sou · H7B33 · 2019-01-30 00:00:00 — Enligt Socialfondsprogram 2014–2020 ska Euro- peiska Socialfonden förstärka och utveckla den nationella arbets- marknadspolitiken och bidra till att nå 2020-strategins mål- sättningar. Programmet ska stärka arbetsmarknadens funktionssätt och stärka kopplingen mellan arbetsmarknad och utbildning. Pro- gramområde 1 är särskilt inriktat på kompetensförsörjning. Områ- det omfattar anställda och icke-sysselsatta deltagare och fokuserar på omställning och kompetensutveckling med koppling till verk- samheten och individens ställning på arbetsmarknaden. Det över- gripande målet för insatser inom programområde 1 är att förbättra kompetensförsörjningen på den svenska arbetsmarknaden – det vill säga se till att det finns personer som är utbildade för de jobb som blir tillgängliga. Insatserna ska antingen öka kompetensen hos redan sysselsatta personer eller underlätta övergången från utbildning till arbetsmarknaden. Utredningen bedömer att den föreslagna organisationskom- mittén bör pröva att ansvaret för att hantera socialfondens medel läggs hos den nya kompetensförsörjningsmyndigheten. Det skulle skapa förutsättningar för ett bättre strategiskt nyttjande av social- fondens utvecklingsmedel. En nära koppling till de analyser och prognoser som den nya myndigheten kommer att ta fram skulle leda till större relevans och högre kvalitet i de utvecklingsprojekt som beviljas. Att medlen knyts till myndighetens långsiktiga arbete gör även att erfarenheter från genomförda projekt kan tas tillvara på ett mer systematiskt sätt än . Medlen skulle också kunna bidra till att finansiera det utvecklingsarbete som utredningen bedömer be- höver göras för att få kompetensförsörjningssystemet att fungera bättre. Det gäller bl.a. den begreppsstruktur för beskrivning av kom- petenser som behöver utvecklas för att fungera som en brygga mellan olika politikområden och olika aktörers ansvarsområden samt metod- stöd för kartläggning, vägledning och validering. Socialfonden kom- mer också kunna, som , förstärka det regionala kompetens- försörjningsarbetet med utvecklingsmedel. Programområde 1, kompetensförsörjning, kan lyftas in i sin hel- het i den nya myndigheten. Kompetensförsörjningsdelen i social- fonden ligger väl i linje med den nya myndighetens uppdrag och skulle kunna förstärka och utveckla de insatser som myndigheten arbetar med, både på nationell och regional nivå. Även program- område 2, som i större utsträckning riktar sig till projekt för individer som står långt från arbetsmarknaden, kan till vissa delar hanteras inom ramen för den nya myndigheten. En möjlighet kan vara att formulera programområdet så att den verksamhet som socialfonden finansierar blir mer arbetsgivarnära. Hur omfattande programområde 2 ska vara i kommande programperiod är något som beslutar, men inriktningen från är att ska gå till insatser som riktar sig till de som står allra längst från arbetsmarknaden. När det gäller ansvaret för medel inom programområde 2 finns dock en risk både att den nya myndig- hetens uppdrag blir för brett samt att de utvecklingsprojekt som riktar sig till de individer som har allra svårast att etablera sig på arbetsmarknaden försvinner. Detta är en avvägning som den före- slagna organisationskommittén behöver göra. Även medel inom näringspolitiken och utbildningspolitiken kommer kunna kanaliseras genom myndigheten som då kan hålla överblick av de samlade statliga utvecklingsmedlen inom kompe- tensförsörjningsområdet. Ett exempel från det utbildningspolitiska området är statsbidraget för försöksverksamhet med branschskolor som hanterar enligt förordningen (2017:623) om försöksverksamhet med branschskolor och statsbidrag till vissa huvudmän. Branschskolorna tar emot elever från hela landet för utbildning under delar av elevernas gymnasiala yrkesutbildning. På så sätt kan yrkesutbildningar erbjudas inom områden där efterfrågan på arbetskraft är stor men där det är svårt att samla tillräckligt stora elevgrupper. För att godkännas som branschskola i försöksverk- samheten krävs bl.a. att den som anordnar utbildningen gör detta inom ett yrkesområde där arbetsmarknadens efterfrågan på kom- petens är hög samt att utbildningsanordnaren rekommenderas av en branschorganisation eller kan uppvisa ett etablerat samarbete inom yrkesutbildning med flera arbetsgivare inom den bransch som yrkes- området tillhör. Denna typ av bedömningar kommer den nya myn- digheten vara väl anpassad att göra. Samordna och främja vägledning och validering Med validering menas en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens en person besitter oberoende av hur de förvärvats.18 Trots att validering är ett viktigt verktyg för ökad an- ställningsbarhet, för det livslånga lärandet och för en ökad rörlighet på arbetsmarknaden är systemet för validering splittrat. Ansvaret för att finansiera och genomföra valideringsinsatser delas av flera aktörer på olika nivåer. finns stora behov bland arbetssökande, nyanlända invandrare och yrkesverksamma att få kompetens som utvecklats i andra sammanhang än i det svenska utbildningssystemet kartlagd, bedömd och erkänd. Den av regeringen tillsatta Valideringsdelegationen (U 2015:10) har i uppdrag att följa, stödja och driva på ett samordnat utveck- lingsarbete inom valideringsområdet. Delegationen har bland annat tagit fram en nationell strategi för validering (2017) och en hand- ledning för regional samverkan. Delegationen slutredovisar sitt uppdrag till regeringen . Var ansvaret för att främja validering kommer ligga efter detta är oklart. Upp- giften att myndighetsöverskridande främja utveckling av gemen- samma strukturer för validering av kompetens saknar en tydlig och långsiktig hemvist. Arbetsförmedlingen, , Myndig- heten för och Universitets- och högskolerådet har ansvar för att främja utvecklingen av validering inom sina respektive ansvarsområden och främjar validering i ett särskilt uppdrag inriktat mot strategisk kompetensförsörjning i industri- företag. Därutöver kan Svenska främja användningen och utvecklingen av validering genom projektfinansiering. Utöver validering inom utbildningssystemet finns så kallad bransch- validering – validering av individers kompetens som genomförs i branschernas regi. Branschvalidering fokuserar på branschens krav på yrkeskompetens, det vill säga sådan kompetens som efterfrågas i arbetslivet och som gör individen anställningsbar inom ett kompe- tensområde eller i en yrkesroll. Mycket av genomförandet av bransch- validering måste göras av branschorganisationerna, som har varie- rande resurser för att göra detta. 1842 § 20 kap. skollagen. har i uppgift att stödja branscherna i deras arbete med att utveckla och kvalitetssäkra samt informera om modeller för validering.19 På regeringens uppdrag har myndigheten också tagit fram en standard för branschvalidering av yrkeskompetens i samarbete med branscher som har erfarenhet av att konstruera valideringsmodeller (Myndig- heten för 2017). Standarden är ett stöd vid bransch- ernas utveckling av kvalitetssäkrade och stabila valideringsmodeller och kan anpassas till olika branschers och yrkesområdens behov och förutsättningar. Myndighetens löpande arbete med att stödja branscherna inom valideringsområdet utförs nu till stor del inom ramen för Branschvalidering – Operativ och Strategisk Samverkan (BOSS) som löper . Den nya myndigheten för kompetensförsörjning ska få ett långsiktigt upp- drag att främja validering, både sådan som sker inom utbildnings- systemet och branschvalidering. Utredningen har i delbetänkandet beskrivit hur vägledningen för vuxna är fragmenterad med många avsändare och bristande samordning (). En digital platt- form för vägledning föreslogs för att samla information och orienterande vägledning inför val av arbete och studier. Utöver detta behövs en aktör som kan stödja nationell samverkan inom studie- och yrkesvägledarprofessionen och stå för en samlad överblick och metodstöd för vägledning för vuxna, vare sig denna ges inom arbets- marknadspolitiken eller utbildningspolitiken. Den nya myndigheten är, i och med uppdraget att genomföra analyser av kompetensbehov på arbetsmarknaden och ansvara för den digitala plattformen för livslång vägledning, lämplig att även fylla denna roll. Internationell kompetensförsörjning har fått allt större betydelse för alla länder och är av extra stor betydelse för ett exportberoende land som . En samlad kompetensförsörjningspolitik som säker- ställer att arbetsgivare har tillgång till den kompetens som behövs för att det ska vara konkurrenskraftigt behöver således även inklu- dera attraktivitet för internationell kompetens och hur vi effektivt arbetar med att locka internationell kompetens till . 196 § förordningen 2011:1162 med instruktion för Myndigheten för . De insatser som krävs för internationell kompetensförsörjning skiljer sig från de insatser som krävs för att säkerställa att svenska medborgare har rätt kompetens. Det handlar t. ex. om hur attraktivt det är att arbeta i för internationell kompetens jämfört med i andra länder, hur mottagandet i fungerar, effektivitet i regelverk och processer, särskilt för utomeuropeisk kompetens, och bättre statistik och analys av kompetensflöden till och från , både för inomeuropeisk och utomeuropeisk kompetens. Många olika organisationer, privata såväl som offentliga, är involverade i arbetet med att attrahera internationell kompetens. Den gemensamma nämnaren mellan nationell och internationell kompetensförsörjning, är dock behovet av departementsövergri- pande och myndighetsövergripande överblick och koordinering, mellan arbetsmarknads-, utbildnings-, utrikes-, migrations- och när- ingspolitiken. Den nya myndigheten ska därför ta ett samlat ansvar även för att koordinera det främjande arbetet för internationell kompe- tensförsörjning. Detta gäller bl.a. behov av gemensamma strategier, statistik, analys, och koordinering av utvecklingsmedel. Myndigheten bör ansvara för: –Koordinering av olika myndigheters och organisationers insatser i och internationellt inom ramen för gemensamma stra- tegier för internationell kompetensförsörjning. –Statistik och analys över flöden av kompetens mellan och andra länder, både inom och utanför . Det gäller t.ex. stati- stik över internationella studenter och personer som kommer till för att arbeta. –Expertkunskap kring internationell kompetensförsörjning och utmaningar för att attrahera internationell kompetens till . Myndigheten kan även utgöra en plattform för att diskutera för- slag på policyåtgärder för att adressera dessa utmaningar. –Koordinering av utvecklingsmedel för arbetet med att attrahera internationell kompetens. Om strategiskt viktiga delar av dessa organisationers arbete kan finansieras av en och samma aktör – snarare än flera olika myndigheter med olika huvudmän – kan synergier och mer konkreta resultat uppnås. Samverkan med arbetsmarknadens parter kring strategisk kompetensförsörjning En av myndighetens huvudsakliga uppgifter blir att ta ett samlat grepp kring hur staten samverkar med arbetsmarknadens parter och branschorganisationer kring strategiska kompetensförsörjnings- frågor. Det är stora förväntningar som ställs från politiken och ansvariga myndigheter på att arbetslivets företrädare ska bidra med kunskap kring arbetsmarknadens kompetensbehov i syfte att kvali- tetssäkra särskilt utbildningssystemet och arbetsmarknadspolitikens kompetenshöjande insatser. Genom representation i myndigheters branschråd och samverkan kring enskilda projekt bidrar bransch- organisationer till att säkra relevansen i de offentligfinansierade insatserna. Arbetslivets medverkan är avgörande för att exempelvis gymnasieskolans och vuxenutbildningens yrkesutbildningar samt arbetsmarknadspolitikens valideringsinsatser och snabbspår för ny- anlända, eller anställningsformer med lärandeinnehåll som yrkesintro- duktionsanställningar ger möjlighet att utveckla de kompetenser som i sin tur kan leda till arbete. Det finns också stora incitament från branschorganisationerna att engagera sig i dessa och andra insatser för att säkra den framtida kompetensförsörjningen och minska kostnader förknippade med rekrytering av nya medarbetare. Svårigheter att hitta relevanta kandidater och behov av fortbildning på arbetsplatsen minskar ju bättre de yrkesinriktade utbildningsinsatserna motsvarar de kompe- tenskrav som krävs för anställning och sedermera utförandet av arbetsuppgifterna. Branschorganisationernas möjligheter att bidra med tid och arbetsinsatser varierar dock, vilket gör det viktigt att myndigheter även har en förmåga att balansera intressen och säkra att verksamheten får information från alla relevanta aktörer. Vad som förväntas av arbetslivets representanter och vad dessa har för mandat inom ramen för samverkan behöver också framgå tydligt. Det finns, trots det tydliga ömsesidiga beroendet, fortfarande olika förväntningar kring vad arbetslivets representanter bör bidra med och vilket mandat man har i de samverkansorgan som myndigheter har inrättat. Bl.a. (2015) visade på den frustration som olika förväntningar kan leda till. För de branschorganisationer som är engagerade i kompetens- försörjningsfrågor ses alla delar av utbildningssystemet som viktiga förutsättningar för branschens kompetensförsörjning, vilket gör att de behöver kunna diskuteras som en helhet. Som utredningen har visat i en genomgång av tidigare förslag om nationell samordning av kompetensförsörjningsfrågor efterfrågas ett forum för en samlad diskussion om de olika vägar in i yrkeslivet som omfattas av bl.a. gymnasieskolans yrkesprogram, yrkesutbildning för vuxna på gym- nasial nivå, och Arbetsförmedlingens arbetsmark- nadsutbildningar. Den nya myndigheten bör utgöra en sådan platt- form för kompetensförsörjningsfrågor som kan fungera som en samlad kanal för dialog mellan arbetslivets representanter och den politiska ledningen inom de olika berörda politikområdena. Det är inte rimligt att varje aktör med krav på samverkan med arbetslivet i kompetensförsörjningsfrågor etablerar sitt eget sam- verkansorgan. De berörda myndigheternas respektive samverkans- organ ska i möjligaste mån samlas hos den nya myndigheten. När nya initiativ tas till kompetensförsörjningsinsatser ska detta också kunna diskuteras inom ramen för den samverkan som myndigheten bygger upp. Stöd till och dialog med regionalt utvecklingsansvariga aktörer Kompetensförsörjningspolitiken är beroende av en fungerande dialog och löpande samverkan mellan flera organisatoriska nivåer. Det är därför nödvändigt att den nya myndigheten har en tydlig regional förankring. Detta kan åstadkommas genom en tydlig koppling till de regionalt utvecklingsansvariga aktörerna som föreslås få ett utökat mandat för kompetensförsörjningsfrågor, samt eventuellt även genom att den nationella myndigheten har en regional indelning av sin organisation (se avsnitt nedan om myndighetens organisering). har i uppdrag att stödja det regionala kompetens- försörjningsarbetet. Myndigheten fick 2012 regeringens uppdrag att –2016 bedriva insatser för för att förstärka och vidareutveckla de regionala kompetens- plattformarna.20 De pekades ut som viktiga verktyg för att säkra kompetensförsörjningen till näringsliv och offentlig sektor i hela landet . Uppdraget förlängdes t.o.m. 2017.21 konstaterade i sin återrapportering att kom- petensplattformarna har utvecklingspotential när det gäller att bidra till det regionala tillväxtarbetet.22 Myndigheten rekommenderade att plattformarna fortsätter utvecklas inom framför allt tre funktioner: •ta fram kunskaps- och analysunderlag •samordna aktörer på regional nivå •vara ett stöd i utbildningsplanering. 2017 beslutade regeringen om ett uppdrag till att stödja regionalt kompetensförsörjningsarbete –2020.23 ska använda för att ge alla län likvärdiga ekonomiska förutsättningar för sitt kompe- tensförsörjningsarbete, men också för att genomföra projekt som stärker och utvecklar arbetet på regional nivå. Inom ramen för upp- draget ska bidra med expert- och kunskapsstöd. Det kan t.ex. handla om att stödja det regionala analys- och prognos- arbetet eller att bidra till att sprida erfarenheter, resultat och lärande från det regionala arbetet. En viktig del i uppdraget är också att bidra till att öka berörda statliga myndigheters deltagande i det regionala kompetensförsörj- ningsarbetet. Arbetsförmedlingen, Myndigheten för , samt andra berörda statliga myndigheter ska därför inom sina verksamhetsområden bistå i genomförandet av uppdraget. En utgångspunkt för den nya myndighetens samarbete med den regionala nivån kan vara nuvarande uppdrag för att stödja regionalt kompetensförsörjningsarbete.24 I upp- drag ingår att myndigheten ska: –bidra till att aktörer med regionalt utvecklingsansvar som genom- för insatser inom kompetensförsörjningsområdet ges bättre förut- sättningar att bedriva sitt arbete, –stödja det regionala analysarbetet, bl.a. genom årlig uppdatering av de regionala matchningsindikatorerna, –bidra till att sprida erfarenheter, resultat och lärande som fram- kommer i arbetet, bl.a. genom att utveckla mötesplatser för regio- nalt utvecklingsansvariga aktörer, samt –bidra till att öka berörda statliga myndigheters deltagande i det regionala kompetensförsörjningsarbetet och erbjuda regionalt utvecklingsansvariga aktörer en samlad dialog med dessa. I myndighetens stöd till den regionala nivån bör även ingå stöd vid nedläggningar och varsel. Ett motsvarande regeringsuppdrag ligger hos Tillväxtverket.25 ska inom ramen för detta uppdrag bland annat bidra med kunskap genom analyser och erfaren- heter från tidigare strukturomvandlingar, finansiering av insatser samt samordning av kontakter med statliga myndigheter och andra berörda aktörer. Utredningen bedömer att de kollektivavtalade trygg- hetsorganisationerna är relevanta samverkansaktörer i dessa fall. På samma sätt som myndigheten kan stödja den regionala nivån vid nedläggningar och varsel bör myndigheten även kunna bidra med stöd för kompetensförsörjningsstrategier vid nyetableringar och större utbyggnader av befintlig verksamhet. En möjlig organisering av den nya myndigheten skissas nedan. I denna möjliga organisation har myndigheten två huvudsakliga avdelningar – avdelningen för analys och utveckling samt avdel- ningen för arbetsliv och kvalificering. Inom avdelningen för analys och utveckling återfinns myndighetens uppgifter för arbetsmark- nadsprognoser och analyser, fördelning av statsbidrag och utveck- lingsmedel samt stöd till regionalt kompetensförsörjningsarbete och internationell kompetensförsörjning. Här samlas myndighetens upp- gifter som kräver kompetens inom bl.a. makroanalyser, statistik, budgetering, och utbetalning av medel, men även den löpande dia- logen med den regionala nivån och en förmåga att snabbt styra resurser mot konstaterade behov. Det finns anledning för organisa- tionskommittén att överväga huruvida denna del av myndigheten bör ha en regional organisation med kontor lokaliserade i olika delar av landet. En lämplig indelning för dessa kontor är i så fall den gemensamma regionala indelning för statliga myndigheter som föreslagits av (2018). Ett kontor vart och ett av de sex geografiska områden som föreslagits av Indelningskom- mittén underlättar myndighetens kontakt med de regionalt utveck- lingsansvariga aktörerna och understryker myndighetens uppgift att verka för stärkt kompetensförsörjning i alla delar av landet. Inom avdelningen för arbetsliv och kvalificering återfinns myn- dighetens mer yrkesnära uppgifter som utvecklingen av en begrepps- struktur för kompetenskrav som också kan länka samman yrkes- kvalifikationer och branschstandarder, samt metodstöd för valider- ing och vägledning. Dessa myndighetsuppgifter kräver kompetens som ligger nära både utbildningssystemet och arbetslivet, som kun- skap om branschers kompetenskrav och hur dessa kan formaliseras för att översättas till lärandemål och valideringsmodeller samt kom- municeras till individer som söker vägledning inför val av arbete och studier. Avdelningen bör även ansvara för den digitala plattformen för livslång vägledning med tillhörande tjänsteutveckling. Dessa uppgifter är inte platsspecifika utan bör kunna samlas hos myndig- hetens huvudkontor. Tabell 9.5 Möjlig organisation för en ny myndighet Stöd till regionalt kompetens- Digital plattform för livslångt Utredningen bedömer att den nya myndigheten bör ledas av en styrelse med representation från arbetslivet. Regeringen bör bestämma hur många ledamöter som ska ingå i styrelsen och utse dessa.26 I styrelsemyndigheter är det styrelsen som har ansvaret för myndig- hetens verksamhet inför regeringen. Myndighetschefen ska svara för den löpande verksamheten enligt styrelsens direktiv och riktlinjer. Ledningsformen styrelsemyndighet är enligt förvaltnings- politiska proposition lämplig för myndigheter som beslutar om medel i stor omfattning, myndigheter med stora anslag eller transfereringar, myndigheter som förvaltar stora tillgångar, forskningsintensiv eller kunskapsproducerande verksamhet eller verksamhet som i stor ut- sträckning påverkar näringsliv, kommuner, landsting.27 Den nya myn- digheten för kompetensförsörjning kommer ansvara för en kun- skapsintensiv verksamhet som påverkar näringslivets så väl som offentlig sektors förutsättningar och som ansvarar för fördelning av medel, även om det sannolikt inte kommer röra sig om mycket stora transfereringar. Styrelseformen är därför lämplig. Ett annat argument för styrelseformen är att en breddad kom- petens i ledningen för bättre beslut och en ökad legitimitet gentemot arbetsmarknadens aktörer. kan också stödja departementet i styrningen av myndigheten och därmed underlätta en mer strategisk styrning från regeringen (Statskontoret 2014). 9.4.2Ett tydligare regionalt mandat för kompetensförsörjningsfrågor Förslag: De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna får ett för- tydligat mandat för kompetensförsörjningsfrågor på regional nivå. Ett tillägg görs till förordningen (2017:583) om regionalt tillväxtarbete som innebär att det regionala tillväxtarbetet ska omfatta regionalt kompetensförsörjningsarbete. Med regionalt kompetensförsörjningsarbete avses strategiskt arbete som bidrar till en väl fungerande kompetensförsörjning i näringslivet och offentlig sektor. I detta arbete ska ingå att: 26Enligt 10 § myndighetsförordningen (2007:515). 2009/10:175. 1.utifrån de prioriteringar som görs i den regionala utveck- lingsstrategin och andra relevanta strategier fastställa målsätt- ningar för och samordna regionalt kompetensförsörjnings- arbete i samverkan med kommuner, statliga myndigheter, utbildningsanordnare och andra berörda aktörer, 2.bidra med analyser och prognoser över kompetensförsörj- ningsbehov i näringslivet och i den offentliga sektorn i länet . Här ingår att bidra med analyser inför utbildningsdimensionering inom olika utbildningsformer inom länet, och särskilt lämna utlåtande till länets kommuner om den planering av utbildningsutbud som görs i ansökningar om statsbidrag enligt förordningen (2016:937) om statsbidrag för regional yrkesinriktad vuxenutbildning, 3.med utgångspunkt i de behov som framkommer i analyser och prognoser, samordna och samverka kring insatser tillsammans med kommuner, statliga myndigheter, företrädare för arbets- livet, utbildningsanordnare samt andra berörda aktörer, och 4.samverka med Arbetsförmedlingen och länets kommuner kring planering av utbudet av utbildning och validering som arbets- marknadspolitiska insatser. Förslag: En ändring görs i förordningen om statsbidrag för regi- onal yrkesinriktad vuxenutbildning som innebär att i fördelning av statsbidraget ska ta hänsyn till behoven av kom- petens på hela arbetsmarknaden i de samverkande kommunerna. Hänsyn ska tas till det utlåtande om planeringen av utbildnings- utbudet som lämnats från berörd regionalt utvecklingsansvarig aktör.