sou · H7B31 · 2019-01-15 00:00:00 — Artikeln täcks in dels av bestämmelsen i 29 kap. 4 § enligt vilken bland annat återfall i brott ska beaktas vid straffmätningen, dels av 30 kap. 4 § andra stycket . I den sistnämnda bestämmelsen sägs bland annat att rätten får beakta tidigare brottslighet som skäl för att döma till fängelse. Utländska domar kan beaktas på samma sätt som svenska. uppfyller således konventionens krav på att kunna beakta tidigare domar. 7.4.1Inledande och fortsättande av rättsliga förfaranden (artikel 15) Utredningens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose kravet på att åtal inte förutsätter en anmälan och att ett ärende ska kunna fortsätta även om en anmälan dras tillbaka. Artikel 15 föreskriver att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- och andra åtgärder för att se till att utredningar eller åtal av gärningar som straffbeläggs i enlighet med konventionen inte förutsätter en anmälan och att ärenden ska kunna fortsätta, även om anmälan dras tillbaka. Enligt 23 kap. 1 § första stycket ska förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Av 20 kap. 3 § framgår att alla brott i svensk rätt hör under allmänt åtal, om de inte uttryckligen är undantagna därifrån. Om det för allmänt åtal är stadgat särskilt villkor, såsom tillstånd av myndighet eller angivelse av målsägande, så gäller det. De svenska brott som vi bedömt uppfyller konventionens krav på straffbelagda gärningar hör under allmänt åtal, och det krävs inte att målsäganden angett brottet till åtal. Denna ordning ska gälla också för hanteringsförbudet som vi har föreslagit. Någon lagändring krävs alltså inte för att tillgodose kravet i artikel 15. Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen 7.4.2Brottsutredningar (artikel 16) Utredningens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose kravet på effektiv brottsutredning och lagföring. Artikel 16 föreskriver att parterna ska säkerställa en effektiv brottsutredning och lagföring av sådana brott som avses i konventionen. I förklaranderapporten (punkt 102) sägs att en effektiv brottsutredning kan omfatta ekonomiska utredningar, hemlig spaning och kontrollerade leveranser, allt i enlighet med nationell lagstiftning. I punkten hänvisas vidare till att proportionalitetsprincipen ska beaktas i sammanhanget. Det finns inte någon förpliktelse enligt konventionen att en brottsutredning ska bedrivas på något särskilt sätt. Följande svenska bestämmelser är relevanta i detta sammanhang. Förundersökning ska enligt 23 kap. 4 § andra stycket bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948) framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet. Vissa särskilda skyndsamhetskrav ställs i 2 a § förundersökningskungörelsen. Där sägs att förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt ska bedrivas särskilt skyndsamt. Samma sak gäller om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse . Huvudregeln är att förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Sedan åtal har väckts ska rätten, enligt 45 kap. 14 § , bestämma tid för huvudförhandling . Om den tilltalade är häktad, ska huvudförhandling normalt påbörjas från den dag då åtal väcktes. Vår uppfattning är att lever upp till de allmänt hållna krav på effektiv brottsutredning och lagföring som ställs i artikel 16. Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen 7.4.3Internationellt samarbete (artikel 17) Utredningens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose kravet på internationellt samarbete. Artikel 17 innehåller bestämmelser om internationellt samarbete. Den första delen av artikeln, 17.1, anger att parterna ska i fråga om utredningar eller straffrättsliga förfaranden som rör brott som omfattas av konventionen, inklusive bestämmelser om förverkande och beslag, i möjligaste mån samarbeta med varandra. Samarbetet ska vara i enlighet med bestämmelserna i konventionen och med tillämpning av tillämpliga internationella och regionala instrument, avtal som överenskommits på grundval av enhetlig eller ömsesidig lagstiftning och den nationella lagstiftningen. I artikel 17.2 lyfts samarbete i möjligaste mån avseende utlämning och ömsesidig rättslig hjälp i brottmål fram. Den avslutande punkten i artikel 17.3 anger att konventionen kan betraktas som rättslig grund för det fall en part ställer upp krav på avtal med ömsesidiga förpliktelser (reciprocitet) för utlämning och ömsesidig hjälp i brottmål. Svenska regler om straffrättsligt samarbete bygger på internationella överenskommelser. Delar av det nordiska samarbetet grundas dock på gemensamt framtagna men enskilt genomförda regler. Det straffrättsliga samarbetet omfattar utlämning eller överlämnande för brott, internationell rättslig hjälp i brottmål, verkställighet av straffrättsliga domar och påföljder samt överförande av lagföring för brott. Frågorna regleras i ett flertal lagar. Vi nämner i det följande några av de som tillämpas i störst utsträckning. Utlämning från regleras i lagen (1957:668) om utlämning för brott. Något krav på reciprocitet, det vill säga krav på avtal med ömsesidiga förpliktelser, ställs inte upp. Härutöver finns särreglering inom EU och inom som träder i stället för de generella reglerna, nämligen lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder genomför rådets rambeslut /584/RIF av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna, ändrat genom rådets rambeslut / 299/RIF, och tillämpas som huvudregel i förhållande till andra medlemsstater i EU. Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen Bestämmelser om internationell rättslig hjälp i brottmål finns bland annat i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (LIRB). Lagen reglerar rättslig hjälp som svenska åklagare och domstolar kan begära utomlands eller lämna på utländsk begäran men omfattar inte utlämning, överlämnande eller delgivning. Bestämmelserna gäller i förhållande till samtliga stater oavsett om har att avtal om rättslig hjälp i brottmål med den andra staten eller inte. LIRB tillämpas inte om lagen (2017:1000) om europeisk utredningsorder är tillämplig. Den lagen innehåller bestämmelser för genomförande av och rådets direktiv /41/EU av om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området och gäller i förhållande till EU:s medlemsstater, dock inte i förhållande till och . Enligt lagen är skyldigt att under vissa förutsättningar bland annat erkänna och verkställa en utredningsorder som en annan medlemsstat har utfärdat och som innebär att en utredningsåtgärd ska vidtas här i landet i syfte att inhämta bevisning. Någon ytterligare lagstiftning är inte påkallad med anledning av innehållet i artikel 17 om internationellt samarbete. 7.5.1Skydd av brottsoffer (artikel 18) Utredningens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose kravet på bestämmelser om skydd av brottsoffer. Av artikel 18 följer vilka närmare åtaganden som staterna har beträffande hjälp till brottsoffer. Enligt punkten a i artikeln ska lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder vidtas för att se till att brottsoffer har tillgång till upplysningar som är av betydelse för deras mål och som är nödvändiga för skyddet av deras hälsorättigheter och andra berörda rättigheter. Av 13 a § förundersökningskungörelsen följer att en målsägande har rätt till information om bland annat handläggningen av enskilda Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen anspråk, rätten till målsägandebiträde, besöksförbud, stödperson och om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. En målsägande som för skadeståndstalan och/eller biträder åtalet är part i en rättegång. Det innebär att han eller hon i allt väsentligt har tillgång till allt åberopat utredningsmaterial och information om processens gång. Enligt 45 kap. 15 § ska en målsägande som för talan, biträder åtalet eller annars ska höras i anledning av åtalet kallas till huvudförhandling i målet. En målsägande som är part i målet har som regel även rätt att ta del av sekretessbelagt material i målet enligt 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Sekretess hindrar aldrig att en part i ett mål tar del av dom eller beslut i målet. Domstolen har även en allmän serviceskyldighet som innebär att den till exempel ska svara på frågor från målsäganden om hur processen går till och målsägandens roll i denna. Något kan också nämnas om information för brottsoffer från . uppgift är att främja brottsoffers rättigheter, uppmärksamma deras behov och intressen samt vara ett informations- och för brottsofferfrågor. I rollen att vara ett informations- och för brottsofferfrågor ingår att samla och sprida information och forskningsresultat för att bidra till bättre bemötande och behandling av brottsoffer. tillhandahåller lättförståeligt och tryckt informationsmaterial, bland annat foldern ”Till dig som utsatts för brott” på upp till 14 olika språk. Materialet sprids genom samarbete med rättsväsendets myndigheter, ideella organisationer, socialtjänst, hälso- och sjukvården samt genom myndighetens hemsida. har även tagit fram det webbaserade utbildningsmaterialet Rättegångsskolan. Mot den nu redovisade bakgrunden bedömer vi att uppfyller konventionens krav i denna del. Enligt punkten b i artikel 18 ska staterna hjälpa brottsoffer med deras fysiska, psykiska och sociala återhämtning. Här bör först och främst framhållas det övergripande ansvar som har för brottsoffrens återhämtning. Av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen framgår att det till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. När det i övrigt gäller bestämmelser om hälso- och sjukvård är det enligt 8 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) som ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som är bosatt inom . Av 8 kap. 2 § i den lagen följer att ett landsting även i vissa andra fall, till exempel om personen har rätt till vårdförmåner i vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, ska erbjuda en god hälso- och sjukvård. Övriga personer har endast rätt till akutsjukvård. Det framgår av 8 kap. 4 § där det anges att, om någon som vistas inom utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska erbjuda sådan vård. För asylsökande gäller en högre nivå enligt 6 § lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl., nämligen vård som inte kan anstå. Av 5 § samma lag framgår att en asylsökande som är ska erbjudas vård i samma omfattning som erbjuds den som är bosatt i . Samma sak gäller för personer som vistas här med stöd av tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 eller 15 d § utlänningslagen. I lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd finns bestämmelser om vård till personer som vistas i utan stöd av myndighetsbeslut eller författning. Lagen omfattar dock inte utlänningar vars vistelse i är avsedd att vara tillfällig. Enligt 7 § i den lagen ska ett landsting erbjuda sådana utlänningar vård som inte kan anstå. Är personen i fråga under gäller i stället att vård ska erbjudas i samma omfattning som erbjuds dem som är bosatta inom enligt 6 §. Vi bedömer att svensk rätt uppfyller konventionens krav. Punkten c i artikel 18 anger att staterna i den nationella rätten ska föreskriva brottsoffers rätt till gottgörelse från förövarna. Det bör här sägas att vissa av brotten i konventionen är sådana att det möjligen inte finns någon målsägande. Artikeln kräver dock inte mer än Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen att den nationella rätten ska ha ett system enligt vilket det är möjligt att föra en skadeståndstalan med anledning av brott. Bestämmelsen om gottgörelse avser enligt förklaranderapporten (punkt 113) såväl ersättning för medicin som för lidande. Enligt 22 kap. 1 § kan målsäganden föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott i samband med åtal för brottet. Regler om skadestånd och vilka skador som är ersättningsgilla finns i skadeståndslagen (1972:207). Skadestånd vid brott kan utgå för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada. Dessutom kan kränkningsersättning utgå vid brott som innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära. Skadeståndsanspråket kan alltså bland annat avse ersättning för sådan skada som nämns uttryckligen i förklaranderapporten. Processuella regler om hur skadeståndsanspråk ska framställas och om att talan kan föras i samband med ett brottmål finns i . Regler om hur fordringar drivs in finns i utsökningsbalken. Enligt 13 a § förundersökningskungörelsen ska målsäganden underrättas om att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talan om enskilt anspråk med anledning av brott och om möjligheterna för målsäganden att få ersättning enligt brottsskadelagen (2014:322). Av 22 kap. 2 § framgår att åklagaren ska, om brottet hör under allmänt åtal, på målsägandens begäran förbereda och föra talan om skadestånd. En förutsättning är att det kan ske utan väsentlig olägenhet och att anspråket inte är uppenbart obefogat. Vill målsäganden att anspråket ska tas upp i samband med åtalet, ska han eller hon anmäla anspråket till förundersökningsledaren eller åklagaren och lämna uppgift om de omständigheter på vilka det grundas. Om ett målsägandebiträde har förordnats för en målsägande, ska målsägandebiträdet bistå målsäganden att föra talan om enskilt anspråk med anledning av brottet, om detta inte görs av åklagaren. Det framgår av 3 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde. uppfyller kraven i konventionen även i denna del. Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen 7.5.2Brottsoffers ställning vid straffrättsliga förfaranden (artikel 19) Utredningens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose kravet på brottsoffers ställning vid straffrättsliga förfaranden. Artikel 19 rör brottsoffers ställning vid det straffrättsliga förfarandet. Åtgärder under brottsutredningen och det straffrättsliga förfarandet Artikel 19.1 behandlar brottsoffers rättigheter och intressen under alla skeden av brottsutredningen och det straffrättsliga förfarandet. I punkterna a–d listas de åtgärder som staterna i synnerhet ska se till att vara uppfyllda. Punkten a i artikeln rör information till brottsoffer om deras rättigheter och de tjänster som står till deras förfogande. På begäran ska informationen också innefatta en uppföljning av brottsanmälan, åtalspunkterna, läget i det straffrättsliga förfarandet – förutom i undantagsfall då en sådan underrättelse kan inverka menligt på handläggningen av målet, brottsoffrets roll i det straffrättsliga förfarandet samt utfallet i målet. Innehållet i punkt a täcks in av bestämmelser i förundersökningskungörelsen. Av 13 a § i kungörelsen framgår att målsäganden ska få information om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd, hjälp och vård. Vidare sägs att målsäganden ska underrättas bland annat om de kontaktuppgifter som behövs för att få upplysningar om det egna ärendet, den fortsatta handläggningen och vilken roll han eller hon kommer att ha i den. Enligt samma bestämmelse följer att målsäganden ska informeras om att han eller hon på begäran kan få information om hur ärendet fortskrider hos polisen, åklagare eller domstol, om det kan ske utan men för utredningen. Enligt 13 b § i förundersökningskungörelsen ska målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om beslut om att förundersökning inte ska inledas eller att en inledd förundersökning har lagts ned, beslut om att åtal inte ska Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen väckas, tidpunkt och plats för sammanträden i rätten och dom eller slutligt beslut i målet. Så snart ett åtal har beslutats ska målsäganden underrättas om beslutet. Underrättelsen ska innehålla uppgift om den eller de gärningar som åtalet avser. Det framgår av 13 d § förundersökningskungörelsen. Även beslut om att förundersökning inte ska inledas eller att en inledd förundersökning ska läggas ned eller att åtal inte ska väckas ska en målsägande underrättas om enligt 14 § i kungörelsen. En förutsättning är att målsäganden angett brottet, anmält enskilt anspråk i anledning av brottet eller har begärt att bli underrättad. I punkt b i artikeln sägs att parterna ska göra det möjligt för brottsoffer att höras, inge bevis och få sina åsikter, behov och sin sak presenterade och prövade, antingen direkt eller indirekt genom en mellanhand. Enligt svensk rätt har en målsägande som för skadeståndstalan och/eller biträder åtalet rätt att åberopa omständigheter och bevisning. Målsäganden har också rätt att låta sig biträdas av ett ombud och i vissa fall av ett målsägandebiträde. Förutsättningar att förordna ett målsägandebiträde framgår av lagen om målsägandebiträde. Punkten c anger att parterna ska tillhandahålla brottsoffer lämpliga stödtjänster så att deras rättigheter och intressen presenteras och beaktas i vederbörlig ordning. Så som nämnts har en målsägande möjlighet att ha ställning som part i ett brottmål där åklagaren har väckt talan genom att biträda åtalet enligt 20 kap. 8 § . Målsäganden får också föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott med stöd av reglerna i 22 kap. samma balk. Åklagaren är skyldig att bistå målsäganden med en sådan talan i enlighet med reglerna i 22 kap. 2 § . Om ett målsägandebiträde förordnas, ska biträdet enligt 3 § lagen om målsägandebiträde ta till vara målsägandens intressen i målet, lämna stöd och hjälp till målsäganden och bistå denne med att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott. I detta sammanhang bör förutom målsägandebiträde också framhållas möjligheten att få en stödperson. Målsägandebiträde och stödperson berörs närmare i avsnittet nedan om juridisk hjälp. Härutöver kan nämnas ansvar för den som utsatts för brott och dennes närstående för att dessa får stöd och hjälp. Att har ett sådant ansvar framgår av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen. Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen Enligt punkt d i artikeln ska varje part sörja för effektiva säkerhetsåtgärder till förmån för brottsoffren och deras familjemedlemmar till skydd mot hot och repressalier. När det gäller målsägandens säkerhet i domstol kan hänvisas till 37 kap. 3 § första stycket och möjligheten för en målsägande att höras i den tilltalades utevaro. Så kan ske om det finns anledning att anta att målsäganden av rädsla eller annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av den tilltalades närvaro. På samma sätt kan rätten besluta att en åhörare inte får vara närvarande vid ett förhör med målsäganden. Dessutom är de flesta domstolslokaler numera byggda på ett sådant sätt att målsäganden kan föras in och ut ur rättegångssalen utan att behöva konfronteras med den tilltalade och/eller allmänheten. finns även möjligheten för bland annat målsäganden att delta i förhandlingen genom videokonferens enligt 5 kap. 10 § . Rätten kan besluta om detta om förhörspersonen känner påtaglig rädsla för att vara närvarande i rättssalen. En domstol kan också under vissa förutsättningar förordna om säkerhetskontroll. Under vilka förutsättningar en säkerhetskontroll kan förordnas framgår av lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol. Domstolen kan också välja att under hand ordna så att ordningsvakter och/eller polis övervakar rättegången, även där det inte förordnats om säkerhetskontroll. Ur ett domstolsperspektiv torde det mot bakgrund av dessa bestämmelser finnas tillräckliga åtgärder som säkerställer målsägandens säkerhet. Utanför domstolens lokaler kan hänvisas till möjligheten att få ett kontaktförbud meddelat. Ett kontaktförbud innebär ett förbud att ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. Enligt 1 § lagen (1988:688) om kontaktförbud får ett kontaktförbud meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. En ytterligare förutsättning är att skälen för ett kontaktförbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. lever upp till konventionens krav enligt artikel 19.1. Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen Upplysningar om det rättsliga och administrativa förfarandet Enligt artikel 19.2 ska varje part se till att brottsoffer, från deras första kontakt med de behöriga myndigheterna, har tillgång till upplysningar om rättsliga och administrativa förfaranden av betydelse. Vi bedömer mot bakgrund av vad som sägs i avsnittet ovan om artikel 19.1.a att svensk rätt lever upp till kraven i artikel 19.2. I artikel 19.3 föreskrivs att parterna ska se till att brottsoffer har tillgång till juridisk hjälp när de har möjlighet att vara parter i straffrättsliga förfaranden. Hjälpen ska vara kostnadsfri när det är befogat. I förklaranderapporten (punkt 118) sägs att villkoren för när sådan hjälp ska beviljas får bestämmas av varje part. Enligt svensk rätt sker en prövning om förordnande av målsägandebiträde i varje enskilt fall enligt lagen om målsägandebiträde. Ett målsägandebiträde ska enligt 1 § den lagen förordnas bland annat i mål enligt 3 kap. på vilket fängelse kan följa. Ett målsägandebiträde kan också förordnas i mål om annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av ett sådant biträde. Det är sannolikt att en person som är offer för organhandel får ett målsägandebiträde förordnat, i vart fall om den brottslighet som avses i konventionen bedöms enligt . Ett målsägandebiträde ersätts av allmänna medel och är alltså kostnadsfritt för målsäganden. lever upp till konventionens krav i denna del. Artikel 19.4 anger att ett brottsoffer som utsatts för brott inom en parts territorium där han eller hon inte är bosatt ska kunna göra en anmälan till behöriga myndigheter i den stat där han eller hon är bosatt. Polisen har en principiell skyldighet att ta emot varje anmälan om brott. Var brottet är begånget saknar betydelse för skyldigheten att Behovet av lagändringar och genomförande av konventionen ta emot en anmälan. Anmälan kan göras såväl muntligen som skriftligen. uppfyller kraven i konventionen i denna del. Frivilligorganisationers möjlighet att hjälpa brottsoffer Enligt artikel 19.5 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att ge grupper, stiftelser, föreningar eller statliga eller icke-statliga organisationer möjlighet att hjälpa och stödja offer för brott enligt konventionen. En liknande bestämmelse finns i artikel 31.5 i konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp.