sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — 1975/76:67 s. 35. 20Jordbruksverkets webbplats (), . Utgångspunkter för en hållbar terrängkörning Snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog Begreppet snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog i 1 § terräng- körningslagen är problematiskt, bl.a. eftersom vad som är skog inte har någon entydig definition. Begreppet skogsmark finns dock defi- nierat i skogsvårdslagen (1979:429), men den definitionen är inte allmän utan gäller endast skogsvårdslagen.21 I 4 § terrängkörnings- förordningen sammanläst med 1 § första stycket 2 terrängkörnings- lagen definieras dock vad som avses i terrängkörningshänseende, nämligen förbudet att köra på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog vars medelhöjd över snötäcket är lägre än , om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Vad som avses med snötäckt mark framgår inte på annat sätt än av terrängkörningslagens förarbeten. En motsatsvis läsning ger att det är fråga om att marken är täckt av ett snölager som har sådan bärighet att ett motordrivet fordons hjul, band, medar eller liknande inte kommer i kontakt med marken vid körning. Detta innebär att om hjul, band, medar etc. kommer i kontakt med marken vid kör- ning så är det fråga om barmarkskörning.22 Begreppet snötäckt mark behandlas vidare i avsnitt 8.4.5. Vad som avses med allmän skoterled anges i 8 § första stycket terräng- körningsförordningen, dvs. en markerad vinterled där terrängskotrar enligt särskild utmärkning får framföras när marken är snötäckt. Begreppet förekommer endast i terrängkörningsförordningen, men inte i förordningen om vägtrafikdefinitioner eller i trafikförord- ningen. I trafikförordningen förekommer begreppet färdled och detta kan möjligen omfatta även allmän skoterled. Det som talar emot att allmän skoterled omfattas av begreppet färdled är att allmän skoterled har en definition i 8 § terrängkörningsförordningen. Färd- led definieras i 2 § förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner som en sådan led eller plats i terrängen som allmänt används för sam- färdsel men inte är en väg. 21Enligt 2 § 1 skogsvårdslagen avses med skogsmark mark inom ett sammanhängande område där träden har en höjd av mer än och där träd har en kronslutenhet av eller har förutsättningar att nå denna höjd och kronslutenhet utan produktions- höjande åtgärder. 1975/76:67 s. 11 och 35. Utgångspunkter för en hållbar terrängkörning Det finns en brist på överensstämmelse i fråga om allmän skoter- led när det gäller 8 och 9 §§ terrängkörningsförordningen. Av 9 § andra stycket framgår nämligen att en allmän skoterled ska vara ut- märkt med vägmärke D9, om körning utanför leden inte är tillåten. Vägmärke D9 står emellertid för påbjuden led för terrängmotor- fordon och terrängsläp. Terrängmotorfordon är dock ett vidare begrepp än terrängskoter, vilket är det slags fordon som får föras på allmän skoterled enligt 8 §. Begreppet allmän skoterled behandlas vidare i avsnitt 8.6.7. 7.8Olika behov ska tillgodoses I en ny terrängkörningslagstiftning måste det tas hänsyn till att det finns olika behov av att kunna använda motordrivet fordon i terräng, förutsatt att det sker på ett miljömässigt, ekonomiskt och socialt hållbart sätt. I rennäring, jord- och skogsbruk och besöksnäringen finns det behov av terrängkörning. Det finns även behov av att kunna använda motordrivna fordon i terräng för projektering, reparation och underhåll av exempelvis kraftledningar, teleanläggningar och vägar. Motordrivna fordon måste även kunna användas i terräng för samhällsviktig verksamhet, dvs. av polis, i räddningstjänst, för sjuk- transporter m.m. Det finns också behov för enskilda av att kunna använda motordrivna fordon i terräng, t.ex. för de som bor i gles- bygd och bortom väg. Vidare ska motordrivna fordon även kunna användas för enskildas rekreation. 7.8.2Bruka och tillvarata naturresurser Det är tillåtet att använda motordrivet fordon i såväl barmarks- terräng som snötäckt terräng för skogsbruksändamål. I skogsbruket används terrängmotorfordon vid avverkning, gallring, markbered- ning, gödsling, askåterföring och för transporter av fällt timmer. I det storskaliga skogsbruket används skördare och skotare i av- verkningslag. Skördare används för avverkning och gallring. Med skördaren fäller, kvistar och kapar man träd. Skotare används för att Utgångspunkter för en hållbar terrängkörning transportera fällt timmer till väg, men också för markberedning. Även traktorer används i det storskaliga skogsbruket för gödsling, askåterföring och markberedning. I det småskaliga skogsbruket används framför allt traktorer för transporter av fällt timmer, men även för markberedning, gödsling och askåterföring. Snöskotrar och terränghjulingar används för tran- sporter av timmer och ved och för transporter ut till skogsskiften för tillsyn och avverkning m.m. Det är tillåtet att använda motordrivet fordon i såväl barmarks- terräng som snötäckt terräng för jordbruksändamål. Motordrivna fordon används på åkrar och betesmarker. Traktorer är de mest förekommande fordonen inom jordbruket, vilket beror på traktorns mångsidighet. Traktorer används för mark- beredning, för transporter av olika slag och för sådd och gödsling m.m.Till en traktor kan det anslutas en rad olika redskap, t.ex. plog, harv, såmaskin eller gödselspridare, allt beroende på vilken uppgift som ska utföras. Inom jordbruket används även mera specialinriktade terrängmotorfordon som skördemaskiner, lastmaskiner och tröskor. Fyrhjulingar används också inom jordbruket, bl.a. för utfodring av djur, besiktning och underhåll av stängsel och för diverse trans- porter. Även till fyrhjulingar kan olika jordbruksredskap anslutas. Inom rennäringen används snöskotrar, fyrhjulingar och enduro- och crossmotorcyklar som arbetsredskap. Snöskotrar började användas mera frekvent och motorcyklar och fyr- hjulingar började användas på barmark . För rennäringen gäller ett generellt undantag i terrängkörnings- hänseende. Motordrivna fordon får enligt 1 § andra stycket 4 terrängkörningsförordningen (1978:594) användas i terräng för under- håll av renskötselanläggning och för arbete med renskötsel vid bevak- ning av renar och vid drivning och samling av renar inför förestående märkning, slakt eller flyttning samt för renskötarnas Utgångspunkter för en hållbar terrängkörning försörjning med livsmedel och andra dagligvaror i direkt samband med renskötseln. 7.8.3Friluftsliv, besöksnäring och boende i glesbygd Fritidskörning i terrängen sker i hög utsträckning med snö- skotrar, framför allt i norra . Där kan man tala om ett motoris- erat friluftsliv. Snöskotern används för att komma ut i naturen, för att bl.a. fiska eller för att besöka en plats att göra upp en eld på och grilla t.ex. korv eller äta medhavd matsäck. Snöskotern används även som ett sportredskap för avancerad körning i obanad och kuperad terräng. Enligt en undersökning används av snöskotrarna enbart för fritidsändamål.23 Terrängfordon som bandvagnar och s.k. snövesslor används inom fjällturismen för gods- och persontransporter till t.ex. fjälltoppar, fjällstugor eller serveringar. I vintersportanläggningar används pist- maskiner för att preparera nedfarter. I sådana anläggningar används också snöskotrar för transporter av personal och materiel och som räddningsfordon och för att preparera spår för längdskidåkning. Delar av besöksnäringen erbjuder terrängkörning där själva kör- ningen står för upplevelsen. Det gäller framför allt vissa anläggningar där snöskotrar kan hyras och möjligheter finns att antingen åka själv på leder eller att delta i guidade snöskoterturer. Även fyrhjulingar används för visst friluftsliv. Det gäller t.ex. jakt där fyrhjulingar används för transport av större vilt. I samband med jakt används för övrigt även snöskoter för transport av personer och fällt vilt. Boende i glesbygd m.m. Det finns boende i glesbygd som har behov av att i väglöst land kunna använda motordrivna fordon i terräng för persontransporter och transporter av förnödenheter till bl.a. bostäder och andra bygg- nader. Behoven kan naturligt nog lättare tillgodoses med snöskoter, men behoven kan föreligga även . 23Naturvårdsverkets skrivelse , s. 25. Utgångspunkter för en hållbar terrängkörning Vissa jaktmarker och fiskevatten ligger avlägset och otillgängligt i förhållande till farbar väg och för att lättare kunna nå dem finns det behov av att använda terrängmotorfordon. 7.8.4Statlig och verksamhet samt projektering och byggande m.m. Det finns behov av att kunna köra motordrivet fordon i terräng för statliga och kommunala tjänstepersoner i tjänsteärende. Det kan t.ex. vara fråga om tillsyn eller polisiär verksamhet. Läkare, sjuksköterskor, barnmorskor eller veterinärer kan ha behov av att för sin yrkesutövning kunna transportera sig i väglöst land. Fjällräddning och statlig eller har behov av att kunna använda motordrivna fordon i terräng. Det finns behov av att kunna köra i terräng vid projektering, byggande, underhåll, skötsel och reparationer av vägar och andra anläggningar samt ledningar för vatten och avlopp, elkraft m.m. 8 Överväganden och förslag 8.1En ny lags syfte och tillämpningsområde Förslag: Bestämmelserna i lagen ska syfta till att främja en hållbar användning av motordrivet fordon i terräng. Lagen ska syfta till att främja en hållbar användning av motordrivet fordon i terräng. Det innebär att lagen ska förebygga att trafik med motordrivna fordon orsakar skador på mark och vegetation samt olägenheter för djurliv och friluftsliv. Lagen bör ha i allt väsentligt samma tillämpningsområde som den gällande lagen. Terrängkörningslagen reglerar handlingar som var och en för sig kan ha endast en liten påverkan på människors hälsa eller miljön. En enstaka ovarsam körning i terräng kan dock orsaka skada på mark och vegetation. Regelbunden körning på t.ex. en snöskoterled eller i ett och samma spår vid skogsavverkning kan leda till skador på den underliggande marken och i ett område i närheten av en led. Det finns risk för skada på djur- och växtlivet. Körning med snöskoter innebär också störningar i form av buller och utsläpp av förorening- ar. De samlade effekterna av terrängkörning på en plats har således inte sällan en påverkan på människors hälsa eller miljön som är mer än försumbar. Det framgår vidare av skrivelse om terrängkörningens påverkan på djur, natur och friluftsliv att använd- ningen av motorfordon i olika näringar ger upphov till skador på miljön. Sammantaget behöver därför användningen av motordrivna fordon i terräng regleras. 8.1.2Skydd för allmänna intressen En ny terrängkörningslagstiftning ska i likhet med nuvarande lag- stiftning syfta till att skydda allmänna intressen från skador och stör- ningar som orsakas av körning med motordrivna fordon i terräng. Skador på mark, växt- och djurliv, men även miljön i stort ska före- byggas, liksom risken för olägenheter för människor och djur i form av buller och avgaser. , som har införlivats i svensk rätt, ställer krav på rättsligt skydd för äganderätt och möjligheten att utöva näring. Lagstiftning och praxis om egendomsskyddet har utvecklats jämfört med vad som gällde när den nuvarande terrängkörningslagen infördes. Lagens bestämmelser om skydd för miljön, såsom förbudet mot bar- markskörning, innebär ett skydd för den som äger marken. Det kan hävdas att motiven för att skydda jord- och skogsbruk som allmänt intresse i allt väsentligt sammanfaller med markägares enskilda intresse av att förhindra att mark och växtlighet skadas av terräng- körning. Ett liknande resonemang kan föras avseende rennäringen. Det anförda väcker frågan om det i terrängkörningslagen bör anges att den även syftar till att skydda enskilda intressen. Vid en samlad bedömning av de förslag till ny lagstiftning som behövs på området anser dock utredningen att det inte finns skäl att nu utvidga lagens syfte till att även omfatta enskilda intressen (se även av- snitt 8.3.5). Även med detta som utgångspunkt måste olika enskilda intressen beaktas när lagstiftningen tas fram, bl.a. vid utformningen av förbud och undantag från förbuden. Förslag: Lagen ska gälla användning av motordrivet fordon i terräng. Med användning menas körning, stannande eller park- ering. I fråga om stannande eller parkering ska lagen dock inte gälla sådan terräng som avses i 3 kap. 48 § trafikförordningen (1998:1276) eller om det med stöd av samma förordning har med- delats lokala trafikföreskrifter om stannande eller parkering. Det är användningen av motordrivna fordon i terräng som ska regleras. Begreppet motordrivet fordon definieras i 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och omfattar t.ex. lastbilar, per- sonbilar, motorcyklar, mopeder, snöskotrar och terränghjulingar. Däremot omfattas inte de vanliga elcyklarna av definitionen.1 Av en ny lagstiftning bör det framgå att den inte endast avser körning med motordrivna fordon i terräng, utan även annan använd- ning. Ordet användning förekommer för övrigt i 1, 5 och 7 §§ terräng- körningsförordningen (1978:594). Annan användning än körning gäller stannande eller parkering. Det bedöms nödvändigt att tydliggöra att lagen inte endast gäller körning med motordrivet fordon i terräng. Detta hänger bl.a. ihop med att utredningen fått uppgift från i om att det finns svårigheter att få någon lagförd för olovlig terräng- körning om själva körningen inte har observerats, utan det enda som med säkerhet kan konstateras är att ett fordon parkerats eller ställts upp i terräng. Problemet gäller framför allt uppställning av husbilar i barmarksterräng. Det kan tyckas att företeelsen är mer eller mindre harmlös, men en husbil väger . I och med att det är fråga om hjulfordon uppstår på grund av fordonsvikten markskador när en husbil parkerats eller ställts upp i terräng. I fråga om stannande eller parkering kan kommunen meddela lokala trafikföreskrifter om detta med stöd av 10 kap. 1 och 3 §§ trafikförordningen (1998:1276). Dessutom gäller enligt 3 kap. 48 § samma förordning generellt att inom tättbebyggt område får fordon inte stannas eller parkeras på allmän plats som är terräng. Det skulle kunna uppstå en konflikt i fråga om stannande eller parkering skett i strid med terrängkörningslagen eller 3 kap. 48 § trafikförordningen eller bestämmelse som meddelats med stöd av den förordningen. För att sådana konflikter inte ska uppstå får det i en ny terrängkörnings- lag föreskrivas att lagen inte gäller stannande eller parkering som omfattas av bemyndigande enligt 10 kap. 1 och 3 §§ trafikförord- ningen eller det generella förbudet enligt 3 kap. 48 § samma förord- ning. 1Den vanliga elcykeln definieras som cykel. Den är ett eldrivet fordon med en tramp- eller vevanordning om elmotorn endast förstärker kraften från tramp- eller vevanordningen, inte ger något krafttillskott vid hastigheter och har en kontinuerlig märkeffekt som inte överstiger . 8.1.5Lagstiftningen ska inte innehålla terrängtrafikregler Bedömning: En ny terrängkörningslagstiftning ska inte innehålla bestämmelser om terrängtrafik. Av analysen av förhållandet mellan regelverken i avsnitt 7.7 framgår att den nuvarande terrängkörningslagstiftningen till stor del reglerar markanvändning, dvs. i vilken utsträckning motordrivna fordon får användas i terräng. I framför allt terrängkörningsförordningen (1978:594) finns dock även bestämmelser om terrängtrafik. Bestäm- melser om terrängtrafik finns även i trafikförordningen (1998:1276) och i den förordningen finns även bemyndiganden för terräng- trafikreglering. För att komma bort från den dubbelreglering som finns och som ger upphov till otydligheter om hur terrängkörningsfrågor kan regleras, framför allt på det kommunala planet, ska en ny terräng- körningslagstiftning inte innehålla bestämmelser om terrängtrafik. Förslag: En ny terrängkörningslag och terrängkörningsförord- ning ska innehålla hänvisningar till lagen (2001:559) om väg- trafikdefinitioner och förordningen (2001:651) om vägtrafik- definitioner. Lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner innehåller definitioner som är avsedda att användas i andra författningar i den utsträckning som föreskrivs i dessa. Definitionen av motordrivet fordon finns i lagen om vägtrafikdefinitioner och definitionen av terräng finns i förord- ningen om vägtrafikdefinitioner. Den nuvarande terrängkörningslagen och terrängkörningsför- ordningen saknar hänvisningar till författningarna om vägtrafik- definitioner och innehåller i fråga om exempelvis motordrivet for- don eller terräng inga egna definitioner. Att i lag hänvisa till en viss förordning anses ofta vara olämpligt på grund av att regeringen därmed på egen hand kan bestämma inne- hållet i en lag och så att säga gå förbi . dock att det i lag hänvisas till viss förordning när det är fråga om termer eller begrepp som är av väsentlig betydelse. Exempelvis hän- visas det i 4 § andra stycket lagen (2013:1164) om elektroniska väg- tullssystem och 3 § andra stycket lagen (2014:52) om infrastruk- turavgifter på väg till såväl lagen om vägtrafikdefinitioner som för- ordningen om vägtrafikdefinitioner. Utredningen bedömer att det är nödvändigt att begrepp som är centrala i en terrängkörningslagstiftning definieras. Det gäller inte minst i fråga om begreppet terräng. En ny terrängkörningslag och terrängkörningsförordning bör därför innehålla hänvisningar till författningarna om vägtrafikdefinitioner. 8.2En fortsatt separat lagstiftning I detta avsnitt behandlas frågan om en ny lagstiftning om hållbar terrängkörning ska fortsatt vara en egen lagstiftning med materiella bestämmelser eller om lagstiftningen ska knytas till bestämmelserna i . Utredningsdirektiven tar inte uttryckligen upp frågan om hur en ny terrängkörningslag bör förhålla sig till . I uppdraget ingår dock att utreda om förhållandet mellan de regelverk som inne- håller bestämmelser om terrängkörning behöver förändras eller tyd- liggöras. Med hänsyn till terrängkörningens omfattning och dess påverkan på miljön i vid bemärkelse, finns det skäl att överväga frågan om terrängkörningslagens förhållande till . Utredningen har övervägt tre alternativ för hur en ny terrängkör- ningslag bör förhålla sig till : 1.En separat lag med egna materiella bestämmelser, utan hänvisning till . 2.En separat lag som hänvisar till relevanta bestämmelser i miljö- balken. Hänvisningen görs antingen generellt eller enbart avseen- de inrättande av allmän eller enskild skoterled. 3.En ny lag införs i , t.ex. 12 kap. 8.2.3Miljöbalkens syfte och tillämpningsområde syftar enligt 1 kap. 1 § till att främja en hållbar utveck- ling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillför- säkras en hälsosam och god miljö. Det anges att en sådan utveckling bygger på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att männi- skans rätt att förändra och bruka naturen är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl. ska tillämpas så att bl.a. mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekolo- gisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållning tryggas. gäller parallellt med annan lagstiftning om verksam- het som kan orsaka skada eller olägenhet för människors hälsa, miljön eller andra intressen som skyddas enligt , se 1 kap. 3 §. Det finns ett flertal andra lagar som reglerar frågor om markanvänd- ning, t.ex. lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, plan- och bygg- lagen (2010:900), rennäringslagen (1971:437) och väglagen (1971:948). Flera av lagarna innehåller hänvisningar till när det gäller prövningen av planläggning, byggande, projekt och verksamheter. Hänvisningar görs främst till de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. , hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. och miljö- kvalitetsnormer i 5 kap. Terrängkörningslagen, som får anses ha karaktär av markanvändningslag, innehåller inte någon sådan hänvis- ning. allmänna hänsynsregler, såsom försiktighets- och hushållningsprinciperna i 2 kap. 3 och 5 §§, är generellt tillämpliga på verksamheter eller åtgärder som kan medföra skada eller olägen- het för människors hälsa eller miljön. Det gäller dock enligt 2 kap. 1§ andra stycket enbart en åtgärd som inte är av försumbar betydelse i det enskilda fallet. , som innehåller 32 kapitel, är ett mycket omfattande regelverk som innebär att både allmänna och enskilda intressen ska beaktas vid prövningar. innehåller både materiella be- stämmelser som är generellt tillämpliga och materiella bestämmelser på särskilda områden, t.ex. miljöfarlig verksamhet, vattenverksamhet och kemiska produkter. Det finns också processuella bestämmelser om bl.a. prövning av olika typer av mål och ärenden. I finns vidare bestämmelser om bl.a. tillsyn, ersättning och skadestånd samt miljösanktionsavgifter och straff. I förarbetena till behandlades endast kort frågan om hur terrängkörningslagen bör förhålla sig till . Vid en genomgång av gällande rätt angavs att det inom trafiksektorn finns flera lagar som helt eller delvis gäller miljö- och hushållningsfrågor. Som exempel nämndes bl.a. väglagen. Sedan anfördes att möjligen mera naturvårdsinriktad är terrängkörningslagen.2 Terrängkörnings- lagen behandlades inte i den efterföljande propositionen om följd- lagstiftning till m.m.3 Lagstiftaren övervägde därmed inte heller om det fanns skäl att i terrängkörningslagen hänvisa till bestämmelser i . 8.2.4En egen lag med materiella bestämmelser Bedömning: Terrängkörningslagen bör även i fortsättningen vara en egen lag med materiella bestämmelser och inte inordnas i . Utredningen bedömer att övervägande skäl talar för att terrängkör- ningslagen även i fortsättningen bör vara en separat lag med egna materiella bestämmelser. Lagen bör således inte införas i och det behövs inte heller någon hänvisning till delar av bestämmelser. Det finns sammantaget följande skäl för att inte föreslå alter- nativ 2, som innebär en separat lag med hänvisning till relevanta bestämmelser i , eller alternativ 3, som innebär att en ny lag införs i . Alternativ 2 innebär att de materiella reglerna om terrängkörning är samlade i en och samma lag. Reglerna om vad som är förbjuden respektive tillåten terrängkörning innebär att en avväg- ning redan har gjorts mellan allmänna och enskilda intressen. 1997/98:45 I s. 182. 1997/98:90. hänvisa till de allmänna hänsynsreglerna i behövs därför inte och skapar en osäkerhet om vad som gäller vid terrängkörning, särskilt när det gäller enstaka varsamma körningar på snötäckt mark. Lagstiftningen blir mer svåröverskådlig och mindre tydlig genom alternativ 2. Utredningen visar att det snarare finns behov av en lag- stiftning som är enkel för den enskilde att förstå, så att den också kan följas i praktiken. En möjlig reglering skulle vara att i fråga om inrättande av allmän skoterled göra en hänvisning till 2–4 kap. och 5 kap. 3–5 §§ miljö- balken. Inrättande av allmän skoterled, med den användning av skoterleden som följer av detta, innebär en förhållandevis stor på- verkan på miljön. Under utredningen har det dock inte framkommit att eller andra berörda efterfrågar en sådan hänvisning. Alternativ 3 innebär att lagstiftningen blir otydligare och svårare att tillgodogöra sig för enskilda, näringar och myndigheter. Miljö- balken har ett omfattande innehåll uppdelat i 32 kapitel. Även om en ny terrängkörningslag införs i ett eget kapitel väcks frågor om vilka andra bestämmelser i som kan vara tillämpliga. Enstaka körningar med terrängfordon lämpar sig i många fall inte för en bedömning enligt de allmänna hänsynsreglerna. Det är inte så enkelt att tillämpa försiktighetsprincipen och göra en rimlighetsavvägning enligt 2 kap. 3 och 7 §§ på en enstaka körning med t.ex. snöskoter. De allmänna hänsynsreglerna gäller inte heller åtgärder som har för- sumbar betydelse i det enskilda fallet, vilket innebär att enstaka kör- ningar med snöskoter ofta faller utanför tillämpningsområdet.