sou · H7B346d2 · 2019-11-29 00:00:00 — Det går således inte att för svensk del tillämpa unionsrättens mål om hänsyn till den allmänna ekonomiska utveck- lingen i unionen enligt dess ordalydelse. I den meningen är det inte möjligt att uppnå en fullständig rättslig konvergens i frågan om pen- ningpolitiska mål så länge som inte har infört euron som valuta. Real hänsyn bör således, liksom prisstabilitetsmålet, avse sådana förhållanden som kan påverka och begränsas till den ekonomiska situationen i . Detta förhållande kan också ut- tryckas som att bör kunna stödja den allmänna ekono- miska politiken inom en del av unionen, nämligen i . Det kan här nämnas hur den nationella centralbankslagstiftningen i två betydelsefulla euroländer, och , har utformats i detta hänseende. I lagstiftningen i båda dessa länder finns regler om att i fråga, utan att göra avkall på prisstabilitetsmålet, ska stödja respektive regerings ekonomiska politik.33 Det kan i och för sig ifrågasättas vilken effekt dessa regler har mot bakgrund av att penningpolitiken inom Eurosystemet inte utformas på nationell nivå, låt vara att den i viss utsträckning genomförs decentraliserat. Med tanke på denna lagstiftning finns det dock anledning att anta att unionsrätten ger utrymme för att medlemsstaterna, och eurolän- derna, tillämpar regler i nationell rätt som innebär att i fråga ska stödja den allmänna ekonomiska politiken i just den medlemsstaten. Denna nationella politik får i sin tur antas bidra till den ekonomiska utvecklingen i unionen, i enlighet med reglerna i EU- och EUF-fördragen. 33I fråga om , se Code monétaire et financier, Statuts de la , arti- kel 141 andra stycket (”sans préjudice de l'objectif principal de stabilité des prix, la Banque de apporte son soutien à la politique économique générale du Gouvernement”). Avseende , se 12 § i Gesetz über die Deutsche (”Soweit dies unter Wahrung ihrer Aufgabe als Bestandteil des der Zentralbanken möglich ist, unterstützt sie die allgemeine “). Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken Så länge som den svenska utformningen av den reala hänsynen inte motverkar den unionsrättsliga motsvarigheten torde det vara förenligt med unionsrätten att införa en bestämmelse av annan lydelse än den unionsrättsliga regeln.34 Sammantaget är det alltså rättsligt sett möjligt att införa real hän- syn inom ramen för penningpolitiken i riksbankslagen. Ett sådant mål bör kunna avse att stödja den av beslutade allmänna ekonomiska politiken eller att främja sysselsättningen och produk- tionen. I detta avsnitt presenteras kommitténs förslag beträffande real hän- syn inom penningpolitiken. Kommitténs förslag rör två områden: •Bör real hänsyn lagfästas? •Om så är fallet, hur bör real hänsyn formuleras i lag? 16.6.1Bör realekonomisk hänsyn lagstadgas? Kommitténs förslag: Real hänsyn inom ramen för penningpoli- tiken ska fastställas i lag. Real hänsyn ska dock inte siffersättas. Som framgår i detta kapitel följer det av både teori och praktik att penningpolitiken bör ta realekonomisk hänsyn utöver dess effekt på inflationen. Det finns också demokratiska skäl att lagstifta om real hänsyn. Det normala förhållandet är att folkvalda bestämmer mål, uppgifter och i förekommande fall delegerar vissa befogenheter till myndigheter som sedan självständigt löser sina uppgifter. I är detta förhållande mellan riksdag och regering samt förvaltnings- myndigheterna en grundpelare i den svenska förvaltningsmodellen (se kapitel 11). Förutsättningarna för att åtgärder ska uppfattas som legitima är bättre om de folkvalda bestämmer central- bankens mål i stället för att själv definierar vad den vill uppnå. Vidare underlättas utvärdering och ansvarsutkrävande om 34Ett exempel på penningpolitiska åtgärder som kan motverka den allmänna ekonomiska poli- tiken i ett annat valutaområde är vissa valutainterventioner. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken anger att real hänsyn ska tas i lagstiftningen. Det innebär också en tydlig markering från de folkvalda såväl att ska ta realekonomisk hänsyn som vilken typ av hänsyn som ska tas (se avsnitt 16.6.2). Som framgår i avsnitt 16.5 finns även juridiska skäl att fastställa real hänsyn i lag och det föreligger inga hinder i unions- rätten. Ett införande av realekonomisk hänsyn, dock med prisstabili- tetsmålet som överordnat, skulle också vara i linje med ECB:s för- hållningssätt (se avsnitt 16.2.1). Sammantaget finns alltså flera skäl till att real hänsyn inom penningpolitiken, underordnat prisstabili- tetsmålet, bör framgå i lagstiftningen. Nuvarande ordning innebär att dels som myndighet under förutsätts stödja den allmänna inriktningen på den ekonomiska politiken, dels att preciserar vilka realeko- nomiska variabler den tar hänsyn till i sitt strategidokument.35 I det avseendet skulle ett införande av real hänsyn i lagstiftningen vara en kodifiering av vad som varit praxis, både i och internationellt. Det finns dock ett antal risker att beakta vid lagstiftning om real hänsyn. Det vore riskabelt att införa real hänsyn i lagstiftningen om det skulle påverka trovärdigheten för inflationsmålet negativt. Den initialt låga trovärdigheten var ett av argumenten i den tidigare riksbanksutredningen för att inte införa real hänsyn i lag- stiftningen.36 Trovärdigheten för den penningpolitiska regimen och det prisstabilitetsmålet är dock betydligt högre , , än det var då det infördes . Risken för att ett införande av real hänsyn i lagstiftningen skulle skapa trovärdighetsproblem är därför liten, speciellt då kommitténs förslag endast skulle innebära en kodi- fiering av nuvarande praxis. En annan potentiell risk är att en lagstadgad real hänsyn innebär att politiker och/eller intressegrupper bildar opinion för att Riks- banken ska ta mer real hänsyn än den borde relativt prisstabilitets- målet. Kommittén anser att denna risk är begränsad av flera skäl. För det första är en lagstiftning som nämns ovan i princip endast en kodifiering av den praxis som förelegat . För det andra, och viktigare, har getts en stark oberoende ställ- ning i lagstiftningen just för att den ska bortse från tillfälliga opini- oner och, när den så anser att det behövs, ta obekväma beslut. 35Riksbanken (2010). Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken , i likhet med andra centralbanker, anses ha denna för- måga är huvudorsaken till att genomförandet av penningpolitiken har flyttats bort från politikers kontroll och anförtrotts . Det vore därmed ett grundskott mot hela det institutionella ram- verket om det inte fanns en tilltro till att skulle kunna stå emot opinioner för en alternativ penningpolitisk inriktning. En relaterad risk är om lagstiftning avseende real hänsyn skulle innebära att , av politiker och/eller den allmänna opinio- nen, får ett oproportionerligt (indirekt eller direkt) ansvar för hur realekonomin utvecklas. Det är ett viktigt skäl för att real hänsyn inte bör vara siffersatt. Penningpolitiken kan framför allt påverka kortsiktiga variationer i reala variabler och det är åtgärder inom andra ekonomisk-politiska områden, inklusive agerandet från arbetsmark- nadens parter, som främst påverkar den ekonomiska utvecklingen på . 16.6.2Vilken typ av realekonomisk hänsyn bör tas? Kommitténs förslag: Utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet ska också bidra till en balanserad utveckling av produk- tion och sysselsättning (realekonomisk hänsyn). Utformningen av kommitténs förslag när det gäller relationen mellan prisstabilitetsmålet och real hänsyn är densamma som ECB lagt fast, dvs. prisstabilitetsmålet är överordnat (se avsnitt 16.5). Därutöver finns flera avvägningar att ta ställning till när real hänsyn ska formu- leras i lag (se avsnitt 16.4). De olika beståndsdelarna i kommitténs förslag till formulering förklaras nedan. ”Produktion och sysselsättning” Kommittén anser för det första att formuleringen ska vara mer kon- kret än den som angavs i förarbetena till förändringen av riksbanks- lagen 1999, dvs. att skulle stödja den av be- slutade ekonomiska politiken.37 Det ökar tydligheten i uppdrag och underlättar utvärdering och ansvarsutkrävande. 1997/98:40 s. 53 och 54. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken andra anser kommittén att produktion och sysselsättning väl sam- manfattar det som en centralbank främst kan påverka i realekonomin i syfte att öka samhällets välfärd.38 ”Resursutnyttjande” är ett relativt vanligt begrepp i litteraturen och i centralbankers kommunikation, dock inte i lagtexter eller i liknande styrande dokument för central- banker. Även om detta begrepp har teoretiska förtjänster anser kom- mittén att det är onödigt abstrakt medan produktion och syssel- sättning är begripliga för en större allmänhet. Vidare är produktion och sysselsättning vanligt förekommande i andra länder. Genom att inkludera produktion vid sidan av sysselsättning fångar formuleringen upp att även konjunkturvariationer där främst produktionsutveck- lingen varierar medan variationen i sysselsättningen är liten också bör begränsas. Det är viktigt att betona att det är konjunkturella variationer i pro- duktion och sysselsättning som ska beakta. Som nämns i avsnitt 16.2.2 drivs den realekonomiska utvecklingen av flera struk- turella faktorer och syftet är inte att ska begränsa varia- tioner som sker av sådana orsaker. Den innebörd kommittén lägger i begreppet ”balanserad” ligger nära begrepp av typen ”begränsa variationen”, ”stabilisera utvecklingen” osv. Likt dessa uttryck innebär ”balanserad” att en jämn utveckling av produktion och sysselsättning över konjunkturcykeln i allmänhet är att föredra framför en ojämn. Som framhålls i kapitlet gäller det inte minst att undvika djupa och långvariga lågkonjunkturer då dessa kan få långvariga negativa effekter. Vidare bör noteras att det är en skillnad mellan ”balanserad” sysselsättning och ”maximal sysselsätt- ning”. Som nämns i avsnitt 16.2.2 behöver inte högsta möjliga sysselsättningsnivå innebära att välfärden maximeras då även fritid är viktigt för människor. Det finns dock några nyansskillnader som kommittén vill betona. Som framgår i avsnitt 16.4.3 finns en nackdel med att ”begränsa variationen” då det kan minska handlingsutrymmet för i en högkonjunktur där inflationsmålets trovärdighet inte hotas. 38Som noteras i avsnitt 16.4.2 är egentligen sysselsättningsgraden mer lämplig än sysselsätt- ningen i sig men kommittén anser det är mer ändamålsenligt att i lagstiftningen använda ter- men sysselsättning. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken inflationen är nära målet medan en högkonjunktur föreligger indi- kerar ”begränsa variationen” att ska strama åt ekonomin. Det vore enligt kommitténs uppfattning oklokt om lagstiftningen stängde dörren för att tillåta en högkonjunktur när pris- stabiliteten inte är hotad. Det är orsaken till att kommittén lägger en ytterligare innebörd av begreppet ”balanserad” utöver den som gavs ovan. En realekonomisk utveckling kan bedömas vara balanserad trots att den innebär en högkonjunktur under restriktionen att in- flationsmålet inte åsidosätts. Innebörden av det sistnämnda följer nedan. ”Utan att åsidosätta inflationsmålet” En tolkning av ECB:s syn när det gäller vilken grad av hänsyn som kan tas till den allmänna ekonomiska politiken är att denna hänsyn inte negativt påverkar förtroendet för prisstabilitetsmålet på medel- lång sikt (avsnitt 16.2.1). En viktig indikator på det sistnämnda är aktörernas inflationsförväntningar. En tolkning av att prisstabilitets- målet är överordnat realekonomisk hänsyn är att om det uppstår en förväntad motsättning mellan den realekonomiska utvecklingen och bibehållet förtroende för prisstabilitetsmålet på medellång sikt så ska välja att uppfylla prisstabilitetsmålet. Kommittén tycker det är ett rimligt sätt att beskriva hur prisstabilitetsmålet är överordnat den reala hänsynen. ”Bidra till” Detta förtydligande i formuleringen syftar till att betona att Riks- banken inte ensam kan säkerställa att utvecklingen i produktion och sysselsättning är balanserad. Den påverkas i betydande utsträckning av inhemska förhållanden, bl.a. den övriga ekonomiska politiken och arbetsmarknadens parter. Den påverkas också av omvärldsförhållan- den, bl.a. den internationella utvecklingen av neutrala räntor vilken kan begränsa handlingsutrymme. Därtill är ekonomiska störningar oväntade och ibland stora. Av dessa skäl är det inte rimligt att utgå ifrån att kan eliminera konjunktursvängningar utan endast, tillsammans med andra aktörer, begränsa svängningar- nas storlek och längd. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken Jämförelse med nuvarande reala hänsyn beskrivning av hur den tar real hänsyn återges i av- snitt 16.4.1. Skillnaden mellan kommitténs förslag och nuvarande förhållningssätt såsom det kommer i uttryck i dess pen- ningpolitiska strategi är obetydlig. Det är därför mycket troligt att den penningpolitiska utformningen inte förändras av att real hänsyn enligt kommitténs förslag införs i lagtexten. Däremot är det sanno- likt att utvärderingen av penningpolitiken, inklusive finansutskottets utfrågning av direktionsledamöter, kommer att under- lättas av att den reala hänsynen är lagstadgad. Generellt gäller att ju tydligare lagstiftningen är, desto effektivare kan utvärderingen bli, vilket i förlängningen möjliggör ansvarsutkrävande. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken (2009), ”Hysteresis in unemployment” i Fuhrer, J., Y. K. Kodrzycki, J. och G. P. Olivei (reds.) Understand- ing inflation and the implications for monetary policy, : . (2016), Renewal of the inflation-control target, oktober. , O. J., A. Amighini och F. Giavazzi (2017), Macroeco- nomics. A European Perspective, tredje upplagan, : Pearson. , O. J., E. Cerutti och L. Summers (2015), ”Inflation and activity: Two explorations and their monetary policy implica- tions”, Working Paper nr 19, . , O. J. och L. Summers (1986), ”Hysteresis and unemployment problem”, NBER Macroeconomics Annual, nr 1, s. 15–90. Debortoli, D., J. , J. och R. C. (2019), ”Designing a simple loss function for central banks: Does a dual mandate make sense?”, , vol 129, nr 621, s. DeLong, B. och L. Summers (1988), ”How does macroeconomic policy affect output?”, Brookings Papers on Economic Activity, vol 19, nr 2, s. 433–494. ECB (2011), The monetary policy of the ECB, . Federal Reserve (2019), Statement on Longer-Run Goals and Mone- tary Policy Strategy, . Finns tillgänglig på följande webb- plats: files/ FOMC_LongerRunGoals.pdf. (2018), Svensk Finanspolitik. Galí, J. (2015), Monetary policy, inflation, and the business cycle. An introduction to the New Keynesian framework and its applications, andra upplagan, : . Galí, J. (2018), ”Insider-Outsider labor markets, hysteresis and mone- tary policy”, manuskript, januari. HM Treasury (2013), Review of the monetary policy framework, mars. Realekonomisk hänsyn inom penningpolitiken Holden, S. (2017), ”Revidert mandate for pengepolitikken”, kapitel i Erfaringer med inflasjonsmmål for pengepolitikken, Arbeidsnotat 2017/4, . , L. och T. J. Sargent (1998), ”unemploy- ment dilemma”, , vol 106, nr 3, s. 514– 550. Treasury (2018), Coversheet: Reserve bank act review, Tillgänglig på följande webbplats, files/2018-04/ria-tsy-rba-mar18.pdf O’Shaughnessy, T. (2011), ”Hysteresis in unemployment”, Policy, vol 27, nr 2, s. 312–337. Ramey, G. och V. A. Ramey (1995), ”Cross-country evidence on the link between volatility and growth”, , vol 85, nr 5, s. 1138–1151. of (2019), The remit for the monetary policy committee, . (2010), Penningpolitiken i . (2016), ”Sambandet mellan resursutnyttjande och infla- tion”, fördjupning i Penningpolitisk rapport, oktober. (2018), Penningpolitisk rapport, september. SOU 1993:20, och prisstabiliteten. E. O. (2010), ”Inflation Targeting”, kapitel 22 i Hand- book of Monetary Economics, vol 3B, Freidman, B. M. och M. Woodford (reds. ), : . E. O. (2014), Penningpolitik och full sysselsättning, rapport publicerad inom ramen för LO:s projekt sysselsätt- ning och solidarisk lönepolitik. (2018), Unelected , the for Legitimacy in and the , : . , K. och A. (2018), ”Learning on the job and the cost of business cycles”, Working paper nr 353, Riks- bank. Yellen, J. (2016), Macroeconomic research after the crisis, tal, . 17Penningpolitik och hänsyn till finansiella obalanser I kommitténs förslag till ny riksbankslag behandlas i 3 kap. området Det finansiella systemet där målet är att bidra till att det finansiella systemet är stabilt och effektivt. Inom detta område föreslår kommit- tén att tilldelas ett antal uppgifter. Dessa uppgifter kan delas in i tre delområden. Det första delområdet rör ansvar att bidra till en säker och effektiv finansiell infrastruktur, vilket är centralt för att upprätthålla finansiell stabilitet och effek- tivitet både i normala tider och i kristider.1 Det andra delområdet är mer krisrelaterat och rör ansvar att ge likviditetsstöd i svensk och utländsk valuta till finansiella aktörer samt agera mark- nadsgarant i syfte att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet.2 Det tredje delområdet innebär att åläggs en rådgivande roll vilken består i att om bedömer att åtgär- der krävs från någon annan myndighet för att minska risken för allvarliga finansiella störningar, ska uppmärksamma myndigheten och andra berörda på detta.3 I detta kapitel analyseras i vilken utsträckning ska motverka s.k. finansiella obalanser när den bedriver penningpolitik. Terminologin beskrivs närmare i avsnitt 17.2. Lite förenklat för- knippas hög tillväxt i tillgångspriser och skuldsättning ibland med att finansiella obalanser byggs upp vilka i förlängningen kan bidra till finansiell och/eller makroekonomisk instabilitet. En vanligt före- kommande fråga i detta sammanhang är om penningpolitiken ska ”luta sig mot vinden” (eng. lean against the wind). Det är en fråge- 1Se kapitel 21. 2Se kapitel 22 och kapitel 23. 3Se kapitel 24. Penningpolitik och hänsyn till finansiella obalanser ställning som decenniet efter finanskrisens utbrott fått ökad upp- märksamhet både i och internationellt och tidigare konsen- sus kring penningpolitikens relativt passiva roll för att motverka finansiella obalanser har ifrågasatts. Det bör inledningsvis noteras att penningpolitiska åtgärder så- som negativa styrräntor och tillgångsköp kan påverka den finansiella stabiliteten även via åtgärdernas eventuella effekter på de finansiella marknadernas funktionssätt. I nästa kapitel behandlas vilken hänsyn penningpolitiken bör ta till sådana effekter. I kapitlet analyseras två frågeställningar vilka bör skiljas åt. Den första frågeställningen rör i vilken utsträckning penningpolitiken bör be- akta finansiella obalanser inom ramen för att uppfylla prisstabili- tetsmålet och hänsynen till den realekonomiska utvecklingen. Viss hänsyn till hur penningpolitiken påverkar utvecklingen på de finan- siella marknaderna kan förutsättas ingå i den gängse penningpoli- tiska analysramen eftersom utvecklingen på de finansiella marknad- erna i sin tur påverkar utvecklingen av inflationen och realekonomin. Som framgår i kapitlet kan dock finansiella variabler såsom tillgångs- priser och skuldsättning uppvisa långa cykler som inte är synkroni- serade med inflationstakten eller konjunkturcykeln men som kan verka destabiliserande på ekonomin. Frågan är då om, och i så fall i vilken utsträckning, vid utformningen av penning- politiken ska beakta hur risker för uppbyggnad av finansiella obalanser påverkar inflationen och realekonomin bortom den normala pen- ningpolitiska horisonten. Den andra frågeställningen berör huruvida bör ta hänsyn till finansiella obalanser utöver dess effekter på inflationen och realekonomin. är därmed huruvida det ska vara ett självständigt mål inom penningpolitiken att motverka uppbygg- nad av finansiella obalanser (eller motsvarande) vid sidan av pris- stabilitetsmålet och hänsynen till den realekonomiska utvecklingen. De två ovan beskrivna frågeställningarna faller inom kommitténs uppdrag att dels överväga om bör ta hänsyn till de konse- kvenser penningpolitiska åtgärder kan få för tillgångspriserna, dels att förtydliga ansvar för finansiell stabilitet. Penningpolitik och hänsyn till finansiella obalanser Den resterande delen av kapitlet har följande disposition. I av- snitt 17.2 ges en bakgrund till frågeställningarna inklusive en beskriv- ning av vanligt förekommande begrepp. Därefter, i avsnitt 17.3, beskrivs hur hänsyn till finansiella obalanser inom penningpolitiken relaterar till det relativt nya politikområdet makrotillsyn som Finans- inspektionen ansvarar för i . I avsnitt 17.4 analyseras bl.a. hur penningpolitiken kan påverka utvecklingen av finansiella variabler inklusive för- och nackdelar med att penningpolitiken tar hänsyn till finansiella obalanser. I avsnitt 17.5 ges en internationell utblick kring hur andra länders centralbanker valt att agera i praktiken. Avsnitt 17.6 avslutar kapitlet och där presenteras kommitténs överväganden och bedömningar vilka baseras på kommitténs sammanvägning av national- ekonomiska, demokratiska och rättsliga perspektiv samt internatio- nella erfarenheter. Nedan ges en bakgrund till kapitlets frågeställningar och en beskriv- ning av ett antal begrepp som är vanligt förekommande och används i framställningen. Efter finanskrisen har hänsyn till finansiella obalanser inom ramen för penningpolitiken debatterats flitigt. Diskussionen förekom dock, om än mer sporadiskt, även före krisen. En vanlig fråga är huruvida penningpolitiken ska ”luta sig mot vinden” (eng. lean against the wind) för att främja finansiell stabilitet. Med det avses att centralbanker försöker dämpa variationer i finansiella variabler så- som tillgångspriser och skuldsättning med hjälp av penningpolitiska instrument.4 som policydiskussionen främst fokuserat på att motverka för snabbt stigande tillgångspriser och skuldsättning (dvs. varit asymmetrisk) är frågeställningen i grunden symmetrisk och 4Centralbanker kan, utöver via sina styrräntor, även agera på andra sätt för att uppnå detta syfte, bl.a. genom s.k. balansräkningsåtgärder, genom att publicera analyser inom området och via utformningen av deras funktion att agera som sista låneinstans. I detta kapitel ligger dock fokus på hur centralbankernas styrräntor kan användas i detta syfte. Penningpolitik och hänsyn till finansiella obalanser handlar om att dämpa såväl upp- som nedgångar i finansiella variab- ler såsom tillgångspriser och skuldsättning. Begreppet ”luta sig mot vinden” i förhållande till finansiella obalanser går (åtminstone) tillbaka till millennieskiftet.5 Det fram- hölls även av den dåvarande ECB-chefen 2005. Han använde begreppet för att beskriva att centralbanker kan mot- verka en kraftig uppgång i tillgångspriser genom att temporärt välja högre styrräntor även om det påverkar uppfyllandet av prisstabili- tetsmålet negativt på kort sikt.6 Att det finansiella systemet har en inneboende instabilitet som kan utlösas av en för snabb kredittillväxt var dock något som påtalats liksom centralbankernas möjligheter att motverka en sådan utveckling.7 I litteraturen har ett antal snarlika begrepp använts för att beskriva en utveckling av finansiella variabler som penningpolitiken, enligt förespråkarna, speciellt bör beakta. använde alltså beskrivningen ”att motverka kraftiga uppgångar i tillgångs- priser”. Exempel på alternativa beskrivningar är att penningpolitiken kan ”motverka kraftiga uppgångar i tillgångspriser och kreditgiv- ning”8, ”minska risken för finansiella kriser”9 samt ”skapa överdriven tolerans för risker på båda sidor av finansiella transaktioner”10 (be- greppet finansiella obalanser behandlas separat nedan). Ett samlat begrepp som ramar in dessa beskrivningar är finansiell cykel.11 Något förenklat kan en finansiell cykel beskrivas som upp- och nedgångar i tillgångspriser, kreditgivning och skuldsättning. Det finns självförstärkande krafter i det finansiella systemet som, i inter- 5Se Cecchetti m.fl. (2000). 6Se Trichet (2005). Trichet menade att ”luta sig mot vinden”-politik kunde användas om en