sou · H7B329 · 2019-06-05 00:00:00 — Om detta tillvägagångssätt ska fort- sätta visar även det på behovet av stödjande insatser internt och externt från SKL:s sida. har fått ett regeringsuppdrag att ta fram en strategisk plan för hur kan stödja omställningen mot en god och nära vård. ska bl.a. analysera vilka insatser myndigheten kan genomföra för att stödja regionerna/landstingen och kommunerna i den pågående långsiktiga omställningen till en mer nära vård, med fokus på primärvård. Analysen ska utgöra en grund för en strategisk flerårig plan för myndighetens arbete och utgångs- punkten ska vara den målbild och färdplan som vår utredning tagit fram (se kap. 3). Uppdraget ska redovisas till regeringen senast den . 2SKL, Omställning till en nära vård. Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet 9.1.3Behovet av dialog med medborgare och medarbetare – en del av förändringsarbetet Att förankra och skapa samsyn kring ett förändringsarbete Som framgår av vår färdplan för omställningen (se avsnitt 3.1) är det avgörande att huvudmännen och staten fattar nödvändiga beslut och arbetar uthålligt, tillsammans, i riktning mot den gemensamma mål- bilden. Det är nödvändigt, men det är inte tillräckligt. Som också framgår av färdplanen måste vi även ha med oss våra medborgare och vårdens medarbetare. De som vården och omsorgen är till för och de som tillhandahåller vård och omsorg och har vården som sin arbetsmiljö. För att människor ska vilja och orka engagera sig i förändrings- arbete är det avgörande att man förstår och känner igen sig i såväl ”problembeskrivningen”, dvs. varför det finns ett behov av att för- ändra något, som vad syftet/målet är med själva förändringsarbetet. När vi nu – hela hälso- och sjukvårdssverige – är på väg att göra en mycket omfattande förändringsresa för att ställa om till en person- centrerad, modern, jämlik, tillgänglig och effektiv vård med fokus på primärvården, är det alltså avgörande att vi faktiskt också lägger tillräckliga resurser på att bygga samsyn i vårt samhälle, kring varför vigör denna resa och vad som är målet för den. För är vi inte överens om vart vi ska, då har vi ingenting att utgå från när vi behöver ta oss över hinder, de olika ”gropar på vägen” som oundvikligen kommer att dyka upp under förändringsresan. Vi behöver även enas om ”hur:et”; de olika steg vi behöver ta – på olika ställen i systemet – för att nå målbilden. Vi behöver vara eniga om innehållet i färdplanen. Vi behöver säkerställa att olika berörda och inblandade aktörer, såsom personer med patienterfarenhet och professionsorganisationer, får möjlighet att vara delaktiga i och påverka utformningen av processerna. Enbart på det sättet kan vi bygga det breda samförstånd och skapa de bärare av omställningen som vi behöver, på alla olika nivåer, i systemet. Detta tar tid, och det behöver få ta tid och resurser. Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet Kommunikations- och informationsbehov på alla nivåer För att nå uthållighet i omställningsarbetet finns det alltså ett stort behov av sammanhållen, strategisk kommunikation, anpassad till målgrupp och sammanhang. Utredningens utåtriktade arbetssätt och breda dialogarbete har utgjort en uppstart och är en del av detta nödvändiga kommunikationsarbete, men det är bara en början. I takt med att olika aktörer arbetar vidare i enlighet med färdplanen och att utredningens uppdrag närmar sig sitt slut , så blir det naturligt att övriga aktörer även tar sig an mer och mer av tillhörande kommunikationsarbete inom sina respektive ansvarsområden. I anknytning till detta vill utredningen framhålla några aspekter som i olika sammanhang lyfts till utredningen och som vi ser som avgörande att ha med sig i det fortsatta arbetet. Det räcker inte med ledningsnivån Det är utredningens uppfattning att omställningsarbetet måste för- ankras brett på ledningsnivå hos huvudmännen, i såväl politiska som tjänstemannaledningar, och omsättas i egna beslut och planer som konkretiserar arbetet inom de egna ansvarsområdena. Det är av- görande att det är förankrat på högsta nivå, men det är inte tillräckligt. Omställningsarbetet måste kommuniceras vidare ut i verksamheterna, hela vägen ut till första linjens chefer och deras medarbetare. Detalj- nivån behöver och kan givetvis inte vara densamma, men det behöver vara tydligt även för en enskild undersköterska på ortopedkliniken eller en arbetsterapeut i primärvården i vilket sammanhang den egna enheten finns och hur den påverkas av omställningen. Vidare hur omställningen även syftar till att medarbetarnas kompetens och vilja till att förbättra verksamheten bättre tas till vara. Betydelsen för den enskilda medarbetaren av att faktiskt uppleva att det finns en tanke i systemet om vart man är på väg och varför ska inte heller under- skattas. – inte minst i möten med yngre medarbetare i vården – har vi efter dialoger som beskriver omställningen på över- gripande nivå fått återkopplingen att ”Varför har vi inte hört mer om det här tidigare? förstår man ju att det finns ett pågående utveck- lingsarbete. Då får man mer inspiration att engagera sig i för- ändringsarbete i sin närmiljö.” Huvudmännen behöver alltså göra ett Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet genomtänkt dialogarbete för att bjuda in till och förankra omställ- ningen hos sina medarbetare. Det måste vara tydligt att den här gången menar vi alla allvar. Medborgarnas förväntningar, förståelse och förtroende Som vi från utredningens sida tidigare beskrivit har vår befolkning också andra förväntningar än förr på vårt hälso- och sjuk- vårdssystem. I flera delar upplever allt fler medborgare att systemet inte lever upp till dessa förväntningar. Om vi ska bygga förståelse och upprätthålla eller stärka förtroendet för vår svenska hälso- och sjukvård måste vi därför också synliggöra för våra med- borgare att vi har en gemensam övergripande målbild och färdplan för att modernisera svensk hälso- och sjukvård, för att göra den mer personcentrerad och bättre möta dagens och morgondagens behov. krävs också en tydlighet om att det är ett långsiktigt arbete som kräver uthållighet. Det tar tid att ändra strukturer och kulturer. Vi tror även att det behövs mer av ett offentligt samtal om vad vi kan och ska göra inom den ändliga resurs som den allmänna hälso- och sjukvården har till sitt förfogande (jfr avsnitt 1.3.5). Det behöver bli tydligare för medborgare på vilka grunder vi prioriterar våra begrän- sade resurser. Enligt utredningens bedömning är det nödvändigt för att skapa förutsättningar för att kunna möta befolkningens för- väntningar på hälso- och sjukvården. För att understryka att det är en gemensam målbild och färdplan, och undvika risken för budskap som kan uppfattas motstridiga, vill viäven betona ett förslag som lyfts till oss. Att patientorgani- sationer, professionsorganisationer och huvudmän skulle kunna göra gemensam sak och tillsammans utveckla informationsmaterial till medborgare och patienter. Ett sådant material skulle också kunna innehålla delar som beskriver hur medborgare och patienter/brukare kan vara delaktiga i den pågående förändringen. För den medborgare eller medarbetare som vill informera sig om utvecklingen av svensk hälso- och sjukvård bör det också vara enkelt att hos t.ex. huvudmän och statliga myndigheter söka information om den övergripande omställningen, och hur den tar sig utryck i den aktuella organisationen. Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet Värt att framhålla i sammanhanget är även det som bl.a. Vårdanalys lyfter i sitt remissvar på vårt andra delbetänkande, nämligen behovet av bättre information och stöd till medborgarna för att de, utifrån sina behov, på ett lättillgängligt sätt ska kunna navigera sig i vård- landskapet. Det måste vara begripligt såväl var och hur man som patient bör söka vård som vad olika samordningsfunktioner har för roller och uppdrag. Det faktum att olika vårdgivare och huvudmän använder olika begrepp för liknande vårdformer och funktioner för- svårar ytterligare. Detta är också frågor som huvudmännen behöver ta ett samlat grepp om i omställningsarbetet. 9.1.4Behovet av hållbara stödstrukturer och regelbundna uppföljningspunkter I vårt andra delbetänkande föreslog vi en struktur för att följa arbetet med färdplanen , för att ge samtliga aktörer en gemensam möjlighet att kunna följa förändringen.3 Förslaget, som för när- varande bereds i , innebär dels att fyra olika stor- heter ska följas (se även bilaga 4). Dessa är valda för att ge en övergripande bild av hur omställningen framskrider och för att kunna utgöra underlag för gemensam diskussion och reflektion mellan olika aktörer i detta avseende. De är inte tänkta att ersätta ordinarie uppföljning av svensk hälso- och sjukvård. Förslaget inne- bär även att nationella samråd kring genomförandet av färdplanen hålls fram . Dessa bör samla represen- tanter på , region/landstings och statlig nivå för att stämma av status för genomförandet och vid behov föreslå juste- ringar i inriktningen. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys föreslås få ett övergripande uppdrag att bistå med underlag för att ge möjlighet att följa omställningen mot en god och nära vård. Ovan beskrivna förslag lade utredningen fram utifrån den kun- skap som finns om behovet av stödstrukturer och samlande krafter för att hålla i ett omställningsarbete , och vid behov även kunna uppdatera färdplanen. Utifrån remissvaren på vårt delbetän- kande kan konstateras att det verkar finnas en samsyn kring behovet av sådana stödstrukturer. Flera huvudmän efterfrågar t.ex. tätare 3SOU 2018:39 God och nära vård – En primärvårdsreform, avsnitt 8.3. Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet nationella samråd än . I detta sammanhang konstaterar viatt det kan komma att finnas behov av en aktör med specifikt uppdrag att vara samlande kraft för omställningsarbetet, även efter att vår utredning avslutat sitt uppdrag . Vår utredning kan därmed eventuellt återkomma med kompletterande förslag för att skapa nödvändiga stödstrukturer i slutbetänkandet. I sammanhanget kan slutligen också noteras att utöver våra specifika förslag för uppföljning av själva omställningen så kommer det även att finnas behov av att utveckla den ordinarie uppföljningen av svensk hälso- och sjukvård, utifrån omställningen och hur våra förslag till lagändringar tas vidare. Det kan t.ex. gälla behovet av att möjliggöra en systematisk nationell uppföljning av primärvården på aggregerad nivå som vi tidigare beskrivit,4 uppföljning av upp- fyllelsen av lagkrav om möjligheten att få tillgång till en fast läkar- kontakt i primärvården eller uppföljning av vissa bristkompetenser, såsom specialistsjuksköterskor. I enlighet med utredningens ursprungsdirektiv ska vi göra en bred analys av de förslag som lämnades i slutbetänkandet Effektiv vård. Vår utredning ska särskilt beakta några av förslagen, bland dessa nämns resursöverföring från sjukhusvård till primärvård. Som vi beskrivit i tidigare betänkanden kan en sådan resursöverföring inte beskrivas enbart i ekonomiska termer. Det handlar i minst lika stor utsträckning om successiv överföring av kompetenser för såväl vård- verksamhet som utbildning och forskning, och ibland om att till- gängliggöra resurser och kompetenser till olika delar av systemet via nya arbetssätt och/eller nya tekniska lösningar. Vi har redan tidigare beskrivit behovet av resursomfördelning på längre och kortare sikt.5 4SOU 2018:39 God och nära vård – En primärvårdsreform, avsnitt 8.4. 5SOU 2017:53 God och nära vård – En gemensam färdplan och målbild, avsnitt 4.4. Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet Hälso- och sjukvårdens finansiering Det är viktigt att i detta sammanhang påminna sig om hur strukturen och finansieringen av den svenska hälso- och sjukvården ser ut. Staten har ett övergripande systemansvar. stiftar lagar som sätter ramarna för hälso- och sjukvården, och därmed också för hur resurser allokeras. Rent ekonomiskt är statens roll förhållande- vis liten. stod staten för av de totala kost- naderna för den svenska hälso- och sjukvården.6 Det huvudsakliga ansvaret för finansieringen och organiseringen av hälso- och sjukvården ligger hos de 21 regionerna/landstingen, och i vissa delar hos de 290 kommunerna. Via landstings- respektive kommunalskatten finansieras merparten av hälso- och sjukvården. 2017 stod landstingen och landstingsägda bolag för av de totala hälso- och sjukvårdsutgifterna och kommunerna för 25,5 procent.7 Detta gör att när en större andel av den ekonomiska resursen ska tillfalla primärvården räcker det inte med att statens resurser allokeras om – de är en liten del i sammanhanget. Den stora omfördelningen måste ske inom region/landsting och kommuner, av respektive huvudmans egna resurser. Hur kan resurser överföras? Vi ska enligt våra direktiv analysera hur resurser kan överföras från sjukhusvården till primärvården. Det finns ett begränsat antal sätt på vilka detta kan ske. Som beskrivet är regioner/landsting ansvariga för finansiering och organisering av merparten av svensk hälso- och sjukvård, inklusive sjukhusvården. En överföring av resurser från sjukhus till övriga delar av vård måste därför primärt ske genom omfördelning av resurser inom den egna verksamheten. Utöver detta kan den statliga nivån påverka hur huvudmännen allokerar sina resurser genom förändrad lagstiftning. Dessutom kan staten tillföra medel via riktade statsbidrag till huvudmannen, vanligtvis i form av överenskommelse mellan staten och SKL. Sådana riktade statliga ekonomiska satsningar, ”omställningsstöd”, har utredningen tidigare lämnat förslag på i samband med vissa av våra 6SCB, Hälsoräkenskaper 2001–2017, 2019. 7Resterande kostnader fördelas mellan frivilliga sjukvårdsförsäkringar (0,), hus- hållens ideella organisationer (0,), företag (0,) och hushållens utgifter ur egen ficka/patientavgifter (15,). Förutsättningar för det fortsatta omställningsarbetet Så gjordes t.ex. för införandet av den förstärkta vårdgarantin, för vilken huvudmännen – i enlighet med våra förslag –gavs tillskott av medel inom ramen för en överenskommelse mellan staten och SKL. Även vad gäller utbildning av fler specialister i allmänmedicin har vi föreslagit särskilt tillförda ekonomiska medel. Vi kommer även i slutbetänkandet att framförallt använda oss av detta tillvägagångssätt; dvs. i samband med de förslag vi lägger och utifrån tillhörande ekonomiska konsekvensanalyser, kommer vi när sådana behov bedöms finnas att föreslå tillskjutande av omställ- ningsmedel från staten till huvudmännen. Vi vill också fortsatt betona att de lagändringar utredningen föreslår, om de genomförs, i sig kommer att påverka hur såväl staten som huvudmännen organiserar sig och därmed allokerar sina resurser. Blir resursöverföringen verkligen av? I samband med detta synsätt på överföring av resurser är det viktigt att åter framhålla de förslag till uppföljning som vi lagt i vårt före- gående betänkande, där en av storheterna gäller just fördelningen av den ekonomiska resursen hos varje region/landsting mellan primär- vård och samtlig hälso- och sjukvård hos regionen/. Vi föreslog att denna storhet, bland andra, ska följas av Vård- analys. Att följa det ekonomiska perspektivet under den pågående omställningen är av stor vikt, och också en förtroendefråga vad gäller huvudmännens handlingskraft. Utredningen möter ofta farhågan, inte minst från primärvårdens företrädare och medarbetare, att uppdrag ska överföras till primär- vården utan att resurser, såväl ekonomiska som personella, med- följer. En strukturerad uppföljning av omställningen, och en löpande beskrivning av fördelningen i resurssättning mellan primärvården och övrig vård, möjliggör en synlig och transparent process. Det möjliggör också en dialog och statlig uppföljning i samband med de av utred- ningen föreslagna rådslagen mellan staten och huvud- männen. Vid utebliven omfördelning av ekonomiska resurser på huvudmannanivå ges staten möjlighet att ytterligare skärpa kraven på hastigheten i den omställning till god och nära vård som samtliga huvudmän säger sig vara beredda till, och på väg att genomföra. Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. och rådets direktiv /24/EU om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Regeringsformen (1974:152). Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. Lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vård- inrättningar. Lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård. Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning. Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Lagen (1993:584) om medicintekniska produkter. Lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi. Mervärdesskattelagen (1994:200). Patientskadelagen (1996:799). Lagen (1998:543) om hälsodataregister. Socialtjänstlagen (2001:453). Lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. Smittskyddslagen (2004:168). Lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning. Tandvårdslagen (2008:145). Patientdatalagen (2008:355). Lagen (2008:962) om valfrihetssystem. Lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Socialförsäkringsbalken (2010:110). Lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar. Patientsäkerhetslagen (2010:659). Patientlagen (2014:821). Lagen (2016:1145) om offentlig upphandling. Hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Lagen (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. Kommunallagen (2017:725). Förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rätts- psykiatrisk vård. Förordningen (1994:1120) om ersättning för fysioterapi. Förordningen (1994:1121) om läkarvårdsersättning. Socialtjänstförordningen (2001:937). Hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80). föreskrifter (SOSFS 2005:27) om samverkan vid in- och utskrivning av patienter i sluten vård. föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2007:10) om samordning av insatser för habilitering och rehabilitering. föreskrifter (SOSFS 2008:1) om användningen av medicintekniska produkter i hälso- och sjukvården. föreskrifter (SOSFS 2009:6) om bedömningen av om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård. föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. föreskrifter (LVFS 2013:11) om medicintekniska produkter. föreskrifter (SOSFS 2014:5) om dokumentation i verk- samhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS. dom av , mot DAK-Gesundheit, mål C-410/14. Högsta förvaltningsdomstolens dom RÅ 2006 ref. 26. Kammarrätten i dom , mål nr 34-11 (Fysio- terapi). Förvaltningsrätten i dom , mål nr 2911-10E (Internmedicin). Förvaltningsrätten i dom , mål nr 8543-13E (Allmänmedicin). JO:s beslut , dnr 681-2013. 1993/94:SoU28 Psykiskt stördas villkor. 2005/06:SoU26 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre. 2017/18:FiU43 Ökade tillståndskrav och sär- skilda regler för upphandling inom välfärden. 1928:101 med förslag till lag om vissa av landsting eller kommun drivna sjukhus. 1946:312 med förslag till lag om allmän sjukförsäkring, m.m. 1953:178 med förslag till lag angående ändring i lagen om allmän sjukförsäkring. 1959:19 med förslag till sjukhuslag m.m. 1960:159 med förslag till riktlinjer för regionsjukvårdens ut- byggande. 1962:90 med förslag till lag om allmän försäkring, m.m. Prop. 1962:122 om sjukvårdslag m.m. 1969:125 om ändring i lagen om allmän försäkring m.m. 1970:74 med förslag till ny organisation av läkemedelsförsörjningen m.m. 1972:104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m.m. Prop. 1975:9 om reformering av högskoleutbildningen m.m. 1978/79:178 om husläkarsystem inom hälso- och sjukvården m.m. Prop. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag m.m. 1981/82:219 med förslag till hälsoskyddslag, m.m. 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre och handi- kappade m.m. 1990/91:117 om en ny kommunallag. 1990/91:141 om rehabilitering och rehabiliteringsersättning m.m. Prop. 1992/93:159 om stöd och service till vissa funktionshindrade. 1993/94:75 Arvoden till privatpraktiserande läkare och sjuk- gymnaster samt vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. 1993/94:218 Psykiskt stördas villkor. 1994/95:109 Vissa privatpraktiserande läkares och sjukgymnasters etablering m.m. 1994/95:195 Primärvård, privata vårdgivare m.m. Prop. 1995/96:141 Aktiv förvaltning av statens företagsägande. 1996/97:60 Prioriteringar inom hälso- och sjukvården. 1996/97:123 Privata vårdgivare. 1999/2000:149 Nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvården. 2000/01:36 Sjukhus med vinstsyfte. 2002/03:20 Samverkan mellan kommuner och landsting inom vård- och omsorgsområde. 2004/05:145 Driftsformer för offentligt finansierade sjukhus. 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre. 2007/08:126 m.m. 2007/08:142 Sjukhusens läkemedelsförsörjning. 2008/09:29 Lag om valfrihetssystem. 2008/09:64 Ersättningsetablering för vissa privata vårdgivare m.m. Prop. 2008/09:74 Vårdval i primärvården. 2008/09:145 Omreglering av apoteksmarknaden. 2008/09:193 Vissa psykiatrifrågor m.m. 2009/10:80 En reformerad grundlag. 2011/12:123 Ny ordning för nationella vaccinationsprogram. 2013/14:118 Privata utförare av verksamhet. 2015/16:195 Nytt regelverk om upphandling. 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag. 2016/17:50 Kunskap i samverkan – för samhällets utmaningar och stärkt konkurrenskraft. 2016/17:106 Samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. 2016/17:171 En ny kommunallag. 2017/18:83 Styrande principer inom hälso-och sjukvården och en förstärkt vårdgaranti. 2017/18:158 Ökade tillståndskrav och särskilda regler för upp- handling inom välfärden. 2017/18:159 Tillstånd att ta emot offentlig finansiering inom , assistansersättningen och skollagsreglerad verksamhet. 2017/18:249 En god och jämlik hälsa – en utvecklad folkhälso- politik. Lagrådsremiss, Landstingens, kommunernas och befolkningens syn- punkter vid ändringar i landstingsindelningen, . Lagrådsremiss, Ny lag om koordineringsinsatser för vissa sjukskrivna patienter, . Statens offentliga utrednings- och kommittébetänkanden SOU 1958:15 Hälsovård och öppen sjukvård i landstingsområdena. SOU 1958:26 Regionsjukvården, riksplan för samarbete inom speciali- serad sjukhusvård. SOU 1978:70 Regionsjukvården betänkande. SOU 1979:78 Mål och medel för hälso- och sjukvården förslag till hälso- och sjukvårdslag. SOU 1999:66 God vård på lika villkor? om statens styrning av hälso- och sjukvården. SOU 2006:100 Ambition och ansvar – Nationell strategi för utveckling av samhällets insatser till personer med psykiska sjukdomar och funktions- hinder. SOU 2008:127 Patientens rätt. Några förslag för att stärka patientens ställning. SOU 2009:84 Regler för etablering av vårdgivare. SOU 2011:15 slutbetänkande. SOU 2012:2 Framtidens högkostnadsskydd. SOU 2012:75 Pris, tillgång och service – fortsatt utveckling av läke- medels- och apoteksmarknaden. SOU 2015:20 Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård. SOU 2016:2 Effektiv vård. SOU 2017:47 Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa: Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. SOU 2017:53 God och nära vård – En gemensam färdplan och målbild. SOU 2017:77 Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan. SOU 2018:10 Myndighetsgemensam indelning – samverkan på regional nivå. SOU 2018:39 God och nära vård – En primärvårdsreform. SOU 2018:74 Lite mer lika: Översyn av kostnadsutjämningen för kom- muner och landsting. SOU 2018:77 Framtidens specialistsjuksköterska – ny roll, nya möjlig- heter. SOU 2018:80 Samspel för hälsa Finansiell samordning mellan hälso- och sjukvård och sjukförsäkring.