sou · H6B391 · 2019-01-01 00:00:00 — ska sådana uppgifter lämnas i arbetsgivardeklarationen i de flesta fall då ersättning för arbete har betalats ut. Skyldigheten att lämna denna information i arbetsgivar- deklarationen kommer framöver i de flesta fall att ersätta skyldig- heten att lämna kontrolluppgift om intäkt i inkomstslaget tjänst (prop. 2016/17:58, bet. 2016/17:SkU21, SFS 2017:387). En inkomstdeklaration lämnas för ett beskattningsår. Deklarationen lämnas till ledning för bl.a. bestämmande av underlag för inkomstskatt och beräkning av pensionsgrundande inkomst (29 kap. 1 § SFL). En inkomstdeklaration ska innehålla bl.a. uppgifter om de in- täktsposter och kostnadsposter som ska hänföras till respektive inkomstslag (31 kap. 2 § SFL). Den som är deklarationsskyldig ska också lämna de övriga uppgifter som behöver för att kunna fatta riktiga beslut om slutlig skatt och beslut om pensions- grundande inkomst (31 kap. 3 § SFL). ska före året efter utgången av beskatt- ningsåret underrätta fysiska personer och dödsbon som kan antas vara deklarationsskyldiga om de kontrolluppgifter, uppgifter om betalningsmottagare i arbetsgivardeklarationer och övriga uppgifter som har kommit in till verket som underlag för beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande inkomst samt övriga upp- gifter som verket känner till (31 kap 4 § SFL). Underrättelsen ska ske genom att uppgifterna anges i det fastställda formuläret för inkomst- deklarationen (6 kap. 6 § andra stycket skatteförfarandeförord- ningen [2011:1261]). Om en uppgift som den deklarationsskyldige har fått underrättelse om är korrekt, ska den deklarationsskyldige godkänna uppgiften. Om en uppgift är felaktig eller saknas, ska den deklarationsskyldige genom ändring eller tillägg lämna de uppgifter som behövs (31 kap. 5 § SFL). I 33 kap. SFL finns bestämmelser om särskilda uppgifter. Särskilda uppgifter ska lämnas bl.a. till ledning för bedömning av stiftelsers, ideella föreningars och registrerade trossamfunds skattskyldighet enligt inkomstskattelagen (1999:1229) och till ledning för beskatt- ning av delägare i svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskat- tade juridiska personer. 33a kap. SFL innehåller bestämmelser om land-för-land-rappor- ter. Kapitlet infördes med anledning av det multilaterala avtalet mellan behöriga myndigheter om utbyte av land-för- land-rapporter och rådets direktiv (EU) 2016/881 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automa- tiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning (DAC 4). I kapitlet finns bestämmelser om svenska företags skyldighet att lämna land- för-land-rapporter. Land-för-land-rapporter ska lämnas av multi- nationella koncerner vars sammanlagda intäkter uppgår till . De ska innehålla upplysningar om bl.a. intäkter, vinst eller förlust före inkomstskatt, betalad inkomstskatt, årets ackumulerade inkomstskatt, aktiekapital, ackumulerade vinstmedel, antalet anställda och materiella tillgångar utom kontanter och lik- nande, allt fördelat på de olika länder i vilka koncernen har bedrivit verksamhet. I 34 kap. SFL finns bestämmelser om informationsuppgifter. Informationsuppgifter lämnas för att någon annan ska kunna full- göra sin uppgiftsskyldighet (34 kap. 2 § SFL). Det kan röra sig om uppgifter som ska lämnas till någon som är deklarationsskyldig (34 kap. 3–5 §§ SFL). Det kan också röra sig om uppgifter som ska lämnas till någon som är skyldig att lämna kontrolluppgift eller som är skyldig att lämna uppgifter om betalningsmottagare i en arbets- givardeklaration (34 kap. 6–11 §§ SFL). Enligt bestämmelserna i 35 kap. SFL ska den som är registrerad eller skyldig att anmäla sig för registrering för mervärdesskatt lämna uppgifter om viss gränsöverskridande handel med varor och tjänster i en periodisk sammanställning. Fastställda formulär ska användas för att lämna kontrolluppgifter, deklarationer, land-för-land-rapporter, särskilda uppgifter och perio- diska sammanställningar (38 kap. 1 § SFL). Deklarationer och vissa särskilda uppgifter ska undertecknas (38 kap. 2 § SFL). 7Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter I kapitel 6 har utredningen redogjort för de uppgiftsskyldigheter som finns i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. I detta kapitel behandlas de konsekvenser i form av skattetillägg, efterbeskattning och straffrättsliga påföljder som kan bli aktuella om oriktiga uppgifter lämnas. Den som inte fullgör vissa skyldigheter enligt skatteförfarandelagen kan påföras ett skattetillägg. Bestämmelserna om skattetillägg finns i 49 och 51 kap. samt 52 kap. 3–8 a, 10 och 11 §§ SFL. Skattetillägg kan tas ut i flera olika situationer; vid oriktig uppgift, vid sköns- beskattning, vid omprövning av skönsbeskattningsbeslut och när skatte- avdrag inte har gjorts. Här behandlas enbart det förstnämnda fallet, dvs. skattetillägg vid oriktig uppgift. 7.2.2Skattetillägg vid oriktig uppgift Skattetillägg vid oriktig uppgift ska tas ut av den som på något annat sätt än muntligen under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för egen beskattning, eller har lämnat en oriktig uppgift i ett mål om egen beskattning (49 kap. 4 § första stycket SFL). Möjlig- heten att ta ut skattetillägg i det senare fallet förutsätter att uppgiften har prövats i sak (49 kap. 4 § andra stycket SFL). Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter Det är som har bevisbördan för att en oriktig upp- gift har lämnats. En uppgift ska anses vara oriktig om det klart fram- går att en lämnad uppgift är felaktig eller att en uppgift som ska lämnas till ledning för beskattningen har utelämnats (49 kap. 5 § första stycket SFL). Beviskravet ”klart framgår” innebär ett strängare krav på bevisningens styrka än vad som normalt gäller vid beskatt- ningen, men innebär sannolikt inte ett lika högt krav som bevis- kravet ”utom rimligt tvivel” som tillämpas på straffrättens område (prop. 2002/03:106 s. 118–120). En uppgift ska inte anses vara oriktig om uppgiften tillsammans med övriga uppgifter som har lämnats eller godkänts utgör tillräck- ligt underlag för ett riktigt beslut eller om uppgiften uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut (49 kap. 5 § andra stycket SFL). I det sistnämnda fallet brukar man tala om att det har uppkommit en särskild utredningsskyldighet för , som har betydelse för frågan om skattetillägg ska tas ut. Denna utredningsskyldighet är något annat än allmänna utredningsskyldighet som regleras i 40 kap. 1 § SFL och som alltid gäller enligt skatteförfarande- lagen (jfr RÅ 2004 ref. 11). Skattetillägg kan tas ut även om den oriktiga uppgiften beror på en felbedömning av en regel eller ett rent förbiseende. Sådana sub- jektiva omständigheter kan dock ha betydelse vid prövningen av om det finns förutsättningar för befrielse från skattetillägget (se nedan avsnitt 7.2.5). Syftet med skattetillägg är att förmå den uppgiftsskyldige att i t.ex. en deklaration lämna tillräckligt med uppgifter för att Skatte- verket ska kunna fatta riktiga beskattningsbeslut. Vilka uppgifter som ska lämnas i en deklaration framgår av 31 kap. SFL när det gäller inkomstdeklarationer och av 26 kap. SFL när det gäller skattedekla- rationer. Förutom de mer specifika bestämmelser om innehållet i en inkomstdeklaration som finns i 31 kap. SFL finns också en bestäm- melse om att den som är deklarationsskyldig ska lämna de övriga uppgifter som behöver för att kunna fatta riktiga beslut (31 kap. 3 § SFL). Motsvarande bestämmelse när det gäller skatte- deklarationer finns i 26 kap. 18 § 3 SFL. Av denna bestämmelse fram- går att en skattedeklaration ska innehålla de ytterligare uppgifter som behöver för att kunna beräkna och kontrollera skatten och avgifterna. Bestämmelserna i 26 kap. 18 § 3 och 31 kap. 3 § SFL är av central betydelse. En deklarationsskyldig person som Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter inte lämnar en uppgift som behövs för att ska kunna fatta ett riktigt beslut anses nämligen ha lämnat en oriktig uppgift och riske- rar därmed att få betala skattetillägg (se t.ex. prop. 2010/11:165 del 2 s. 817). En förutsättning för att skattetillägg ska kunna tas ut på grund av oriktig uppgift är att uppgiften, om den hade godtagits, skulle ha påverkat skatten eller storleken av ett underskott. Detta framgår av bestämmelserna om beräkning av skattetillägg i 49 kap. 11, 13 och 14 §§ SFL. Enligt dessa bestämmelser beräknas skattetillägget till en viss procent av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade god- tagits, inte skulle ha bestämts för eller felaktigt skulle ha tillgodo- räknats den som har lämnat uppgiften, eller till en viss procent av en fjärdedel av det underskott som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, felaktigt skulle ha tillgodoräknats den som har lämnat upp- giften. Procentsatsen uppgår som huvudregel till när det gäller inkomstskatt och när det gäller mervärdesskatt.1 7.2.3När skattetillägg inte får tas ut Skattetillägg får inte tas ut om den oriktiga uppgiften framgår av s.k. avstämningsuppgifter som har varit tillgängliga för från utgången av beskattningsåret (49 kap. 10 § första stycket 1 SFL). Med avstämningsuppgifter avses bl.a. kontrollupp- gifter som ska lämnas utan föreläggande2 och uppgifter som har lämnats i inkomstdeklarationen för det föregående beskattningsåret och som har en direkt koppling till uppgifter som ska lämnas i inkomst- deklarationen för beskattningsåret (49 kap. 10 d § SFL). Före gällde i stället att skattetillägg inte fick tas ut om den oriktiga uppgiften kunde rättas med ledning av kontrollmaterial som normalt var tillgängligt för och också varit tillgängligt för verket från utgången av beskattningsåret (49 kap. 10 § SFL i tidigare lydelse). Om den oriktiga uppgiften inte kunde rättas men det ändå framgick av kontrollmaterialet att uppgiften var 1I SOU 2017:94 lämnas förslag om ändrade beräkningsregler för skattetillägg. 2Skatteverket får i vissa fall utländska kontrolluppgifter genom automatiskt informations- utbyte med andra länder. Begreppet avstämningsuppgifter omfattar inte sådana kontrollupp- gifter utan enbart kontrolluppgifter som ska lämnas utan föreläggande enligt skatteför- farandelagen. Utgångspunkten är därför att fullt skattetillägg ska tas ut även om en oriktig uppgift kan rättas med ledning av en utländsk kontrolluppgift. Delvis befrielse från skatte- tillägg kan dock medges i en sådan situation, se avsnitt 7.2.5. Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter oriktig skulle skattetillägg tas ut med en lägre procentsats (49 kap. 12§ SFL, som är upphävd). Uttrycket tillgängliga avstämnings- uppgifter har således ersatt uttrycket normalt tillgängligt kontroll- material. Det är tillräckligt att en oriktig uppgift framgår av avstämningsuppgifter för att skattetillägg inte ska få tas ut. Den oriktiga uppgiften måste alltså inte kunna rättas med ledning av avstämningsuppgifterna. Enligt förarbetsuttalanden hade begreppet normalt tillgängligt kontrollmaterial fått en vidare tillämpning än vad som var avsikten vid reglernas tillkomst, vilket hade lett till oönskade konsekvenser i form av en otydlig avgränsning av uttrycket. En avsikt med förändringarna var att regleringen skulle omfatta fall där en uppgift kan avstämmas med enkla medel, som korresponderar med de tekniska lösningar som arbetar med i deklarations- arbetet, dvs. sådant som faktiskt är för verket tillgängliga avstäm- ningsuppgifter. En annan målsättning var att reglerna på området skulle bli enklare och medföra en ökad förutsebarhet (prop. 2014/15:131 s. 220–221). Skattetillägg får inte tas ut om den uppgiftsskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften eller om det skattebelopp som kunde ha undandragits är obetydligt (49 kap. 10 § första stycket 2 och 3 SFL). En rättelse anses inte vara på eget initiativ om 1.Skatteverket har informerat om att verket ska genomföra en generell kontroll, 2. rättelsen har en koppling till den generella kon- trollen och 3. rättelsen görs först efter utgången av den månad då informerade om den generella kontrollen (49 kap. 10 § andra stycket SFL). En rättelse som sker efter det att den uppgiftsskyldige har skäl att tro att har uppmärk- sammat den oriktiga uppgiften i det enskilda fallet kan inte heller anses gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ (prop. 2010/11:165 del 2 s. 943). Skattetillägg får inte beslutas för en person som har avlidit (52 kap. 10 § SFL). I artikel 4 i det sjunde tilläggsprotokollet till den europeiska konven- tionen av om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (), Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter vilket antogs , regleras rätten att inte bli lag- förd eller straffad två gånger, det s.k. dubbelprövningsförbudet (ne bis in idem). En sådan bestämmelse finns också i artikel 50 i Euro- peiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU:s rättighetsstadga). Mot bakgrund av dessa bestämmelser anses det numera inte möjligt att ha ett system där t.ex. lämnandet av en orik- tig uppgift i en deklaration kan leda till både skattetillägg och straff- rättslig påföljd (se t.ex. NJA 2013 s. 502 och HFD 2013 ref. 71). Det finns därför i skatteförfarandelagen två spärrar som hindrar Skatte- verket från att ta ut skattetillägg i vissa situationer. Den ena spärren är tillfällig. Enligt denna spärr får skattetillägg inte tas ut om den felaktighet eller passivitet som kan leda till skattetillägg redan ligger till grund för en anmälan om brott enligt 17 § skattebrottslagen (1971:69) eller en av någon annan anledning inledd förundersökning om brott enligt den lagen, om anmälan eller förundersökningen avser samma fysiska person som skattetillägget skulle tas ut av (49 kap. 10 a § första stycket SFL). Denna spärr upphör att gälla om åklaga- ren har beslutat att inte inleda förundersökning eller att lägga ned förundersökningen eller om felaktigheten eller passiviteten på annat sätt är föremål för utredning om brott och inte har prövats slutligt (49 kap. 10 a § andra stycket SFL). Om åklagaren väcker åtal, utfärdar ett strafföreläggande eller beslutar om åtalsunderlåtelse om- vandlas i stället den tillfälliga spärren till en slutlig spärr, som definitivt hindrar från att påföra den fysiska personen skattetillägg för den felaktighet eller passivitet som omfattas av åtalet, strafföre- läggandet eller åtalsunderlåtelsen (49 kap. 10 b § SFL). Om åklagaren väcker åtal eller utfärdar ett strafföreläggande kan dock skattetillägg i stället tas ut i skattebrottsprocessen, enligt lagen (2015:632) om talan om skattetillägg i vissa fall. Om det i det enskilda fallet är oskäligt att ta ut skattetillägg med fullt belopp ska besluta om hel eller delvis befrielse från skattetillägget (51 kap. 1 § SFL). Några fasta nivåer vid delvis befrielse finns inte. I paragrafen anges vissa omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om det finns skäl för befrielse. En sådan omständighet är att den felaktighet eller passivitet som har lett till Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter skattetillägget kan antas ha berott på en felbedömning av en regel. En annan omständighet är att skattetillägget inte står i rimlig pro- portion till felaktigheten eller passiviteten.3 Befrielse kan bli aktuellt bl.a. om den uppgiftsskyldige har behövt ta ställning till en objektivt sett svår skatterättslig fråga. Som nämnts ovan ska dock den som är deklarationsskyldig lämna de uppgifter som behövs för att ska kunna fatta riktiga beslut. Det innebär att det i svårbedömda frågor kan finnas en skyldighet att lämna sidoupplysningar i deklarationen. Om sådana uppgifter inte har lämnats kan det påverka möjligheterna till befrielse från skatte- tillägg.4 har ibland tillgång till utländska kontrolluppgifter genom automatiskt informationsutbyte med andra länder. Utländska kontrolluppgifter omfattas inte av begreppet avstämningsuppgifter och utgångspunkten är därför att fullt skattetillägg ska tas ut även om en oriktig uppgift kan rättas med ledning av en sådan kontroll- uppgift. har dock i ett ställningstagande gjort bedömningen att en utländsk kontrolluppgift som får genom automatiskt informationsutbyte minskar risken för skatte- undandragande på ett sådant sätt att det finns anledning att genom befrielse sätta ned skattetillägget till en fjärdedel.5 ska på eget initiativ beakta sådana skäl för befrielse som har kommit fram i ärendet. 7.2.6Skattetillägg vid tillämpning av lagen mot skatteflykt Fråga om tillämpning av lagen (1995:575) mot skatteflykt, förkortad skatteflyktslagen, prövas av förvaltningsrätten efter framställning av (4 § skatteflyktslagen). Detta är ett avsteg från vad som 3Frågan om ett skattetillägg står i rimlig proportion till felaktigheten har prövats i bl.a. HFD 2017 ref. 68. Domstolens majoritet ansåg att hänsyn inte skulle tas till att skatten för den skattskyldiges bolag skulle ha blivit högre om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Befrielse från skattetillägget medgavs inte. 4I RÅ 1997 ref. 1 (som rör beskattningen av en gåva från en tidigare majoritetsägare inom en koncern till en anställd) fann att det saknades anledning att efterge skattetillägget. Rättsfrågan ansågs visserligen svårbedömd, men eftersom detta borde ha stått klart för den skattskyldige kunde det inte anses ursäktligt att inte lämna sidoupp- lysningar i deklarationen. Som exempel på ett fall med motsatt utgång kan nämnas RÅ 2001 ref. 44, där en underlåtenhet att ta med vissa förmåner i underlaget för arbetsgivaravgifter ansågs ursäktlig med hänsyn till den oriktiga uppgiftens beskaffenhet. 5Skatteverket (2016), ställningstagande Utländska kontrolluppgifter och skatte- tillägg, (dnr 131 458057-16/111). Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter normalt gäller inom beskattningsförfarandet eftersom beslut vanli- gen fattas av som första instans. Det finns inte någon laglig möjlighet för förvaltningsrätten att som första instans pröva ett yrkande om skattetillägg. kan dock ha fattat ett be- skattningsbeslut utifrån en bedömning att bestämmelserna i inkomst- skattelagen gör det möjligt att beskatta och i samband med det ha påfört ett skattetillägg. Om den enskilde överklagar kan som en alternativ grund för sitt bestridande åberopa skatteflykts- lagen. Om en domstol i en sådan situation tillämpar skatteflyktslagen kan det finnas förutsättningar att låta skattetillägget kvarstå (jfr RÅ 2010 ref. 51). Ett beslut om omprövning till nackdel för den som beslutet gäller ska normalt meddelas från utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut (66 kap. 21 § SFL). I vissa fall gäller dock en längre tidsfrist, s.k. efterbeskattning. Ett efterbeskattnings- beslut får som huvudregel meddelas från utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut. Efterbeskattning kan ske bl.a. om ett beslut har blivit felaktigt eller inte fattats på grund av att den uppgiftsskyldige under förfarandet har lämnat oriktig uppgift till ledning för egen beskattning, eller har lämnat oriktig uppgift i ett mål om egen beskattning (66 kap. 27 § 1 SFL). Efterbeskattning får inte beslutas om har beslutat om efterbeskattning avseende samma fråga eller om det är uppenbart oskäligt. Efterbeskattning på grund av oriktig uppgift får inte heller beslutas om det rör sig om ett obetydligt skattebelopp eller avgiftsbelopp (66 kap. 28 § SFL). Uttrycket ”oriktig uppgift” har samma innebörd när det gäller efterbeskattning som när det gäller skattetillägg (prop. 2010/11:165 del 2 s. 1110). Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter Skattebrottslagen (1971:69), förkortad SkBrL, trädde i kraft och ersatte då skattestrafflagen (1943:313). infördes systemet med skattetillägg. Avsikten var att det straffrätts- liga förfarandet huvudsakligen skulle reserveras för allvarligare fall av överträdelser mot skattelagstiftningen (prop. 1971:10 s. 221). Skattebrottslagen har sedan ikraftträdandet ändrats ett flertal gånger. Nedan redogörs för vissa av bestämmelserna i lagen. 7.4.2Skattebrott, skatteförseelse och grovt skattebrott Av 2 § SkBrL framgår att den som på annat sätt än muntligen upp- såtligen lämnar oriktig uppgift till myndighet eller underlåter att till myndighet lämna deklaration, kontrolluppgift eller annan föreskriven uppgift och därigenom ger upphov till fara för att skatt undandras det allmänna eller felaktigt tillgodoräknas eller återbetalas till honom själv eller annan döms för skattebrott till fängelse i högst . Om brottet är att anse som ringa, döms för skatteförseelse till böter (3 § SkBrL). Åtal för skatteförseelse får väckas endast om det är påkallat av särskilda skäl (13 § SkBrL). Om brottet är att anse som grovt, döms för grovt skattebrott till fängelse, lägst och högst (4 § SkBrL). Begreppet oriktig uppgift har samma betydelse i skattebrotts- lagen som i bestämmelserna om skattetillägg och efterbeskattning (prop. 2010/11:165 del 2 s. 1 110). Skattebrottet är konstruerat som ett farebrott. Utgångspunkten för innebörden av farerekvisitet är att det för ansvar är tillräckligt att felet sannolikt inte skulle upptäckas vid den normala rutinmässiga kontrol- len, vilken numera är en maskinell kontroll (prop. 1995/96:170 s. 95). Förutom att lämnandet av en oriktig uppgift respektive under- låtenheten att lämna uppgift ska medföra fara för skatteundandra- gande krävs också uppsåt för utdömande av ansvar. Uppsåtet ska täcka samtliga objektiva brottsförutsättningar, dvs. lämnandet eller underlåtenheten, uppgiftens oriktighet och skatteundandragandet. Även om faran för skatteundandragande ska vara täckt av uppsåt Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter torde det dock inte krävas att gärningsmannen har en exakt upp- fattning om storleken av det belopp som riskerar att undandras eller har fullt klart för sig vilka skatter eller avgifter som kan påverkas (prop. 1995/96:170 s. 159). En villfarelse rörande skattelagstiftningens innehåll, s.k. oegentlig rättsvillfarelse, utesluter uppsåt till skatte- brott (NJA 1977 s. 225). Om en oriktig uppgift inte har lämnats uppsåtligen, men däremot av grov oaktsamhet, kan 5 § SkBrL vara tillämplig. Enligt denna para- graf ska den som på annat sätt än muntligen av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift till myndighet och därigenom ger upphov till fara för att skatt undandras det allmänna eller felaktigt tillgodoräk- nas eller återbetalas till honom själv eller annan dömas för vårdslös skatteuppgift till böter eller fängelse i högst . Gärningen är dock inte straffbelagd om den med hänsyn till skattebeloppet och övriga omständigheter är av mindre allvarlig art. Grov oaktsamhet anses föreligga om gärningsmannen har slarvat i högre grad vid upprättandet av en deklaration eller annan handling eller visat en uppenbar likgiltighet för att sätta sig in i de tillämpliga skattereglerna (prop. 1971:10 s. 256). 7.4.4Skatteredovisningsbrott och vårdslös skatteredovisning I7 § SkBrL finns bestämmelser om skatteredovisningsbrott. Enligt första stycket i denna paragraf ska den som, i annat fall än som avses i 2 § SkBrL, på annat sätt än muntligen uppsåtligen lämnar oriktig uppgift till 1.myndighet, om uppgiften rör förhållande som har betydelse för skyldigheten för honom eller annan att betala skatt, eller 2.någon som är skyldig att för honom innehålla skatt eller lämna kontrolluppgift eller motsvarande underrättelse, om uppgiften rör förhållande som har betydelse för skyldighetens fullgörande eller för skyldigheten för honom eller annan att betala skatt, dömas för skatteredovisningsbrott till böter eller fängelse . Konsekvenser av att lämna oriktiga uppgifter Enligt 7 § andra stycket SkbrL gäller detsamma den som, i annat fall än som avses i 2 § SkBrL, uppsåtligen underlåter att lämna en föreskriven uppgift angående sådant förhållande som anges i första stycket 1 eller 2 till någon som avses där. Detta gäller dock endast under förutsättning att uppgiften ska lämnas utan föreläggande eller anmaning och inte avser egen inkomstdeklaration. Av 7 § tredje stycket SkbrL följer att i ringa fall ska inte dömas till ansvar enligt första eller andra stycket.