sou · H7B337 · 2019-07-15 00:00:00 — konstaterade att det var fråga om ingrepp i privatlivet och att dessa ingrepp inte kunde jämföras med t.ex. kontroller på en flygplats där passagerarna kunde anses ha lämnat sitt samtycke genom att välja att resa med flyg. Inte heller hade befogenheterna enligt lagen mot terrorism förbundits med tillräckliga rättsliga garantier mot godtycklighet i tillämpningen eller missbruk. Bl.a. stod det en polisman fritt att handla helt efter egen bedömning. Den enda begränsningen var att syftet måste vara att söka efter föremål som kunde användas i samband med terrorbrott, men detta var en vidsträckt kategori som innefattade även många vardagliga föremål. Det fanns också risk för att befogenheterna utövades på ett diskriminerande sätt mot personer med viss hudfärg eller visst etniskt ursprung. Slutsatsen blev att åtgärderna inte var tillräckligt specificerade och inte omgärdade med adekvat rättsligt skydd och att det därför förelåg en kränkning av rätten till skydd för privatlivet enligt artikel 8.18 Mycket ingående kroppsbesiktningar av besökare i ett fängelse ansågs i mot och mot ha genomförts på sådant sätt att de, trots att de syftat till att hindra införsel av narkotika och tobak i fängelset, stred mot artikel 8. Det finns fall då ingrepp i den fysiska integriteten sker för nyttiga ändamål och därför får anses omfattade av undantagsbestämmelsen i artikel 8:2. Detta gäller under förutsättning att de står i rimligt förhållande till det syfte man vill uppnå. Hit hör till exempel skyldighet att använda säkerhetsbälte vid bilkörning eller hjälm vid körning av motorcykel samt vissa obligatoriska hälsokontroller. Till tillåtna inskränkningar hör även t.ex. skyldighet att lämna blodprov eller andra prov, t.ex. i samband med nykterhetskontroll vid bilkörning.19 18Gillan and v. 4158/05, 12 January 2010 punkt 82 och 87. 19Danelius, s. 371 ff. antog , och ratificerade konventionen genom ett beslut i året efter. röstade för regeringens förslag till lag om inkorporering av (prop. 2017/18:186). får därmed ställning som svensk lag. Det innebär ett förtydligande av att rättstillämparna i mål och ärenden ska tolka svenska bestämmelser i förhållande till konventionen. Lagen träder i kraft . är en juridiskt bindande överenskommelse som ger alla barn egna rättigheter. Enligt artikel 1 i konventionen avses med barn varje människa under , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet. består av en inledning (preamble) och tre delar. I del I behandlas de rättigheter barn har enligt konventionen. Del II innehåller bestämmelser om efterlevnaden av konventionen, bl.a. barnrättskommitténs uppdrag och staternas rapportering till kommittén. I del III behandlas bl.a. regler kring ratificering och ikraftträdande av konventionen. Del I innehåller 41 artiklar, varav fyra artiklar (artiklarna 2, 3, 6 och 12) är konventionens s.k. grundprinciper. Dessa principer har en särskild ställning vid tolkning av konventionen. I artikel 2 slås principen om icke-diskriminering fast. Enligt artikeln ska varje barn inom en stats jurisdiktion utan åtskillnad av något slag tillförsäkras de rättigheter som anges i . Staten ska garantera barnet de rättigheter det har enligt konventionen. Artikel 3 behandlar principen om barnets bästa. Den innebär att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. Staten är skyldig att ge barnet det skydd och den omvårdnad som behövs för barnets välfärd. Till konventionens grundprinciper hör också artikel 6 om rätten till liv, överlevnad och utveckling och artikel 12 om barnets rätt att uttrycka sina åsikter och bli hörd. Konventionen medför vissa medborgerliga och politiska rättigheter för barn. Sådana rättigheter är absoluta, vilket innebär att staten är skyldig att garantera dessa rättigheter så snart konventionen är ratificerad. Till de medborgerliga och politiska rättigheterna hör bl.a. artikel 12 om rätten att uttrycka sina åsikter och bli hörd och artikel 13 om rätten till yttrande- och informationsfrihet. Till denna typ av rättighet hör även artikel 16, som anger att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens eller angrepp mot heder eller anseende. Konventionen innefattar också sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter. Genomförandet av dessa rättigheter är beroende av de resurser och förutsättningar som en stat har. Till denna grupp av rättigheter hör bl.a. artikel 24 om rätten till hälso- och sjukvård och artikel 28 om rätten till utbildning. Till hör tre fakultativa protokoll som tydliggör och utvecklar olika delar av konventionen.20 Enligt 28 kap. 11 § tredje stycket avses med kroppsvisitation en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Detta innebär, enligt förarbetena till bestämmelsen, att man kan känna såväl utanpå kläderna som inuti fickor och liknande.21 Definitionen i är, som nämns i inledningen, enligt uttalanden i förarbetena avsedd att vara vägledande för tolkning och tillämpning av begreppet kroppsvisitation även i annan lagstiftning än . Med uttrycket ”andra föremål” avses föremål avsedda att förvara andra föremål i, t.ex. plånböcker, kartonger och fodral och även bagagelådor och barnvagnar m.m.22 Det avgörande är att det rör sig 20Det fakultativa protokollet om barnets rättigheter vid indragning av barn i väpnade konflikter, det fakultativa protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi samt det fakultativa protokollet om ett individuellt klagomålsförfarande. 1993/94:24 s. 40. 1993/94:24 s. 40 ff. om ett föremål som den som ska undersökas har med sig. Begreppet kroppsvisitation omfattar undersökning av föremål oavsett om de är öppna, stängda, låsta eller på annat sätt tillslutna. För att man ska kunna säga att någon har med sig ett föremål krävs att personen har egendomen under sin fysiska kontroll.23 Att någon tillfälligt ställt ner föremålet på marken utesluter inte kroppsvisitation. Det krävs emellertid att man kan peka ut en bestämd person som innehavare av föremålet. Herrelösa föremål eller föremål där det är osäkert vem av flera personer som föremålet tillhör kan inte undersökas inom ramen för en kroppsvisitation. Äganderätten till ett visst föremål har emellertid ingen betydelse för möjligheten till kroppsvisitation. Med kroppsbesiktning avses enligt 28 kap. 12 § tredje stycket undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den som undersöks riskerar framtida ohälsa eller skada. Begreppet kroppsbesiktning enligt omfattar, enligt förarbetena till bestämmelsen, alla former av kroppsliga undersökningar, såväl invärtes som utvärtes.24 Med undersökning av kroppens yttre avses en okulär besiktning av den nakna kroppen, dvs. en yttre granskning av den nakna kroppen.25 Det är tillåtet att be den undersökte att inta vissa ställningar så att annars dolda delar blir åtkomliga för besiktning. Det är också tillåtet att vid en kroppsbesiktning röra vid kroppen, t.ex. att med händerna undersöka en persons hårbotten. En undersökning av kroppens yttre omfattar även eventuella proteser.26 Med undersökning av kroppens inre avses undersökning av kroppens håligheter, såsom ändtarmen, vaginan och munnen.27 1993/94:24 s. 42. 1993/94:24 s. 44 f. och 80 f. 1993/94:24 s. 81. 1993/94:24 s. 45. Kroppsvisitation tillåts enligt flera lagar. Förutom poliser kan exempelvis befattningshavare inom , Kriminalvården och en del vårdinrättningar ha behörighet att utföra kroppsvisitation. I vissa sammanhang tilldelas uppgiften ordningsvakter. Ordningsvakternas ställning och verksamhet regleras främst i lagen (1980:578) om ordningsvakter, ordningsvaktsförordningen (1980:589), polislagen (1984:387) samt i föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter (2017:12, FAP 670–1). En person som inte är anställd som polisman får enligt 1 § lagen om ordningsvakter förordnas att som ordningsvakt medverka till att upprätthålla allmän ordning. Avsikten med bestämmelsens formulering är enligt förarbetena till lagen att markera att det enligt 1 § polislagen är polisens huvuduppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, samt att ordningsvakterna är ett komplement till och aldrig en ersättning för polisen.28 I lagen om ordningsvakter finns en huvudregel (2 §) och en undantagsregel (3 §) när det gäller för vilka ändamål en ordningsvakt får förordnas. Dessutom finns i 2 a och 2 b §§ specialbestämmelser om att ordningsvakter får förordnas att tjänstgöra vid säkerhetskontroll enligt vad som anges i lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol, lagen (2010:294) om säkerhetskontroll vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting samt lagen (2018:1974) om säkerhetskontroll vid offentliga sammanträden. Ordningsvakter får enligt 2 § förordnas att tjänstgöra vid allmänna sammankomster som avses i 2 kap. 1 § ordningslagen29 (1993:1617) och cirkusföreställningar, offentliga tillställningar som avses i 2 kap. 1979/80:122 s. 64. 29Med allmän sammankomst avses enligt 2 kap. 1 § ordningslagen sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet, föreläsningar och föredrag som hålls för undervisning eller för att meddela allmän eller medborgerlig bildning, sammankomster som hålls för religionsutövning, teaterföreställningar, biografföreställningar, konserter och andra sammankomster för att framföra konstnärligt verk, samt andra sammankomster vid vilka mötesfriheten utövas. 3 § ordningslagen30, bad- eller campingplatser och lokaler eller platser för idrott, friluftsliv, spel, lek, förströelse eller liknande som allmänheten har tillträde till, eller lokaler eller utrymmen där alkoholdrycker eller alkoholdrycksliknande preparat serveras till allmänheten med tillstånd enligt 8 kap. 2 § alkohollagen (2010:1622).31 Enligt undantagsregeln i 3 § får ordningsvakter förordnas även i annat fall än som framgår av huvudregeln och specialbestämmelserna, om det finns ett särskilt behov och det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt. Enligt förarbetena till bestämmelsen är den tillämplig när det finns ett särskilt behov, dvs. ett behov som avviker från vad som får anses vara normalt.32 Med särskilt behov avses i första hand behov av övergående natur, men bestämmelsen kan undantagsvis komma i fråga för ett objekt vars speciella beskaffenhet gör en mera permanent förstärkning av skyddet nödvändig. Vid prövning om undantagsregeln är tillämplig, ska man göra en sammanvägning av styrkan hos de särskilda intressen som kräver bevakning av speciellt slag, vikten av att direkta polisuppgifter förbehålls polisutbildad personal samt de möjligheter som i praktiken föreligger att avdela polismän för den bevakningsuppgift som är aktuell.33 Undantagsbestämmelsen ska tillämpas restriktivt. En ordningsvakt förordnas av för , dock högst . I förordnandet ska det anges för vilken verksamhet och inom vilket område det gäller. Meddelas förordnande enligt 3 § ska det också innehålla uppgift om tjänstgöringsställe.34 Krav på laglydnad, lämplighet och utbildning Endast den som med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget och har fyllt får förordnas till ordningsvakt.35 Av förarbetena till bestämmelsen framgår att relativt höga krav bör ställas på laglydnad och allmän lämplighet.36 I 3 kap. 30Med offentlig tillställning avses enligt 2 kap. 3 § ordningslagen tävlingar och uppvisningar i sport, idrott och flygning, danstillställningar, tivolinöjen och festtåg, marknader och mässor, samt andra tillställningar som inte är att anse som allmänna sammankomster eller cirkusföreställningar. 1979/80:122 s. 29 och 66. 1979/80:122 s. 66. 345 § lagen om ordningsvakter. 354 § lagen om ordningsvakter. 1979/80:122 s. 67. föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter anges närmare vad ska beakta i sin laglydnads- och lämplighetsprövning. Vidare har med stöd av 4§ lagen om ordningsvakter meddelat föreskrifter om ordningsvakternas utbildning. I föreskrifterna anges också, förutom krav på laglydnad och lämplighet, vilka krav på utbildning som uppställs för att förordnas som ordningsvakt. Exempelvis får endast den som, utöver grundutbildning eller fortbildning, genomgått särskild utbildning för säkerhetskontroller förordnas för säkerhetskontroll enligt 2 a och 2 b §§ lagen om ordningsvakter.37 Bestämmelser om en ordningsvakts befogenheter att använda tvångsmedel och våld finns i flera olika lagar.38 Ordningsvakter har med stöd av 29 § polislagen givits vissa polisiära befogenheter. Till exempel har en ordningsvakt befogenhet att ingripa enligt 13 § polislagen mot den som stör ordningen genom att avvisa, avlägsna eller omhänderta henne eller honom. Det får ske vid ordningsstörning, omedelbar fara för ordningsstörning, vid brott och vid fara för brott. I samband med ett frihetsberövande kan ordningsvakten också belägga den omhändertagne med handfängsel (10 a § polislagen) och utföra en skyddsvisitation enligt 19 § första stycket polislagen. En skyddsvisitation syftar till att undersöka om den visiterade bär på skjutvapen, verktyg eller andra farliga föremål som han eller hon kan skada andra eller sig själv med. För att genomföra en tjänsteåtgärd får en ordningsvakt i vissa fall använda våld.39 Det får ske vid laga frihetsberövande, om ordningsvakten möts av motstånd. Om en ordningsvakt möts av motstånd får han eller hon använda våld vid avvisande, avlägsnande, skyddsvisitation, beslag och omhändertagande. 374 kap. 5 § föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter. 38I 7 kap. 6 § i föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter anges att bestämmelser om en ordningsvakts befogenheter att använda tvångsmedel och våld finns i 7 § och 27 kap. 4 § , 24 kap. 1, 2 och 5 §§ , 35 § lagen (1964:167) om unga lagöverträdare, 2 § tredje stycket 3 lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker, 1 och 10 §§ lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m., 10 § 2 och 4, 10 a, 13, 19 och 29 §§ polislagen (1984:387), och 4 kap. 9 § ordningslagen (1993:1617). 3910 § första stycket 2 och 4 samt 29 § polislagen. Vidare gäller att ordningsvakter har samma rätt som vem som helst att enligt bestämmelsen om envarsgripande i 24 kap. 7 § andra stycket gripa en person, som begått brott på vilket fängelse kan följa, och som anträffas på bar gärning eller flyende fot. I samband med ett sådant gripande får även egendom tas i beslag. Iövrigt gäller att en ordningsvakt, liksom andra medborgare, har rätt att i enlighet med bestämmelserna i 24 kap. bruka våld i nödvärnssituationer. En ordningsvakt får inte använda strängare medel än förhållandena kräver, och i första hand ska han eller hon försöka vinna rättelse genom upplysningar och uppmaningar. När en ordningsvakt ingriper ska han eller hon se till att åtgärden inte väcker onödig uppmärksamhet eller orsakar större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till dess syfte.40 Slutligen bör nämnas att en ordningsvakt under tjänstgöring har ett särskilt skydd, då exempelvis våld eller hot om våld mot en ordningsvakt under tjänsten bestraffas enligt de strängare straffbestämmelser som gäller vid brott mot tjänstemän i myndighetsutövning.41 Allvarligare fel eller försummelser i tjänsten av en ordningsvakt kan bestraffas enligt reglerna om tjänstefel och grovt tjänstefel i 20 kap. 1 § . En ordningsvakt lyder under och han eller hon är normalt skyldig att lyda en order som en polisman meddelar i tjänsten. En ordningsvakt ska vidare hålla underrättad om förhållanden som rör hans eller hennes verksamhet och är av sådan art att de bör komma till myndighetens kännedom.42 Polisen utövar tillsyn över ordningsvakter och har rätt att återkalla ordningsvaktens förordnande eller besluta att han eller hon ska stängas av från sin tjänstgöring under viss tid.43 408 § lagen om ordningsvakter. 4117 kap. 5 § . 426 och 7 §§ lagen om ordningsvakter. 43Se 9 § lagen om ordningsvakter och 8 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter. Utbildning av ordningsvakter får bedrivas av eller, om det finns särskilda skäl, av någon som har fått tillstånd av . Tillstånd får endast ges till den som har tillräcklig kompetens och lämplig organisation för att kunna genomföra utbildningen på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt. Väktare är en annan personalkategori som exempelvis kan anlitas för bevakning av byggnader och anläggningar samt för att kontrollera in- och utpasseringar på ett visst ställe. Regler om väktare finns i lagen (1974:191) om bevakningsföretag, förordningen (1989:149) om bevakningsföretag m.m. samt föreskrifter och allmänna råd om bevakningsföretag och bevakningspersonal (PMFS 2017:10 FAP 573-1). avses i lagen om bevakningsföretag den som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevaka fastighet, anläggning, viss verksamhet, offentlig tillställning eller något annat sådant, bevaka enskild person för dennes skydd eller bevaka sedlar, mynt eller annan egendom i samband med transport. För att bedriva bevakningsföretag krävs tillstånd (auktorisation). Vidare får utbildning av personal som ska utföra bevakningstjänst ske endast efter auktorisation enligt lagen om bevakningsföretag. All personal hos ett auktoriserat bevakningsföretag ska vara godkänd vid prövning med avseende på laglydnad, medborgerlig pålitlighet samt lämplighet i övrigt för anställning i ett sådant företag.44 Frågor om auktorisation och godkännande av personal hos bevakningsföretag prövas av länsstyrelsen.45 Det är också som har ansvar för tillsyn över auktoriserade bevaknings- och utbildningsföretag46. När det gäller användning av våld i yrkesutövningen har väktaren inga särskilda befogenheter, utan endast den rätt som tillkommer envar, bl.a. att gripa den som ertappas på bar gärning eller flyende 441, 2 och 4 §§ lagen om bevakningsföretag. 455 och 6 §§ lagen om bevakningsföretag. 468 § lagen om bevakningsföretag. fot när fråga är om ett brott varpå fängelse kan följa.47 Väktaren får, liksom alla andra, också beslagta föremål som påträffats i ett sådant sammanhang. Vidare gäller att en väktare, liksom andra medborgare, har rätt att i enlighet med bestämmelserna i 24 kap. bruka våld i nödvärnssituationer. 4.8Särskilt om kontroll på flygplats Lagen (2004:1100) om luftfartsskydd innehåller kompletterande bestämmelser till och rådets förordning (EG) nr 300/2008 av om gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten och om upphävande av förordning (EG) nr 2320/2002. Säkerhetskontroll av personer, medförda föremål och fordon som följer av förordningen ska enligt 2 § i nämnda lag utföras av en polisman eller av annan särskilt utsedd person som förordnats av , under polismans ledning. Genom att polisen förordnar dessa särskilt utsedda personer får de rätten att genomföra sådana undersökningar som regleras i 3 §, bl.a. att kroppsvisitera den som uppehåller sig inom flygplatsens område. Den förordnade får också rätten att avvisa eller avlägsna personer från flygplatsområdet. Dessa särskilt utsedda personer är vanligtvis väktare anställda av säkerhetsbolag, som har genomgått en särskild utbildning anordnad av vaktbolaget. Instruktörer som utbildar personer som ska utföra kontroller på flygplatser måste vara certifierade av Transportstyrelsen. Beslag är ett straffprocessuellt tvångsmedel som innebär att en brottsutredande myndighet tar hand om egendom som tillhör någon annan. Beslag kan avse lösa saker (föremål) eller en skriftlig handling.48 Den som äger föremålet har, efter att föremålet tagits i beslag, kvar rätten till det, men har inte längre möjlighet att förfoga över det som 4724 kap. 7 § andra stycket . 4827 kap. 1 § . han eller hon vill. Beslag regleras i 27 kap. och i viss specialstraffrättslig lagstiftning. Föremål får enligt 27 kap. 1 § tas i beslag för fyra olika ändamål. För det första kan ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag (bevisbeslag). Beslag är alltså möjligt om ett föremål exempelvis kan antas komma att åberopas som bevis i ett mål eller om föremålet utgör en ledtråd som kan leda en förundersökning framåt.49 Ett föremål får också tas i beslag om det kan vara avhänt någon genom brott (återställandebeslag). Vidare får ett föremål tas i beslag för att säkra verkställigheten av förverkande (förverkandebeslag). Förverkande av föremål regleras i Av 36 kap. framgår bl.a. att utbyte av brott enligt , och vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott får förklaras förverkat, om det inte är oskäligt. Vidare ska t.ex. hjälpmedel vid brott enligt och i fråga om andra brott i vissa fall förklaras förverkade. Förverkande får även exempelvis beslutas i fråga om föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning. Slutligen får beslag beslutas för föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om förverkande av utbyte av sådan allvarlig brottslighet som specificeras i 36 kap. 1 b § , bland annat brott för vilket det är föreskrivet fängelse . För att ett föremål ska kunna tas i beslag med stöd av regler krävs det alltså att det har begåtts ett brott samt att något eller några av de beslagsgrunder som anges i det föregående föreligger. Det bör noteras att de angivna ändamålen är de enda som får ligga till grund för ett beslut om beslag enligt . Ett föremål får t.ex. inte tas i beslag för att hindra en misstänkt från att förfoga över egendom på ett visst sätt50 eller i syfte att förebygga nya brott.51 49Fitger m.fl., m.m. [, Zeteo], kommentaren till 27 kap. 1 §. 50JO 1993/94 s. 79. 51JO 1987/88 s. 86. 4.9.3Ytterligare förutsättningar för beslag enligt En grundläggande förutsättning för att över huvud taget få använda tvångsmedel enligt är att en förundersökning har inletts.52 Om en förundersökning inte har inletts formellt, anses ett beslut om tvångsmedel av en behörig myndighet innebära att en förundersökning inleds.53 I 23 kap. anges fyra undantag från huvudregeln att straffprocessuella tvångsmedel endast får användas inom ramen för en förundersökning. Exempelvis får beslag användas vid en förenklad utredning, vilket innebär att brottsutredningen i okomplicerade fall får genomföras på ett enklare sätt än genom en formell förundersökning.54 De övriga undantagen rör inte beslag.55 Ytterligare en förutsättning för beslag enligt är att egendomen måste vara tillgänglig.56 Det är alltså inte möjligt att använda beslag som ett sätt att söka efter föremål. För det ändamålet tillämpas i stället husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Beslag enligt får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.57 Denna proportionalitetsprincip innebär en skyldighet för den som beslutar om tvångsmedel att göra en avvägning mellan skälen för åtgärden och de olägenheter som åtgärden kan förorsaka den misstänkte eller något annat motstående intresse. Regeln är utformad på 5223 kap. 16 § första stycket . 53Se JO 1993/94 s. 92. 5423 kap. 22 § . 55En polisman får i omedelbar anslutning till ett brott ta med en person till förhör, även om en behörig tjänsteman ännu inte har tagit ställning till om förundersökning ska inledas 23 kap. En polisman får också med stöd av 23 kap. 9 a § tillfälligt omhänderta kommunikationsutrustning som förhörspersonen bär på sig eller med sig, om det kan antas att utredningen annars försvåras. Slutligen får tvångsmedel användas utan att förundersökning har inletts vid brott som har begåtts inför rätten (23 kap. 22 § och 45 kap. 56Se NJA II 1943 s. 359. 5727 kap. 1 § tredje stycket .