sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Vad närmare gäller terrängkörning angav betänkandet att ”[i] områden där terrängkörningslagen tillåter färdsel gäller de gränser för allemansrätten som har redovisats”.46 Som en följd av betänkandet lämnade regeringen en skrivelse med överväganden om bullerbegränsande åtgärder. Regeringen anförde att utnyttjandet av allemansrätten för färd över annans område har varit en förutsättning för det sätt på vilket användningen av motor- drivna färdmedel i naturen har utvecklats i . Däremot angav regeringen att betänkandet konstaterat att allemansrätten inte ger utrymme för motoriserade aktiviteter som medför betydande stör- ningar av omgivningen. Regeringen fann att allemansrätten inte inne- bar något hinder för att införa restriktioner mot bullrande trafik för att värna tystanden i rekreationsområden. Motoriserad trafik i naturen kunde vara till skada för naturmiljön och urholka eller omintetgöra allemansrättens värde för människor som vistas i naturen för att finna rekreation.47 46SOU 1993:51 s. 25 ff., citat s. 28 f. 1993/94:175 s. 6. Jfr 1993/94:JoU21. Bakgrund om terrängkörning på annans mark gjordes flera utredningar som berörde terräng- körning, bl.a. SOU 1994:16 (), Ds 1994:36 (Sär- skilt uppdrag från Miljö- och naturresursdepartementet till Länssty- relsen i ), SOU 1995:100 (Miljövårdsberedningen) och Ds 1995:15 av Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi. hänförde sig till SOU 1993:51 och promemoria angående allemansrättens förhållande till motoriserad färdsel. Liksom tidigare utredning anfördes samman- fattningsvis att restriktioner mot motoriserad färdsel i naturen inte står i strid med allemansrätten. Utredningen påpekade också att många snöskoteråkare ansåg att körning med snöskoter sker som en del av allemansrätten och att man därför kunde köra snöskoter på snötäckt mark i relativt omfattande utsträckning.48 Departementsskrivelsen Ds 1994:36 om snöskotern i naturen kon- staterade att allemansrätten inte ger någon allmän rätt att färdas med motoriserade färdmedel i naturen.49 Miljövårdsberedningens betänkande hänvisade också till promemoria. Beredningen gjorde dock följande reflek- tion. ”Men eftersom snöskoterkörning utan tillstånd av markägaren inte är förbjuden i TKL kan allemansrätten ändå sägas ha haft en mycket stor indirekt betydelse för utvecklingen av fritidsåkningen med snöskoter.”50 Även i Ds 1995:15 slog fast att allemansrätten inte ger någon allmän rätt till motoriserad färdsel i naturen. Precis som när det gäller fritidsfisket är emellertid dess indirekta bety- delse mycket stor. Allemansrätten har i själva verket varit den avgörande förutsättningen bakom en exceptionell utveckling av motordriven terrängtrafik i . [---] Snöskoterkörning utan tillstånd av mark- ägare ingår inte i allemansrätten men är heller inte förbjuden av terräng- körningslagen. Men även trafik som förbjuds av terrängkörningslagen blommar på falskt allemansrättsliga grunder. drog slutsatsen att oklarheten om allemansrättens gränser hade haft betydelse för lagstiftningens utveckling (bl.a. för terrängkörningslagen) och även bidragit till en svag efterlevnad av 48SOU 1994:16 s. 20 ff. och 60. 49Ds 1994:36 s. 28. 50SOU 1995:100 s. 46. Bakgrund om terrängkörning på annans mark förbud i de fall där det faktiskt fanns gränser (t.ex. för körning i naturen med crossmotorcykel).51 . anförde i samma departementsskrivelse att terräng- körning i strikt formell mening inte verkade kunna ske med stöd av allemansrätten, men att de som vant sig vid att kunna utnyttja sina terrängfordon nog inte uppfattat saken så. Han tillade att beteenden som utan korrektion från någon rättsinstans tillåts ut- vecklas förr eller senare kunde få rättsverkan som om det vore fråga om lag.52 Förarbetena till de ändringar som trädde i kraft och 2017 m.m. I förarbetena till ändringarna i terrängkörningslagen, vilka trädde i kraft , hänförde regeringen sig till betänkande och promemoria vad gällde allemansrätten. Regering- en framhöll att allemansrättens omfång till viss del följer av bestäm- melserna i , men att man inte kan utgå från att alla icke kriminaliserade former av vistelse i naturen eller utnyttjande av den är tillåtna. Allemansrätten är alltså snävare än gränserna för straff- bara handlingar. Regeringen hänvisade också till betänkandets slut- sats att allemansrätten inte ger någon allmän rätt till motoriserad färdsel i naturen och att den över huvud taget inte kan åberopas för att möjliggöra passage för motortrafik. Regeringen uttalade sammanfattningsvis att det inte kunde anses finnas någon positivt uttalad rättighet som kan kallas färdselrätt och som kan läggas till grund för i stort sett fri färd i naturen med terrängskoter. Inte heller ansåg regeringen att allemansrätten kunde åberopas som grund för sådan trafik.53 I förarbetena till ändringar i terrängkörningslagens straff- stadgande uttalades att motortrafik över huvud taget inte anses ingå i allemansrätten och att körning i terräng också förbjuds i terräng- körningslagen.54 51Lars , Allemansrätten – hur bör den förändras?, i Ds 1995:15 s. 21–41, citat s. 32, se även s. 40. 52Nils G. , Terrängfordonens framfart – ett hot mot både natur- och kulturlandskap, i Ds 1995:15 s. 59–71, se s. 61. 1995/96:226 s. 22, 25 och 31. Jfr 1996/97:JoU5 s. 13 samt reservationer på s. 36 f. 2016/17:131 s. 39. Se även SOU 2013:85 s. 237. Bakgrund om terrängkörning på annans mark Regeringen har också i annat sammanhang anfört att en aktivitet som felaktigt ofta förknippas med allemansrätten är den allt van- ligare terrängkörningen. Men motoriserat friluftsliv ingår inte i allemansrätten. Även om det kan ge möjlighet till både rekreation och naturupplevelse är terräng- körningen strikt reglerad i särskild lagstiftning.55 6.2.6Uttalanden i doktrin om allemansrätten och färdselrätten uttalade att rätten att färdas och rasta på annans mark ytterst vilar på sedvanerättslig grund. Vad gällde annan trafik än gångtrafik utom farvägar, dvs. på stigar och helt obanad mark, menade han att straffstadgandet om tagande av olovlig väg kunde bli tillämp- ligt. Avgörande fick bli skaderisken i det enskilda fallet.56 och yttrade sig 1968 om färd med motorfordon på annan mark än vägmark. De menade att åtminstone risk för skada föreligger vid sådan färd, även då det gäller inkörning för parkering. Endast i undantagsfall, som t.ex. på en sand- strand eller ett alldeles kalt berg, liksom på isen, kunde sådan motortrafik anses tillåtlig utan markägarens tillstånd eller tysta med- givande. Det fanns alltså ingen ”allebilsrätt” utanför allmän väg eller statsunderstödd enskild väg.57 kommentar till naturvårdslagen fanns ett avsnitt om allemansrätten av . Han anförde att nyttjandet av allemansrätten inte fick gå så långt att fastighetens ägare (eller annan med särskild rätt till fastigheten) tillfogas nämnvärd olägenhet eller skada. Innebörden av denna modifikation var dock svår att fastställa. Vid en tolkning av oklara lagregler låg det närmast till hands att beakta den allmänna tendensen bl.a. i naturvårdslagen att tillvarata all- mänhetens intresse av rörelsefrihet i markerna, så länge markägaren 2009/10:238 s. 22, förarbeten till lagen (2010:1539) om överlämnande av vissa förvalt- ningsuppgifter till den ideella föreningen . 56Bertil , Allemansrätt och markägarskydd, 2 uppl. 1966, s. 26 och 69 f. 57Seve och , Den rättsliga kontrollen över mark och vatten II, 3 uppl. 1968, s. 137 f. och 142. (Samma uttalanden finns i första och andra upplagan resp. 1964 på s. 135 ff.) Bakgrund om terrängkörning på annans mark inte tillfogas nämnvärd ekonomisk skada. Allt nyttjande som går fritt från straff kunde dock inte anses tillåtet. uttalade sig inte särskilt om terrängkörning, annat än att ridning och mopedkörning på gångvägar som riskerar att skadas av trafiken even- tuellt kunde straffas som tagande av olovlig väg.58 I kommentaren till naturvårdslagen anförde författarna att allemansrätten traditionellt inte anses inbegripa körning med motor- fordon i terräng; någon ”allebilsrätt” existerar inte. Den förslitning som körningen regelbundet medför i terrängen motiverar att straff- stadgandet om tagande av olovlig väg blir tillämpligt. Dessutom med- för motorfordon speciella störningar för djurlivet, särskilt på områden med känslig naturmiljö. Därför kunde sannolikt bara tillåtas motor- trafik som framstår som klart oskadlig. Detta skulle gälla också trafik med snöskoter och andra terränggående fordon. Hur långt allemans- rätten går i detta hänseende ansågs däremot ha fått mindre betydelse efter införandet av terrängkörningslagen, vilken gäller även om mark- ägaren lämnar tillstånd till körningen. Vad som inte var förbjudet enligt terrängkörningslagen var viss körning på snötäckt mark, fram- för allt med snöskoter, och sådan körning som särskilt är tillåten enligt tillämpningsförordning m.m. Det var i dessa sammanhang, menade författarna, som allemansrättens regler får betydelse. De hänvisade här till förarbetena till terrängkörningslagen där det anges att lagen inte avser att reglera allemansrättsliga frågor.59 Motsvarande uttalanden gjordes kommentar till naturvårdslagen.60 uttalade att allemansrätten i någon mån var ”elastisk”. När det skedde en avkriminalisering kunde rätten utvid- gas i motsvarande mån så länge utvidgningen var någorlunda förenlig med sedvana på området. Att märka är vidare att elasticiteten bara kan antas omfatta den oskyldiga bruksrätt som består i den enskildes befogenhet att färdas eller vistas på annans mark. Rätten till bilkörning i terräng ansågs sålunda aldrig vara en allemansrätt ens före terrängkörningslagens tillkomst; skulle lagen 58Ur och , Naturvårdslagen, 1969, s. 17 och 21 f. 59Sven-Gösta Jonzon m.fl., Naturvårdslagen, 2 uppl. 1976, s. 30 ff., jfr s. 38 ff. och 278 ff. 60Sven-Gösta Jonzon, m.fl., Naturvårdslagen, 3 uppl. 1988, s. 41 ff., jfr s. 48 ff. och 285 ff. Bakgrund om terrängkörning på annans mark upphävas eller mjukas upp inträder ändå inte en fri terrängkörningsrätt. Och de särskilda regler i naturvårdslagen som skyddar allemansrätten inbegriper inte något skydd av möjligheten till trafik med motorfordon.61 författade 1992 en promemoria om buller i naturen. Promemorian, vilken inte är publicerad, låg till grund för uttalanden i betänkandet SOU 1993:51 (se avsnitt 6.2.5). för- klarade att allemansrätten var en särpräglad rättighet, vars innehåll huvudsakligen framgick av olika straffbestämmelser. Eftersom inte alle- mansrätten var grundlagsskyddad fanns det ingenting som hindrade att den inskränktes för det fall någon aktivitet betraktades som olämplig från t.ex. miljö- eller naturvårdssynpunkt.62 Vad närmare angick bil- trafik anförde han att allemansrätten inte utan vidare gällde använd- ning av motordrivna trafikmedel. Det var alldeles klart att det inte fanns någon rätt till trafik utan markägarens samtycke med t.ex. bil på enskilda vägar som inte har statsbidrag till underhållet, än mindre i terrängen. Detta gällde oberoende av bestämmelserna i terräng- körningslagen. Straffstadgandet om tagande av olovlig väg var till- lämpligt också där terrängkörningslagen tillåter färdsel, exempelvis på viss snötäckt mark. När förarbetena till terrängkörningslagen uttalade viss tvekan om allemansrättens utsträckning i sådana fall menade att det just gällde vad som kunde anses straffbart. Vad avsåg körning på barmark kunde saken inte ha någon nämnvärd praktisk betydelse. All körning i terrängen utan mark- ägarens godkännande – utom möjligtvis på stenhällar eller sand- stränder – innebär en så stor skaderisk att straffstadgandet blev till- lämpligt. Däremot menade att man kunde tänka sig oskadlig motortrafik med snöskoter på snötäckt mark. Han framhöll dock att detta inte innebar att det gick att tala om någon rätt i vanlig mening för allmänheten att färdas på annans mark med olika motor- drivna fordon, inte ens med snöskoter. 61Bertil , Allemansrättsliga komplikationer, SvJT 1985 s. 425–453, se s. 430 f., citat s. 431. 62Jfr , Grundlagen och fastighetsrätten, 1996, s. 138 f., och Allemansrätt och naturskydd – problem vid en friluftslagstiftning, till , s. 41–59, på s. 47. Bakgrund om terrängkörning på annans mark var det principiellt starkaste rättsskyddet för allemansrätten, kunde ju inte möjliggöra passage för motortrafik.63 I ett uttalande som var samtida med promemorian uttalade att man inte har någon allemansrätt med bil. I terrängen har man ingen rätt till biltrafik alls eftersom sådan trafik alltid anses innebära en skaderisk. Han tillade att terrängkörning emellertid regleras särskilt i terrängkörningslagen, där det bl.a. före- skrivs att snöskoterkörning under vissa förhållanden är tillåten om den inte medför skaderisk.64 I samband med en redogörelse för allemansrätten 1996 anförde att det rådde någon tvekan om vilket nyttjande alle- mansrätten inbegriper. I debatten hade färd med motorfordon, t.ex. snöskoter, påståtts utgöra inslag i allemansrätten, men detta hade knappast varit riktigt, menade . Snöskotertrafik föll inte under allemansrätten.65 yttrade vidare i en skrivelse att terräng- körningslagstiftningen medför att allemansrättens principer om kör- ning i terräng får ganska liten betydelse. ”Rätten att färdas fritt i skog och mark har dock aldrig sträckt sig till trafik med motorfordon.” Straffstadgandet om olovligt tagande av väg medför att bara trafik som är klart oskadlig för marken är tillåten utan markägarens tillstånd, vilket kan få betydelse för sådan trafik som terrängkörningslagen tillåter.66 uttalade i en rapport att allemans- rätten inte gäller för bilar, motorcyklar, snöskotrar och andra motor- drivna fordon.67 63Bertil , PM Buller i naturen, , , SE/RA/324286, s. 1 och 4 i PM. 64Bertil , Håller allemansrätten på att exploateras. I Vad är allemansrätt?, Kungl. Skogs- och Lantbruksakademiens tidskrift, årgång 131, s. 151–155, 1992, på s. 152. 65Bertil , Grundlagen och fastighetsrätten, 1996, s. 130 och 139. 66Bertil , Allemansrätten – Vad säger lagen?, 2004, s. 37 f., citat s. 38. 67Naturvårdsverket, Allemansrätten och kommersen, Rapport 4446, 1995, s. 10. Bakgrund om terrängkörning på annans mark upprepade 2002 att det inte fanns någon ”allebils- rätt” och att bilkörning egentligen borde lämnas utanför den alle- mansrättsliga diskussionen.68 Han uttalade att skoterkörning inte ingår i allemansrätten.69 konstaterade 2008 att motorfordonstrafik faller helt utanför allemansrättens gränser. Med hänvisning till uttalande anförde hon att bilkörning i terräng aldrig har ansetts utgöra en allemansrättslig aktivitet, inte ens före terrängkör- ningslagens tillkomst. Hon tillade att även snöskoter-, motorcykel- och mopedkörning faller in under terrängkörningslagen och att de tydligen inte är allemansrättsligt tillåtna sätt att ta väg över annans mark.70 har senare förklarat att motoriserad färd på land inte är någon allemansrättslig aktivitet, utan en aktivitet som regleras särskilt i terrängkörningslagen.71 Också har angett att det aldrig har ansetts att körning med motorfordon i naturen har ingått i allemansrätten. Han tillade att det därför inte ingår i allemansrätten att köra snöskoter, ”även om det i grunden är tillåtet att köra motordrivna fordon på snötäckt mark”.72 En annan aspekt framfördes av 2012. Efter att ha konstaterat att allemansrätten bygger på sedvana anförde han att de som hävdar att färd med motorfordon på annans mark utanför väg, t.ex. med snöskoter, inte ingår i allemansrätten, fastän sådan rätt i viss utsträckning finns enligt terrängkörningslagen, begränsar alle- mansrätten till sådant som saknar positivt stöd i lag. Han menade att en sådan avgränsning är diskutabel, eftersom allemansrätten då skulle upphöra om den fick generellt positivt lagstöd som t.ex. i och . I en fortsatt diskussion om allemansrätten bör lagfästas eftersom den är oklar i konturerna anförde i huvud- sak följande. Det brukar sägas att allemansrätten inte ger stöd för färd med motorfordon på annans mark utanför väg. Av detta skulle följa att färd med motordrivna fyrhjulingar på barmark utanför väg inte är tillåten, vilket också överensstämmer med terrängkörnings- 68Bertil , Allemansrätt och naturskydd – problem vid en friluftslagstiftning, till , s. 41–59, på s. 55. 69Bertil , Samerätt, 2004, s. 107. 70Åsa , Allemansrätten och marknyttjande, ak.avh. 2008, s. 18 f. och 225. 71Åsa , Gemensam användning av skog och mark, 2017, s. 64. 72Ingemar , Allt om allemansrätten, 2008, s. 24, jfr s. z13. Bakgrund om terrängkörning på annans mark På snötäckt mark är däremot snöskoterkörning i princip tillåten enligt 1 § terrängkörningslagen. Men eftersom rätten inte är grundad på sedvana, faller den enligt som- ligas gränsdragning utanför den nuvarande allemansrätten. Skulle alle- mansrätten lagfästas duger inte denna dogmatiska avgränsning längre. Allemansrätten skulle då komma att omfatta bl.a. snöskoterkörning, med stöd av den nya lagen eller terrängkörningslagen. angav avslutningsvis att det inte torde behövas någon allmän översyn av allemansrätten för att reglera motorfordonstrafik i naturen.73 och anförde i rapport från Natur- vårdsverket 2011 att allemansrätten av tradition inte anses innefatta motoriserad framfart.74 Den särskilda lagstiftningen om terrängkörning beskrevs av och som en begränsning av möjligheten att allemansrättsligt utnyttja naturen.75 upprepade 2018 att biltrafik och motortrafik inte anses ingå i allemansrätten. I detta sammanhang hänvisade han till bestämmelserna i terrängkörningslagen.76 I kommentaren till , 7 kap. 1 §, har det också angetts att det inte alls finns någon allemansrätt beträffande biltrafik och annan trafik med motordrivna fordon. Det har konstaterats att kör- ning med motorfordon i terrängen bara är undantagsvis tillåten enligt terrängkörningslagen. Oberoende av dessa regler gäller straff- stadgandet om olovligt tagande av väg.77 Praxis kring allemansrättsliga frågor är begränsad och har i mycket liten utsträckning rört rätten att färdas på annans mark. Rättsfallen NJA 1944 s. 277 och NJA 1986 s. 637 gällde stöld av ris från växande träd respektive vitlav. I rättsfallet NJA 1949 s. 167 hade en person anlagt en enkel badbrygga och båtplats på andras 73Torgny Håstad, Behövs reformer av allemansrätten?, i Allemansrätten i förändring, sym- posium 2012, s. 81–99, på s. 82 fotnot 2, och s. 97 f., citat s. 98. 74Klas och , Allemansrätten och dess framtid, , Rapport 6470, 2011, s. 167. 75Gabriel och , Den svenska miljörätten, 4 uppl. 2017, s. 212. 76Bertil , Speciell fastighetsrätt , 12 uppl. 2018, s. 170 f. 77Bertil m.fl., , suppl. 18, , s. 7:7. Bakgrund om terrängkörning på annans mark Detta ansågs utgöra ett sådant intrång i äganderätten som inte behövde tålas. Rätten att använda stig över annans mark behandlades i rättsfallet NJA 1946 s. 468. Att promenera på annans mark var tillåtet, så länge det inte medförde förfång eller olägenhet för markägaren. I notis- fallet NJA 1909 B 412 dömdes en person för tagande av olovlig väg enligt äldre straffstadgande för att han forslat virke över annans mark, vilken hade kunnat skadas.78 I ett hovrättsavgörande dömdes inte för tagande av olovlig väg i ett fall då den tilltalade hade använt en nyttjad gångstig över en grannfastighet för att ta sig till en brunn.79 I detta sammanhang kan även noteras rättsfallet RÅ 1960 K 1768 om stängselgenombrott. Ett strandområde begränsades av en låg . En väg genom muren hade stängts av med en låst bom. Annat tillträde till strandområdet än med motorfordon ansågs inte hindrat eller försvårat av den låsta bommen. Ansökan om stängselgenom- brott fick därför inte bifall.80 uttalade sig generellt om allemansrätten i rätts- fallet NJA 1996 s. 495 som rörde organiserad forsränning på annans fastighet. Domstolen anförde att allemansrätten är en rätt för den enskilde att i sitt umgänge med naturen nyttja annan tillhöriga mark- och vattenområden. Rätten är däremot begränsad på det sättet att nyttjandet av annans mark inte får ske så att det medför nämnvärd skada eller olägenhet för fastighetsägaren eller annan rättsinnehavare. Även om allemansrätten tillkommer den enskilde kan den naturligen utövas av ett flertal personer tillsammans, under förutsättning att envar håller sig inom ramen för allemansrätten. Skulle ett sådant kollektivt nyttjande emellertid innebära påtaglig skada eller olägen- het kan det medföra att allemansrätten inte får utnyttjas längre på det viset. Det finns inget hinder mot att allemansrätten utnyttjas kommersiellt. I det aktuella fallet fann att skadorna och olägenheterna av den organiserade forsränningen klart översteg vad fastighetsägaren måste tåla på grund av allemansrätten. Ar- rangören förklarades därför sakna rätt att utan fastighetsägarens med- givande organisera eller på annat sätt medverka till forsränningen. Han förbjöds vid vite att fortsätta verksamheten. 78Jfr NJA 1901 s. 264. 79SvJT 1923 ref. s. 14. 80Annat rättsfall om stängelgenombrott är RÅ 1991 ref. 54. Jfr även MÖD 2005:16. Bakgrund om terrängkörning på annans mark Även har gjort uttalanden om allemansrätten. I rättsfallet HFD 2012 ref. 70 prövade domstolen möjligheten för en kommun att ta ut avgifter för användande av skid- spår i områden som var allemansrättsligt tillgängliga. Domstolen beskrev allemansrätten som en befogenhet för var och en att i viss utsträckning, och med vederbörlig hänsyn, nyttja annans fastighet. Nyttjandet får alltså inte gå så långt att ägaren – eller annan med sär- skild rätt till fastigheten – tillfogas nämnvärd olägenhet eller skada. Den grundläggande innebörden av denna befogenhet är att var och en fritt kan färdas över annans mark, framför allt till fots, men även på skidor samt uppehålla sig där och även plocka blommor, bär och svamp. fann att kommunens kostnader och insatser för att ställa iordning skidspåren var av en sådan omfattning att en avgift kunde tas ut. Avgiftsbelägg- ningen hindrade heller inte allmänhetens möjligheter till fritt frilufts- liv inom de aktuella områdena. Att belägga skidspåren med avgift stod alltså inte i strid med allemansrätten. Förvaltningsrätten i har i en dom om dispens från terrängkörningslagen uttalat att allemansrätten inte ger rätt att med motordrivet fordon färdas på annans mark eller i fjällmarkerna.81 6.2.8Uttalanden om allemansrätten och färdselrätten i visst annat offentligt material med allmänna råd till terrängkörnings- lagen och terrängkörningsförordningen har förklarat att allemans- rätten inte anses ge rätt att med motordrivet fordon färdas på annans mark, inte heller i fjällmarkerna. har tillagt att även sådana handlingar som inte är brottsliga kan vara otillåtna om de medför störningar som överstiger det som t.ex. en markägare ska behöva tåla eller annars inte kan sägas ingå i allemansrätten. Vidare har angetts att det är något oklart med vilken rätt man kan färdas med motordrivet fordon på annans mark utan markägarens sam- tycke eftersom allemansrätten inte anses omfatta färd med motor- drivet fordon.82 81Förvaltningsrätten i , dom i mål 3564-15. Domen har fått laga kraft. 82Naturvårdsverkets handbok , 2005:1, utgåva 1, s. 14 f. Bakgrund om terrängkörning på annans mark har på sin hemsida meddelat att det inte ingår i allemansrätten att köra snöskoter, så rätten att köra på annans mark är inte självklar. Det anses tillåtet att köra på väl snötäckt mark om man inte stör, förstör eller på annat sätt bryter mot lagen. Däremot är det förbjudet att passera annans mark om det uppstår skada. Det är också förbjudet att köra på skogs- och jordbruksmark, om det inte är uppenbart att det kan ske utan risk för skada på skog eller mark.83 Liknande formuleringar återfinns på Nationella och folder från Snöfordonleverantörer, SNÖFO.84 Nationella har i handbok tillagt att terrängkör- ningslagen förvisso medger motordriven körning på snötäckt mark, om marken inte skadas, men att lagen inte reglerar förhållandet mellan enskilda.