sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — De angivna avgränsningarna av skadevållarens ansvar för ersättning vid personskador är en del av skadeståndsrättens grundläggande principer och syftar till att uppnå en rimlig avvägning av vilken ersättning som kan krävas från en skade- vållare. Regeringen anförde att dessa inte bör rubbas utan mycket goda skäl. Att införa en särskild rätt till skadestånd för barn som bevittnar våld som innebär enligt regeringens resonemang att man går ifrån nämnda principer, vilket inte framstår som lämpligt. Med en sådan ordning tvingas barnet in i en rättsprocess om sin ersättning och i vissa fall skulle barnets talan behöva föras i en särskild rätte- gång, där det skulle ankomma på barnet att lägga fram bevisning om brottet och övriga omständigheter. Regeringen fann därför att några ändringar i skadeståndslagens bestämmelser inte borde göras, utan valde i stället att införa en rätt till brottsskadeersättning för dessa barn.6 infördes en särskild bestämmelse i den dåvarande brotts- skadelagen (1978:413) som innebär att brottsskadeersättning betalas ut till ett barn som bevittnat ett brott som varit ägnat att skada trygg- heten och tilliten hos barnet i hans eller hennes förhållande till en när- stående person.7 Bestämmelsen finns i 9 § i den nu gällande brotts- skadelagen (2014:322). Med barn avses den som var när brottet begicks. Som närstående räknas främst mor, far, foster- eller styvföräldrar. Även mor- och farföräldrar och andra nära släktingar kan vara närstående. Det kan också handla om övergrepp mot syskon. krävs det att barnet har en nära och förtroendefull relation till både den som utsätter och utsätts. Att barnet t.ex. bevittnar att dess förälder blir misshandlad av en för barnet okänd person ger alltså inte rätt till ersätt- 2005/06:166 s. 23 f. Enligt 9 § första stycket brottsskadelagen betalas brottsskade- ersättning ut till ett barn som har bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i hans eller hennes för- hållande till en närstående person. Det krävs inte att brottet verk- ligen har skadat tryggheten och tilliten hos barnet. Det räcker att det är fråga om ett brott som typiskt sätt gör det. Enligt förarbetena bör det inte krävas att det finns någon utredning som visar att någon psykisk påverkan faktiskt har uppkommit. Vilka brott som kan ge rätt till ersättning ska bedömas utifrån samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Bevittnande av vålds- och sexualbrott ger rätt till ersättning. De fall som avses är där ett barn bevittnat till exempel att en förälder blivit misshandlad av den andra föräldern eller av någon annan närstående till barnet. Det kan också handla om övergrepp mot syskon. Även när en förälder hotat den andra föräldern eller slagit sönder det gemensamma hemmet inför barnet kan ersättning utgå. Framför allt är det den skada, kränkning och fara som brottet kan antas ha skapat som ska beaktas. Allvaret i det eller de brott som barnet bevittnat avgör ersättningens storlek. För att ett barn som bevittnat brott ska kunna få brottsskadeersätt- ning krävs i de allra flesta fall en fällande dom för det brott som barnet bevittnat. Dessutom måste det finnas någon form av dokumentation, helst i förundersökning, gärningsbeskrivning eller dom, som visar att barnet sett eller hört brottet. Av 13 a § första stycket 2 förundersök- ningskungörelsen (1947:948) framgår att vårdnadshavaren till ett barn som har bevittnat brott ska underrättas om möjligheterna till brotts- skadeersättning enligt brottsskadelagen, om inte vårdnadshavaren är misstänkt för brottet, samt att det är som handlägger och beslutar i ärendet. Enligt 18 § i brottsskadelagen får en ansökan om brottsskade- ersättning till ett barn göras av endast en vårdnadshavare, om den andra vårdnadshavaren har begått brottet eller det annars finns sär- skilda skäl. Ansökningsförfarandet och handläggning är skild från själva domstolsprocessen där brottmålet prövas. beslutsunderlag består främst av förundersökningsprotokollet och domen och det är därför viktigt att det av dessa dokument tydligt framgår – för varje brottstillfälle – om det funnits barn som bevittnat gärningen och var barnet i så fall har befunnit sig. Barnet måste ha varit under när brottet begicks, men får göra en ansökan fram till den dag han eller hon fyller . sjätte kapitel innehåller bestämmelser om vårdnads- havarens ansvar som barnets ställföreträdare. Huvudregeln är att det är vårdnadshavaren som beslutar i de angelägenheter som rör barnet och även i vilken utsträckning barnet ska delta i en myndighetsutred- ning eller erhålla vård. Några undantag från denna huvudregel är möjlighet att tvångsomhänderta barnet och de besluts- befogenheter som en särskild företrädare har i en brottsutredning enligt lagen om särskild företrädare för barn. Om ett barn har två vårdnadshavare ska beslut om utövande av vårdnaden fattas av dessa gemensamt. I vissa fall får socialnämnden besluta att en åtgärd får vidtas av endast den enda vårdnadshavaren, mot den andra vårdnadshavarens vilja. Det kan vara fallet om barnet har behov av vissa stöd- eller be- handlingsinsatser enligt t.ex. socialtjänstlagen (2001:453), SoL, eller hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), se 6 kap. 13 a § . Denna möjlighet är relativt ny och tillämpningen är svår att utvärd- era . Enligt motiven till bestämmelsen förekommer det att en vårdnadshavare avböjer insatser till stöd för ett barn som bevittnat våld mot den andra vårdnadshavaren med hänvisning till att det inte är barnet som utsatts för våld. Det kan också vara så att ett barn mår dåligt och behöver stöd med anledning av en konflikt mellan för- äldrarna som rör vårdnaden och att en av vårdnadshavarna på grund av konflikten inte klarar att se till barnets bästa. Det behöver dock inte finnas något samband mellan ett barns behov av hjälp och en kon- flikt mellan föräldrarna. Även om domstol i och för sig kan besluta att den ena vårdnadshavaren tills vidare får ensam vårdnad, är det även vid ett sådant interimistiskt beslut vårdnadsfrågan i dess helhet som ska bedömas och det är inte alltid som oenighet i en enskild fråga motiverar att vårdnaden ändras i ett så tidigt skede. En vårdnads- havare kan då inte ge barnet hjälp som vårdnadspro- cessen pågår om den andra motsätter sig det. Om vårdnadshavaren sökt skydd för att undkomma våld, är det inte alltid som det finns ork och kraft att driva en process som barnet ofta har behov av hjälp relativt omgående enligt motiven. Som en all- män förutsättning gäller att åtgärden blir aktuell bara när vårdpersonal eller personal inom bedömer att barnet har behov av den. För att en insats ska kunna ges mot den ena vårdnadshavarens vilja bör det därutöver fordras att den krävs med hänsyn till barnets bästa. Det bör ske en prövning av barnets behov med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Vårdnadshavarens inställning och anledningen till den får vägas mot åtgärdens betydelse för barnet.8 När en vårdnadshavare har avlidit till följd av brott begånget av den andra vårdnadshavaren, kan det bli aktuellt att flytta över vård- naden till en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt 6 kap. 7 § för- äldrabalken. Detta kan emellertid ta , vilket innebär att den vårdnadshavare som begått brottet kan ha kvar vårdnaden under en Kontaktförbud regleras i lagen (1988:688) om kontaktförbud. Barn kan skyddas genom ett kontaktförbud direkt, men de berörs i de flesta fall genom att någon av dess föräldrar omfattas av ett sådant. Kontaktförbud får enligt 1 § meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt tra- kassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken för- budet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Det finns flera olika former av kontaktförbud: ordinärt kontaktförbud, kontaktförbud avseende gemensam bostad, utvidgat kontaktförbud och särskilt utvidgat kontaktförbud. Utvidgat kon- taktförbud och särskilt utvidgat kontaktförbud kan förenas med elek- tronisk övervakning. Ett ordinärt kontaktförbud är inte begränsat till en viss plats eller tidpunkt utan utgör ett generellt förbud. tar förbudet endast sikte på aktivt kontaktsökande. Någon allmän inskränkning i rörelsefriheten är det därmed inte fråga om. Sådana kontakter som förbudet omfattar avser i första hand att söka upp eller på annat sätt kontakta den som förbudet avses skydda, t.ex. per brev, telefon eller via internet. Vidare kan förbudet omfatta att i trakasseringssyfte följa efter en annan person, t.ex. på vägen mellan den senares bostad och arbetsplats. I förarbetena har även nämnts som exempel att i 2011/12:53 s. 13 ff. omedelbar närhet av den som förbudet avses skydda göra obscena gester mot denna.9 För att kontaktförbud avseende gemensam bostad enligt 1 a § ska kunna meddelas måste vissa kvalificerande omständigheter föreligga. Enligt bestämmelsen får förbud meddelas om det på grund av sär- skilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid. I första hand är det alltså brott mot person enligt 3, 4 och 6 kap. som är av relevans.10 Förbudet omfattar att uppe- hålla sig i bostaden. Ett utvidgat kontaktförbud omfattar, utöver de kontakter ett ordi- närt kontaktförbud tar sikte på, att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas. Utvidgat kontaktförbud får meddelas endast om det kan antas att ett ordinärt kontaktförbud inte är tillräckligt. En sådan bedömning förutsätter normalt att ett ordinärt kontaktförbud har meddelats och erfarenheterna av det indikerar att det inte är tillräck- ligt. Det torde i och för sig inte krävas att den mot vilken förbudet avses gälla har blivit dömd för överträdelse av det ordinära kontakt- förbudet. Om det redan från början kan bedömas att ett ordinärt för- bud inte är tillräckligt, bör ingenting hindra att ett utvidgat förbud utfärdas direkt.11 Om förbudspersonen har överträtt ett utvidgat kon- taktförbud kan ett särskilt utvidgat kontaktförbud utfärdas, vilket bl.a. innebär att förbudsområdet kan göras ännu större.12 gäller även att ett utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning om en överträdelse av ett kontaktförbud har skett. Enligt motiven till lagändringen fanns det ur ett övergripande perspektiv skäl att skapa ett system som ger fler och bättre möjligheter att skapa ökad trygghet för förföljda, trakasserade och våldsutsatta personer. I förarbetena nämns den situa- tionen att det vid tiden för villkorlig frigivning av en person som dömts för överträdelse av ett ordinärt kontaktförbud och våldsbrotts- lighet riktad mot sin före detta sambo kan finnas en betydande risk för att den dömde kommer att utsätta den före detta sambon för liknande brottslighet igen. I den situationen är det möjligt att utfärda ett utvidgat kontaktförbud, men polis och åklagare skulle behöva 1987/88:137 s. 40. 10Dahlgren, Lagen om kontaktförbud och lagen om europeisk skyddsorder, Zeteoversion 1A. 1987/88:137 s. 42. 2002/03:70 s. 28. avvakta en bevisad överträdelse av detta förbud för att ett särskilt utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning skulle kunna meddelas. I det läget finns det enligt förarbetena goda skäl att kunna meddela ett kontaktförbud med elektronisk övervakning redan efter överträdelsen av det ordinära kontaktförbudet, eftersom situationen typiskt sett innebär allvarliga risker för brottsoffret.13 6.1.9Barns ställning under förundersökning och rättegång Den lagtekniska definitionen av målsägande är enligt 20 kap. 8 § fjärde stycket den mot vilken ett brott har blivit begånget, den som blivit förnärmad av brottet eller den som lidit skada av det. Brottsbeskrivningen i den aktuella straffbestämmelsen ger ofta anvis- ning om vem ett brott har begåtts mot. Det är mer oklart vad som avses med uttrycket förnärmad av brott. Endast den som person- ligen blivit utsatt för ett brott och därigenom lidit skada av brottet kan anses vara målsägande. Den som lidit skada i samband med brottet blir inte målsägande. Ett flertal författare anser att man med ledning av läran om brottets skyddsintresse ska bestämma vem som är målsägande. Enligt denna lära är målsäganden bärare av det intresse den aktuella straffbestämmelsen ska skydda. Varken lagen, dess för- arbeten eller de materiellträttsliga definitionerna ger emellertid en klar och tydlig bild om vem som är målsägande vid olika brottssituationer.14 Om någon har blivit dödad genom brott, har hans eller hennes efterlevande make, bröstarvinge, förälder eller syskon samma rätt som målsäganden att ange brottet eller föra talan om det enligt 20 kap. 13 § . Närstående har också i andra fall rätt att under vissa förutsättningar ta över en målsägandes rätt om denne skulle avlida. Enligt 20 kap. 14 § gäller i brottmål, att om måls- äganden är omyndig och brottet rör den omyndiges person, får den som har vårdnaden om honom ange brottet eller föra talan om det. Vidare stadgas i 11 kap. 1 § andra stycket beträff- ande tvistemål, att avseende talan på grund av skadegörande handling ska vad som föreskrivs i 20 kap. 14 § och 21 kap. 1 § första stycket 2017/18:81 s. 12. 14Fredriksson m.fl. (2012) Brottsoffrens rättigheter i brottmålsprocessen, s. 26 ff. (den senare avseende misstänkt som är omyndig) äga motsvarande tillämpning. finns en bestämmelse i 20 § förundersöknings- kungörelsen som innebär att det i förundersökningsprotokollet ska antecknas om det funnits ett barn som har bevittnat brottet och i så fall var barnet har befunnit sig.15 Detta innebär dock inte att barnet per automatik betraktas som målsägande i den kommande processen. När en förundersökning har inletts eller återupptagits ska ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i vissa fall. Detta framgår av 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde. Måls- ägandebiträde ska förordnas i mål om brott enligt 6 kap. brotts- balken, om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde, brott enligt 3 eller 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller för- sök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde, samt annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hän- syn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständig- heter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av ett sådant biträde. Till målsägandebiträde ska enligt 4 § lagen om måls- ägandebiträde förordnas en advokat, en biträdande jurist på advokat- byrå eller någon annan person som har avlagt de kunskapsprov som krävs för behörighet till domaranställning. Endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter och även i övrigt är särskilt lämplig för uppdraget får förordnas. Rätt till särskild företrädare för barn När en förundersökning har inletts eller återupptagits i fråga om ett brott som kan leda till fängelse och har begåtts mot någon som är , ska en särskild företrädare förordnas för barnet om en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet, eller det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan miss- tänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt (1 § lagen [1999:997] om särskild företrädare för barn). Om barnet har två vård- nadshavare som inte är gifta eller bor tillsammans under äktenskaps- liknande förhållanden och sådana omständigheter som anges i 1 § 1 eller 2 finns endast i fråga om en av dem, ska den andra vårdnads- havaren förordnas att ensam ta till vara barnets rätt under förunder- sökningen och i efterföljande rättegång (2 § lag om särskild företräd- are för barn). Regleringen omfattar endast ärenden där brott har riktats mot barnet, och avser alltså inte situationer där barnet har bevittnat brott mot och av närstående. Till särskild företrädare får en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan förordnas. Endast den får förordnas som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. De formella kraven för att kunna förordnas som särskild företrädare för barn är alltså desamma som för rättshjälpsbiträden och offentliga biträden. Därutöver ställs krav på särskild lämplighet när det gäller de personliga egenskaper som en sådan person bör besitta. Det måste, enligt doktrinen, ställas stora krav på förmågan att sätta sig in i barnets situation, att kom- municera med barnet och att vinna dess förtroende. Kraven gäller vidare förmågan att hantera känsliga situationer som kan innefatta kom- plexa intressekonflikter. Den som utses bör ha stor integritet, kunna vinna förtroende både hos personal på förskola och skola, tjänste- männen inom , och – i möjligaste mån – hos vårdnads- havarna. I förarbetena betonas att den särskilda företrädaren måste stå fri i förhållande till polis- och åklagarmyndigheterna men också i för- hållande till en vårdnadshavare som inte berörs av misstankarna om brott. Den som förordnas ska vidare ha erfarenheter av förunder- sökning och rättegång i brottmål. Företrädesvis bör personer som har erfarenhet av uppdrag som målsägandebiträde i ärenden av lik- nande karaktär och som har utfört de uppdragen på ett tillfredsställ- ande sätt anlitas för uppdrag som särskild företrädare. Den erfaren- het som krävs innebär att det i de allra flesta fallen kommer att vara advokater som utses till särskild företrädare.16 16Renfors och Sverne Arvill (2012) Rättshjälpslagen – En kommentar, Zeteoversion 3B. Enligt 23 kap. 10 § sjätte stycket bör vårdnads- havaren vara närvarande vid förhör under förundersökning med den som är , om det kan ske utan men för utredningen. För att förhör ska kunna hållas med ett barn krävs i praktiken oftast att vårdnadshavaren medverkar till att förhöret kommer till stånd och att barnet kallas till förhöret genom vårdnadshavaren. Om ett barn har hörts under förundersökningen står det åklagaren fritt att åberopa barnet som vittne i den kommande rättegången. Om den åberopade bevisningen ska tillåtas avgörs dock av rätten. Reglerna i 36 kap. medger att var och en som inte är part i målet hörs som vittne under rättegången. Är vittnet ett barn ska rätten enligt 36 kap. 4 § pröva om barnet med hänsyn till omständigheterna ska få höras som vittne. Rätten har vid sin prövning att ta hänsyn bl.a. till betydelsen av den om- ständighet som barnet ska vittna om och till det antagliga värdet av vittnesmålet. Rätten har även att ta hänsyn till om förhöret skulle inverka skadligt på eller i övrigt medföra olägenhet för barnet. I detta avseende är vårdnadshavarens uppfattning i frågan av vikt. Om ett barn har hörts under förundersökningen och förhöret har spelats in med hjälp av ljud- och bildupptagning kan rätten med stöd av 35 kap. 14 § första stycket 2 och tredje stycket besluta att det inspelade barnförhöret får spelas upp i rätten. För att värdet av detta bevis inte ska minska utöver vad som följer av att barnet inte hörs personligen i rätten är det nödvändigt att under förundersök- ningen ge försvaret tillfälle att ta del av förhöret och i något skede av förundersökningen få sina frågor ställda till barnet. Att spela upp barnförhöret i rätten kommer då inte i konflikt med den misstänktes rätt till en rättvis och offentlig rättegång enligt artikel 6 i Europa- konventionen.17 17Åklagarmyndigheten (2019) Brott mot barn. , s. 24 ff. 6.1.10Stöd och skydd till barn enligt socialtjänstlagen Den sociala barn- och ungdomsvården har genomgått stora för- ändringar sedan socialtjänstreformen trädde i kraft . Av stor betydelse i detta sammanhang är ratificering av barn- konventionen . Ett flertal ändringar i bl.a. SoL har främst syftat till att stärka barnets ställning och till att anpassa lagstiftningen till barn- konventionen. infördes t.ex. bestämmelser som innebär att det vid åtgärder som rör barn, särskilt ska beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver och en bestämmelse om barns rätt att komma till tals. Även ansvar för att ge stöd till barn som bevittnar brott har förtydligats. Enligt 5 kap. 11 § SoL ska social- nämnden numera också, utöver att ge stöd till direkta brottsoffer, särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. Myndigheter vars verksamheter berör barn och unga samt andra myn- digheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersök- ningsverksamhet, , , och Säkerhetspolisen har enligt 14 kap. 1 § SoL en skyldighet att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. Samma skyldighet gäller enligt bestämmelsen även dem som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet och fullgör uppgifter som berör barn och unga eller annan sådan yrkesmässigt bedriven enskild verksam- het inom hälso- och sjukvårdens eller område. Exempel på sådana verksamheter kan vara hem för vård eller boende (HVB- hem) eller friskolor. anmälningsskyldighet finns i 7 § lagen (1993:335) om . Skyldighet att utreda samt erbjuda stöd och skydd 11 kap. 1 § SoL stadgar att socialnämnden utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden, en s.k. barnavårdsutredning. Enligt 11 kap. 2 § SoL ska en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Finns särskilda skäl får socialnämnden besluta att förlänga utredningen . Vårdnadshavarnas samtycke behövs inte för nämndens barnavårdsutredning (11 kap. 1, 1 a och 2 §§ SoL). Av 1 kap. 2 § SoL framgår att vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. Om det finns en misstanke om brott mot ett barn enligt 3, 4 eller 6 kap. eller lagen (1982:316) med förbud mot köns- stympning av kvinnor, bör en polisanmälan skyndsamt göras, såvida det inte strider mot barnets bästa.18 Om ett våldsutsatt barn eller barn som bevittnat våld behöver stöd och hjälp med anledning av våldet, akut eller , ska socialnämnden erbjuda barnet insatser med utgångspunkt i dess olika behov av skydd, råd och stöd samt vård och behandling (7 kap. 3 § SOSFS 2014:419). Vård enligt LVU ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas, enligt 2 § LVU. Det finns fyra olika placeringsformer enligt socialtjänstlagen som kan komma ifråga för barn. Dessa är HVB-hem, stödboende, familjehem och jourhem. Därutöver leder (SiS) verksamheten för de särskilda ungdomshemmen. HVB är ett hem inom som tar emot enskilda för vård eller behandling i förening med ett boende. Stödboende är en verksamhet inom som tar emot enskilda i åldern 16–i ett eget boende med individanpassat stöd. Familjehem är ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran eller vuxna för vård 18SOSFS 2014:6 allmänna råd om handläggning av ärenden som gäller barn och unga. 19SOSFS 2014.4 föreskrifter och allmänna råd om våld i nära relationer. och omvårdnad och vars verksamhet inte bedrivs yrkesmässigt. Jour- hem är ett enskilt hem som tar emot barn för tillfällig vård och fostran. Barns rätt till information och att komma till tals När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information.