sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Det kan vara en förklaring till att utredningen inte visar att allmänna hänsynsregler eller andra bestämmelser leder till tillämp- ningssvårigheter på området för terrängkörning. be- stämmelser synes med andra ord ha liten betydelse för den helt över- vägande delen av de aktiviteter som regleras i terrängkörningslagen. Med hänsyn till detta är det svårt att se vilka fördelar ett införande av lagen i skulle ha för tillämpningen av de specifika reglerna om körning i terräng. När det gäller alternativ 1 är den främsta nackdelen att den ökade terrängkörningens påverkan på människors hälsa och miljön även i fortsättningen kommer att hållas utanför den samordnade, skärpta och breddade miljölagstiftning som var avsikten vid införande. En annan nackdel är att fortsatt kommer att gälla parallellt med en terrängkörningslag. När det gäller mark- användningsfrågor bör dock framhållas att det finns ett stort antal parallella lagstiftningar som tillämpas vid sidan av varandra. I miljö- balken hanteras detta genom 1 kap. 3 § där det anges att i fråga om verksamhet som kan orsaka skada eller olägenhet för människors hälsa, miljön eller andra intressen som skyddas enligt , tillämpas utöver balken även bestämmelser i annan lag. Utredningen bedömer att fördelarna med en egen lag, dvs. alter- nativ 1, väger tyngre än nackdelarna. Centralt i lagstiftningen är bestämmelserna om förbud mot och undantag från förbud mot kör- ning av motorfordon i terräng. Förbud och undantag framgår direkt av bestämmelserna, vilket innebär att körning i terräng ofta inte kräver någon ytterligare avvägning mellan olika intressen. Regle- ringen av körning i terräng har i ganska hög grad karaktär av trafik- lagstiftning, även om syftet är att skydda natur och människors hälsa. En genomgång av annan lagstiftning visar också att koppling- arna till trafiklagstiftningen är starkare än kopplingarna till miljö- balken. Det ska därutöver framhållas att terrängkörningslagen inne- håller generella undantag från förbuden för näringar såsom jordbruk, skogsbruk och rennäring. Syftet med terrängkörningslagen stämmer onekligen väl överens med syfte. Med hänsyn till kopplingarna till trafik- lagstiftningen och till att materiella bestämmelser har begränsad betydelse för körningar i terräng, framstår de systema- tiska skälen för att införa lagen i ändå inte som särskilt starka. Utredningen visar att det finns starkt stöd för att föreslå en egen lag om terrängkörning utan hänvisning till . Ett viktigt skäl som framhålls är att detta innebär att bestämmelser på området i mycket stor utsträckning är samlade på ett och samma ställe. Det är lätt att överblicka och tillgodogöra sig reglerna om terrängkör- ning. En egen lag ger förutsättningar för en ändamålsenlig special- lagstiftning som utgår från de särskilda behov som finns på området. Tillämpningen underlättas av att lagstiftning och förarbeten utformas i syfte att främja en hållbar terrängkörning. Det behövs ingen tolk- ning i ljuset av övergripande hänsynsregler och dess omfattande praxis. Till detta kommer att i avsnitt 8.11.6 redovisas bedömningen att det även i fortsättningen är lämpligt att vissa beslut enligt terrängkörningslagen överklagas till allmän förvaltnings- domstol snarare än mark- och miljödomstol, som prövar över- klaganden enligt . 8.3Terrängkörning på annans mark Utredningen ska enligt direktiven analysera, bedöma och tydliggöra vad som gäller för körning på annans mark om frågan inte är särskilt reglerad i lag eller annan författning. I detta avsnitt behandlas dessa frågor. I avsnittet berörs alltså inte terräng i form av isbelagda vatten- områden, vilket behandlas separat (se avsnitt 8.4.3). Inte heller berörs motortrafik på vattenområde, vilket har en annan rättslig inramning (se avsnitt 6.2.1). Vad gäller elcykel har utredningen utgått från den nuvarande definitionen i 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner, vilket något förenklat innebär att en elcykel med högst 250 watts motor definieras som cykel. Detta avsnitt om terrängkörning på annans mark, som här endast avser motorfordon, omfattar alltså inte färd med sådan elcykel. Följande avsnitt bygger på de uttalanden om allemansrätten och sedvanerätt som finns redovisade i kapitel 6. 8.3.2Omfattar allemansrätten körning med motordrivet fordon i terräng? Bedömning: Motordriven färdsel i terräng på land omfattas inte av allemansrätten av . Med vissa undantag förbjuder dagens terrängkörningslag körning med motordrivet fordon i terräng på barmark och på snötäckt skogs- och jordbruksmark. Oavsett hur allemansrätten ställer sig till sådan färdsel, så är körningen numera enligt lagen inte tillåten ens om fastig- hetsägaren har gett sitt medgivande. Det som är förbjudet är inte heller tillåtet för fastighetsägaren själv. Vidare är det inte tillåtet att olovligen utanför väg färdas över tomt eller plantering eller någon annan mark som kan skadas av detta, jfr 12 kap. 4 § om tagande av olovlig väg. Om färdseln sker med fastighetsägarens goda minne är den dock inte olovlig och ansvar enligt straffstadgandet kan då inte komma i fråga. Det kan emellertid uppfattas som oklart vad som – utan fastig- hetsägarens tillåtelse – gäller i fråga om körning i terräng med motor- drivet fordon på snötäckt mark i områden som inte omfattas av särskild reglering. I den mån marken inte kan skadas av färden täcks inte åtgärden av straffstadgandet om tagande av olovlig väg. Färdseln är heller inte förbjuden i terrängkörningslagen. Sammanfattning av uttalanden om allemansrätt och sedvanerätt Vissa uttalanden som inte relaterat allemansrätten till terrängkörningslagen Tidiga yttranden om allemansrättens innehåll uteslöt helt och hållet en motorisering av allemansrätten. Det är särskilt värt att notera att en ansökan om stängselgenombrott fick avslag i rättsfallet RÅ 1960 K 1768 eftersom tillträde till stranden inte hindrades eller försvårades annat än för motorfordon. har också senare konstaterat att stängselgenombrott, som är det principiellt starkaste rättsskyddet för allemansrätten, inte kan möjliggöra passage för motortrafik.4 Utredningen om snöskotern 1969 framförde dock att den allmänna meningen torde vara att färd på snötäckt mark – med de förhållandevis lätta översnöfordonen – kunde jämställas med skidåkning såvitt avsåg färdselrätten.5 Även förarbetena till terrängkörningslagen på- pekade att man kan ta sig fram med snöskoter utan att markägarens intressen skadas. Förarbetena konstaterade också att det var i viss mån oklart vad allemansrätten innebar för frågan om körning med terrängfordon.6 4Bertil , PM Buller i naturen, , , SE/RA/324286, s. 4 i PM. Se även m.fl., Naturvårdslagen, 3 uppl. 1988, s. 41 och 128 samt SOU 1993:51 s. 26. 5SOU 1969:59 s. 15. 1975/76:67 s. 34. uttalanden framhöll att allemansrätten inte ger något ut- rymme för motoriserade aktiviteter.7 Det nämndes också att snö- skoterkörning inte alls ingick i allemansrätten.8 anförde sammanfattningsvis i sin promemoria 1992 att det visserligen gick att tänka sig oskadlig motortrafik med snöskoter på snötäckt mark, men att detta inte innebar att det fanns någon rätt för allmänheten att färdas på annans mark med motor- drivna fordon, inte ens med snöskoter. Grundsatsen att allemans- rätten inte gäller några motorfordon hade också varit länge erkänd i svensk rätt, framhöll han.9 har längre fram upprepat att snöskotertrafik inte faller under allemansrätten.10 Förarbetsuttalanden angav att det inte finns någon positivt uttalad rättighet som kallas färdselrätt som kan läggas till grund för fri färd i naturen med terrängskoter. Inte heller alle- mansrätten har ansetts kunna utgöra grund för sådan trafik.11 Också senare förarbetsuttalanden har framhållit att motoriserat friluftsliv inte ingår i allemansrätten och att terrängkörning felaktigt har förknippats med allemansrätten.12 Vissa uttalanden som har relaterat allemansrätten till terrängkörningslagen I flera fall har uttalanden konstaterat att motordriven färdsel i terräng inte omfattas av allemansrätten och att sådan trafik också är förbjuden enligt terrängkörningslagen.13 formuleras det som att lagen endast undantagsvis tillåter körning i terräng.14Åsa har anfört att snöskoterkörning faller in under terrängkörnings- lagens regler och att det tydligen inte är ett allemansrättsligt tillåtet sätt att ta väg över annans mark.15 I kommentaren till naturvårds- lagen anfördes i detta sammanhang att allemansrättens regler fick betydelse för sådan körning som inte var förbjuden enligt terräng- 7Se t.ex. SOU 1993:51 s. 26. 8Se t.ex. Ds 1995:15 s. 32. 9Bertil , PM Buller i naturen, , , SE/RA/324286, s. 4 i PM. 10Bertil , Grundlagen och fastighetsrätten, 1996, s. 130 och 139. 1995/96:226 s. 22, 25 och 31. 2009/10:238 s. 22. 13Se t.ex. SOU 1996:103 I s. 322 och prop. 2016/17:131 s. 39. 14Se t.ex. m.fl., , suppl. 18, , s. 7:7. 15Åsa , Allemansrätten och marknyttjande, ak.avh. 2008, s. 225. Det hade dock konstaterats att allemans- rätten traditionellt inte anses inbegripa körning med motorfordon i terräng.16 I doktrin har också uttalats att terrängkörningslagstiftningen begränsar möjligheten att allemansrättsligt nyttja naturen.17 har däremot förklarat att om terrängkörnings- lagen upphävdes skulle det ändå inte inträda en fri terrängkörnings- rätt. En avkriminalisering kunde enbart utvidga allemansrätten i de fall utvidgningen var förenlig med sedvana.18 Allemansrättens innebörd har inte lagreglerats. I lagstiftningssam- manhang har det i stället uttalats att en lagreglering skulle kunna rycka undan den sedvanerättsliga grunden för allemansrätten och medföra en oönskad inskränkning av rätten. Dessutom skulle det vara svårt att ange rättens innebörd generellt och exakt.19 Att allemansrätten förankrades i grundlagen var inte avsett att ge en längre gående rätt att nyttja naturen än vad som var accepterat för grundlagsändringen i mitten av 1990-talet.20 Allemansrätten anses grundad på sedvanerätt. För att en företeelse ska få status av sedvanerätt krävs att den utövats öppet, varit känd, någorlunda utbredd och av någorlunda varaktighet. Företeelsen ska också uppfattas som nödvändig, i betydelsen bindande. (Se avsnitt 6.4.) Den tid som företeelsen ska ha varit utövad för att sedvanerättslig status ska kunna uppnås kan inte anges generellt. En utgångspunkt kan ändå vara den tid som i rättsfallet NJA 2011 s. 109 har angett för etablering av rätt till vinterbete i en viss trakt, dvs. Liksom domstolen har angett kan markägare hindra att sedvanerätt uppkommer genom att framföra tydliga och välgrundade 16Sven-Gösta Jonzon m.fl., Naturvårdslagen, 3 uppl. 1988 s. 42. 17Jfr t.ex. och , Den svenska miljörätten, 4 uppl. 2017, s. 212. 18Bertil , Allemansrättsliga komplikationer, SvJT 1985 s. 425–453, på s. 431. 19Se t.ex. prop. 1997/98:45 I s. 301 och prop. 1976:166 s. 92, jfr prop. 1993/94:117 s. 18 f. 1993/94:117 s. 19. När en sedvanerätt väl har etablerats kan protester däremot inte leda till att rätten upphör. Det kan anmärkas att det, såvitt känt, saknas domstolsavgör- anden med uttalanden om att motoriserad färdsel i terräng har blivit sedvanerätt. Vad innebär uttalandena i offentligt tryck m.m.? Uttalanden om allemansrättens omfattning vad gäller motoriserad färd på land har varit mer eller mindre entydiga – sådan färd omfattas inte av allemansrätten. I offentligt tryck uttalades dock att färd med lätta översnöfordon kunde jämföras med skidåkning. Dagens snöskotrar är däremot i många fall tyngre och har betydligt högre kapacitet än snöskotrar , så dessa uttalanden framstår inte längre som aktuella. I offentligt tryck har också senare gjorts tydliga yttranden om att allemansrätten inte alls ger utrymme för motoriserade aktiviteter. Vissa uttalanden i offentligt tryck och doktrin har relaterat alle- mansrättens innehåll till vad som är tillåtet enligt terrängkörnings- lagen. Sådana uttalanden lämnar outsagt vad som allemansrättsligt gäller i de fall terrängkörningslagstiftningen faktiskt ger utrymme för terrängkörning, som t.ex. vid snöskoterkörning utanför jord- och skogsbruksmark.21 Att snöskoterkörning förvisso kan tänkas ske utan skada på mark innebär dock enligt pro- memoria 1992 inte att en sådan aktivitet omfattas av allemansrätten. Det är också att märka att allemansrätten inte endast innebär att en aktivitet ska vara oskadlig, utan även att den inte ska störa fastig- hetsägaren. Även om snöskoterkörning alltså kan tänkas ske utan skada på marken kan den vara störande för omgivningen.22 Av betydelse för frågan om motoriserad färd kan omfattas av allemansrätten är dessutom att stängselgenombrott faktiskt inte har tillåtits för sådan framfart. Så som allemansrättens innehåll sammanfattningsvis har kommit till uttryck i offentligt tryck, doktrin och praxis kan rätten alltså inte 21Jfr , Behövs reformer av allemansrätten?, i Allemansrätten i förändring, sym- posium 2012, s. 81–99, på s. 82 fotnot 2, och s. 97 f. 1997/98:45 I s. 301. anses innefatta någon form av trafik med motordrivna fordon i terräng på land. Detta gäller även när färden är oskadlig för under- liggande mark. Har terrängkörning på land fått sedvanerättslig status? Terrängkörning med motordrivna fordon har förekommit åtmin- stone sedan bilismens inträde. Barmarkskörningen har dock gene- rellt sett varit förbjuden och kan därför inte ha fått status av sedvanerätt. Körning med snöskoter i snötäckt terräng medges ju med vissa undantag av terrängkörningslagen. Sådan körning förekommer också i allt större utsträckning, ofta utan fastighetsägarens uttryckliga med- givande. Det har i utredningen framkommit att fastighetsägare – vilka generellt kan ha bättre förutsättningar att bedöma risken för skada än den enskilde skoterföraren – inte har accepterat utvecklingen med en ökad motoriserad färd.23 Det har också kommit fram att det inte är ovanligt att markägare gör invändningar mot inrättande av allmän skoterled och att skälen för detta varierar. I utredningen har däremot även förekommit uppgift om att oskadlig snöskoterkörning kan ha blivit allmänt accepterad i . Vid utredningens besök i framfördes dock i stort sett samstämmigt uppfattningen att snöskoterkörning inte ingår i allemansrätten. Det var ändå många aktörer som framförde att snöskoterkörning trots detta borde kunna ske utan fastighetsägarens medgivande. Också i andra delar av åtmin- stone de norra delarna av landet tycks det vara en utbredd uppfatt- ning att körning på snötäckt mark är oskadlig och kan ske utan fastighetsägarens medgivande. Även här är bilden dock inte enhetlig. Det finns uppgifter om att fastighetsägare i de norra delarna av landet inte har accepterat utvecklingen med en ökad skoterkörning på snötäckt mark utanför leder. Sådan körning kan däremot i större utsträckning ha skett på statligt ägd mark utan att väcka nämnvärda protester. Bruket av snöskoterkörning och inställningen till sådan körning på olika håll i landet kan inte kartläggas utan betydande tolknings- 23Se bl.a. , Förslag till en strategi för miljökvalitetsmålet Storslagen fjäll- miljö, , NV-04173-13, s. 90 med hänvisningar. Även utan ett försök till sådan kartläggning kan emeller- tid konstateras att snöskoterkörning, som endast pågått i större om- fattning , inte kan anses ha förekommit under så lång tidrymd som krävs för att en företeelse ska få sedvane- rättslig status. Det kan också anmärkas att snöskoterkörning allmänt sett har blivit föremål för ett flertal utredningar efter terrängkör- ningslagens tillkomst på grund av bl.a. växande problem med skoter- körning i terräng. Utredningarna har presenterat varierande förslag i syfte att komma till rätta med de olägenheter som snöskoterkör- ningen har medfört.24 Utvecklingen med en ökad snöskoterkörning på annans mark kan därför inte sägas ha varit fri från invändningar. Mot denna samlade bakgrund kan inte heller snöskoterkörning anses ha fått status av sedvanerätt i någon del av landet. Motordriven färdsel i terräng på land omfattas inte av allemansrätten av . Detta gäller även om färdseln sker med t.ex. snöskoter i så pass snötäckt terräng att underlaget inte skadas eller riskerar att skadas. Det sagda hindrar inte att det kan utvecklas ett bruk grannar emellan att ta passage med motordrivet fordon över varandras fastig- heter för t.ex. nyttotransport. Denna företeelse ligger utanför vad som gäller för allmänhetens färdselrätt enligt allemansrätten, jfr avsnitt 6.5.2. 8.3.3Krävs fastighetsägarens medgivande för motordriven färd som inte är uttryckligen förbjuden? Bedömning: Fastighetsägarens medgivande krävs för sådan kör- ning med motordrivet fordon som medges enligt terräng- körningslagstiftningen. 24Se t.ex. SOU 1994:16, Ds 1994 :36, SOU 1995:100, kap. 7, och Ds 1995:15. Beaktande av olika uttalanden om medgivande Enligt direktiven är det inte tydligt hur terrängkörningslagstift- ningen ska tolkas i ljuset av att terrängkörning inte omfattas av alle- mansrätten samt att det rimligtvis krävs fastighetsägarens samtycke för terrängkörning på någon annans mark.25 I avsnitt 6.3 finns en redogörelse för uttalanden som på olika sätt berör frågan om fastighetsägarens medgivande. konsta- terade att då mark inte är allemansrättsligt tillgänglig krävs specifik reglering. Sådan reglering för tillgängliggörande av mark för frilufts- liv finns i bl.a. avtalsrätten.26 och angav att det i princip krävs avtal för att nyttja annans mark om nyttjandet går utöver vad som får göras enligt allemansrätten eller vad som är tillåtet enligt särskild lagstiftning. Författarna tillade att den som obehörigt nyttjar annans fastighet är skyldig att betala skade- stånd såväl för den skada han gör som för nyttjandet i sig motsvarande en skälig upplåtelseavgift.27 uppmärksammade särskilt frågan om ett organiserande av friluftsliv kan ske med stöd av allemansrätten. I detta spörsmål uttalade utredningen att det inte gick att finna stöd för uppfattningen att arrangören behövde fastighetsägarens tillstånd för en verksamhet som inte medförde skada eller olägenhet.28 Reger- ingen gjorde i den efterföljande propositionen samma uttalande i frågan om organiserat friluftsliv. I propositionen finns för övrigt också uttalandet att allemansrätten inte ger rätt att använda motor- fordon på markområden.29 hade framhållit att det, oberoende av terrängkörningslagen, inte utan markägarens samtycke fanns någon rätt till trafik med bil i terrängen.30 Det kan också uppmärk- sammas att han även har uttalat att det inte finns någon ”allebilsrätt” 2018:29 s. 7. 26Åsa , Gemensam användning av skog och mark, 2017, s. 45, 50 och 69. 27Nils och , Arrende- och andra nyttjanderättsavtal i praktiken, 2015, s. 45. 28SOU 1996:103 I s. 322. Frågan behandlades för övrigt strax därefter i rättsfallet NJA 1996 s. 495, vari bl.a. uttalade att det inte finns något hinder mot att allemansrätten utnyttjas kommersiellt. I fallet hade emellertid det kollektiva nyttjandet genom arrangören lett till skador och olägenheter som gick utöver vad fastighetsägaren hade varit tvungen att tåla på grund av allemansrätten. 1997/98:45 I s. 302. 30Bertil , PM Buller i naturen, , SE/RA/324286, s. 4 i PM. och i detta sammanhang hänvisat till 12 kap. 4 § om tagande av olovlig väg. Han har här tillagt att paragrafen anses innebära att bara trafik som är klart oskadlig för marken är tillåten utan markägarens tillstånd – något som han anger kan få betydelse för sådan trafik som terrängkörningslagen tillåter, t.ex. med snö- skoter.31 Detta senare uttalande rör dock vad som gäller enligt straff- rätten och bör knappast i sig kunna läggas till grund för att det skulle finnas någon allmän rätt till oskadlig snöskoterkörning. Uttalandena i offentligt tryck och i den juridiska litteraturen ligger i stället i linje med vad som också har framhållits i direktiven angående fastighetsägarens samtycke för aktiviteter utanför det alle- mansrättsliga området. Vad som anfördes i lagstiftningsärendet kring rörde däremot frågan om aktiviteter vilka i sig låg inom allemansrättens ram, men där det kollektiva nyttjandet har skett utan att fastighetsägaren fått del av vinsten från verksamheten eller ens har tillåtit den. Dessa uttalanden kan jämföras med vad som i andra sammanhang har anförts gällande aktiviteter som går utöver allemansrättens gränser. I kommentaren till har framhållits att längre uppställningar av , t.ex. över , troligen kräver mark- ägarens tillstånd. Förmodligen skulle ägarens samtycke behövas också för att behålla enkla kojor och liknande. I kommentaren har angetts att vad som här blir avgörande är mindre markägarens intresse av än skyddet för hans äganderätt.32 Vidare diskussion och slutsats Uttalandena i frågor som berör fastighetsägarens medgivande ger stöd för slutsatsen att ett sådant nyttjande av fastighet som kommer i fråga för terrängkörning kräver ett medgivande i den utsträckning som nyttjandet går utöver vad som är tillåtet enligt allemansrätten. Det kan argumenteras för att en enstaka färd med t.ex. snöskoter inte är att se som ett faktiskt nyttjande av en fastighet i den mån färden är helt momentan och sker på ett snötäcke som är så pass tjockt att underliggande mark eller växtlighet vare sig direkt eller 31Bertil , Allemansrätten – Vad säger lagen?, 2004, s. 38. 32Bertil m.fl., , suppl. 18, , s. 7:7. indirekt kan påverkas alls. ska färden inte störa eller ge upphov till någon annan olägenhet. Det går emellertid inte att bygga en generell slutsats om vad som krävs i frågan om fastighetsägarens medgivande på en situation som är i det närmaste teoretisk och inte kan sägas vara representativ för vad snöskoterkörning kan ge upphov till i fråga om framför allt olägen- heter i form av t.ex. buller och avgasutsläpp, men även skador på mark och vegetation. Ett snötäcke som packas hårt av en skoterfärd kan t.ex. ge upphov till indirekta skador på underliggande vegetation genom isbildning och försenad islossning. För att förtydliga vad som gäller för körning på annans mark får utredningen därför konstatera att fastighetsägarens medgivande krävs för sådan körning med motordrivet fordon som medges enligt terrängkörningslagstiftningen. Fastighetsägarens medgivande krävs då t.ex. vid körning med snöskoter på snötäckt mark, utanför jord- och skogsbruksområden. Som tidigare konstaterats hindrar slutsatsen inte att det kan ut- vecklas ett bruk grannar emellan att ta passage med motordrivet fordon över varandras fastigheter, t.ex. för nyttotransport. Denna företeelse ligger ju utanför vad som gäller för allmänhetens färdsel- rätt enligt allemansrätten, jfr avsnitt 6.5.2. Terrängkörning med stöd av en viss undantagsregel eller dispens enligt terrängkörningslagstiftningen utesluter inte att det i vissa fall ändå kan finnas ett krav på medgivande från fastighetsägaren. Allemansrätten och dagens terrängkörningslag I förarbetena till terrängkörningslagen diskuterades om det i lagen borde införas ett generellt förbud mot terrängkörning. Ett sådant förbud ansågs emellertid inte nödvändigt, annat än för barmarks- körning. framhöll förarbetena att lagstiftningen inte avsåg att reglera allemansrättsliga frågor. Lagen skulle enbart innehålla offentligrättsliga regler och därför borde inte regler om medgivande från markägare tas med. Bestämmelserna i lagen var tänkta att skydda främst allmänna intressen.33 1975/76:67 s. 31 ff. och prop. 1995/96:226 s. 34. Även den tillfälliga terrängkörningslagen förestavades av allmänna intressen. I förarbetena angavs också att allemansrätten var av civilrättslig natur eftersom den berörde mark- ägarens privata intressen. Terrängkörningslagen borde därför inte reglera allemansrättsliga frågor.34 Genom att nuvarande terrängkörningslagstiftning skyddar all- männa intressen riktar den sig även till markens ägare eller brukare. Markägaren disponerar således inte över de terrängkörningsförbud som regleras i lagen och kan inte ge sitt medgivande till sådan kör- ning.