sou · H7B33 · 2019-01-30 00:00:00 — Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2018 b), Arbetsförmed- lingens kontrollarbete. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (2018 c), Hur många under- rättelser låter arbetsförmedlarna bli att lämna? 780–2000. Liljeberg, L. & , M. (2017), Hur ofta träffas arbetssök- ande och arbetsförmedlare? Rapport 2017:16, IFAU. 2012/13:12, Åtgärder inom arbetslöshetsförsäkringen m.m. (2005), Arbetslöshetsförsäkringen – kontroll och effek- tivitet. Förbättrad kontroll och administration av ersättningar under arbetslöshet (2009), Omställningskraven i arbetslöshetsförsäk- ringen. (2018), A-kassorna, IAF och arbetslöshetsförsäkringen − mer kan göras för att främja likvärdigheten. SOU 2017:37, Kvalificerad välfärdsbrottslighet – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. SOU 2017:82, Vägledning för framtidens arbetsmarknad. (2017), Statens resultaträkning, balansräk- ning och finansieringsanalys m.m. – del av ESV:s underlag för års- redovisning för staten 2016. Statskontoret (2004), Det nya . Den aktiva arbetsmarknadspolitiken riktar sig till arbetslösa och i viss mån andra arbetssökande i syfte att minska arbetslösheten, öka sysselsättningen och förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Aktiv arbetsmarknadspolitik består av insatser för att förbättra match- ningen på arbetsmarknaden och höja de arbetssökandes kompetens. Den involverar även praktik samt subventionerade och skyddade anställningar av olika typer. Att stärka individens ställning på arbetsmarknaden genom olika insatser eller underlätta för individen att få ett arbete är en central uppgift för arbetsmarknadspolitiken. Att erbjuda rätt individer träff- säkra insatser för att komma i arbete eller utbildning är en förutsätt- ning för en effektiv arbetsmarknadspolitik. Att tidigt bedöma vem som är i störst behov av arbetsmarknadspolitikens resurser är därför viktigt. För detta krävs att Arbetsförmedlingen gör en välgrundad bedömning av individens ställning på arbetsmarknaden. Arbetsför- medlingen behöver också på ett mer systematiskt sätt än följa upp insatserna både avseende kvalitet och effektivitet och jämföra resultat av insatser. Med en utvecklad kunskap om vilka effekter som olika arbetsmarknadstjänster leder till kan myndigheten erbjuda träffsäkra tjänster och likvärdighet i besluten. Trots det goda läget på arbetsmarknaden så har många arbets- sökande svårt att hitta ett arbete. Andelen av de arbetssökande som har en utsatt ställning på arbetsmarknaden har ökat och var . Figur 7.1 visar hur antalet personer som har en utsatt ställning på arbetsmarknaden utvecklats . Anta- let personer som är utomeuropeiskt födda har ökat kraftigt, en ut- veckling som i huvudsak kan förklaras av den stora ökningen av antalet nyanlända invandrare. var det av gruppen som var födda utanför nyanlända. var motsvarande andel . Det ökade antalet nyanlända är även en förklaring till att gruppen med högst förgymnasial utbildning ökat (Arbetsför- medlingen 2018a). Utan insatser löper dessa personer en ökad risk att drabbas av långtidsarbetslöshet. Utvecklingen med en ökande andel inskrivna arbetslösa med utsatt ställning på arbetsmarknaden innebär att en allt större del av de som är öppet arbetslösa eller deltar i program befinner sig långt ifrån arbetsmarknaden. Detta förstärker även bilden av en obalans på arbetsmarknaden där de arbetslösas kompetenser inte motsvarar arbetsgivarnas krav. Arbetsförmedling- ens arbete med att rusta individer har blivit mer komplext än tidigare, då matchningen ofta sker via en kombination av olika typer av aktiva arbetsmarknadsinsatser. Figur 7.1 Antal personer med utsatt ställning på arbetsmarknaden som är öppet arbetslösa eller deltar i program Samma personer kan vara i flera kategorier 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 För att arbetsmarknadspolitiken ska fungera väl och vara effektiv krävs det att människor får rätt service och rätt insatser. Det förut- sätter i sin tur att Arbetsförmedlingen kan göra en korrekt bedöm- ning av vilka insatser och service som är bäst lämpad för individen. För det första behöver Arbetsförmedlingen tidigt kunna bedöma en persons ställning på arbetsmarknaden och identifiera personer som För det andra behöver Arbetsförmed- lingen göra en specifik bedömning av behovet av insatser och lämp- ligheten i dessa. Utöver att Arbetsförmedlingen ska utföra en be- dömning för att individen ska få rätt insats behövs också kunskap om vilka insatser som leder till bäst resultat . Arbetsförmedlingens uppdrag att rusta för jobb Arbetsförmedlingen ansvarar för den offentliga arbetsförmedlingen och dess arbetsmarknadspolitiska verksamhet. Enligt 1 kap. 3 § budget- lagen (2011:203) ska hög effektivitet eftersträvas och god hushåll- ning iakttas inom all statlig verksamhet. Av myndighetsförord- ningen (2007:515) framgår bl.a. att en myndighet ansvarar för att verksamheten bedrivs effektivt och att myndigheten hushållar väl med statens medel. har beslutat att målet med insatserna inom arbets- marknadspolitiken är att de ska bidra till en väl fungerande arbets- marknad. utrycker även att Arbetsförmedlingen effektivt ska sammanföra de som söker arbete med de som söker arbetskraft, och att den arbetsmarknadspolitiska verksamheten utifrån mål och resurser ska bedrivas effektivt. Arbetsmarknadspolitiken kan sägas ha två uppdrag: ett ekono- miskt som handlar om att öka antalet sysselsatta samt ett uppdrag som handlar om att aktivera, förmedla och rusta eller omskola arbetslösa (). Uppdragen överlappar varandra och Arbetsförmedlingen har en viktig roll för uppfyllandet av båda uppdragen. Att kunna rusta personer med långa arbetslös- hetstider och ge rätt insatser tidigt till dem som riskerar att bli lång- tidsarbetslösa är av stor betydelse för att Arbetsförmedlingen ska kunna vara en länk mellan arbetsgivare med rekryteringsbehov och arbetssökande. Att arbetsgivare snabbt kan hitta arbetskraft med rätt kompetens bidrar i sin tur till en högre sysselsättning. Att rusta och omskola arbetslösa blir särskilt viktigt då matchningen på arbets- marknaden fungerar dåligt. En rätt utformad arbetsmarknadspolitik bidrar till en bättre fungerande arbetsmarknad med kortare arbets- löshetstider och lägre arbetslöshet genom åtgärder som bland annat leder till förbättrad sökaktivitet eller som rustar människor för jobb. Arbetsmarknadspolitiken kan därigenom bidra till att mer produktiva jobb skapas och därmed även till en effektiv strukturomvandling. Många av de arbetssökande som skriver in sig på Arbetsför- medlingen kan förväntas hitta ett jobb relativt snabbt och utan allt- för omfattande insatser från Arbetsförmedlingens sida. Vissa arbets- sökande riskerar emellertid att bli långvarigt arbetslösa om inte rätt insatser erbjuds i ett tidigt skede. I många fall behövs i praktiken en kedja av insatser efter varandra eller parallellt. För att det ska vara möjligt, och för att Arbetsförmedlingens resurser ska användas på ett så effektivt sätt som möjligt, krävs att arbetsförmedlaren har rätt kunskaper och rätt underlag för att kunna göra en välgrundad be- dömning av individens förutsättningar, situationen på arbetsmark- naden, samt vilka insatser som är mest verksamma. I utredningens direktiv (Dir 2016:56) anges att arbetsmarknads- politikens insatser ska bidra till en väl fungerande arbetsmarknad. För att genomföra sitt uppdrag kan Arbetsförmedlingen erbjuda arbetssökande en rad olika insatser som myndigheten har till sitt förfogande. Arbetsförmedlingen beslutar om olika programinsatser för att stärka den enskildes möjligheter att få eller att behålla ett arbete och för att underlätta för arbetsgivarna att få arbetskraft med efterfrågad kompetens. Arbetsförmedlingen förfogar även över olika former av anställningsstöd. Få av arbetsmarknadspolitikens insatser är utformade som rättigheter. De beslutas i stället efter en arbets- marknadspolitisk prövning. Insatserna ska också vara anpassade efter individens förutsättningar, inom regelverkets ramar. En individ med sämre förutsättningar att själv hitta eller byta arbete eller skaffa sig utbildning får generellt mer hjälp och stöd från det offentliga än en individ med goda förutsättningar. Av förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten framgår att en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program ska vara arbetsmarknads- politiskt motiverad och endast får göras om den framstår som lämp- lig både för den enskilde och ur ett övergripande arbetsmarknads- politiskt perspektiv. I detta kapitel diskuteras huvudsakligen Arbetsförmedlingens behov av kunskap om de arbetssökandes avstånd till arbetsmarknaden, framför allt för att kunna bedöma vilka som har rätt till insatser samt vilka insatser som i sådana fall är aktuella. Alla arbetslösa har dock inte behov av insatser. De flesta som söker arbete har erfarenhet, utbildning och kontakter som gör att de har stora möjligheter att hitta ett arbete utan någon insats från Arbetsförmedlingen. Även personer med kort formell utbildningsbakgrund eller begränsad arbetslivserfarenhet kan i vissa fall finna lämpliga vägar in på arbets- marknaden utan insatser från Arbetsförmedlingen. Att lägga resur- ser på personer som ändå hade fått arbete är inte en effektiv arbets- marknadspolitik. Förslagen och bedömningarna i detta kapitel rör de fall där det finns ett behov av en insats eller åtgärd för att stärka individens position på arbetsmarknaden och för att förhindra långtidsarbets- löshet. Även yrkesverksamma kan ha behov av att få en bedömning av sin ställning på arbetsmarknaden för att kunna uppdatera sin kompe- tens i takt med arbetsmarknadens krav. Arbetsmarknaden präglas av påtagliga förändringar och individens kunskap om sin egen ställning på arbetsmarknaden är viktig för att minska risken för arbets- löshet. 7.2Varför behövs en förstärkt arbetsmarknadsbedömning? 7.2.1Uppgiften ingår inte i myndighetens uppdrag Arbetsförmedlingens instruktion och förordningen om den arbets- marknadspolitiska verksamheten är de grundläggande författningar- na för Arbetsförmedlingens verksamhet. Den arbetsmarknadspolitiska bedömningen regleras inte i dessa författningar. Av myndig- hetens föreskrifter framgår att en arbetsmarknadspolitisk bedöm- ning ska göras i samband med upprättandet av en handlingsplan. Vidare finns det för vissa insatser föreskrivet i verksamhetsför- ordning1 att Arbetsförmedlingen får besluta om ett program om det är arbetsmarknadspolitiskt motiverat. Den arbetsmarknadspolitiska bedömningen vid inskrivning på Arbetsförmedlingen och upprättande av handlingsplan har olika typer av handlingsplaner använts i vari- erande utsträckning inom (). Planernas innehåll och syfte har varierat och tillämpats på olika sätt på arbetsförmedlingarna. Metoden att upprätta strukturerade överens- kommelser/handlingsplaner tillsammans med de arbetssökande har uppmärksammats i regleringsbreven för AMV åtminstone sedan verk- /98. Arbetsförmedlingen har arbetat med handlings- planer men det var som handlings- planerna fick ökad betydelse i och med att individinriktade för- medlingsinsatser betonades. Det var dock först som regeringen uttryckte konkreta krav för Arbetsförmedlingens arbete med handlingsplanerna och att handlingsplanerna skulle upp- rättas inom samt följas upp och vara aktuell (Ura 2011:3). tillkom en skrivelse i all- männa råd att handlingsplanen skulle upprättats senast . Enligt 6 § förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspoli- tiska verksamheten ska Arbetsförmedlingen med medverkan av den arbetssökande upprätta en individuell handlingsplan som innehåller den sökandes skyldigheter, planerade aktiviteter och arbetssökandes inriktning. Handlingsplanen ska upprättas senast från det att hon eller han anmäler sig som arbetssökande hos Arbetsför- medlingen. Den individuella handlingsplanen ska innehålla en arbets- marknadspolitisk bedömning som utgår från den arbetssökandes förutsättningar för arbete, arbetsmarknadens krav och Arbetsför- medlingens uppdrag, enligt 2 § AFFS 2014:125. I handlingsplanen ska det framgå vilket stöd den arbetssökande kommer att få från Arbetsförmedlingen. 1Förordning (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten En anvisning till ett program ska vara arbetsmarknadspolitiskt motiverad. Det betyder att en anvisning får göras endast om den framstår som lämplig både för den enskilde och ur ett övergripande arbets- marknadspolitiskt perspektiv. Förordning (2018:45). De aktiviteter som planeras ska ha sin utgångspunkt i den arbetsmarknadspolitiska bedömningen Arbetsförmedlingens beslut om vilka insatser en sökande ska ta del av ska grundas på en arbetsmarknadspolitisk bedömning. I Arbets- förmedlingens interna utbildningsmaterial (VIS tema 7) beskrivs den arbetsmarknadspolitiska bedömningen som ett ställningstagande av myndigheten om den arbetssökandes möjligheter och i vilken om- fattning han eller hon behöver stöd från Arbetsförmedlingen. Enligt samma material är den arbetsmarknadspolitiska bedömningen ”utgångs- punkten för allt som myndigheten gör tillsammans med den arbets- sökande”. Bedömningen är därför central såväl för Arbetsförmed- lingen som för den sökande. Ställningstagandet som bedömningen resulterar i ska, enligt utbildningsmaterialet, utgå från den arbets- sökandes förutsättningar, arbetsmarknadens krav och behov samt myndighetens uppdrag. För att arbetsförmedlingen ska ha möjlighet att genomföra kvalitativa behovsanalyser för arbetssökande behöver arbetsförmedlaren ha kunskap om Arbetsförmedlingens uppdrag och om de lagar, förordningar, föreskrifter och policys och riktlinjer som berör Arbetsförmedlingens verksamhet, samt kunna matcha den arbetssökandes individuella behov till Arbetsförmedlingens tjänste- utbud. Arbetsförmedlaren behöver också ha kännedom om den regionala och nationella arbetsmarknaden och dess funktionssätt, till exempel branscher och yrken, rekryteringsprocessen och prognoser. Den arbetsmarknadspolitiska bedömningen vid anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program Det är arbetsförmedlaren som beslutar om en anvisning till ett ar- betsmarknadspolitiskt program. Det är således den enskilda arbets- förmedlaren som avgör vilken arbetssökande som ska ta del av vilket arbetsmarknadspolitiskt program. Av 9 § förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten framgår att en anvisning till ett arbetsmarknadspoli- tiskt program ska vara arbetsmarknadspolitiskt motiverad. Det bety- der att en arbetsmarknadspolitisk bedömning alltid ska göras innan individen anvisas till ett program och att en anvisning får göras endast om den framstår som lämplig både för den enskilde och ur ett övergripande arbetsmarknadspolitiskt perspektiv. 7.2.2Många arbetssökande saknar handlingsplan Av förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten2 framgår det att Arbetsförmedlingen ska ange den arbetssökandes pla- nerade aktiviteter i den individuella handlingsplanen. Enligt Arbets- förmedlingens föreskrifter3 ska aktiviteterna planeras utifrån den arbetsmarknadspolitiska bedömningen, vara tidsatta och kunna följas upp. Enligt föreskriften4 ska handlingsplanen även innehålla upp- gifter om hur och när den ska följas upp. De aktiviteter som planeras ska ge det stöd som den arbetsmarknadspolitiska bedömningen visat att den arbetssökande behöver. Vidare anges på vilket sätt ska stödja den arbetssökande. Det ska även finnas ett planerat uppföljningstillfälle inbokat i planeringen. Av planeringen ska det framgå när och hur aktiviteterna ska genomföras och följas upp samt vem som är ansvarig för genomförandet och uppfölj- ningen. I tabell 7.1 redovisas andel och antal arbetslösa inskrivna på Arbetsförmedlingen som fick en ”handlingsplan” inom de som regelverket anger. 26 § förordning (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. 33 § Arbetsförmedlingens föreskrifter (AFFS 2014:1) om individuella handlingsplaner. 44 § Arbetsförmedlingens föreskrifter (AFFS 2014:1) om individuella handlingsplaner. Tabell 7.1 Andel och antal inskrivna vid Arbetsförmedlingen som fick en handlingsplan inom de Källa: Arbetsförmedlingen. *Ej etableringsdeltagare 2017. De har i stället en etableringsplan. 2018 ska de som deltar i etableringsprogrammet ska ha handlingsplan ** Ett nytt administrativt system för handlingsplaner infördes på Arbetsförmedlingen som innebär att det gamla och det nya systemet användes parallellt . Uppgifterna har i denna tabell slagits ihop. 7.2.3Handlingsplaner innehåller få aktiviteter Arbetsförmedlingen följde 2018 (Q2) upp 1 780 handlingsplaner5. Granskningen visar att av dem som hade en handlingsplan hade inplanerade aktiviteter i handlingsplanen. An- delen saknade aktiviteter i sin planering och 27,6 pro- cent hade delvis planerade aktiviteter. Vid samma uppföljningstillfälle genomfördes en kvalitetsgranskning av handlingsplanerna (Q2) i syfte att följa upp beskrivningarna i den arbetsmarknadspolitiska bedömningen. Vid uppföljningen hade av de granskade handlingsplanerna beskrivet vil- ket stöd den arbetssökande skulle få från Arbetsförmedlingen (se figur 7.2). 5Arbetsförmedlingens månadsuppföljning av verksamhetsresultat oktober . Figur 7.2 Kvalitativ uppföljning 7.2.4De planerade aktiviteterna består ofta av enbart digitala tjänster Utredningen har analyserat 58 handlingsplaner som har en arbets- marknadspolitisk bedömning. Handlingsplanerna har skett utifrån ett slumpvis urval geografiskt spridda i landet. Samtliga handlings- planer var avidentifierade men i övrigt var de oredigerade. Utred- ningen har dels undersökt underrubrikerna till den arbetsmarknads- politiska bedömningen i handlingsplanen dels det innehåll som en- ligt Arbetsförmedlingens handläggarstöd (Af 2017/00292690)6 ska dokumenteras i den arbetsmarknadspolitiska bedömningen och i handlingsplanen. Av de undersökta 58 handlingsplanerna hade 54 () en beskrivning av den arbetssökandes förutsättningar och eventuella hinder och ställning på arbetsmarknaden. 6Enligt handläggarstödet ska arbetsförmedlaren utifrån en arbetsmarknadspolitisk bedömning avgöra vilket stöd den arbetssökande behöver för att nå målet arbete eller studier. Den ar- betsmarknadspolitiska bedömningen ska alltid visa hur läget ser ut här och för den arbets- sökande. Den informationen ska hjälpa den arbetssökande att få en tydlig och realistisk bild av sina möjligheter att nå sitt mål ningar framgick även information om arbetssökandes utbildning/yr- keserfarenhet. Av undersökningens 58 handlingsplaner med arbets- marknadspolitisk bedömning är det endast dokumenterat i 23 (39 pro- cent) vilket stöd den arbetssökande kan få av Arbetsförmedlingen. Det framgår sällan av handlingsplanen vem som har ansvar för genomförandet av aktiviteter. I 26 av de 58 handlingsplanerna (45 pro- cent) framgår det inte vem som ansvarar för uppföljning och ut- förande av aktiviteterna som den arbetssökande behöver göra eller som Arbetsförmedlingen ska erbjuda den arbetssökande för att komma närmare ett arbete. I 15 av handlingsplanerna () angavs att det var Arbetsförmedlingen som ansvarar för planering, uppföljning och genomförande av aktiviteterna. I 17 handlingsplaner () stod enbart den arbetssökande som ansvarig för aktivi- teterna. Av de 58 undersökta handlingsplaner hade 46 () doku- menterade digitala tjänster som enda tjänst. Av handlingsplanerna var det endast i 12 av 58 () som innehöll tjänsten Steg till lämpligt arbete/jobb, det vill säga den tjänst som är mest omfattande och personalintensiv. Vid upprättande av handlingsplanen ska arbetsförmedlaren i sam- råd med den arbetssökande planera och tidsätta aktiviteterna som han eller hon ska genomföra för att nå eller närma sig sitt mål enligt planeringen. Den arbetssökande ska även regelbundet redovisa i en aktivitetsrapport vilka aktiviteter som genomförts. Planeringen och uppföljningen av handlingsplanen är viktiga för att den arbetssök- ande ska kunna aktivitetsrapporterna sina genomförda aktiviteter. Om aktivitetsrapporten som den arbetssökande redovisar inte stämmer överens med den planeringen som gjorts kan det bli aktuellt för Arbetsförmedlingen att skicka ett meddelande till arbetslöshets- kassan eller enheten Ersättningsprövning vid Arbetsförmedlingen. Av de 58 undersökta handlingsplanerna hade 18 () ingen tidsatt uppföljning av aktiviteterna eller tjänsterna som den arbets- sökande skulle genomföra. 7.2.5Handlingsplanerna lägger ett stort ansvar på individen Det nya digitala planeringsverktyget som Arbetsförmedlingen började använda 2017 innebär att den arbetssökande själv planerar vägen till jobb. Enligt ska planeringsverktyget vara så ut- format att den arbetssökande själv eller tillsammans med arbetsför- medlaren kan planera, uppdatera och lägga till aktiviteter i plane- ringen allteftersom. Detta kan tolkas som att myndigheten lägger över mer ansvar på individen för dennes anställningsbarhet och situation på arbetsmarknaden. Utredningen vill tydliggöra att denna ökade betoning av indivi- dens ansvar inte får leda till att Arbetsförmedlingens ansvar för att bedöma vem som ska få ta del av de arbetsmarknadspolitiska resur- serna och bedöma behovet av insatser som leder till arbete blir otyd- ligt. 7.2.6De arbetssökandes behov framgår inte i bedömningarna I utredningens arbete har det blivit tydligt att de arbetsmarknads- politiska bedömningarna ofta är av bristande kvalitet. Det behov som finns av att rusta, stödja och omskola arbetslösa får inte genomslag i bedömningarna. Bedömningarna får inte heller konsekvenser för hand- lingsplaner och den fortsatta planeringen av insatser och aktiviteter för den arbetssökande. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) granskade 250 handlingsplaner avseende arbetssökande som hade varit inskrivna som helt arbetslösa (IAF 2018:13). Resultatet av studien visade att av handlingsplanerna inte var aktu- ella, endera för att den arbetsmarknadspolitiska bedömningen inte hade uppdaterats sedan den arbetssökande skrev in sig som arbetslös (tidigare) eller för att det saknades planerade akti- viteter framåt i tiden. Den arbetsmarknadspolitiska bedömningen fyller snarare funktionen att bedöma vad personen ska göra för att uppfylla kravet att stå till arbetsmarknadens förfogande än att ange vilket stöd ska ge. utgör den arbetsmarknadspolitiska bedömningen inte myndighetsutövning. Det går inte att på juridisk väg ifrågasätta bedömningen. Individen får inte heller kännedom om vilka grunder som ligger bakom den arbetsmarknadspolitiska bedömningen. 7.2.7Dokumentationen av sökandes kompetenser görs bristfälligt och ineffektivt För att förståelsen för den arbetssökandes förutsättningar och situa- tion på arbetsmarknaden ska bli användbar behöver den dokumen- teras på ett effektivt sätt. En omsorgsfull dokumentation ger bättre underlag till bedömningen av lämpligt stöd. Den bedömningen har då större sannolikhet att bli träffsäker och peka ut bästa vägen till målet. Arbetsförmedlingen har metoder för hur en kartläggning7 av den sökandes förutsättningar bör göras vid inskrivningen. Att döma av de arbetsförmedlare som utredningen varit i kontakt med är det svårt att få till den verifiering av meriter och den kartläggning av kompe- tenser som är önskvärd. För att komma till önskat resultat på ett kostnadseffektivt sätt behöver dokumentationen av individens ställning på arbetsmark- naden göras effektiv för en stor mängd arbetssökande, som dokumentationen behöver göras omsorgsfullt och gediget då det leder till bättre insatser för dem som riskerar fastna i långvarig arbetslöshet. Bättre dokumentation innebär mindre kostnader för att identi- fiera lämpliga sökande till insatser som ställer krav på sökandes för- kunskaper. Erfarenheten är att ett urval tar att göra då registren är tillförlitliga, något som annars tar timmar. Att bjuda in till en rekryteringsträff tar dagar att göra om alla sökande också behöver kontaktas, jämfört med minuter då registren stämmer. Dålig registerkvalitet leder till ett försämrat matchningsresultat, oavsett på vilken nivå kompetenskraven ligger.