sou · H7B360 · 2019-12-13 00:00:00 — I stället för att det ska krävas att åtgärder vidtas åtminstone beträffande institut vars ekonomiska värde minskar med mer än motsvarande av deras kapitalbas till följd av en plötslig och oväntad förändring av räntenivåerna med 200 räntepunkter eller sådan förändring som definieras i riktlinjer anges det att tillsynsbefogenheterna ska utövas åtminstone i följande fall: a)Om ett instituts ekonomiska värde på eget kapital enligt arti- kel 84.1 minskar med mer än motsvarande av dess pri- märkapital till följd av en plötslig och oväntad förändring av räntenivåerna enligt beskrivningen i något av de sex tillsynsrela- terade chockscenarier som gäller räntor. b)Om ett instituts nettoränteintäkter enligt artikel 84.1 blir före- mål för en stor minskning till följd av en plötslig och oväntad ändring av räntenivåerna enligt beskrivningen i något av de två chockscenarier som ska tillämpas på räntor. De behöriga myndigheterna ska dock inte vara skyldiga att utöva tillsynsbefogenheter om de, på grundval av den översyn och ut- värdering som avses i denna punkt, anser att institutets hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret är till- fredsställande och att institutet inte är alltför exponerat för ränte- risker som följer av verksamhet utanför handelslagret. Av artikel 98.5a och 98.7a framgår de tekniska standarder som ska utarbeta och att ska bedöma om risker avseende miljö, samhällsansvar och bolagsstyrning ska inbegripas i den översyn och utvärdering som genomförs av de behöriga myndigheterna. Skälen för utredarens bedömning: Av 1 § förordning (2009:93) med instruktion för framgår att Finansinspek- tionen ansvarar för tillsynen, regelgivningen och tillståndspröv- ningen som rör finansiella marknader och finansiella företag. Den granskning och de åtgärder som ska utöva respektive vidta enligt artikel 97–99 utgör i varierande ut- sträckning anvisningar om hur myndigheterna ska utöva tillsynen över instituten. Bestämmelserna har bedömts lämpliga att genom- föras på förordningsnivå (se prop. 2005/06:5 s. 343). Av 9 § förord- ning om särskild tillsyn och kapitalbuffertar framgår att Finans- inspektionen i sin tillsyn ska följa de bestämmelser om översyn och utvärderingsprocess som finns i artiklarna 97–101 i kapitaltäck- ningsdirektivet. Justeringarna i artikel 97–99 omfattas därmed redan av gällande rätt. I den del artikel 97 och 98 riktar sig till eller kommissionen krävs inte heller några nationella genomförandeåtgärder. Utredarens förslag: ska utöva tillsyn över att de gruppbaserade kraven är uppfyllda, om 1.moderföretaget är ett kreditinstitut, 2.moderföretaget är ett värdepappersbolag och inget av dess dotterföretag är ett kreditinstitut, 3.ett värdepappersföretag inom EU är moderföretag till ett kreditinstitut och det i gruppen inte finns något motsvarande utländskt företag inom EES med en större total balans- omslutning, 4.ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt holding- företag är moderföretag till ett institut men inte till något mot- svarande utländskt företag inom EES, 5.ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag är moderföretag till •ett kreditinstitut men inte till något motsvarande utländskt företag inom EES, •ett kreditinstitut och det i gruppen finns motsvarande ut- ländskt företag inom EES men inte något som har en större total balansomslutning, eller •ett värdepappersbolag och det inte finns något motsvarande utländskt företag inom EES med en större total balans- omslutning eller något kreditinstitut eller motsvarande ut- ländskt företag inom EES, eller 6.konsolidering krävs enligt artikel 18.3 eller 18.6 tillsyns- förordningen och •ett kreditinstitut har den största totala balansomslutningen av motsvarande företag inom EES, eller •ett värdepappersbolag har den största totala balansomslut- ningen av motsvarande företag inom EES och det inte finns något kreditinstitut eller motsvarande utländskt företag inom EES. I de fall en annan myndighet än enligt arti- kel 111.1 tredje stycket, 111.3 b eller 111.4 i kapitaltäcknings- direktivet ska utöva tillsynen över att de gruppbaserade kraven är uppfyllda, ska trots det utöva sådan tillsyn, om inspektionen på individuell nivå utövar tillsynen över mer än ett kreditinstitut inom gruppen och summan av de totala balans- omslutningarna för dessa är högre än de för motsvarande ut- ländska företag i gruppen inom samma EES-land. Motsvarande ska gälla i de fall en annan myndighet än enligt artikel 111.3 c i samma direktiv ska utöva tillsynen över att de gruppbaserade kraven är uppfyllda, om inspektionen på indi- viduell nivå utövar tillsynen över mer än ett värdepappersföretag inom gruppen och summan av de totala balansomslutningarna för dessa är högre än de för motsvarande utländska företag inom samma EES-land. I de situationer som avses i punkterna 3, 5 b, 5 c och 6 ska dock inte utöva tillsynen över att de grupp- baserade kraven är uppfyllda om en annan behörig myndighet inom EES utövar tillsyn på individuell nivå över mer än ett motsvarande företag inom gruppen och summan av de totala balansomslutningarna för dessa är högre än för kreditinstitutet respektive värdepappersbolaget. Om det skulle vara olämpligt med hänsyn till behovet av att säkerställa kontinuitet i tillsynen på gruppnivå att tillsynen ut- övas av den myndighet som enligt artikel 111.1, 111.3 och 111.4 i kapitaltäckningsdirektivet ska utöva den gruppbaserade tillsynen, får komma överens med de övriga berörda behöriga myndigheterna att inspektionen eller någon annan behörig myndighet ska ansvara för tillsynen. får på motsvarande sätt när inspektionen utövar tillsynen enligt 4 kap. 1 § första stycket 1–3, 5 och 6, komma överens med de övriga behöriga myndigheterna att en annan behörig myndighet inom EES än inspektionen ska ansvara för tillsynen. Tidsfristen i 4 kap. 5 § tillsynslagen ändras från en månad och beslut om riktlinjer för särskild kapitalbas läggs till de beslut som är skyldig att komma överens med övriga behöriga myndigheter om. Direktivets innehåll: I artikel 111 har utgångspunkten för vilken myndighet som ska vara ansvarig för den gruppbaserade tillsynen ändrats från den behöriga myndighet som, i fråga om ett specifikt företag inom gruppen, har beviljat företagets auktorisation till den behöriga myndighet som utövar tillsynen över företaget på individuell nivå. Utgångspunkten i artikel 111.1, det vill säga att moderinstitutets behöriga myndighet ska utöva tillsynen, har vidare ändrats i fråga om modervärdepappersföretag som har kreditinstitut som dotterföretag, där tillsynen flyttas från värdepappersföretagets behöriga myndighet till kreditinstitutets behöriga myndighet. Om det finns fler kredit- institut ska tillsynen utövas av den myndighet som är behörig för det kreditinstitut som har den största balansomslutningen. Först om inget kreditinstitut är dotterföretag till ett modervärdepappersföretag ska tillsynen utövas av den myndighet som är behörig att utöva tillsyn över modervärdepappersföretaget på individuell nivå. I fråga om den gruppbaserade tillsynen för grupper där moder- företaget är ett finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat, ett blandat finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat, ett finan- siellt moderholdingföretag inom EU eller ett blandat moderholding- företag inom EU har justeringar gjorts i artikel 111.2–4. I arti- kel 111.2 klargörs det att den gruppbaserade tillsynen ska utövas av en behörig myndighet och att det ska vara den behöriga myndighet som utövar tillsynen över institutet på individuell nivå. Artikel 111.3 tar sikte på när två eller flera institut, som är auktoriserade inom unionen, har samma holdingföretag som moderföretag. Utgångs- punkten ska i sådana fall vara att tillsynen utövas av den behöriga myndigheten för kreditinstitutet, om det bara finns ett kreditinstitut i gruppen. Om det finns flera kreditinstitut i samma grupp ska till- synen utövas av den behöriga myndigheten för det kreditinstitut som har den största totala balansomslutningen. Om det inte ingår något kreditinstitut i gruppen ska tillsynen utövas av den behöriga myndigheten för det värdepappersföretag i gruppen som har den största totala balansomslutningen. Ny reglering har också tillkommit genom artikel 111.4 och 111.5. Av artikel 111.4 framgår att om konsolidering krävs enligt arti- kel 18.3 eller 18.6 i tillsynsförordningen ska den gruppbaserade till- synen utövas av den behöriga myndigheten för det kreditinstitut som har den största totala balansomslutningen eller, om det inte ingår något kreditinstitut i gruppen, av den behöriga myndigheten för det värdepappersföretag som har den största totala balans- omslutningen. I artikel 111.5 görs dock undantag från reglering i artikel 111.1, 111.3och 111.4 i vissa fall där moderföretaget är ett värdepappers- företag, ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag eller konsolidering krävs enligt artikel 18.3 eller 18.6 tillsynsförordningen och en behörig myndighet utövar tillsyn på individuell nivå över mer än ett kreditinstitut i gruppen. Ansvarig för tillsynen på gruppnivå ska i sådana fall vara den behöriga myndighet vars summa de totala balansomslutningarna för kreditinstitut under dess tillsyn är högst. När moderföretaget är ett finansiellt holding- företag eller ett blandat finansiell holdingföretag och en behörig myndighet utövar tillsyn på individuell nivå över mer än ett värde- pappersföretag i gruppen, ska ansvarig för tillsynen på gruppnivå vara den behöriga myndighet som utövar tillsyn på individuell nivå över ett eller flera värdepappersföretag i gruppen med sammantaget den största totala balansomslutningen. Den tidigare artikeln 111.5 har vidare flyttats till artikel 111.6. I bestämmelsen regleras en möjlighet för behöriga myndigheter att komma överens om att utse en annan myndighet som ansvarig för tillsynen på gruppnivå än den som följer av vissa tidigare bestäm- Förutom språkliga justeringar har ett tillägg gjorts om att sådant undantag kan göras om tillämpningen av regleringen vore olämplig med hänsyn till behovet av att säkerställa kontinuitet i till- synen på gruppnivå av samma behöriga myndighet. Även i artikel 113 har ändringar gjorts. Förutom vissa språkliga justeringar och förtydliganden består ändringarna i stor utsträckning av tillägg kopplade till den nya reglering om att ett institut kan med- delas en riktlinje för särskild kapitalbas, som också ska omfattas av de beslut som de berörda behöriga myndigheter ska komma överens om enligt artikel 113. Tidsfristen för när ett beslut ska fattas avseende åtgärder för att hantera eventuella viktiga frågor och väsentliga resul- tat som följer av likviditetstillsynen har vidare förlängts från en månad från det att den myndighet som är ansvarig på gruppnivå lämnat en rapport med sin bedömning. Skälen för utredarens förslag: I detta sammanhang syftar begreppen grupp och gruppnivå på de företag som omfattas av den konsoliderade situationen (se närmare angående begreppet grupp i avsnitt 2.2.3). Justeringarna i artikel 111 innebär att tillsynsansvaret på grupp- nivå, när det finns både kreditinstitut och värdepappersbolag i den grupp som konsolideringen omfattar, knyts till den behöriga myn- digheten som utövar tillsynen över kreditinstitutet, även om kredit- institutet varken är moderföretaget eller det företag som har den största balansomslutningen i gruppen. Om det finns flera kredit- institut inom gruppen ska den myndighet som utövar tillsynen över det kreditinstitut som har den största totala balansomslutningen utöva tillsynen på gruppnivå, om inte flera kreditinstitut i ett annat land tillsammans har en större balansomslutning än ett sådant kreditinstitut. I den situationen ska tillsynen över den konsoliderade situationen utövas av den behöriga myndigheten i det landet. Först om det inom gruppen saknas ett kreditinstitut ska den behöriga myndigheten för värdepappersbolaget vara ansvarigt för tillsynen på gruppnivå på motsvarande sätt som gäller för kreditinstitut. Direk- tivets bestämmelser om tillsynsansvar på gruppnivå har tidigare genomförts i 4 kap. 1 § tillsynslagen. Dessa bestämmelser bör juste- ras med anledning av ändringarna i artikel 111. I 4 kap. 2 och 3 §§ tillsynslagen bör vidare tillägg enligt arti- kel 111.6 göras om att får komma överens med de övriga berörda behöriga myndigheterna om att inspektionen eller någon annan behörig myndighet ska ansvara för tillsynen även i situationer när det skulle vara olämpligt med hänsyn till behovet av att säkerställa kontinuitet i tillsynen på gruppnivå att tillsynen utövas av enligt 4 kap. första stycket 1–3, 5 och 6 respektive den myndighet som enligt artikel 111.1, 111.3 och 111.4 i direktivet ska utöva den gruppbaserade tillsynen. Enligt justeringarna i artikel 113 bör vidare tidsfristen i 4 kap. 5 § första stycket tillsynslagen justeras från en månad och omfattningen av andra stycket utvidgas till att också omfatta riktlinjen om särskild kapitalbas enligt 2 kap. 1 c §. I kapitaltäckningsdirektivet finns flera bestämmelser om krav på samarbete och utbyte av information mellan myndigheter nationellt och internationellt. Sådant samarbete är ett naturligt inslag i de svenska myndigheternas verksamheter då de förutsätts att vid behov bistå och i övrigt samarbeta med andra myndigheter, såväl svenska som utländska. Skyldigheten att samverka kommer bland annat till uttryck i 8 § förvaltningslagen (jfr prop. 2016/17:173 s. 435). Svenska myndigheter kan dock vara begränsade att dela uppgifter med varandra på grund av att uppgifter omfattas av sekretess. I offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) finns bestäm- melser som gör det möjligt att i vissa fall utbyta även sekretess- belagda uppgifter med andra myndigheter, så kallade sekretess- brytande bestämmelser. Möjligheten att röja en sekretessbelagd uppgift för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisa- tion regleras i 8 kap. 3 § OSL. Där anges det att en sådan uppgift får röjas, om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning, eller uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellan- folkliga organisationen. I tidigare lagstiftningsärenden har det med hänvisning till 8 kap. 3 § OSL i och för sig bedömts att har goda möj- ligheter att lämna ut uppgifter till utländska myndigheter i den utsträckning som olika EU-direktiv kräver det och att sådant infor- mationsutbyte därmed kan komma till stånd inom ramen för gällande rätt (jfr prop. 1994/95:50 s. 134 f. och s. 273 f., prop. s. 93 ff., prop. 1999/2000:94 s. 56 ff. och prop. 2005/06:45 s. 155). I samband med genomförandet av och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, det så kallade kredit- institutsdirektivet, uttalades dock att det är lämpligt att Finans- inspektionens skyldigheter i fråga om informationsutbyte i för- hållande till andra utländska behöriga myndigheter slås fast i lag (se prop. 2006/07:5 s. 350). Sådan reglering finns därför i 6 kap. 3 § tillsynslagen, 13 kap. 6 a § LBF och 23 kap. 5 § LVM. Utredarens förslag: Skyldigheten för och att samarbeta och utbyta information med varandra enligt 28 kap. 5 § ska även omfatta samarbete som följer av kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsförordningen. Innehållet i direktivet: I artikel 4.8 anges att om andra myndigheter än de behöriga myndigheterna har rekonstruktionsbefogenheter ska medlemsstaterna se till att dessa andra myndigheter har ett nära samarbete och samråder med de behöriga myndigheterna vid ut- arbetandet av planer för rekonstruktion och avveckling. Det ska, genom ett tillägg i direktivet, gälla även i alla andra fall där så krävs enligt direktivet, krishanteringsdirektivet eller tillsynsförordningen. Skälen för utredarens förslag: Av 1 kap. 3 § framgår att är resolutionsmyndighet i . I 28 kap. 5 § anges vidare att och ska sam- arbeta och utbyta information med varandra, med motsvarande myndigheter inom EES och med i den utsträckning som följer av krishanteringsdirektivet. För att tydliggöra att myndigheterna även är skyldiga att samarbeta och möjliggöra utbyte av sekretess- belagda uppgifter i den mån det följer av tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirektivet bör bestämmelsen utvidgas i sådan del. En sådan reglering innebär med stöd av 8 kap. 3 § 2 OSL att Finans- inspektionen och även ska samarbeta och utbyta information med motsvarande utländska myndigheter. 9.3Samarbete med myndigheter med ansvar för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism Utredarens bedömning: Kapitaltäckningsdirektivets krav på sam- arbete och informationsutbyte mellan myndigheter som är behö- riga enligt kapitaltäckningsdirektivet och myndigheter med ansvar för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism om- fattas av gällande rätt. Innehållet i direktivet: I fråga om misstankar om penningtvätt eller finansiering av terrorism har särskilda bestämmelser om samarbete och utbyte av information tagits in i artikel och 117.5. I artikel , som är ny, anges att bestämmelserna om tystnads- plikt och användning av förtrolig information inte ska utgöra hinder för utbyte av information som sker inom ramen för tillsynsuppdra- get mellan behöriga myndigheter och finansunderrättelseenheter samt myndigheter som ansvarar för tillsynen av kreditinstitut och finansiella institut enligt fjärde penningtvättsdirektivet. Enligt artikel 117.5 ska dessa myndigheter ha ett nära samarbete med varandra inom ramen för sina respektive behörigheter och förse varandra med information som är relevant för deras respektive upp- gifter enligt direktivet, tillsynsförordningen och fjärde penningtvätts- direktivet förutsatt att detta samarbete och informationsutbyte inte undergräver någon pågående utredning eller undersökning eller något pågående förfarande i enlighet med straffrätten eller förvaltningsrät- ten i den medlemsstat där den behöriga myndigheten, finansunder- rättelseenheten eller myndigheten som anförtrotts det offentliga upp- draget att utöva tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut är belägen. Skälen för utredarens bedömning: Bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism är nödvändigt för att kunna upprätt- hålla det finansiella systemets stabilitet och integritet. De behöriga myndigheterna spelar, som ansvariga för auktorisation och tillsyn, en viktig roll när det gäller att identifiera och beivra brister. Därför har det bedömts att behöriga myndigheter konsekvent bör beakta frågor som rör penningtvätt och finansiering av terrorism och i enlighet med detta informera de berörda myndigheter och organ som ansvarar för att säkerställa efterlevnad av reglerna om bekämp- ning av penningtvätt och finansiering av terrorism om eventuella resultat av bland annat sin översyn- och utvärderingsprocess och bedömningar av lämpligheten av institutens verksamhet samt vid behov vidta tillsynsåtgärder enligt sina befogenheter (skäl 20 i kapitaltäckningsdirektivet). I är tillsynsmyndighet, och behörig myndighet, för kreditinstitut och andra finansiella institut både i fråga om efterlevnaden av regelverken om kapitaltäckning och bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Det finns ingen sekretessgräns mellan dessa olika tillsynsverksamheter inom (se 8 kap. 2 § och 30 kap. 4 § OSL). Finans- inspektionen har därmed en samlad överblick över sådana instituts efterlevnad av dessa regelverk samt möjlighet att vid en möjlig ökad risk för penningtvätt och finansiering av terrorism vidta lämpliga åtgärder enligt 15 kap. LBF och 25 kap. LVM. ska vidare i sin tillsynsverksamhet enligt 6 kap. 3 § tillsynslagen, 13 kap. 6 a § LBF och 23 kap. 5 § LVM sam- arbeta och utbyta information med bland annat andra behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen. Bestämmelserna omfattar alltså samarbete med motsvarigheter i andra medlemsstater, det vill säga andra myndigheter som är behöriga att tillse att kreditinstitut och finansiella institut efterlever regelverken om kapitaltäckning samt penningtvätt och bekämpning av terrorism. Kapitaltäckningsdirektivets bestämmelser kräver vidare sam- arbete med den myndighet som enligt artikel 32.1 fjärde penning- tvättsdirektivet har inrättats för att förebygga, upptäcka och effek- tivt bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism, det vill säga finansunderrättelseenheten i varje medlemsstat. I är Finans- polissektionen vid (Finanspolisen) finansunder- rättelseenhet. Av 4 kap. 4 § lagen (2017:630) om åtgärder mot pen- ningtvätt och finansiering av terrorism följer att om Finansinspek- tionen vid inspektion eller på annat sätt har upptäckt en omständig- het som kan antas ha samband med eller utgöra penningtvätt eller finansiering av terrorism, ska inspektionen utan dröjsmål underrätta om detta. Med stöd av 8 kap. 3 § 2 OSL möjlig- görs också sådan informationslämning till motsvarande utländska Kapitaltäckningsdirektivets krav i dessa delar uppfylls såle- des av gällande rätt. Av artikel 117.5 följer dessutom en skyldighet för finansunder- rättelseenheter att samarbeta och utbyta information med myndig- heter som är behöriga att utöva tillsynen enligt kapitaltäcknings- direktivet och fjärde penningtvättsdirektivet. När det gäller utbyte av information mellan dessa myndigheter i finns det inom en samordningsfunktion för åtgärder mot pen- ningtvätt och finansiering av terrorism. Samordningsfunktionen ska fungera som ett forum för informationsutbyte och kunskapsöver- föring för de myndigheter som utövar tillsyn över verksamhets- utövare (se 13 och 14 §§ förordningen [2009:92] om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism). Inom ramen för sam- ordningsfunktionen sker visserligen inte utbyte av uppgifter som omfattas av sekretess i respektive tillsynsverksamhet. Sådan sekre- tess avser dock i stor utsträckning att skydda en utredning eller förfarande i enlighet med straffrätten. Vid sidan av denna samord- ningsfunktion har Finanspolisen vidare möjlighet att med stöd av 10 kap. 27 § OSL lämna sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. På motsvarande sätt som har Finanspolisen därmed även goda möjligheter att lämna uppgifter till och motsvarande utländska myndigheter inom EES i den utsträck- ning som EU-direktiv föreskriver det och det inte undergräver en pågående utredning eller annat förfarande inom straffrätten (jfr prop. 1999/2000:94 s. 56 ff. och prop. 2005/06:45 s. 155). Det finns därför inte behov av att i detta sammanhang ytterligare reglera Finans- polisens skyldighet att utbyta information med eller dess utländska motsvarigheter. I den del artikel 117 riktar sig till krävs inte några nationella genomförandeåtgärder. 9.4Samarbete med myndigheter inom EES som har ansvarar för tillämpningen av strukturell uppdelning inom en bankgrupp Utredarens förslag: samarbetsskyldighet ska omfatta även samarbete med myndigheter som ansvarar för tillämpningen av regler om strukturell uppdelning inom en bank- grupp. Direktivets innehåll: I artikel 56 h, som är ny, anges att bestäm- melserna om tystnadsplikt och användning av förtrolig information inte ska utgöra hinder för utbyte av information som sker inom ramen för tillsynsuppdraget mellan behöriga myndigheter och behö- riga myndigheter eller organ som ansvarar för tillämpningen av regler om strukturell åtskillnad inom en bankgrupp. Skälen för utredarens förslag: I finns inte någon särskild reglering för strukturell uppdelning inom en bankgrupp.