sou · H7B365 · 2019-12-16 00:00:00 — Det finns olika sätt att mäta hur många som är ekonomiskt utsatta, eller fattiga, i samhället. En vanligt förekommande ansats är att be- trakta dem vars ekonomiska standard ligger under en given gräns som individer med låg ekonomisk standard. Gränsen kan vara antin- gen absolut eller relativ. En absolut gräns innebär att gränsen låses ett visst år och därefter bara skrivs upp med prisutvecklingen. Med en relativ gräns följer gränsen med när medelinkomsten i ett sam- hälle ökar. Utvecklingen ser olika ut beroende på vilken typ av låg- inkomstgräns som används. Med en relativ gräns, här beräknad som av medianinkomsten, har andelen med låg ekonomisk standard ökat (se figur 2.7). Medianin- komstens tillväxt har gradvis höjt den relativa låginkomstgränsen. Eftersom inkomsttillväxten har varit svagare för grupper i de nedre inkomstskikten har andelen med inkomster under gränsen ökat. Med en absolut gräns – beräknad som av pris- justerade medianinkomst – har andelen med låg ekonomisk standard minskat i stort sett kontinuerligt . Minsk- ningen beror på att de reala inkomsterna har ökat även för dem med förhållandevis låga inkomster. Risken för låg relativ ekonomisk standard har ett tydligt samband med individers ålder och arbetsmarknadsanknytning. Om ingen i hushållet arbetar heltid är risken för låg ekonomisk standard bety- dande. Bland unga vuxna 20–, varav många är studerande, är andelen med låg ekonomisk standard avsevärt högre än för personer i åldern 30–(se figur 2.8). Andelen sjunker med stigande ålder fram till pensioneringen vid 65–. Därefter ökar andelen med låg ekonomisk standard med stigande ålder. Källor: och egna beräkningar. Andel för resp. åldersklass Andel för befolkningen som helhet Ålder (ettårsklasser) Källor: och egna beräkningar. Det bör betonas att det inte är samma personer som har låg ekono- misk standard under olika år. Majoriteten av de som ett visst år befinner sig i tiondelen med lägst ekonomisk standard har flyttat uppåt i inkomstfördelningen. fördelnings- politiska redogörelse (prop. 2013/14:100 bilaga 2) studerades rörlig- heten för individer som befann sig i tiondelen med lägst ekonomisk Analysen visade att hade lämnat tiondelen med lägst ekono- misk standard.10 I redogörelsen visades också att vissa grupper hade en förhållandevis lång varaktighet i den lägsta inkomstgruppen (t.ex. utrikes födda och pensionärer), medan andra (t.ex. ungdomar) rör sig avsevärt snabbare uppåt i inkomstfördelningen. En annan slutsats i redogörelsen var att den genomsnittliga varaktigheten i den ne- dersta tiondelen av inkomstfördelningen hade ökat något jämfört med perioden –2000. 2.2.5Sammanfattande mått på inkomstspridningen Gini-koefficienten för årliga inkomster har ökat Gini-koefficienten är det vanligaste förekommande sammanfattande måttet på spridningen i en inkomstfördelning. Vid maximal ekono- misk jämlikhet (alla har samma ekonomiska standard) är koefficien- ten noll. Vid maximal ojämlikhet (en person får alla inkomster) antar koefficienten värdet ett. En formell definition av Gini-koefficienten är: ������� = (2�12��̅) ∑��=1 ∑��=1|��� − ���|, där n är befolkningsstorleken, ��� är den ekonomiska standarden för den i:te individen och ��̅ är den genomsnittliga ekonomiska stan- darden i befolkningen. En konkret tolkning av Gini-koefficienten är att den kan kopplas till hur stor förväntad inkomstskillnad det är mellan två slumpmässigt valda individer. Om den genomsnittliga ekonomiska standarden i befolkningen är , och om Gini-koefficienten är 0,30, kan den förväntade inkomstskillnaden uttryckas som 2*0,30*300 000, dvs. –ökade Gini-koefficienten från 0,227 till 0,323 (se figur 2.9). Det innebär att inkomstskillnaderna, mätt på detta sätt, ökade med . Gini-koefficienten har ökat gradvis , men den varierar en del mellan olika år. Den ekonomiska kris som inleddes , med kraftigt fallande kapitalvinster till följd av en svag utveckling på aktie- och bostadsmarknaden, fick till följd att 10Rörligheten uppåt var dock begränsad – endast hade flyttat till den övre halvan av inkomstfördelningen. inkomstskillnaderna föll tillbaka års historiskt höga nivå. –2013 var Gini-koefficienten förhållandevis stabil. Därefter ökade Gini-koefficienten både 2014 och 2015. för vilka utfallsdata finns tillgängliga, 2016 och 2017, har Gini-koeffici- enten varit i stort sett oförändrad. Anm.: De heldragna linjerna avser genomsnittlig för olika underperioder. Källor: och egna beräkningar. Som beskrivits ovan har den ökade inkomstspridningen delvis upp- kommit genom en förhållandevis stark inkomsttillväxt i den övre delen av inkomstfördelningen. Toppinkomsternas snabba öknings- takt beror i sin tur till stor del på ökade kapitalinkomster. Figur 2.10 visar kapitalinkomsternas betydelse för Gini-koefficientens ökning. Om inkomster mäts exklusive kapitalvinster reduceras Gini-koeffi- cientens ökningstakt och variationerna mellan åren blir betydligt mindre. Den långsiktiga trenden mot ökade inkomstskillnader finns dock fortfarande kvar. Om även övriga kapitalinkomster (räntor och utdelningar) exkluderas minskar Gini-koefficientens uppgång ytter- ligare, och efter 2009 har inkomstspridningen mätt på detta sätt varit i stort sett . över hela perioden –2017 är det därför tydligt att kapitalinkomster kan förklara en betydande del av den ökade inkomstspridningen.11 Men spridningen har ökat även när 11Resultaten i figur 2.10 ska inte tolkas som en regelrätt kontrafaktisk analys av inkomstsprid- ningens utveckling i frånvaro av kapitalinkomster. Om hushållen av någon anledning inte hade samtliga inkomster från kapital exkluderas. Detta visar att utveck- lingen av andra inkomstslag än kapitalinkomster, t.ex. transfere- ringar och skatt på förvärvsinkomster, också har påverkat utvecklin- gen (se även avsnitt 2.2.6). Källor: och egna beräkningar. Inkomstspridningen har ökat även för inkomstmått som fångar mer långsiktiga inkomster När inkomstfördelningen analyseras i olika studier är det nästan all- tid fördelningen av hushållens disponibla årsinkomster som avses. De inkomstskillnader som observeras ett visst år beror till viss del på att individers årsinkomster varierar till följd av tillfälliga händelser, såsom arbetslöshet eller sjukdom. Årsvisa inkomstskillnader kan också återspegla övergående skillnader mellan personer som befin- ner sig i olika faser av sin livscykel, t.ex. mellan studenter och yrkes- verksamma. Men det kan även handla om mer långsiktiga skillnader som inte jämnas ut över tiden, t.ex. skillnader som reflekterar olik- heter i yrkesval och utbildningspremier eller socialt betingade skill- nader i chanserna till en god inkomstutveckling över livet. haft några kapitalinkomster skulle sannolikt andra inkomster ha sett annorlunda ut, vilket hade givit upphov till en annan inkomstfördelning och Gini-koefficient. Figuren bör dock ge en rimlig indikation på var man bör leta efter mer ingående förklaringar till utvecklingen. fördelningspolitiska redogörelse (prop. 2014/15: 100 bilaga 2) analyseras den relativa betydelsen av tillfälliga respektive mer långsiktiga inkomstskillnader. Detta görs genom att man beräk- nar hur inkomstspridningen förändras när mätperioden skiftar från individers årsinkomster till individers genomsnittliga inkomster . Avvikelsen mellan spridningsmått baserade på årsinkomster respektive långsiktiga inkomster speglar den rör- lighet som förekommer i inkomstfördelningen. Om rörligheten är hög kommer den inkomstspridning som beräknas utifrån inkomster ett enskilt år att vara större än den spridning som beräknas utifrån genomsnittliga inkomster . En låg inkomst- rörlighet indikerar att den spridning som observeras ett enskilt år tenderar att bestå även när inkomsterna mäts . I redogörelsen finner man att inkomstspridningen minskar när perspektivet skiftar från individers årsinkomster till individers genomsnittliga inkomster . Gini-koefficienten för genomsnittliga inkomster –2013 var lägre än den genomsnittliga Gini-koefficienten beräknad på årsinkomster under samma mätperiod. Tolkningen är att spridningen i årsinkom- ster åtminstone till viss del beror på tillfälliga variationer i inkom- sterna. I redogörelsen jämförs även de två perioderna 1995–2004 och 2004–2013. Resultaten visar att inkomströrligheten i princip var lika stor under de båda perioderna. Den ökade spridning som observeras för årliga inkomster kan därför inte förklaras av en ökad rör- lighet, eller större tillfälliga variationer, i inkomsterna. Inkomst- spridningen har ökat även för inkomstmått som fångar mer lång- siktiga inkomster. Utvecklingen i ett längre perspektiv: inkomstojämlikheten sjönk – därefter har den stigit gradvis Bristen på tillförlitliga och tillgängliga data över längre tidsperioder gjorde det länge svårt att studera historiska trender för inkomst- fördelningen. tillbaka har dock forskare börjat utnyttja historisk taxeringsstatistik. Statistik över taxerade inkomster har publicerats i de flesta utvecklade länder. Före behövde emellertid endast personer med högre inkomster deklarera sina inkomster, och av den anledningen är det just toppens (brutto)inkomster som kan studeras över längre Det mått på inkomstojämlikhet som vanligen används i detta sammanhang är den s.k. toppinkomstandelen, dvs. andelen av alla individuella bruttoinkomster som tillfaller t.ex. den tiondel eller hundradel av befolkningen som har de högsta individuella brutto- inkomsterna.12 finns det i en betydande grad av samvariation mellan toppinkomstandelar och mått på den samlade spridningen i inkomstfördelningen, t.ex. Gini-koefficienten (se figur 2.11). Hur sambandet ser ut under andra tidsperioder, t.ex. , är oklart, men det finns studier för vissa länder som visar ett starkt samband mellan toppinkomstandelar och Gini- koefficienten även långt tillbaka i tiden. Den långsiktiga trenden för toppinkomstandelar kan därför antas vara en rimlig indikation på den långsiktiga trenden för den totala inkomstspridningen. Inkomstandel för översta tiondelen -0,01 -0,02 -0,03 Anm.: Vid beräkning av toppinkomstandelar används data från World Inequality Database. För har data inte uppdaterats efter 2013. Källor: World Inequality Database, och egna beräkningar. Figur 2.12 visar den översta tiondelens inkomstandel för ett urval av länder . Toppinkomstandelen var histo- riskt hög i , då av 12Forskare har beräknat historiska serier över toppinkomstandelar i olika länder, och arbete fortgår med att göra dessa data jämförbara både och mellan länder. Den databas som dessa studier har medverkat till att skapa täcker in ca 60 länder. Databasen finns fritt tillgänglig på World Inequality Database (). bruttoinkomsterna tillföll tiondelen med högst inkomster. till runt 1980 minskade inkomstkoncentrationen kraftigt, och toppinkomstandelen mer än halverades. Två tredjedelar av nedgången ägde rum , dvs. före välfärdsstatens huvud- sakliga utbyggnad. Nedgången förklaras av en kombination av fallande avkastning på kapital, breda löneökningar samt kraftigt höjda marginalskatter på toppinkomster. Under 1970- talet inleddes en ny period av fallande toppinkomstandelar. Ned- gången kulminerade , då den översta tiondelens inkomstandel hade sjunkit till av den totala inkomst- summan. Denna utveckling kan bl.a. tillskrivas höjda marginalskat- ter i toppen av inkomstfördelningen samt den solidariska lönepoliti- ken (och ). vände utvecklingen och toppinkomstandelen började att öka. Anm.: Beräkningarna avser individuella bruttoinkomster inkl. realiserade kapitalvinster. Källa: World Inequality Database . 1939–1945 föll toppinkomstandelen kraftigt i mån- ga länder, t.ex. i och . En viktig bidragande orsak var att kapitalinkomsternas betydelse minskade. Forskare har studerat anledningarna till denna utveckling och har funnit att de främsta orsakerna var tillgångsvärdeminskningar och en ökad progressivitet i inkomst- och kapitalbeskattningen, medan den krigsrelaterade di- rekta kapitalförstörelsen spelade en mindre roll (se t.ex. Piketty och Zucman 2014 och Piketty 2014). Vid krigets slut var skillnaderna i toppinkomstandelar mellan länder relativt små. omkring 1980 fram till har toppinkomstandelarna ökat i många länder. I några länder har toppens inkomstandel ökat kraftigt. I vissa fall, som i , är toppinkomstandelen t.o.m. högre än den var . I de kontinentaleuropeiska och de nordiska länderna har utvecklingen däremot varit mindre dramatisk. Orsakerna bakom de ökande toppinkomstandelarna vari- erar mellan länder. I exempelvis har toppinkomsternas kapital- inkomstandel minskat påtagligt (och ). Toppinkomstandelarna i har alltså i första hand ökat till följd av ökade löner (och andra ersättningar kopplade till arbete), inte till följd av ökade kapitalinkomster. I Sve- rige har däremot toppens kapitalinkomstandel ökat , och denna utveckling förklarar merparten av den ökade toppinkomstandelen i . 2.2.6Dekomponering av inkomstspridningen med avseende på inkomstslag För att få en bild av varför inkomstspridningen förändras kan man se närmare på utvecklingen av olika inkomstslag, t.ex. faktorinkom- ster, transfereringar och skatter. Det finns en omfattande litteratur som analyserar hur olika inkomstslag bidrar till den totala inkomst- spridningen i befolkningen. I detta avsnitt används en metod som delar upp Gini-koefficienten på samtliga inkomstslag som ingår i den disponibla inkomsten (se fördjupningsruta 2.2).13 Varje inkomstslag påverkar Gini-koefficienten genom produkten av två faktorer, dels inkomstslagets vikt och dels inkomstslagets s.k. koncentrationsindex. Vikterna för samtliga inkomstslag summerar till 1 (skatternas vikt antar negativa värden). Koncentrationsindexet, kan anta värden mellan -1 och 1. Ett negativt koncentrationsindex betyder att det aktuella inkomstslaget motverkar ojämnheten i inkomstfördelningen, dvs. inkomsterna från inkomstslaget är kon- 13Det finns flera olika dekomponeringsmetoder, men den som analysen i detta avsnitt utgår från presenterades först i Kakwani (1977). Metoden har sedan vidareutvecklats, se t.ex. och (1985). centrerade till hushåll med relativt låga totala inkomster. Ett positivt värde betyder att inkomstslaget bidrar till ojämnhet i fördelningen. Hushållens disponibla inkomster har delats in sju inkomstslag: löne- och näringsinkomst, pension, transfereringar (exkl. pension), kapitalvinst, övrig kapitalinkomst (främst ränta och utdelnings- inkomst), skatt exkl. kapitalinkomstskatt samt skatt på kapital- inkomst. Vissa inkomstslag, t.ex. löneinkomster och kapitalinkom- ster, är ojämnt fördelade och ger positiva bidrag till Gini-koeffici- enten, medan skatter och många transfereringar verkar utjämnande och därför ger negativa bidrag. Summan av de positiva och negativa bidragen uppgår till den totala Gini-koefficienten. Fördjupningsruta 2.2: Dekomponering av Gini-koefficienten Den disponibla inkomsten kan definieras som summan av m dis- tinkta inkomstslag. Gini-koefficienten kan då uttryckas som summan av m olika ginibidrag, ett för varje inkomstslag. Varje bidrag kan i sin tur uttryckas som produkten av två faktorer, dels en vikt (v) som anger inkomstslagets relativa storlek i förhållande till den disponibla inkomsten och dels inkomstslagets s.k. kon- centrationsindex (k) som sammanfattar inkomstslagets fördel- ningsprofil i förhållande till den totala inkomsten: ������� = ∑��=1 ��������� = ∑��=1 ��� ∗ ���. För varje inkomstslag gäller att dess inverkan på Gini-koefficien- tens förändring kan beräknas som differensen av inkomstslagets ginibidrag mellan periodens slut- respektive basår: ∆������� = ∑��=1(���1 ∗ ���1 − ���0 ∗ ���0). Vid en samtidig förändring av ett inkomstslags vikt och koncen- trationsindex är det inte givet hur ginibidraget kommer att ut- vecklas. Förändringarna kan gå i samma riktning och förstärka varandra, men de kan också gå i motsatt riktning och motverka varandra. I det senare fallet kommer nettoeffekten bero på vilken av förändringarna, vikt eller koncentration, som dominerar. Innebörden av begreppet koncentrationsindex förstås enklast genom att betrakta ett inkomstslags koncentrationskurva. Kon- centrationskurvan visar hur inkomstslaget är fördelat i befolk- ningen när individerna rangordnas efter total disponibel inkomst (se figur nedan). För inkomstslag som är koncentrerade till per- soner med höga disponibla inkomster ligger koncentrationskur- van under jämlikhetslinjen (som motsvarar en situation där alla individer har lika stor andel av inkomstslaget). För inkomstslag som är koncentrerade till personer med låga disponibla inkomster ligger koncentrationskurvan i stället över jämlikhetslinjen. Koncentrationsindexet är en numerisk representation av kon- centrationskurvan, och beräknas som kvoten mellan ytorna (A) och (A+B) i figuren. I det fall koncentrationskurvan ligger ovan- för jämlikhetslinjen görs beräkningen på motsvarande sätt, men index erhåller ett negativt värde. Koncentrationsindexet kan där- för anta värden mellan -1 och 1. Andel av totala inkomster från inkomstslaget, procent Kumulativ befolkningsandel, procent (befolkningen rangordnad efter ekvivalerad disponibel inkomst) I tabell 2.3 görs en uppdelning av olika inkomstslags bidrag till Gini- koefficienten 1995 respektive 2017. Det största enskilda bidraget till inkomstspridningen kommer från löne- och näringsinkomsterna. Det beror inte på att det är det mest ojämnt fördelade inkomstslaget, utan snarare på att det är det största inkomstslaget. Löne- och näringsinkomsternas bidrag till Gini-koefficienten har dock minskat . över hela perioden tycks det inte ha skett någon märkbar förändring av löne- och näringsinkomsterna fördelning i förhållande till total inkomst. Orsaken är i stället att lönernas andel av den totala disponibla inkomsten har minskat, medan kapitalinkomsternas andel har ökat.14 Bilden ändras dock något om man beaktar konsekvenserna av de förändrade reglerna kring utdelningar i s.k. fåmansbolag, som har inneburit att en del av arbetsinkomsterna i de övre inkomstskikten har omvandlats till kapitalinkomster (se vidare avsnitt 2.3.2). Den främsta förklaringen till den ökade inkomstspridningen är att kapitalinkomster har ökat och att de har blivit mer koncentrerade 14I bilaga 3 (kapitel 1) om kapitalinkomsternas utveckling konstateras att det i finns betydande avvikelser mellan kapitalinkomsterna i nationalräkenskaperna respektive inkomst- taxeringen (se vidare fördjupningsruta 2.3 i avsnitt 2.3.3). Kapitalinkomsterna i taxerings- statistiken, som andel av nationalinkomsten, har uppvisat en stadigt stigande trend . En motsvarande trendmässig ökning finns inte för nationalräkenskapernas kapitalinkomster. till toppen av inkomstfördelningen. har både bostäders och finansiella tillgångars inflationsjusterade värde ökat flerfalt, vilket har föranlett den kraftiga ökningen av hushållens kapitalvinster. Förändringar i beskattningen av kapitalinkomster, inte minst relativt beskattningen av löneinkomster, verkar också ha haft inverkan särskilt på utdelningsinkomsterna (se t.ex. bilaga 3 (kapitel 2) om kapitalinkomsternas utveckling). Kapitalinkomster- nas utveckling diskuteras mer utförligt i avsnitt 2.3. Till följd av kapitalinkomsternas ökade betydelse och starkare koncentration har även kapitalinkomstskatten ökat och blivit mer koncentrerad till toppen av fördelningen. Det senare har haft en något dämpande effekt på den ökade inkomstspridningen, trots att kapitalinkomst- beskattningen inte har skärpts. Övriga skatter (dvs. exklusive kapitalinkomstskatt) har däremot bidragit till de ökade inkomstskillnaderna 1995–2017. Att skatterna bidrar mindre till utjämningen än 1995 beror på att skatternas storlek i relation till disponibel inkomst har minskat. Detta beror i sin tur dels på att löneinkomsterna vikt i förhållande till total inkomst har minskat och dels på ett antal skattereformer som sänkt skatteuttaget. Skatternas koncentration till hög- respektive låg- inkomsttagare är däremot i stort sett oförändrad sett över hela perio- den. ökade skatternas utjämnande effekt, bl.a. genom införandet av den s.k. värnskatten och egenav- gifterna i pensionssystemet. har inkomstskatter- nas utjämnande effekt minskat till följd av bl.a. kompensationen för egenavgiften , det successiva införandet av jobbskatteavdraget samt avskaffandet av förmögenhets- skatten och förändringen av fastighetsbeskattningen. Källor: och egna beräkningar. Pensioner är ett ojämnt fördelat inkomstslag som ger ett positivt bidrag till Gini-koefficienten.15 Pensionerna har blivit mer jämnt för- delade mellan olika inkomstgrupper (dvs. koncentrationsindexet har minskat). har pensionernas andel av den totala disponibla inkomsten minskat. Sammantaget har pensionernas bidrag till in- komstspridningen minskat . 15Före 2003 ingår förtidspension i inkomstslaget pensioner. ingår sjuk- och aktivitetsersättning. De sammanlagda transfereringarna (exkl. pensioner) är ett utjäm- nande inkomstslag som ger ett negativt bidrag till Gini-koefficien- ten. Här bör noteras att det handlar om ett stort antal olikartade transfereringar. De skattepliktiga transfereringarna (t.ex. arbetslös- hetsersättning och sjukpenning) är relativt jämnt fördelade mellan personer med högre respektive lägre disponibla inkomster, medan de skattefria transfereringarna (t.ex. bostadsbidrag och ekonomiskt bistånd) är starkt koncentrerade till de lägre inkomstskikten. Trans- fereringarnas andel av de disponibla inkomsterna har minskat . Detta beror både på att antalet helårspersoner som försörjs med sociala ersättningar och bidrag har sjunkit16 och på att de flesta trans- fereringar inte har vuxit i takt med den genomsnittliga inkomstut- vecklingen (se tabell 2.2). har transfereringarna blivit något mer koncentrerade till personer med lägre inkomster, vilket tenderar att reducera spridningen. Sammantaget bidrog dock transfereringarna mindre till inkomstutjämningen än 1995. 2.2.7Effekter på inkomstfördelningen av förändringar i befolkningens sammansättning Inkomstfördelningen är ett komplext utfall av en rad samverkande faktorer. En av dessa är befolkningens samman- sättning. Givet inkomstskillnader mellan och inom olika befolk- ningsgrupper kan den samlade inkomstspridningen öka eller minska mellan två tidpunkter beroende på hur olika gruppers relativa storlek förändras. Ju större skillnaderna är i medelinkomst mellan grupper, desto större effekter får förändringar i befolkningsstrukturen. På motsvarande sätt gäller att effekten blir större om det finns stora skillnader i inomgruppsspridning mellan olika grupper.17 Figur 2.13 visar förändringen i befolkningens sammansättning 1987–2013 med avseende på bl.a. ålder, hushållsstruktur och födelse- 16Statistiska centralbyrån redovisar på sin hemsida statistik över antalet helårspersoner (hel- årsekvivalenter) i åldrarna 20–64 som försörjs genom sociala ersättningar och bidrag. Det innefattar sjukpenning, sjuk- och aktivitetsersättning, ersättning vid arbetslöshet, ekonomiskt bistånd och etableringsersättning. Enligt den senast tillgängliga statistiken har antalet helårs- ekvivalenter sjunkit , från ca 1, 1 miljoner till knappt 800 000 personer. 17Dekomponeringsanalysen i föregående avsnitt visade att hela förändringen i inkomstsprid- ning mellan två tidpunkter kan delas upp på de inkomstslag som ingår i den disponibla inkom- sten. Storleksförskjutningar mellan olika grupper är en kompletterande snarare än en konkur- rerande förklaringsmodell. Exempelvis kan sådana förskjutningar påverka den relativa bety- delsen av olika inkomstslag, vilket i sin tur skulle kunna förklara varför ett visst inkomslags bidrag till inkomstspridningen förändras mellan två tidpunkter. Genomsnittsåldern i ökade . Grup- pen eller äldre växte som andel av den vuxna befolkningen, medan de yngre åldersgruppernas andel minskade. Andelen personer som lever i ensamhushåll har ökat , från av den totala befolkningen. Andelen utrikes födda ökade från .