheter har uttryckts i nuvarande riksbankslag. Stora likheter finns också vad gäller hur ECB och har utformat sina respektive pen- ningpolitiska faciliteter. Det är naturligt i och med att det grund- läggande syftet för båda centralbankerna är att styra korta räntor. Några skillnader i fråga om befogenheter består av att ECB endast får köpa ”lätt omsättningsbara värdepapper” i stället för värdepapper generellt samt att ECB får handla med ”fordringar”, dvs. bl.a. kreditportföljer (artikel 18.1 i ECBS-stadgan). För svensk del finns det dock också uttalanden i förarbetena att ta hänsyn till utöver lagtexten. Det gäller bl.a. möjligheterna till värde- pappersköp (se avsnitt 18.2.1). 14Se (2019). 15Från och med använder inte längre finjusterade transaktioner, se avsnitt 14.5.3. Källa: ECB:s riktlinje (EU) 2015/510, Tabell 1. Medlemsstater med undantag behåller sina befogenheter inom penningpolitiken (artikel 282.4 i EUF-fördraget och artikel 42.2 i ECBS-stadgan). Reglerna om penningpolitiska befogenheter i primär- rätten är således i allmänhet inte tillämpliga på medlemsstater med undantag, såsom (artikel 42 i ECBS-stadgan). Det som an- förs om ECBS i dessa delar av primärrätten i föregående avsnitt avser därför i praktiken Eurosystemet. De penningpolitiska befogenheter- na i den nya riksbankslagen behöver till följd av detta inte nödvän- digtvis vara desamma som i unionsrätten så länge som är en medlemsstat med undantag. Detta bortsett från regeln om att ECB och de nationella centralbankerna får öppna konton för kreditinsti- tut m.fl. (artikel 17), som är tillämplig även på . I tidigare lagstiftningsärenden avseende penningpolitiska befogen- heter har detta också varit utgångspunkten, eftersom någon fullstän- dig harmonisering inte har gjorts. Av den anledningen är inte heller befogenheterna i nuvarande riksbankslag identiska med de som gäller för Eurosystemet. Som berörs i avsnitt 14.2 förefaller ECB hysa uppfattningen att medlemsstater med undantag ska anpassa sig till regeln om penning- politiska befogenheter i artikel 18 i ECBS-stadgan inför ett införande av euron, dvs. att denna regel inte är direkt tillämplig så länge som medlemsstaten i fråga har ett undantag.16 har tagit ställning till frågan om avgränsningen av unionens penningpolitik. Enligt EU- domstolen är avgränsningen främst beroende av målet med den aktuella åtgärden, men de medel som används inom ramen för en viss åtgärd i syfte att uppnå dessa mål är också av betydelse (se bl.a. domstolens dom i mål C-493/17, m.fl., med vidare hänvisningar). De penningpolitiska befogenheterna i ECBS-stadgan är som sagt i huvudsak inte tillämpliga på medlems- stater med undantag, bl.a. vad gäller artikel 18 som tillämpades i det aktuella rättsfallet. Vidare rör rättsfallen avgränsningen av en unions- institutions handlingsutrymme. Dessa förhållanden medför att EU- domstolens slutsatser inte är direkt tillämpliga på institutionella förhållanden i en medlemsstat med undantag. Domstolens resonemang kan inte heller dras så långt att alla åtgärder som en centralbank inom Eurosystemet vidtar utgör pen- ningpolitik redan på den grunden att den påverkar hur transmis- sionsmekanismen fungerar. I primärrätten finns varken något mål eller några särskilda upp- gifter knutna till finansiell stabilitet. Mot den bakgrunden och med tanke på det som anförs ovan om penningpolitiska befogenheter gör kommittén bedömningen att unionsrätten ger utrymme för en åtskillnad mellan å ena sidan penningpolitik och å andra sidan finan- siell stabilitetspolitik i den nya riksbankslagen (se avsnitt 13.4). 16ECB, opinion of central bank of on the powers of Česká národní banka to conduct financial market transactions (/2016/60). Regeln om oberoende för centralbanker i artikel 130 EUF-för- draget innebär inte heller att befogenheter ska vara obegränsade eller att de behöver vara identiska med det som gäller för ECB. En medlemsstat med undantag såsom avgör i stället själv vilka befogenheter som ska ha inom ramen för penningpolitiken. 18.2.4Lagstödet för räntestyrning och andra penningpolitiska åtgärder De befogenheter som har enligt nuvarande riksbankslag ger enligt kommitténs bedömning utrymme för att vidta de åtgärder som krävs för räntestyrning. Detta gäller främst in- och utlåning, repor och annan kreditgivning samt utgivning av skuldebrev. Ytter- ligare åtgärder kan aktualiseras under extraordinära förhållanden.17 I avsnitten 18.4–18.9 behandlas sådana s.k. okonventionella penning- politiska åtgärder, inklusive frågan om vilket de rättsliga förutsätt- ningarna för att vidta dem. Utöver de befogenheter som anges i riksbankslagen vidtar Riks- banken vissa penningpolitiska åtgärder som inte är närmare reglerade i lag. Det gäller åtgärder av informationskaraktär, såsom den regel- bundna publiceringen av penningpolitiska rapporter och prognoser för reporäntan (den s.k. räntebanan). Åtgärder av detta slag torde inte kräva något särskilt lagstöd så länge som de kan knytas till något av verksamhetsområden, vilket är fallet med penning- politisk information. Det kan här nämnas att det är vanligt förekom- mande att myndigheter av olika slag informerar om sin verksamhet, oavsett om den är lagreglerad eller inte.