sou · H7B312 · 2019-03-07 00:00:00 — I paragrafen rättas en felaktig hänvisning i lagtexten. Genom ändringen hänvisas till 47 § första stycket där det framgår vem som har talerätt när det gäller förbud enligt 23 § eller åläggande enligt 24 eller 25 §. Hänvisningen avser inte det nya andra stycket i 47 § som rör talan om åläggande att ta in ett varningsmeddelande enligt 25 a §, där endast KO har talerätt. I mål enligt denna lag gäller i fråga om rättegångskostnader 18 kap. . Bestämmelsen i 18 kap. 16 § ska dock inte tillämpas i mål om förbud enligt 23 § eller åläggande enligt 24, 25 eller 25 a §. I sådana mål får rätten bestämma att var och en av parterna ska svara för sina rättegångskostnader. I ärenden enligt 51 § första stycket tillämpas i fråga om rättegångskostnader 31 kap. . Paragrafen anger vilka regler i som ska tillämpas vid bestämmandet av rättegångskostnadsansvaret i mål enligt marknadsföringslagen. Ändringen innebär att åläggande att ta in ett varningsmeddelande läggs till i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Genom ändringen i första stycket framgår att bestämmelserna om rättegångskostnader i 18 kap. , med visst undantag, ska tillämpas i mål om åläggande att ta in ett varningsmeddelande. I ett sådant mål får rätten dock bestämma att var och en av parterna ska svara för sina rättegångskostnader. Denna lag träder i kraft . Enligt ikraftträdandebestämmelsen träder lagändringarna i kraft . Några övergångsbestämmelser ges inte. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 13.2Förslaget till lag om ändring ilagen (1994:1512) om avtalsvillkor Bestämmelserna i 3–9 b §§ denna lag tillämpas också när fullgör sina skyldigheter som behörig myndighet enligt och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att lagens marknadsrättsliga bestämmelser ska tillämpas när KO fullgör sina skyldigheter som behörig myndighet enligt förordningen om konsumentskyddssamarbete. Ändringen är en följd av att och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen ersatts av en ny konsumentskyddsförordning. En näringsidkare som vid försäljning på internet använder ett oskäligt avtalsvillkor som avses i 3 § är skyldig att på uppmaning av ta in ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webbplatsen, om överträdelsens allvar motiverar det och det är motiverat från allmän synpunkt eller annars ligger i konsumenternas intresse. Under samma förutsättningar föreligger en sådan skyldighet för värdtjänstleverantören och internetleverantörerna, dock endast om inga andra effektiva medel står till buds. Patent- och får ålägga näringsidkaren, värdtjänstleverantören och internetleverantörerna att fullgöra sin skyldighet enligt första stycket. Ett åläggande ska förenas med vite, om inte detta av särskilda skäl är obehövligt. Sedan ett åläggande att ta in ett varningsmeddelande har getts, får , när ändrade förhållanden föranleder det, besluta att skyldigheten enligt första stycket inte längre består. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser om varningsmeddelande när näringsidkaren använder oskäliga avtalsvillkor. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Förutsättningarna för varningsmeddelande är något annorlunda utformade än vad som gäller enligt 25 a § marknadsföringslagen. Förutom kravet på överträdelsens allvar, som finns också i marknadsföringslagen, anges kompletterande rekvisit på motsvarande sätt som i bestämmelsen rörande förbud av oskäliga avtalsvillkor (se 3 §). Det kan bli aktuellt med varningsmeddelande även beträffande ett avtalsvillkor som är oskäligt med en tillämpning av 3 a §. Det handlar här om den situationen att konsumenten är hänvisad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. För en kommentar hänvisas i övrigt till 25 a § marknadsföringslagen. En ansökan om förbud enligt 3 § får göras av . Om för ett visst fall beslutar att inte göra någon ansökan, får ansökan göras av en sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare. En ansökan om åläggande enligt 3 b § får göras av . Paragrafen reglerar frågan om talerätt. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Ändringen i första stycket är redaktionell och syftar till att paragrafen ska få en enhetlig utformning. Genom andra stycket framgår att en ansökan om åläggande att ta in ett varningsmeddelande görs av KO. Till skillnad från en ansökan om förbud får en sådan talan aldrig väckas av en sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare. Ett beslut i fråga om förbud enligt 3 § eller åläggande enligt 3 b § hindrar inte att samma fråga prövas på nytt, om det motiveras av ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättskraft. Ändringen innebär att åläggande att ta in ett varningsmeddelande läggs till i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Ett beslut om åläggande att ta in ett varningsmeddelande äger rättskraft på samma sätt som ett beslut om förbud. I 3 b § tredje stycket regleras den processuella ordningen när ändrade förhållanden ger KO rätt att besluta att skyldigheten att visa ett varningsmeddelande inte längre ska bestå. Paragrafen har också ändrats redaktionellt, i syfte att få en enhetlig utformning. Om det finns särskilda skäl, får domstolen meddela förbud enligt 3 § eller åläggande enligt 3 b § även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut. I paragrafen regleras möjligheten att meddela interimistiska beslut. Ändringen innebär att åläggande att ta in ett varningsmeddelande läggs till i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Genom tillägget framgår att domstolen även när det gäller åläggande att ta in ett varningsmeddelande får meddela interimistiskt beslut, om det finns särskilda skäl. Paragrafen har också ändrats redaktionellt, i syfte att få en enhetlig utformning. En fråga om förbud enligt 3 § eller åläggande enligt 3 b § får i fall som inte är av större vikt prövas av . får bestämma att ett sådant beslut ska gälla . Paragrafen reglerar förutsättningarna för KO att meddela förbud och ålägganden. Ändringen innebär att åläggande att ta in ett varningsmeddelande läggs till i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Genom tillägget i första stycket får KO behörighet att ge ett åläggande om varningsmeddelande i fall som inte är av större vikt. För en kommentar hänvisas till 28 § marknadsföringslagen. När det gäller möjligheten att förena åläggandet med vite, se 3 b § vars vitesregel i andra stycket andra meningen är tillämplig också när KO beslutar om åläggandet. Enligt andra stycket får KO besluta att förbud eller åläggande ska gälla . Paragrafen har också ändrats redaktionellt. får förelägga var och en att yttra sig, lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende enligt denna lag. Möjligheten till föreläggande gäller även i förhållande till statlig eller myndighet. Paragrafen reglerar upplysningsskyldighet och tillhandahållande av utredningsmaterial för tillsynen enligt lagen. Ändringarna innebär bl.a. en anpassning till EU-förordningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. För en kommentar hänvisas till 42 § marknadsföringslagen. Om det behövs för tillsynen i ett ärende där ett förbud enligt 3 eller 7 § eller ett åläggande enligt 3 b eller 7 § kan antas komma i fråga, får förelägga näringsidkaren att hålla de lokaler eller motsvarande utrymmen där näringsverksamheten utövas, dock inte bostäder, tillgängliga för inspektion. I samband med inspektionen får i nödvändig omfattning ta del av handlingar och begära upplysningar på platsen. Paragrafen reglerar KO:s befogenhet att företa inspektioner på plats. Ändringarna innebär bl.a. en anpassning till EU-förordningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. För en kommentar hänvisas till 44 § marknadsföringslagen. Ett beslut om föreläggande enligt 8 eller 8 a § får förenas med vite. Paragrafen innehåller en bestämmelse om vite för efterkommande av upplysningsskyldigheten eller inspektionsrätten enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.2. För en kommentar hänvisas till 45 § marknadsföringslagen. får bestämma att ett beslut om föreläggande enligt 8 eller 8 a § ska gälla . Paragrafen, som har ett nytt innehåll, ger KO rätt att bestämma att förelägganden ska gälla . Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.2. För en kommentar hänvisas till 45 a § marknadsföringslagen. Om det är nödvändigt för tillsynen i ett ärende enligt denna lag, får köpa varor, tjänster eller andra nyttigheter under dold identitet (testköp). Näringsidkaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. I den mån det inte är oskäligt, får kräva att näringsidkaren ersätter ombudsmannen vad som har betalats vid testköpet. ska i så fall erbjuda näringsidkaren att ta tillbaka det som köpts. Paragrafen är ny. Den reglerar KO:s möjlighet att under dold identitet köpa varor, tjänster eller andra nyttigheter för att kontrollera efterlevnaden av lagen, s.k. testköp. Paragrafen ansluter till artikel 9.3 d i EU:s konsumentskyddsförordning, som handlar om en sådan befogenhet. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. För en kommentar hänvisas till 44 a § marknadsföringslagen. beslut i en fråga enligt 3 b § tredje stycket eller beslut enligt 7, 8 eller 8 a § får överklagas till Patent- och . Detsamma gäller beslut om ersättning enligt 8 d § tredje stycket. Paragrafen, som är ny, motsvarar delvis nuvarande 8 c §. Den innehåller bestämmelser om överklagande. Övervägandena finns i avsnitt 7.4 och 8.7. Bestämmelsen i 18 kap. 16 § ska inte tillämpas i mål enligt 3 eller 3 b §. I sådana mål får domstolen bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. I ärenden som avser överklagande av beslut om förbud eller åläggande tillämpas i fråga om rättegångskostnader 31 kap. . I paragrafen anges vad som gäller i rättegångskostnadshänseende i mål och ärenden enligt avtalsvillkorslagen. Ändringen innebär att åläggande att ta in ett varningsmeddelande läggs till i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Genom tillägget i första stycket framgår att 18 kap. 16 § inte heller ska tillämpas i mål om åläggande att ta in ett varningsmeddelande. I sådana mål får domstolen bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. Genom tillägget i andra stycket framgår att reglerna om rättegångskostnader i brottmål som finns i 31 kap. ska tillämpas även vid sådana ärenden som avser överklagande av KO:s beslut om åläggande att ta in ett varningsmeddelande. Det innebär att en enskild klagande i princip inte kan bli skyldig att betala ersättning för rättegångskostnader (se dock 31 kap. 4 § första stycket ) men däremot kan få ersättning för sådana om överklagandet bifalls. Motsvarande gäller vid överklagande av KO:s förelägganden enligt 28 § marknadsföringslagen. Denna lag träder i kraft . Enligt ikraftträdandebestämmelsen träder lagändringarna i kraft . Några övergångsbestämmelser ges inte. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 13.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 6 kap. Behandling av trafikuppgifter samt integritetsskydd Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 20 § första stycket ska på begäran lämna 1.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till en myndighet som i ett särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning enligt delgivningslagen (2010:1932), om myndigheten finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl, 2.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och som gäller misstanke om brott till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, 3.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och 3 samt uppgift om i vilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrustning finns eller har funnits till , om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med efterforskning av personer som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det finns fara för deras liv eller allvarlig risk för deras hälsa, 4.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till om myndigheten behöver uppgiften i exekutiv verksamhet och myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende, 5.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om verket finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende som avser kontroll av skatt eller avgift eller rätt folkbokföringsort enligt folkbokföringslagen (1991:481), 6.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med underrättelse, efterforskning eller identifiering vid olyckor eller dödsfall eller för att myndigheten ska kunna fullgöra en uppgift som avses i 12 § polislagen (1984:387), 7.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till eller en åklagarmyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i ett särskilt fall för att myndigheten ska kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 8.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och 3 till regional alarmeringscentral som avses i lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler, 9.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om inspektionen finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för utredningen av en misstänkt överträdelse av och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av om marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av och rådets direktiv /6/EG och kommissionens direktiv /124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG, 10.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om inspektionen finner att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tilllämpningen av 4 a kap. 1–8 § lagen (2010:751) om betaltjänster eller 1 kap. 5 § eller 4 kap. 7–11 eller 14 § lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter, 11.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om ombudsmannen finner att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tillämpningen av lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden eller marknadsföringslagen (2008:486), och 12.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om verket finner att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tillämpningen av bestämmelserna i 12 kap. läkemedelslagen (2015:315) om marknadsföring av humanläkemedel. Ersättning för att lämna ut andra uppgifter enligt första stycket 8 än lokaliseringsuppgifter ska vara skälig med hänsyn till kostnaderna för utlämnandet. Paragrafen innehåller bestämmelser om utlämnande av uppgifter som omfattas av tystnadsplikten enligt 20 §. Genom ändringarna anpassas regelverket till EU:s konsumentskyddsförordning. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. I första stycket införs tre nya punkter, 10–12. Det innebär att , och kan begära uppgifter om abonnemang från den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. för begäran är att uppgiften är av väsentlig betydelse i ett ärende om tillämpningen av någon av de bestämmelser på konsumentskyddsområdet som anges i punkterna. Myndigheten kan t.ex. behöva en uppgift om vilken användare som vid en viss given tidpunkt hade en IP-adress för att utreda vem som ligger bakom viss marknadsföring. Med ärende om tillämpningen av marknadsföringslagen avses även de fall där marknadsföringslagen är tillämplig på grund av en hänvisning till lagen i någon annan lag. En begäran får avse endast uppgifter om abonnemang. Det är inte möjligt för myndigheten att begära ut övriga uppgifter som omfattas av tystnadsplikten enligt 20 §, dvs. innehållet i ett elektroniskt meddelande eller annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Denna lag träder i kraft . Enligt ikraftträdandebestämmelsen träder lagändringarna i kraft . Några övergångsbestämmelser ges inte. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 13.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Särskilt om tillsyn över bestämmelser i 4 a kap. får förelägga var och en att lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende om tillämpningen av 4 a kap. 1–8 §. Möjligheten till föreläggande gäller även i förhållande till statlig eller myndighet. Paragrafen är ny och finns under en ny rubrik. I den finns bestämmelser om upplysningsskyldighet och tillhandahållande av utredningsmaterial i ett ärende om tillämpningen av någon av bestämmelserna i 4 a kap., med ett par undantag. Paragrafen ansluter till artikel 9.3 b i EU:s konsumentskyddsförordning. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Artiklarna 3–18 och 20.2 i och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner har huvudsakligen införlivats i 4 a kap. De aktuella bestämmelserna avser kreditinstituts skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner, behandlingen av en ansökan om betalkonto, avgifter för betalkonto, information om tjänster och avgifter och byte av betalkonto. föreskrifter (FFFS 2018:4) om verksamhet för betaltjänstleverantörer preciseras vilka krav som gäller avseende rutiner vid byte av betalkonto. har tillsyn över bestämmelserna (se 1 §). När det gäller en betaltjänstleverantörs skyldighet att lämna konsumenter viss information tillämpas även marknadsföringslagen med undantag av 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift, vilket innebär att är tillsynsmyndighet (se 4 a kap. 5 §). Enligt första stycket får förelägga var och en att lämna upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs i ett ärende om tillämpningen av någon av de aktuella bestämmelserna. När det gäller betalkonto är den krets som träffas av skyldigheten att lämna upplysningar vidare än vid övrig tillsyn enligt lagen (se 2 §). Den vidare kretsen är även skyldig att tillhandahålla handlingar. Enligt 25 § får ett föreläggande förenas med vite. Av andra stycket framgår att upplysningsskyldigheten gäller även för myndigheter. För en kommentar hänvisas i övrigt till 42 § marknadsföringslagen. Om det är nödvändigt för tillsynen i ett ärende om tillämpningen av de bestämmelser som anges i 3 a §, får köpa tjänster under dold identitet (testköp). Säljaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. I den mån det inte är oskäligt, får kräva att säljaren ersätter inspektionen vad som har betalats för tjänsten vid testköpet. Paragrafen är ny och finns under en ny rubrik. Den reglerar möjlighet att under dold identitet köpa tjänster för att kontrollera efterlevnaden av aktuella bestämmelser om betalkonto i 4 a kap. Paragrafen ansluter till artikel 9.3 d i EU:s konsumentskyddsförordning. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. I första stycket ges en lagstadgad rätt att köpa tjänster under dold identitet i alla former. Med att identiteten är dold avses att det vid tillfället för köpet inte framgår att detta genomförs av . I den praktiska tillämpningen finns det bara ett begränsat utrymme för att agera dolt. Kravet på kundkännedom i lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism medför att det är nödvändigt med identifiering av kunden och kontroll av identiteten för att en affärsförbindelse ska kunna ingås. Det finns hinder av praktisk och teknisk natur mot att öppna ett betalkonto genom testköp. För bestämmelsens tillämplighet krävs dock inte att köpet fullbordas. Befogenheten att agera dolt kan också användas för att genomföra inledande moment under dold identitet i stadiet innan avtalsbundenhet uppstår. Om efter ett testköp upptäcker överträdelser, kan detta i förlängningen leda till sanktioner från myndighetens sida och bli en fråga om tillsyn. Av andra stycket framgår att säljaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. Skyldigheten att underrätta säljaren är begränsad till sådana åtgärder som genomför med stöd av bestämmelsen. ska ha inlett en tillsynsåtgärd mot en viss betaltjänstleverantör för att bestämmelsen ska aktualiseras. Det föreligger därmed ingen skyldighet för att underrätta en betaltjänstleverantör om att inspektionen t.ex. har besökt verksamhetens webbplats vid en stickprovskontroll. Enligt tredje stycket får , i den mån det inte är oskäligt, kräva att säljaren ersätter vad inspektionen har betalat vid testköpet. För en kommentar hänvisas i övrigt till 44 a § marknadsföringslagen. En betaltjänstleverantör som genom sitt agerande på internet bryter mot någon av bestämmelserna i 4 a kap. 1–8 § är skyldig att på uppmaning av ta in ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på webbplatsen, om överträdelsens allvar motiverar det. Under samma förutsättningar föreligger en sådan skyldighet för värdtjänstleverantören och internetleverantörerna, dock endast om inga andra effektiva medel står till buds. Allmän förvaltningsdomstol får på ansökan av ålägga betaltjänstleverantören, värdtjänstleverantören och internetleverantörerna att fullgöra skyldigheten enligt första stycket. Åläggandet får förenas med vite. I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om sådant åläggande. Om det finns särskilda skäl, får domstolen besluta om åläggande även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut. Sedan ett åläggande att ta in ett varningsmeddelande har getts, får , när ändrade förhållanden föranleder det, besluta att skyldigheten enligt första stycket inte längre består. Paragrafen är ny och finns under en ny rubrik. Den innehåller bestämmelser om varningsmeddelande vid överträdelse mot bestämmelserna om betalkonto i 4 a kap., med ett par undantag. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. För en kommentar beträffande vad de bestämmelser som anges i första stycket reglerar hänvisas till 3 a §. Enligt paragrafen får allmän förvaltningsdomstol på ansökan av ålägga betaltjänstleverantören, värdtjänstleverantören och internetleverantörerna att fullgöra skyldigheten att ta in ett varningsmeddelande. Åläggandet får förenas med vite. Vitesregeln är visserligen fakultativ men det finns normalt skäl att förena ett åläggande om varningsmeddelande med vite. I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om sådant åläggande. Domstolen får besluta om åläggande även för tiden till dess att det finns ett slutligt beslut, om det finns särskilda skäl för det. Sådana skäl kan föreligga i situationer då det finns risk för att konsumenter drabbas av allvarlig skada och då saken brådskar. har inte befogenhet att fatta interimistiskt beslut som gäller tills vidare i ärendet. Enligt 26 § fjärde stycket får inspektionen dock bestämma att ett föreläggande ska gälla . För en kommentar hänvisas i övrigt till 25 a § marknadsföringslagen. Denna lag träder i kraft . Enligt ikraftträdandebestämmelsen träder lagändringarna i kraft . Några övergångsbestämmelser ges inte. De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 13.5Förslaget till lag om ändring i läkemedelslagen (2015:315) Om det är nödvändigt för tillsynen i ett ärende om tillämpningen av bestämmelserna i 12 kap. om marknadsföring av humanläkemedel, får köpa humanläkemedel under dold identitet (testköp). Säljaren ska underrättas om testköpet så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse.