sou · H7B312 · 2019-03-07 00:00:00 — I sådana mål får domstolen bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. 22Senaste lydelse 2016:794. I ärenden som avser överklagande av beslut om förbud tilllämpas i fråga om rättegångskostnader 31 kap. . Iärenden som avser överklagande av beslut om förbud eller åläggande tillämpas i fråga om rättegångskostnader 31 kap. . Denna lag träder i kraft . 1.3Förslag till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation Härigenom föreskrivs att 6 kap. 22 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska ha följande lydelse. Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 20 § första stycket ska på begäran lämna 1.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till en myndighet som iett särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning enligt delgivningslagen (2010:1932), om myndigheten finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl, 2.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och som gäller misstanke om brott till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, 3.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och 3 samt uppgift om ivilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrustning finns eller har funnits till , om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med efterforskning av personer som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det finns fara för deras liv eller allvarlig risk för deras hälsa, 4.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till om myndigheten behöver uppgiften i exekutiv verksamhet och myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende, 5.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om verket finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende som avser kontroll av skatt eller avgift eller rätt folkbokföringsort enligt folkbokföringslagen (1991:481), 23Senaste lydelse 2016:1311. 6. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med underrättelse, efterforskning eller identifiering vid olyckor eller dödsfall eller för att myndigheten ska kunna fullgöra en uppgift som avses i 12 § polislagen (1984:387),7. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till eller en åklagarmyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i ett särskilt fall för att myndigheten ska kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare,8. uppgift som avses i 20 § 8. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och 3 till regionförsta stycket 1 och 3 till regional alarmeringscentral som avses i al alarmeringscentral som avses i lagen (1981:1104) om verksamlagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmheten hos vissa regionala alarm-eringscentraler, ocheringscentraler,9. uppgift som avses i 20 § 9. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till Finansinspekförsta stycket 1 till , om inspektionen finner att tionen, om inspektionen finner att uppgiften är av väsentlig betydelse uppgiften är av väsentlig betydelse för utredningen av en misstänkt för utredningen av en misstänkt överträdelse av Europaparlamenöverträdelse av och rådets förordning (EU) tets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av nr 596/2014 av om marknadsmissbruk (markom marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om nadsmissbruksförordning) och om upphävande av Europaparlamenupphävande av och rådets direktiv /6/EG tets och rådets direktiv /6/EG och kommissionens direktiv och kommissionens direktiv /124/EG, 2003/125/EG och 2003/124/EG, 2003/125/EG och2004/72/EG.2004/72/EG,10. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om inspektionen finner att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tillämpningen av 4 a kap. 1–8 § lagen (2010:751) om betaltjänster eller 1 kap. 5 § eller 4 kap. 7–11 eller 14 § lagen27FörfattningsförslagSOU 2019:12 (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter, 11. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om ombudsmannen finner att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tillämpningen av lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden eller marknadsföringslagen (2008:486), och 12. uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om verket finner att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tillämpningen av bestämmelserna i 12 kap. läkemedelslagen (2015:315) om marknadsföring av humanläkemedel. Ersättning för att lämna ut andra uppgifter enligt första stycket 8 än lokaliseringsuppgifter ska vara skälig med hänsyn till kostnaderna för utlämnandet. Denna lag träder i kraft . 1.4Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs att det i lagen (2010:751) om betaltjänster ska införas tre nya paragrafer, 8 kap. 3 a–3 c §§, och närmast före 8 kap. 3 a § en ny rubrik av följande lydelse. Särskilt om tillsyn över bestämmelser i 4 a kap. får förelägga var och en att lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende om tillämpningen av 4 a kap. 1– 8 §. Möjligheten till föreläggande gäller även i förhållande till statlig eller myndighet. Om det är nödvändigt för tillsynen i ett ärende om tillämpningen av de bestämmelser som anges i 3 a §, får köpa tjänster under dold identitet (testköp). Säljaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. I den mån det inte är oskäligt, får kräva att säljaren ersätter inspektionen vad som har betalats för tjänsten vid testköpet. En betaltjänstleverantör som genom sitt agerande på internet bryter mot någon av bestämmelserna i 4 a kap. 1–8 § är skyldig att på uppmaning av ta in ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webbplatsen, om överträdelsens allvar motiverar det. Under samma förutsättningar föreligger en sådan skyldighet för värdtjänstleverantören och internetleverantörerna, dock endast om inga andra effektiva medel står till buds. Allmän förvaltningsdomstol får på ansökan av ålägga betaltjänstleverantören, värdtjänstleverantören och internetleverantörerna att fullgöra skyldigheten enligt första stycket. Åläggandet får förenas med vite. I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om sådant åläggande. Om det finns särskilda skäl, får domstolen besluta om åläggande även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut. Sedan ett åläggande att ta in ett varningsmeddelande har getts, får , när ändrade förhållanden föranleder det, besluta att skyldigheten enligt första stycket inte längre består. Denna lag träder i kraft . 1.5Förslag till lag om ändring i läkemedelslagen (2015:315) Härigenom föreskrivs att det i läkemedelslagen (2015:315) ska införas två nya paragrafer, 14 kap. 2 a och 3 a §§, av följande lydelse. Om det är nödvändigt för tillsynen i ett ärende om tillämpningen av bestämmelserna i 12 kap. om marknadsföring av humanläkemedel, får köpa humanläkemedel under dold identitet (testköp). Säljaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse I den mån det inte är oskäligt, får kräva att säljaren ersätter verket vad som har betalats för läkemedlet vid testköpet. ska i så fall erbjuda säljaren att ta till- En näringsidkare som vid marknadsföring av humanläkemedel på internet bryter mot 12 kap. är skyldig att på uppmaning av ta in ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webbplatsen, om överträdelsens allvar motiverar det. Under samma förutsättningar föreligger en sådan skyldighet för värdtjänstleverantören och internetleverantörerna, dock endast om inga andra effektiva medel står till buds. Allmän förvaltningsdomstol får på ansökan av ålägga näringsidkaren, värdtjänstleverantören och internetleverantörerna att fullgöra skyldigheten enligt första stycket. Åläggandet får förenas med vite. I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om sådant åläggande. Om det finns särskilda skäl, får domstolen besluta om åläggande även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut. Sedan ett åläggande att ta in ett varningsmeddelande har getts, får , när ändrade förhållanden föranleder det, besluta att skyldigheten enligt första stycket inte längre består. Denna lag träder i kraft . 1.6Förslag till lag om ändring i lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter Härigenom föreskrivs att det i lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter ska införas tre nya paragrafer, 5 kap. 4 a och 4 b §§ och 6 kap. 13 a §, och närmast före 6 kap. 13 a § en ny rubrik av följande lydelse. får förelägga var och en att lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende om tillämpningen av 1 kap. 5 § eller 4 kap. 7–11 eller 14 §. Möjligheten till föreläggande gäller även i förhållande till statlig eller myndighet. Om det är nödvändigt för tillsynen i ett ärende om tillämpningen av de bestämmelser som anges i 4 a §, får köpa tjänster under dold identitet (testköp). Säljaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. I den mån det inte är oskäligt, får kräva att säljaren ersätter inspektionen vad som har betalats för tjänsten vid testköpet. Åläggande att ta in varningsmeddelande Den som genom sitt agerande på internet bryter mot 1 kap. 5 § andra stycket eller någon av bestämmelserna i 4 kap. 7–11 eller 14 §, är skyldig att på uppmaning av ta in ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webbplatsen, om överträdelsens allvar motiverar det. Under samma förutsättningar föreligger en sådan skyldighet för värdtjänstleverantören och internetleverantörerna, dock endast om inga andra effektiva medel står till buds. Allmän förvaltningsdomstol får på ansökan av ålägga den som avses i första stycket att fullgöra skyldigheten enligt stycket. Åläggandet får förenas med vite. I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om sådant åläggande. Om det finns särskilda skäl, får domstolen besluta om åläggande även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut. Sedan ett åläggande att ta in ett varningsmeddelande har getts, får , när ändrade förhållanden föranleder det, besluta att skyldigheten enligt första stycket inte längre består. Denna lag träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att analysera vilka författningsändringar som kan behöva göras för att befogenheterna i EU:s nya konsumentskyddsförordning ska kunna utövas av behöriga myndigheter på ett effektivt och rättssäkert sätt. Uppdraget har även omfattat att bedöma vilka tillsynsmyndigheter som bör vara behöriga myndigheter enligt förordningen och vilka befogenheter respektive myndighet bör ha. I uppdraget har ingått att lämna de författningsförslag som behövs för att komplettera den nya förordningen. Regeringens direktiv finns i bilaga 1. I utredningens arbete har deltagit bl.a. experter från , , och , , , , och Konsumenter. har åtta sammanträden hållits. Sekreteraren har haft ett möte med . Stiftelsen har även lämnat skriftliga synpunkter till utredningen. Sekreteraren har vidare haft ett möte med IT & Telekomföretagen (en branschorganisation inom ). Genom IT & Telekomföretagens försorg har några internetleverantörer getts tillfälle att lämna synpunkter till utredningen. Genom och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen inrättades ett nätverk av offentliga tillsynsmyndigheter inom EU. Syftet med förordningen är att se till att den konsumentskyddande lagstiftningen efterlevs, att förbättra skyddet av konsumenternas ekonomiska intressen och garantera att den inre marknaden fungerar smidigt. I en bilaga till EU-förordningen anges de direktiv och förordningar som omfattas av tillämpningsområdet. Förordningen är tillämplig när en handling som strider mot konsumentskyddslagstiftningen har vissa kopplingar till mer än en medlemsstat. Enligt förordningen ska medlemsstaterna utse s.k. behöriga myndigheter som ska ansvara för tillsynen av de aktuella konsumentskyddande reglerna. En av dessa myndigheter ska även vara s.k. central kontaktpunkt. I förordningen fastställs de villkor enligt vilka myndigheterna ska samarbeta med varandra och med kommissionen för att se till att konsumentskyddslagstiftningen följs. Myndigheterna ska bl.a. utbyta information och på begäran av en annan myndighet vidta tillsynsåtgärder. Varje behörig myndighet ska ha tillgång till vissa utrednings- och tillsynsbefogenheter i samband med misstänkta överträdelser. Bland befogenheterna ingår att kunna begära att vem som helst lämnar information och att ha rätt att utföra nödvändiga inspektioner på plats. Efter en översyn av konsumentskyddsförordning drog kommissionen slutsatsen att förordningen inte är tillräckligt effektiv för att hantera utmaningarna vad gäller tillsynen på den inre marknaden, bl.a. när det gäller överträdelser på den digitala marknaden. Efter förhandlingar i rådet beslutades en ny förordning om konsumentskyddssamarbete, och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004. Den nya förordningen ska börja tillämpas . Förordningen finns i svensk lydelse som bilaga 2. Det övergripande syftet med den nya EU-förordningen är detsamma som med den nuvarande, dvs. att utöva tillsyn över konsumentskyddslagstiftningen, att säkerställa att den inre marknaden fungerar smidigt och att förbättra skyddet av konsumenternas ekonomiska intressen. Samarbetet ska emellertid nu stärkas och effektiviseras. Den nya förordningen har jämfört med den nuvarande större fokus på överträdelser som sker digitalt. Förordningen är tillämplig vid vissa överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada de kollektiva intressena för konsumenterna i en medlemsstat, när näringsidkaren har viss koppling till en annan medlemsstat. Överträdelser delas in i tre kategorier utifrån hur många konsumenter som berörs. Även enligt den nya EU-förordningen ska medlemsstaterna utse behöriga myndigheter och en central kontaktpunkt. Liksom i den nuvarande förordningen fastställs de villkor enligt vilka myndigheterna ska samarbeta. Men den nya förordningen innehåller mer detaljerade regler om samarbetet och det ställs tydligare krav på tillsynsmyndigheterna att samarbeta. Vilka samarbetsregler som ska tillämpas beror på vilken kategori en överträdelse hör till. Ett särskilt förfarande inrättas vid utbredda överträdelser. Vid skälig misstanke om en utbredd överträdelse ska de behöriga myndigheterna inleda en samordnad insats. Myndigheterna ska vid en sådan insats säkerställa att utredningar genomförs på ett ändamålsenligt, effektivt och samordnat sätt. De myndigheter som berörs av den samordnade insatsen ska inom sin jurisdiktion vidta alla nödvändiga tillsynsåtgärder mot den näringsidkare som är ansvarig för överträdelsen för att se till att överträdelsen upphör. Insatser vid de allvarligaste överträdelserna (s.k. utbredda överträdelser med en unionsdimension) ska alltid samordnas av kommissionen. Kommissionen kan även i andra fall få en samordnande roll. Även den nya förordningen innehåller en bilaga med en förteckning över de rättsakter som täcks av förordningen. I förhållande till den nuvarande förordningen utökas antalet rättsakter. Sedan den s.k. geoblockeringsförordningen1 lagts till som punkt 27, se bilaga 3, omfattar förteckningen nio förordningar och arton direktiv. I avsnitt 5.3 redovisas en genomgång av dessa rättsakter och hur de har genomförts eller kompletterats i svensk rätt. Liksom enligt den nuvarande EU-förordningen ska myndigheterna ges vissa utrednings- eller tillsynsbefogenheter. Jämfört med den nuvarande förordningen har listan med s.k. minimibefogenheter utökats. Behöriga myndigheter ska t.ex. även ges rätt att köpa varor och tjänster under dold identitet i syfte att upptäcka överträdelser och samla in bevis. Myndigheterna ska också kunna begära att varningsmeddelanden visas vid besök på vissa webbplatser. Utredningen behandlar i kapitel 6–8 de utrednings- och tillsynsbefogenheter som nämns särskilt i kommittédirektiven och övriga i avsnitt 9.2. 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/302 av om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv /22/EG. 4Något om konsumentskydd i Marknadsföringsrätt och annan konsumentskyddslagstiftning På civilrättens område finns lagstiftning som kan sägas ta sikte på att skydda den enskilda konsumenten vid t.ex. köp av varor och tjänster. Marknadsrättsliga regler på konsumentområdet ska i stället skydda konsumentkollektivet som sådant. Till den marknadsrättsliga lagstiftningen hör marknadsföringslagen (2008:486). Lagen innehåller den centrala och grundläggande regleringen av reklam och annan marknadsföring i svensk rätt. Marknadsföringslagen är tillämplig vid all marknadsföring och syftar till att motverka marknadsföring som är otillbörlig. Marknadsföringslagen har ett brett tillämpningsområde och omfattar i princip alla åtgärder som en näringsidkare vidtar för att förbättra möjligheterna att sälja sina produkter. Även åtgärder som vidtas sedan ett avtal ingåtts, dvs. i efterköpssituationer, omfattas av lagen. Marknadsföringslagen kompletteras med särskild reglering i annan lagstiftning. Sådan reglering finns i t.ex. prisinformationslagen (2004:347), lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, radio- och tv-lagen (2010:696) och lagen (2014:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar. Enligt marknadsföringslagen ska marknadsföring stämma överens med god marknadsföringssed. Lagen ger bl.a. möjlighet till förbud mot aggressiv eller vilseledande marknadsföring. En näringsidkare kan förbjudas att använda viss marknadsföring eller åläggas att lämna viss information. Dessutom kan näringsidkaren åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörningsavgift) och förpliktas att betala skadestånd. För en närmare beskrivning av marknadsföringslagen hänvisas Något om konsumentskydd i till betänkandet av Utredningen om ett reklamlandskap i förändring (se SOU 2018:1 s. 69 f.). En annan lag med marknadsrättslig reglering är lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (avtalsvillkorslagen). Lagens främsta syfte är att få till stånd ett förbättrat konsumentskydd när det gäller utformningen av standardavtal som används i olika branscher på konsumentområdet. Även avtalsvillkorslagen har ett brett tillämpningsområde. Lagen innehåller en generalklausul som gör det möjligt att under vissa förutsättningar meddela förbud mot oskäliga avtalsvillkor. I avtalsvillkorslagen finns även en del civilrättsliga bestämmelser. Viktig konsumentskyddande lagstiftning finns också på det finansiella området. Här kan nämnas lagen (2010:751) om betaltjänster (betaltjänstlagen) som bl.a. innehåller en reglering av s.k. betalkonto med grundläggande funktioner. Ett annat exempel är lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter som bl.a. reglerar kraven på rådgivning avseende bostadskrediter. Ytterligare en lag som är av intresse i detta sammanhang är läkemedelslagen (2015:315). Den syftar till att skydda människors liv, hälsa och välbefinnande. Lagen innehåller vissa bestämmelser om marknadsföring av läkemedel. Dessa lagar genomför bakomliggande EU-direktiv på respektive område. Det finns även ytterligare EU-rättsakter, både i form av förordningar och direktiv, på konsumenträttens område som är genomförda eller kompletterade i svensk lagstiftning. Enligt konsumentskyddsförordning är , och uttryckligen utpekade som behöriga myndigheter enligt förordningen i sina respektive instruktioner. är den centrala förvaltningsmyndigheten på konsumentområdet. Bland myndighetens uppgifter ingår att ansvara för att de konsumentskyddande regler som ligger inom myndighetens tillsynsansvar följs och att stärka konsumenternas ställning på marknaden. Generaldirektören är myndighetschef och (). Något om konsumentskydd i KO utövar tillsyn enligt marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen. I en del fall kan KO på egen hand meddela förelägganden om förbud eller åläggande. Annars kan KO väcka talan i domstol. Mål som rör marknadsföringslagen och de marknadsrättsliga bestämmelserna i avtalsvillkorslagen handläggs i Patent- och och Patent- och marknadsöverdomstolen. I sitt arbete har KO tillgång till vissa utrednings- och tillsynsbefogenheter. För en utförligare beskrivning av myndigheten och dess tillsynsarbete hänvisas till betänkandet av Utredningen om ett reklamlandskap i förändring (se a. bet. s. 100 f. och 294 f.). ansvarar för tillsynen, regelgivningen och tillståndsprövningen som rör finansiella marknader och finansiella företag. Bland inspektionens uppgifter ingår att arbeta för att det finansiella systemet ger ett högt skydd för konsumenter. I en del avseenden är tillsynen delad mellan och . utövar tillsyn enligt bl.a. betaltjänstlagen och lagen om verksamhet med bostadskrediter och har tillgång till vissa tillsynsbefogenheter. Inspektionen får utfärda förelägganden, förbud eller anmärkningar. Om en överträdelse är allvarlig ska näringsidkarens tillstånd återkallas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. Även , som ansvarar för kontroll och tillsyn av läkemedel, arbetar med frågor som kan anses avse konsumentskydd. Verket har tillsyn över läkemedelslagen. Till sitt förfogande har verket vissa tillsynsbefogenheter och får meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av läkemedelslagen. För en utförligare beskrivning av myndighetens verksamhet hänvisas till ovan nämnda betänkande (se a. bet. s. 105 f.). Även andra myndigheter arbetar i varierande grad med konsumentrelaterade frågor inom sina respektive verksamhetsområden. Bland dessa kan nämnas Myndigheten för press, radio och tv, och Transportstyrelsen. 5 Allmänt om behovet av ändringar 5.1Sveriges inställning i EU-förhandlingarna Av grundläggande betydelse för utredningens överväganden är vad som anfördes från svensk sida vid förhandlingarna om EU-förord- ningen. och ansvarigt statsråd var eniga om att det mot bakgrund av utvecklingen på konsumentmarknaderna, framför allt den ökade digitaliseringen, fanns behov av åtgärder som effektiviserar och stärker tillsynen av konsumentskyddslagstiftningen inom EU. Det framfördes dock invändningar mot vissa av de utrednings- och tillsynsbefogenheter som kommissionen föreslog. (Se , , protokoll från utskottssammanträde /17:3, .) När det gäller s.k. testköp uttalades från inledningsvis att en befogenhet att köpa varor eller tjänster under dold identitet framstod som väl långtgående (se Motiverat yttrande från riksdag, bilaga 2 till utlåtande /16:CU26 Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till ny förordning om konsumentskyddssamarbete). I ett senare skede enades och ansvarigt statsråd om att befogenheten enbart borde stödjas om det säkerställdes att det finns utrymme för närmare reglering på nationell nivå. Vidare borde den närmare innebörden av begreppet dold identitet få bestämmas i nationell rätt. (Se , a. och ansvarigt statsråd var också eniga om att den föreslagna åtgärden att stänga en webbplats gick utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa ett högt konsumentskydd och att det är svårförenligt med informationsfriheten och den svenska yttrandefrihetslagstiftningen att stänga eller blockera en webbplats. Det anfördes att borde verka för andra ändamålsenliga