sou · H7B33 · 2019-01-30 00:00:00 — –Stödja utvecklingen av en begreppsstruktur för kompetens- krav som även länkar ihop yrkeskvalifikationer och bransch- standarder. –Göra analyser inför utbildningsdimensionering inom olika utbildningsformer. –Ansvara för fördelning av statsbidraget för regionalt yrkesvux. –Ansvara för socialfondsmedel och andra utvecklingsmedel för projekt som syftar till stärkt kompetensförsörjning. –Främja vägledning och validering. –Främja internationell kompetensförsörjning. –Samverka med arbetsmarknadens parter kring strategisk kom- petensförsörjning. –Stödja och hålla dialog med regionalt utvecklingsansvariga aktörer. Förslag: ska även ansvara för fram- tagandet av en nationell strategi för kompetensförsörjningspoli- tik i samverkan mellan den politiska ledningen för berörda departement, arbetslivets representanter och andra relevanta aktö- rer. De målsättningar som formuleras i strategin ska utgöra ut- gångspunkt för den nya myndighetens arbete. Utredningen menar att en samlad kompetensförsörjningspolitik behövs för att knyta ihop relevanta politikområden som har bäring på den nationella och regionala kompetensförsörjningen. Den nya myndigheten för kompetensförsörjning ska bli en utgångspunkt för att främja, samordna och utveckla politiken för stärkt kompetens- försörjning. Myndigheten får ansvar att koordinera och säkra lång- siktighet inom kompetensförsörjningspolitiken och skapa en grund för samverkan mellan relevanta aktörer i olika sektorer och på olika organisatoriska nivåer. Myndigheten ska ha en strategisk roll. Det innebär att de huvudsakliga uppgifterna är att ansvara för analyser, utveckling av standarder och metoder samt fördelning av resurser. Myndighetens avnämare är främst andra offentliga aktörer på statlig, regional och nivå men även organisationer och företag. Myndigheten kommer generellt inte att ha individkontakter. Undantaget är den digitala plattformen för livslångt lärande som utredningen föreslår att myndigheten ska få huvudmannaskap för. Den nya myndighetens uppgifter förutsätter ett starkt mandat från alla berörda departement och en tydlig roll gentemot övriga myndigheter som är verksamma inom kompetensförsörjningspoliti- ken. Politiska initiativ på kompetensförsörjningsområdet bör kanali- seras genom den nya myndigheten som får en samordnande roll gentemot andra myndigheter. Myndigheten kommer få sin styrning från olika departement. Vid tillsättning av den organisationskom- mitté som ska utreda den nya myndighetens uppdrag och organi- sation bör regeringen dock ta ställning till vilket departement som ska få huvudsakligt ansvar för myndigheten. Utredningens preliminära förslag till finansiering av myndigheten finns att läsa i kapitel 14 om förslagens kostnader och finansiella konsekvenser. En nationell strategi för kompetensförsörjningspolitiken ska utgöra utgångspunkt Ett kännetecken för den svenska arbetsmarknadsmodellen är den starka ställning som organisationerna för arbetsmarknadens parter traditionellt har. En betydande del av det arbete för stärkt kom- petensförsörjningen som den nya myndigheten kommer att bedriva och samordna kommer också att behöva genomföras av arbets- marknadens parter och deras branschorganisationer eller i sam- verkan med dem. Företrädare för arbetstagare och arbetsgivare behöver bl.a. finnas representerade i myndighetens styrelse och fasta branschråd samt delta i analyser av förändrade kompetenskrav, for- mulering av en begreppsstruktur för kompetenser och yrkeskvali- fikationer, utveckling och förvaltning av valideringsmodeller och kvalitetssäkring av yrkesinriktad utbildning. Arbetsmarknadsparternas medverkan är avgörande för den nya myndighetens förutsättningar att fylla den avsedda funktionen. Det är därför viktigt att det finns en samsyn mellan regeringen och parterna kring vilka utmaningar kompetensförsörjningspolitiken ska ta sig an, vad de gemensamma målen för politikområdet är och hur ansvaret för genomförandet ska fördelas. För att underlätta denna samsyn föreslår utredningen att organisationskommittén som får i uppdrag att utreda den nya myndighetens uppdrag och organisation även får som uppgift att leda arbetet med att besluta en nationell strategi för kompetensförsörjningspolitiken. Strategin bör under- tecknas av företrädare för de berörda politikområdena och före- trädare för arbetstagare och arbetsgivare och vara tidsbestämd, förslagsvis . Den ska omfatta de gemensamma mål som sätts för politikområdet samt vilka insatser som är prio- riterade under strategins giltighet. Strategin kan fungera som en gemensam utgångspunkt för den nya myndighetens arbete och vad arbetsmarknadens parter åtar sig att bidra med. Uppgifter för den nya myndigheten I den nya myndighetens roll bör ligga att samla in, sammanställa, analysera och sprida information om arbetsmarknadens kompetens- behov till samtliga aktörer som behöver underlag för att planera och dimensionera insatser för att möta dessa behov. Myndigheten ska tidigt kunna peka på förändrade kompetensbehov på arbetsmark- naden till följd av strukturförändringar och teknisk utveckling samt vilka insatser som är lämpliga för att möta dessa behov. Myndigheten ska även tillhandahålla en infrastruktur för att beskriva arbetsgivares kompetenskrav som kan användas både som utgångspunkt för matchning mellan arbetssökande och arbetsgivare som söker arbetskraft samt som underlag för att kvalitetssäkra ut- bildningars innehåll. Den ska ansvara för samordning och främjande av rörelsefrämjande verktyg som kan öka rörligheten på arbetsmark- naden genom erkännande av kompetenser oavsett hur individen tillägnat sig dessa, t.ex. valideringsmodeller och kartläggningsverk- tyg. Myndigheten ska också ha huvudmannaskap för den digitala plattformen för livslång vägledning som ska fungera som gemensam ingång för information och orienterande vägledning inför val av studier och arbete både för individer och för vägledare. Myndigheten kommer inte kunna fullgöra sitt uppdrag utan arbetslivets medverkan. I alla dessa uppdrag krävs därför att myndig- heten har en nära samverkan med arbetsmarknadens parter och parternas branschorganisationer. Det är arbetslivets representanter som kan ge myndigheten den legitimitet som krävs för att utgöra en samordnande funktion för kompetensförsörjningspolitiken. Sam- tidigt behöver myndigheten bevaka även de delar av arbetsmarkna- den som saknar organiserat branschintresse, eller där detta är svagt utvecklat. Myndigheten behöver även ha en väl utvecklad regional anknyt- ning. Den regionala nivån är ofta den mest lämpliga såväl för analyser av arbetsmarknaden som för prioritering av insatser. Regionala lös- ningar baserade på nationella mål för kompetensförsörjningspoli- tiken bör främjas framför enbart central styrning. Arbetsmarknadsprognoser och analyser av arbetsgivares kompetenskrav En huvuduppgift för den nya myndigheten för kompetensförsörj- ning kommer vara att ta fram analyser och prognoser över vart arbetsmarknaden är på väg. förekommer dubbelarbete både vad gäller datainsamling och analyser av arbetsmarknadens kompetens- behov. Utredningen ser därför stort mervärde i att samla dessa verk- samheter i den nya myndigheten, dels för att tydliggöra det helhets- perspektiv som kompetensförsörjning innebär, dels för att få till den kraftsamling som behövs för att förstå förestående struktur- omvandlingar. Att samla dessa analys- och prognosverksamheter till en gemen- sam myndighet innebär en möjlighet att på ett kostnadseffektivt sätt höja samhällets förmåga att analysera och förutsäga kommande behov på arbetsmarknaden. Utgångspunkten bör vara att i takt med att myndigheten övertar mottagare för analyser och prognoser från befintliga myndigheter så övertas även uppgiften att möta dessa mottagares behov. Det kan t.ex. handla om utbildningsanordnares behov av analyser som underlag för utbildningsdimensionering, eller Arbetsförmedlingens behov av underlag för att planera omfatt- ningen av olika typer av arbetsmarknadspolitiska insatser. Analyser och prognoser bör tas fram över utbudet och efter- frågan på kompetens både på kort, medellång och lång sikt. Analyser bör också göras både branschvis och geografiskt. Det som avgör vilka analyser som ska tas fram är behovet hos de som använder dessa analyser och prognoser. Kompetensbehov med stora samhälleliga konsekvenser eller omfattande brister i existerande prognoser och analyser innebär en större anledning att göra en analys eller prognos. Myndigheten ska också ha i uppgift att sprida relevanta data och analyser till utbildningsaktörer, myndigheter och enskilda individer som har behov av och efterfrågar dessa. En viktig del av det är att bidra med underlag till Arbetsförmedlingens arbete med att doku- mentera de inskrivna arbetssökandes kompetenser. Kunskapen om arbetsgivares kravprofiler i relevanta yrken måste finnas tillgänglig för att kvaliteten på registren över arbetssökandes kompetenser ska bli tillförlitlig. En annan viktig del av myndighetens distribution av analyser och prognoser är den digitala plattformen för livslång väg- ledning. Huvudmannaskap för den digitala plattformen för livslång vägledning För att kompetensförsörjningen ska stärkas behöver olika aktörer på arbetsmarknaden få tillgång till rätt information om arbetsmark- nadsutsikter på regional och nationell nivå, samt om vilka utbild- ningar och andra insatser som finns att tillgå. I delbetänkandet läm- nade utredningen förslag om en digital plattform för livslångt lär- ande för att tillgodose en del av detta behov (Arbetsmarknadsutred- ningen 2017). Plattformen är tänkt att erbjuda en gemensam ingång för information och orienterande vägledning inför val av studier och arbete. Som ett första steg mot inrättandet av en plattform fick Arbetsförmedlingen i uppdrag i regleringsbrevet att ge- nomföra en förstudie i samverkan med andra myndigheter och relevanta aktörer. Förstudien redovisades och beskriver den organisation, styrning och ledning som behövs för att etablera en digital plattform för livslångt lärande (Arbetsförmedlingen 2018). I redovisningen av uppdraget framhålls att den organisation som ansvarar för plattformen och den tillhörande tjänsteutvecklingen bör ha förmåga att: •Samverka med aktörer inom alla delar av vägledningens eko- system •Ansvara för plattformens arkitektur och ramverk •Utveckla och leverera digitala tjänster •Säkerställa uppföljning av tjänsternas effekter och nyttor. I delbetänkandet avstod utredningen från att lämna förslag om vilken myndighet som lämpligen borde ha huvudmannaskap för plattformen. Det förslag som läggs är att den nya myndigheten för kompetensförsörjning ska ha huvudsakligt ansvar för plattformen, som bör drivas i samverkan med andra relevanta myndigheter. I Arbetsförmedlingens slutrapportering av förstudien förs även ett resonemang om fokus för vägledning på olika organisatoriska nivåer. Detta resonemang utgår från en behovsinventering av vad regioner och kommuner ser för mervärde med en nationell digital plattform, men kan även utgöra en utgångspunkt för gränsdrag- ningen av vad som bör ingå i den nationella myndighetens ansvar när det gäller vägledning, samt vad som bör ligga på regional respektive lokal nivå: En samlad kompetensförsörjningspolitikSOU 2019:3 Fokus för olika organisatoriska nivåer i arbetet med vägledning Företagande, branscher och Öka möjligheten att behålla Bidra till matchning mellan Konkret val av utbildning för Lokal samverkan för enheter för utbildning, socialtjänst och huvudman för skolan och Personlig vägledning på plats Källa: Bearbetning av Arbetsförmedlingens återrapportering Dnr Af -2018/0019 2596. Slutsatsen i rapporten är att en digital plattform behöver ha det fokus som beskrivs på den nationella nivån, och även erbjuda stöd till de målsättningar som beskrivs på den regionala nivån. När det gäller den kommunala nivån är behovet av en gemensam digital plattform enligt rapporten mindre uttalat. Utredningen menar dock, så som beskrivs i delbetänkandet, att plattformen kan bli ett användbart red- skap för vägledare på lokal nivå. I egenskap av gemensam referens- punkt kan den även bidra till att hålla samman vägledningen genom olika delar av utbildningssystemet och arbetsmarknadspolitiken. Den nya myndigheten kan även stödja den lokala vägledningen ge- nom utveckling av en gemensam begreppsstruktur för kompetenser, samt genom metodstöd för vägledning. Stöd för utveckling av en begreppsstruktur för kompetenskrav Myndigheten bör stödja framväxten av en gemensam begrepps- struktur för att beskriva vilka kompetenser som krävs för olika arbetsuppgifter. En gemensam begreppsstruktur för kompetensför- sörjning öppnar möjligheter att på ett mer systematiskt sätt beskriva kedjor av insatser, t.ex. kartläggning och validering av arbetssökan- des kompetenser, förberedande och rustande insatser, komplet- terande utbildningsinsatser och matchning med arbetsgivares rekry- teringsbehov. Det ger också nya förutsättningar för att beskriva den strukturomvandling som sker inom yrken och att beskriva avståndet mellan en arbetssökandes kompetenser och de kompetenskrav som krävs för att få jobb inom yrkesområdet. Eftersom begreppsstruk- turen skulle tjäna som nav åt hela systemet för kompetensförsörj- ning bör utvecklingen av den betraktas som en infrastruktursatsning för samhället. Den nya begreppsstrukturen ska kunna användas som brygga mellan de olika klassificeringar som används för att beskriva kompetenser och kompetenskrav såsom referensram för kvalifikationer (SeQF), Standard för svensk yrkesklassificering (SSYK2012), Svensk utbildningsnomenklatur (SUN), Standard för svensk näringsgrensindelning (SNI) och den europeiska klassificer- ingen av färdigheter, kvalifikationer och yrken (ESCO). De nya möjligheter som digitaliseringen innebär i termer av textanalys, maskininlärning och webbskrapning är kraftfulla verktyg för att extrahera kompetenskrav och begreppsrelationer från plats- annonser. Arbetsförmedlingen har satsat på att förstärka sin tek- niska förmåga på området. Utredningen uppfattar däremot inte platsannonser som en tillräcklig källa för att ta fram en begrepps- struktur för matchning av kompetenser på godtagbar nivå. Arbets- givare beskriver ibland något annat än vad som kännetecknar den person de rekryterar. Platsannonser är inte med självklarhet det bästa underlaget för att kartlägga vad som är lämpliga kom- petenskrav i förhållande till ett yrke eller en arbetsuppgift. formulering av kompetenskrav ska leda till bästa resultat krävs att arbetsgivare ägnar resurser åt att förstå och identifiera verksam- hetens kompetensbehov innan de uttrycks. För att få så bra underlag till matchningsarbetet som möjligt är det därför lämpligt att skilja på kompetenskrav så som de uttrycks och kompetenskrav som är kvali- tetssäkrade i förhållande till en djupare förståelse av behoven. Det utvecklingsarbete som krävs är en nödvändig investering för hela kompetensförsörjningsområdet. Prioritet bör i första hand ges till beskrivning av kompetenskrav på de delar av arbetsmarknaden där brist på arbetskraft skapar störst problem. En gemensam begreppsstruktur för kompetenser är en omfatt- ande och rörlig materia. Liksom ordlistor för fackspråk kommer en sådan begreppsstruktur att behöva revideras löpande, och arbets- marknadsparternas branschorganisationer kommer ha en avgörande roll i detta arbete. Analyser inför utbildningsdimensionering inom olika utbildningsformer och fördelning av statsbidrag för regionalt yrkesvux Utbildningsdimensionering handlar om planering av utbildnings- utbudets storlek och inriktning, och är en viktig faktor för överens- stämmelsen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft. Den nya kompetensförsörjningsmyndigheten bör genomföra analyser inför utbildningsdimensionering inom olika utbildningsformer. Dessa kan sedan ligga till grund både för direkt styrd dimensionering i de fall detta tillämpas, och för väl grundade beslut hos individer som väljer utbildning i de fall detta är den främsta styrande principen. Olika utbildningsformer har olika logiker för dimensionering. Beroende på hur yrkesinriktad en utbildning är och vilken målgrupp den riktas till kan dimensioneringen vara mer eller mindre styrd efter arbetsmarknadens efterfrågan. Den huvudsakligt styrande principen för gymnasieskolans dimensionering är ungdomars efterfrågan. Hem- kommunen ansvarar för att ungdomar i kommunen erbjuds ett all- sidigt urval av nationella program och inriktningar. För kommunala gymnasieskolor gäller att vilka utbildningar som erbjuds och antalet platser på dessa ska så långt det är möjligt anpassas med hänsyn till ungdomarnas önskemål. ska utbildningen i gymnasie- skolan utgöra en bas för den nationella och regionala kompetens- försörjningen till arbetslivet och en bas för rekrytering till högskole- sektorn. Den kommunala vuxenutbildningen ska ge vuxna möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling. Utöver den vuxenutbildning som är rättighetsbaserad ska kommunerna sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. För utbildning som finansieras med stats- bidraget för regional yrkesinriktad vuxenutbildning gäller tydligare krav på planering utifrån arbetsmarknadens behov. Kommuner ska i ansökan om statsbidrag visa på ett behov av utbildningen på arbets- marknaden hos de samverkande kommunerna. Utbudet av utbild- ningsplatser ska planeras efter samråd med Arbetsförmedlingen och regionalt utvecklingsansvarig aktör. Dimensioneringen av är tydligt styrd för att svara mot arbetslivets behov. Detta säkras genom att utbildningsanord- nare vid ansökan om statsbidrag själva motiverar arbetsmarknadens efterfrågan på den kompetens som utbildningen syftar till att ge. Vid fördelning av statsbidrag tar Myndigheten för hän- syn till i vilken grad en utbildning i kvalitativt och kvantitativt hän- seende svarar mot arbetslivets behov av kvalificerad arbetskraft eller medverkar till att utveckla eller bevara kvalificerat yrkeskunnande inom ett smalt yrkesområde som är av betydelse för individen och samhället. Hänsyn tas också till om utbildningen finansieras av arbetslivet och har en utifrån arbetslivets behov lämplig regional eller nationell placering. Utbildningsutbudet vid universitet och högskolor utformas i huvudsak av lärosätena själva i samverkan lärosäten emellan och med externa aktörer. Enligt lärosätenas regleringsbrev ska utbildningsutbu- det både svara mot studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov. Den pågående Styr- och resursutredningen (U 2017:05) konsta- terar att dagens resurstilldelningssystem till högre utbildning innebär att studenters efterfrågan i praktiken är en viktigare mekanism för utbildningars dimensionering än arbetsmarknadens och samhällets behov. För vissa hälso- och sjukvårdsutbildningar samt förskollärar- och lärarutbildningar gäller dock att staten har en tydligare roll i styrningen av dimensioneringen. Ju mer tydligt yrkesinriktad en utbildningsform är desto viktigare är det att beslut om dimensionering görs med relevanta och aktuella underlag kring arbetsmarknadens efterfrågan på kompetenser. Även utbildningsformer som i hög grad styrs av individers efterfrågan behöver täckas av arbetsmarknadsprognoser och analyser, i dessa fall för att individer ska kunna göra ett väl grundat val av utbildningsnivå och -inriktning. Det är också viktigt att analyserna inte bara omfattar behov av grundutbildad arbetskraft, utan även tar hänsyn till behov av fort- och vidareutbildning. Dessa analyser ska den nya myndig- heten bidra med. Utredningen föreslår även att den nya myndigheten övertar ansvaret för statsbidraget för regionalt yrkesvux enligt förordning (2016:937) om statsbidrag för regional yrkesinriktad vuxenutbildning. bör även andra statsbidrag som fördelas med utgångspunkt i arbets- marknadens kompetensbehov hanteras av den nya myndigheten. Statsbidraget för regionalt yrkesvux hanteras av som i sin fördelning av bidraget ska ta hänsyn till behoven av kom- petens på arbetsmarknaden och arbetslöshetens omfattning i de berörda kommunerna. För detta ändamål har myndigheten utarbetat en fördelningsmodell (2017). Fördelningsmodellen utarbe- tades på uppdrag av regeringen, där regeringen underströk att yrkes- utbildningen inom den kommunala vuxenutbildningen behöver utvecklas så att den i större utsträckning bidrar till den regionala kompetensförsörjningen (2016).17 I den fördelningsmodell som tagit fram görs en beräk- ning baserad på antalet arbetslösa i kommunen, procentuell arbets- löshet i kommunen, bristindex i kommunen och antalet personer med mindre än treårig gymnasieutbildning. Utifrån dessa variabler fastställs behovet av årsstudieplatser. Fördelningsmodellen tar inte hänsyn till behov av utbildningsinriktning. De ansökande kommu- nernas behovsanalyser är det som styr utbildningarnas inriktning. En förutsättning för att söka statsbidraget är att minst tre kommuner samverkar om planering och genomförande av utbildningen i syfte att öka utbildningsutbudet för enskilda och tillgodose behoven på hela arbetsmarknaden i de samverkande kommunerna. De samverk- ande kommunerna ska visa på ett behov av utbildningen. Utbild- ningsutbudet ska planeras efter samråd med regionalt utvecklings- ansvarig aktör i länet eller länen och med Arbetsförmedlingen. 17U2016/04619/GV. Av de stickprov på ansökningar inkomna som utredningen gått igenom framgår att de sökande kommunernas moti- vering av utbildningsbehovet ser olika ut. Ofta hänvisas till prognoser från Arbetsförmedlingen och SCB samt till enskilda branschkon- takter. Samråd med Arbetsförmedlingen och regionalt utvecklings- ansvarig aktör beskrivs mycket övergripande. Utredningens bild är att inte bedömer kommunernas behovsanalys eller kon- trollerar huruvida samråd verkligen har ägt rum med regionalt utvecklingsansvarig aktör och Arbetsförmedlingen. skulle också ha begränsade möjligheter att göra en sådan bedömning, då det kräver en kunskap om regionala kompetensbehov som myndig- heten inte har. Det reguljära utbildningssystemet i allmänhet och den kom- munala vuxenutbildningen i synnerhet har en avgörande roll för kompetensförsörjningen och . Utredningen lämnar också i detta betänkande förslag som innebär att utbildningsbehov inom arbetsmarknadspolitiken i första hand ska tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet. För detta krävs ett ändamålsenligt utbildningsutbud som är anpassat efter hela arbetsmarknadens behov. En strategisk överblick över utbildningsutbudet, särskilt det som finansieras med statliga medel och är inriktat mot arbets- marknadens behov, är en viktig förutsättning. Den nya myndigheten för kompetensförsörjning ska ha en nyckelroll i detta. Ansvar för socialfondsmedel och andra utvecklingsmedel En myndighet med ansvar för att samordna och främja kompetens- försörjningspolitiken bör ha tillgång till utvecklingsmedel för att stötta lokala och regionala projekt. Utvecklingsmedel för projekt som syftar till att stärka kompetensförsörjningsarbetet finns inom utbildningspolitiken, arbetsmarknadspolitiken och närings- politiken. Inte minst finns två europeiska strukturfonder som är relevanta för kompetensförsörjningspolitiken. Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) ger stöd till uppbyggnad av infrastruk- tur och till produktiva sysselsättningsskapande investeringar, fram- för allt till företag. Europeiska socialfonden (ESF) ger stöd för att främja integrering på arbetsmarknaden av arbetslösa och mindre gynnade befolkningsgrupper, främst genom stöd till utbildnings- åtgärder. I hanteras Europeiska Regionala Utvecklingsfon- den av och av den för ända- målet särskilda myndigheten . Prioriteringar för medlens fördelning formuleras genom pro- gramskrivningar på EU-nivå och direktiv från regeringen till ansva- riga myndigheter.