sou · H7B331 · 2019-06-03 00:00:00 — Det i konkurrenslagen reglerade sanktionssystemet är särskilt anpassat för att motverka överträdelser av konkurrensrättsliga regler. Dessutom finns närings- förbudet att tillgå i de fall det finns ett behov att förhindra att per- soner som orsakat stora skador inom ramen för bedriven närings- verksamhet fortsätter ägna sig åt näringsverksamhet. 90Uppgift till utredningen vid samråd med , uppgiften bekräftad i e-post . F-skattesystemets inverkan på företagens villkor Utredningen har inte kunnat identifiera något behov utifrån överträdelser av konkurrensbestämmelser att vägra eller återkalla ett godkännande av F-skatt då en överträdelse inte lett till näringsför- bud. Frågan är då om det ändå kan finnas andra skäl att utvidga möj- ligheterna att vägra eller återkalla ett godkännande för F-skatt när en överträdelse av konkurrensbestämmelser skett. Utvidgade återkallelsegrunder ska i första hand utgå från skatterättsliga överväganden Ett meddelat näringsförbud har utgjort en grund för att vägra och återkalla ett godkännande för F-skatt sedan systemet infördes . I förarbetena vid F-skattesystemets införande uppgavs att den viktigaste konsekvensen av ett näringsförbud är att den som har meddelats förbudet inte har rätt att driva näringsverksamhet utan särskild dispens. Genom detta ansågs den grundläggande förutsätt- ningen för innehav av F-skatt, nämligen att innehavaren bedriver näringsverksamhet, inte vara uppfyllt. Att ett undantagslöst närings- förbud, oavsett på vilken grund det är meddelat, skulle resultera i en återkallelse ansågs därför ligga i sakens natur.91 En återkallelse av ett godkännande ska i första hand syfta till att i det enskilda fallet åstadkomma en säkrare och effektivare form för betalning av skatter och socialavgifter än vad som följer av ett inne- hav av F-skatt. Detta syfte kan i regel uppnås genom att godkän- nandet återkallas. När så skett är det personens A-skatt som gäller och den som betalar ut ersättning till annan för utfört arbete ska i princip göra såväl skatteavdrag som betala arbetsgivaravgifter.92 Enligt utredningens mening kan det mycket väl finnas situationer där förutsättningarna för att meddela ett näringsförbud inte är upp- fyllda men att bristerna i andra avseende är så allvarliga att ett godkännande av F-skatt borde återkallas. Bristerna eller förhållan- dena bör dock vara sådana att det finns en koppling till ett godkän- nande för F-skatt och att i det enskilda fallet åstadkomma ett säkrare och effektivare förfarande för betalning av skatter och avgifter. Detta kan knappast göras gällande avseende överträdelser av kon- kurrensregler. Att använda möjligheterna att vägra eller återkalla en F-skatt som en sanktion i situationer som inte ligger inom ramen för 1991/92 :112 s. 123. F-skattesystemets inverkan på företagens villkor F-skattesystemets syfte är inte rimligt och är enligt utredningens mening inte heller lämpligt. En möjlighet att vägra eller återkalla ett godkännande för F-skatt vid överträdelse av konkurrensbestäm- melser som inte lett till näringsförbud bör därför inte införas. för skyddsregler för arbetstagare I utredningens delbetänkande F-skattesystemet – några särskilt utpe- kade frågor (SOU 2018:49) redovisar utredningen sin analys av om och i vilken utsträckning F-skattesystemet uppfattas leda till att de som egentligen borde vara anställda i stället anlitas som närings- idkare, s.k. falska egenföretagare. I delbetänkandet redovisas också en analys av egenanställning och liknande företeelser. Utredningen har i uppdrag att närmare analysera om tolkningen av begreppet näringsverksamhet i skatterättslig mening har fått för stor betydelse på det arbetsrättsliga området och om det i så fall har lett till en icke avsedd urholkning av skyddet för arbetstagare. I uppdraget ska frå- gan om det ska krävas mer än en uppdragsgivare för att godkännas för F-skatt belysas särskilt. I avsnitt 6.2 ges en beskrivning av näringsbegreppets anpassning till utvecklingen i samhället. Därefter följer i avsnitt 6.3 en översikt- lig genomgång av några centrala skyddsbestämmelser inom arbets- rätten. I avsnitt 6.4 ges en kort beskrivning av hur de sociala trygg- hetssystemen1 förhåller sig till det skatterättsliga näringsbegreppet och ett godkännande för F-skatt. En utförlig beskrivning av de kri- terier som har betydelse för det skatterättsliga näringsbegreppet finns i kapitel 4 (avsnitt 4.3.3). Utredningen har i kapitel 3 redovisat de delar från delbetänkandet som är relevanta för nu aktuella frågor. Det finns dock skäl att när- mare beröra några frågor som behandlades i delbetänkandet. Detta redovisas i avsnitt 6.5 tillsammans med kompletterande uppgifter av 1Med trygghetssystemen avses här socialförsäkring, pensionsförsäkring och rättigheter vid arbetslöshet. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare betydelse som utredningen tagit del av efter att deluppdraget hade redovisats. Utredningens bedömning vad avser F-skattesystemets inverkan på skyddet för arbetstagare redovisas i avsnitt 6.6. Det har inte legat i utredningens uppdrag att lämna förslag på det arbetsrättsliga området. 6.2.1Näringsbegreppet och utvecklingen på arbetsmarknaden Fram till den reformering av inkomst- och företagsbeskattningen som genomfördes fanns sex inkomstslag varav ett var inkomst av rörelse. Inkomst av rörelse definierades i 3 kap. 18 § i den då gällande kommunalskattelagen (1928:370), förkortad KL. Med rörelse avsågs ”varje förvärvsverksamhet, som med avse- ende på enhetlighet i verksamhetens art samt gemensamhet i drift- ledning och driftkostnader är att anse såsom självständig rörelse”. I samband med reform minskades antalet inkomstslag för fysiska personer till tre; inkomst av tjänst, inkomst av näringsverk- samhet och inkomst av kapital. Begreppet rörelse utmönstrades och ersättes av begreppet näringsverksamhet. Den nya lydelsen som infördes i 21 § KL var att ”med näringsverksamhet avses yrkesmässig självständigt bedriven förvärvsverksamhet”. I specialmotiveringen uttalades att den nya definitionen av vad som utgör näringsverk- samhet anslöt till kraven i gällande rätt för rörelse och att den rätts- praxis som fanns på området fortfarande var aktuell.2 Den nuvarande definitionen av näringsverksamhet, förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt, har således i princip varit densamma sedan den infördes. Förändringar i bestämmelserna som exempli- fierat eller förtydligat hur kriterierna i definitionen ska tolkas eller vad som ska ingå i inkomstslaget har däremot skett (jfr avsnitt 5.2).3 2Proposition 1989/90:110 om reformerad inkomst- och företagsbeskattning s. 649. Förslagen byggde bl.a. på betänkandena Reformerad inkomstbeskattning (SOU 1989:33) och Reformerad företagsbeskattning (SOU 1989:34). Se även företagsskattekommittés betänkande Beskattning av fåmansföretag (SOU 1989:2). 3Som exempel angavs i 3 kap. 27 § KL en icke uttömmande uppräkning av verksamheter som normalt ansågs hänförliga till inkomstslaget rörelse. Maj:ts proposition med förslag till kommunalskattelag m. m., 1928 nr 213 s. 15. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare Den senaste lagändringen av betydelse för tolkningen av närings- begreppet i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, trädde som tidigare nämnts 2009. Innan lagändringen var huruvida man hade en eller flera uppdragsgivare en omständighet som vid bedömningen av självständighetsrekvisitet tillmättes stor vikt. I praxis hade dock tillämpningen redan börjat förändras och det hade framförts önskemål om en översyn av F-skattereformen, med hänsyn till den utveckling arbetsmarknaden hade genomgått som F-skatten funnits.4 En förändrad arbetsmarknad hade enligt gett upphov till nya yrken som inte fullt ut om- fattades av begreppet näringsverksamhet. I de förarbeten som före- gick lagändringen angavs att formerna för företagande och anställ- ning hade förändrats. Det ansågs blivit allt vanligare att ett företag bestod av en kärna av fast heltidsanställda omgiven av ringar av per- soner med allt lösare anknytning till företaget såsom deltidsanställda, tidsbegränsat anställda, inhyrd personal och egenföretagare som anli- tas för olika uppdrag. Även om det traditionella anställningsavtalet mellan arbetsgivare och arbetstagare fortfarande var den dominerande formen för anlitande av arbetskraft, hade företagen i större utsträck- ning börjat anlita underleverantörer, konsulter och bemanningsföre- tag. Regeringen anförde vidare att bedömdes i hög grad kännetecknas av att de större företagen köper in tjänster i stället för att anställa personer. Till en del handlade det om inköp av specialisttjänster t.ex. vad gällde it-kompetens. Företagen köpte också in sådana tjänster som tidigare hade utförts internt; antingen styckvis från fristående företag eller genom att lägga ut verksam- heten på entreprenad. Det ansågs vanligt att verksamheter som t.ex. städning, fönsterputsning, vaktmästeri, telefonväxel och reception lades ut på entreprenad. I andra fall handlade det om avknoppning av avdelningar inom produktionen, som inte bedömdes höra till företagens kärnverksamhet. Den avknoppade enheten kunde fort- sätta att arbeta på entreprenad åt sin tidigare arbetsgivare. Avknopp- ningen kunde också avse speciella tjänster, där den eller de anställda som tidigare skött dessa inom företagets ram erbjöds att i stället som egenföretagare utföra dessa uppgifter på entreprenad åt den tidigare arbetsgivaren. Sammantaget bedömde regeringen att arbetsmarkna- den blivit mer flexibel och att fler fått möjligheter att arbeta i andra 4Skatteverkets rapporter Fi2004/5559 och Fi2007/1405. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare former än i ett vanligt anställningsförhållande.5 Ändringen av 13 kap. 1§ IL, som innebar att lagtexten kom att förtydliga att parternas vilja i ett avtal om arbete skulle ges större vikt vid bedömningen av om det var fråga om näringsverksamhet eller om ett anställningsförhål- lande, skulle enligt regeringen bl.a. innebära en möjlighet att anpassa rättstillämpningen efter samhällsutvecklingen.6 I och med att relationen mellan uppdragstagaren och uppdrags- givaren och deras gemensamma avsikt lyftes fram minskade också betydelsen av kravet på flera uppdragsgivare.7 6.2.2Nya arbetsformer och trender på arbetsmarknaden Den beskrivning av utvecklingen som gjordes inför lagändringen är enligt utredningens mening alltjämt gällande. Samhället har utvecklats och fortsatt förändrats i samma riktning både ifråga om företagande och arbetsmarknad på samma sätt som sedan reg- lerna om F-skatt infördes . Utöver ovan beskrivna utveckling har också den senare tidens digitalisering lett till ändrade arbetssätt för olika yrken och till att nya företeelser och arbetsformer som inte funnits eller i vart fall inte varit vanligt förekommande dyker upp på arbetsmarknaden. Som exempel kan nämnas it-baserat mobilt arbete eller arbete via digitala plattformar. Andra övergripande trender på arbetsmarkna- den som bl.a. lyfts fram i betänkandet Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? (SOU2017:24) är ökningen av egenföretagare och förekomsten av egenanställningar.8 Även före- komsten av s.k. falska egenföretagare samt att det i vissa branscher har blivit vanligt med långa underentreprenörskedjor är något som uppmärksammats.9 När det gäller outsourcing kan det noteras att den svenska arbets- marknaden traditionellt sett haft en stor andel anställda som arbetat i storföretag. Eftersom större företag i högre grad väljer att 2008/09:62 s. 20–21. 25–26. 7Jfr , Ställningstagande (2008), Utfärdande av F-skattsedel efter ändrat närings- begrepp, (dnr 131 751308-08/111). 8I SOU 2017:24 redovisas några övergripande trender och nya former för arbete som före- kommer i . 107–127 och 159–175. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare fokusera enbart på sin kärnverksamhet och att köpa in tjänster i stäl- let för att ha egna anställda (outsourcing) får detta också genomslag i statistiken (jfr avsnitt 5.5.2). Den tekniska utvecklingen har också lett till att en del kvalificerade tjänster blivit rumsligt obundna så att dessa lättare kan läggas ut, outsourcas, på externa företag såväl inom som utanför gränser.10 6.3Bestämmelser till skydd för arbetstagare Den svenska arbetsmarknadsmodellen utmärker sig genom att för- hållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare till stor del styrs av kollektivavtal.11 Den svenska modellens reglering av förhållandena på arbetsmarknaden har således en relativt liten statlig inblandning. Lagstiftaren har det övergripande ansvaret för regleringen när det gäller bl.a. arbetsmiljö, skydd mot diskriminering, arbetsmarknads- politiska åtgärder och vissa ledighetsförmåner, men förhållandena på arbetsmarknaden regleras i stor utsträckning genom kollektivavtal. Efterlevnaden av kollektivavtalen övervakas av de avtalsslutande organisationerna. En förutsättning för att den svenska modellen ska fungera är därför att det finns en hög organisationsgrad bland såväl arbetstagare som arbetsgivare. Ett grundläggande skydd för arbetstagare finns emellertid i ett antal lagar, vilka reglerar förhållandet mellan arbetsgivare och arbets- tagare och dessas organisationer. Flera bestämmelser i de arbets- rättsliga lagarna är tvingande till arbetstagarens fördel. Lagstift- ningen är dock i stor utsträckning semidispositiv, vilket betyder att arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal kan komma överens om regler som kompletterar eller avviker från vad som annars gäller enligt lagen. 11För en utförligare redogörelse av den svenska arbetsmarknadsmodellen se t.ex. betänkandena Översyn av lex (SOU 2015:83) s. 43–52 och Tid för trygghet (SOU 2019:5) s. 40–66. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare 6.3.2Kort om skyddsregler för arbetstagare En grundläggande fråga inom arbetsrätten är vem som är att anse som arbetstagare. Trots denna frågas centrala betydelse saknas en definition i lag av arbetstagarbegreppet i den svenska arbetsrätten. Den som utför arbete mot ersättning åt annan är inom arbetsrätten antingen att anse som arbetstagare eller uppdragstagare. De arbets- rättsliga bestämmelserna är i huvudsak tillämpliga enbart mellan arbetstagare och arbetsgivare.12 Arbetstagarbegreppet får härigenom en viktig funktion genom att det anger gränserna för de arbetsrätts- liga bestämmelsernas tillämpningsområde. Gränsdragningen görs på rent objektiva grunder och i princip oberoende av vad parterna själva har avtalat (se vidare nedan). Utgångspunkten är att arbetstagar- begreppet ska ha en och samma omfattning oavsett i vilken lag det förekommer. Detta gäller åtminstone för civilrättsliga lagar.13 Tolk- ningen av arbetstagarbegreppet utgår dock ytterst ifrån syftet med den lag och den bestämmelse som saken gäller. Man kan därför inte alltid utgå från att begreppet ”arbetstagare” betyder helt detsamma i all civilrättslig lagstiftning.14 Det ska i detta sammanhang betonas att arbetstagarbegreppet inom arbetsrätten är tvingande i den meningen att parterna i princip inte förfogar över huruvida den arbetspreste- rande parten är att anse som arbetstagare eller inte. Det innebär att arbetsgivaransvaret aldrig kan ”avtalas bort”. Skälet är att det annars vore möjligt att undgå tillämpning av tvingande bestämmelser till skydd för arbetstagaren. Det finns ett flertal lagar som reglerar arbetsgivarens ansvar gent- emot sina anställda. En av de viktigaste lagarna inom den individuella arbetsrätten är lagen (1982:80) om anställningsskydd, förkortad LAS. Andra centrala bestämmelser finns i semesterlagen (1977:272), arbetstidslagen (1982:673), lönegarantilagen (1992:497) och arbets- miljölagen (1977:1160). Inom den kollektiva arbetsrätten är lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, förkortad MBL, den mest centrala. Den individuella arbetsrätten reglerar förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare medan den kollektiva arbets- 12I bl.a. arbetsmiljölagen (1977:1160) finns dock undantag. Fler än arbetsgivare har och kan få ett arbetsmiljöansvar. 13Malmberg J., m.fl. Medbestämmandelagen, En kommentar del 1, kommentaren till 1 §, Zeteo . 14Se Lunning, L., Toijer, G. och , P., Anställningsskydd en kommentar 1 §, Zeteo , och där givna hänvisningar till NJA 1982 s. 784 och NJA 1992 s. 631. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare rätten rör förhållandet mellan arbetsgivare/arbetsgivarorganisatio- ner och arbetstagarorganisationer. Nedan följer en översiktlig be- skrivning av regelverken. Lagen om anställningsskydd skyddar arbetstagare vid uppsägningar och avskedanden bl.a. genom bestämmelser om att saklig grund för uppsägning krävs. Syftet med lagen är att stärka arbetstagarens gene- rella ställning på arbetsmarknaden och hindra godtyckliga uppsäg- ningar. Huvudregeln är att turordningen vid uppsägningar på grund av arbetsbrist ska styras av anställningstid – sist in, först ut. I 1 § LAS stadgas att lagen gäller arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. I andra stycket anges fem undantag, bl.a. för dem som har företags- ledande ställning eller som tillhör arbetsgivarens familj. Lagen om- fattar inte heller den som utför arbete i egenskap av uppdragstagare, delägare, självständig företagare etc. Semesterlagen reglerar förmånerna semesterledighet och semesterlön under ledigheten samt semesterersättning vid anställningens upp- hörande. Syftet med semesterlagen är att ge alla arbetstagare rätt till betald vila. Lagen gäller för alla arbetstagare. Uppdragstagare omfattas inte av lagen. Arbetstidslagen har sitt ursprung i arbetsmiljölagen och dess för- arbeten. Därmed är lagen i grunden en lag vars syfte är att förbättra arbetsmiljön för arbetstagare. Lagen bygger också delvis på obliga- toriska EU-regler om arbetstidens förläggning i vissa avseenden.15 Arbetstidslagen reglerar hur mycket man får arbeta , och . Den tar upp jourtid och beredskap, vilka raster och pauser man har rätt till och vad som gäller för nattvila. 15EU-direktivet 2003/88/EG. och rådets direktiv /88/EG av den 4november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare enligt 1 §, med vissa inskränkningar, varje verksamhet där arbets- tagare utför arbete för en arbetsgivares räkning. För en uppdrags- tagare gäller inte arbetstidslagen.16 Statlig lönegaranti syftar till att skydda den arbetstagare som inte fått sin lön när arbetsgivaren gått i konkurs eller är föremål för före- tagsrekonstruktion. Det innebär att staten genom i vissa fall betalar ut lönen efter beslut av en konkursförvaltare eller en före- tagsrekonstruktör. Normalt kan ersättning betalas ut för lön som tjänats in konkursansökan lämnades till tingsrätten och ersättningen är begränsad till fyra prisbasbelopp. Endast den som är arbetstagare omfattas av lagen. I arbetsmiljölagen finns regler om skyldigheter för arbetsgivare och andra skyddsansvariga att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet. I lagen finns bestämmelser om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare, till exempel regler om skyddsombudens verksamhet. Syftet är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet men också att i övrigt skapa en god arbetsmiljö. Arbetsmiljölagen skyddar i huvud- sak arbetstagare men omfattar i begränsade delar även andra som utför arbete. Lagen om medbestämmande i arbetslivet Lagen reglerar den kollektiva arbetsrätten. Den innehåller bestäm- melser bl.a. om att de fackliga organisationerna har rätt till infor- mation om verksamheten, att det finns ett fackligt tolkningsföre- träde i vissa typer av ärenden, en facklig vetorätt och att det i vissa angivna fall finns en förhandlingsrätt eller förhandlingsskyldighet. Är parterna bundna av kollektivavtal råder dessutom fredsplikt. Arbetsgivaren är skyldig att förhandla med facket före beslut om att 16För vissa chaufförer gäller dock lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare förändra verksamheten eller ändra förhållanden för enskilda arbets- tagare. Lagens syfte är alltså att främja ett arbetstagarsidans infly- tande över arbetsvillkor och företagsledning. Lagen har ett något utvidgat arbetstagarbegrepp jämfört med det civilrättsliga arbetstagarbegreppet. I 1 § första stycket MBL anges att lagen är tillämplig på förhållandet mellan arbetsgivare och arbets- tagare. Av paragrafens andra stycke framgår att som arbetstagare i lagen anses även den som utför arbete åt annan och därvid inte är anställd hos denne men har en ställning av väsentligen samma slag som en anställd (jämställda uppdragstagare). Avgörande för vem som omfattas av det arbetsrättsliga skyddet är gränsdragningen mellan arbetstagare, å ena sidan, och uppdrags- tagare å den andra. Av praxis följer att domstolarna vid denna gräns- dragning har att göra en helhetsbedömning av samtliga omstän- digheter i det enskilda fallet.17 Grunden för hur denna prövning ska gå till slogs fast redan i rättsfallet NJA 1949 s. 768. I förarbetena till lagen om medbestämmande i arbetslivet räknade arbetsrättskommittén, efter en genomgång av den praxis som då fanns på området, upp ett antal kriterier som bör beaktas när det civilrättsliga arbetstagar- begreppet ska bedömas. Vid sidan av de grundläggande förutsätt- ningarna om avtalade arbetsprestationer har följande omständigheter ansetts tyda på att den arbetspresterande parten är arbetstagare: –att avtalsparten ska utföra arbetet personligen, antingen detta framgår av avtalet eller får anses vara förutsatt, –att avtalsparten helt själv eller så gott som helt själv har utfört arbetet, –att den arbetspresterande parten har ställt sin arbetskraft till förfogande allteftersom arbetsuppgifter har uppkommit, –att arbetsuppgifterna har varierat, –att förhållandet parterna emellan har varit av mera stadigvarande eller regelbunden karaktär, 17Se bl.a. AD 2005 nr 16, AD 2006 nr 24, AD 2012 nr 24 och AD 2013 nr 92. F-skattesystemets betydelse för skyddsregler för arbetstagare –att avtalsparten har varit förhindrad t.ex. genom att tid och kraf- ter inte har räckt till att utföra liknande arbete av bety- delse för någon annan, –att avtalsparten beträffande arbetets utförande, arbetsplatsen eller arbetstiden har varit underkastad bestämda direktiv eller annans kontroll, –att avtalsparten har haft att i arbetet använda maskiner, redskap eller råvaror som har tillhandahållits av motparten, –att avtalsparten har fått ersättning för direkta utlägg, t.ex. för resor i samband med arbetet, –att ersättningen för arbetsprestationen åtminstone delvis har ut- gått i form av garanterad lön, och –att avtalsparten allmänt sett är i ekonomiskt eller socialt hänse- ende jämställd med en arbetstagare. Omständigheter som enligt arbetsrättskommittén talar för att det i stället rör sig om ett uppdrags- eller affärsförhållande är om avtals- parten har fått ett personligt tillstånd för verksamheten eller aukto- risation av myndighet eller har fått en egen firma registrerad.18 Frågan om vem som är arbetstagare har prövats vid ett flertal till- fällen i Arbetsdomstolen och det finns flera klargörande rättsfall.19 Frågan om ett arbetsavtals utformning ansetts syfta till att kring- gå tvingande lag eller kollektivavtal har i tidigare rättspraxis ofta varit relevant.20 Denna prövning tycks ha haft en slags kontrollfunktion där domstolarna kontrollerat helhetsbedömningens utfall. Man kan också konstatera att det finns vissa omständigheter som generellt tycks tala för respektive mot ett syfte att kringgå tvingande lag eller kollektivavtal. Omständigheter som talar mot ett sådant syfte är t.ex. att en avtalspart som skulle skyddas av den tvingande lagstiftningen av egen fri vilja med öppna ögon avstår ifrån detta skydd eller att arbetsavtalet är utformat på ett sätt som är förekommande och accepterat inom den bransch som tvisten gäller.