sou · H7B349 · 2019-11-26 00:00:00 — Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar för försök, för- beredelse, stämpling till samt underlåtenhet att avslöja eller för- hindra brott. Bestämmelsen motsvarar delvis tidigare 4 § lagen om straff för terroristbrott och 4 § finansieringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.6 och 7.7.7. Av paragrafens första stycke framgår att försök, förberedelse eller stämpling till samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra terrorist- brott är straffbart. Försök, förberedelse och stämpling till samt under- låtenhet att avslöja eller förhindra brott torde vara kriminaliserat be- träffande flertalet av de brott som kan utgöra motsvarande förstadier till terroristbrott. Det är dock inte nödvändigt, eftersom bestämmel- sen innebär en utvidgning av det straffbara området beträffande för- stadier till de brottstyper som omfattas av terroristbrottsregleringen. Huruvida straffbart försök, straffbar förberedelse eller stämpling till samt straffbar underlåtenhet att avslöja eller förhindra terroristbrott har begåtts får bedömas på sedvanligt sätt. Ansvar för försök förut- sätter enligt 23 kap. 1 § att utförandet av brottet har på- börjats utan att brottet har fullbordats och att det förelegat en kon- kret fara för fullbordan eller faran varit utesluten endast på grund av tillfälliga omständigheter. Beträffande försök till terroristbrott hän- för sig denna till faran för terroristbrottets fullbordan. Det är således inte tillräckligt att fara förelegat för fullbordan av det eller de grund- brott som ingår i brottsplanen även om detta inte sällan torde sam- manfalla med att fara förelegat för terroristbrottets fullbordan. Av andra stycket följer att försök till brotten samröre med en terro- ristorganisation och finansiering av terrorism är straffbart. Även här krävs för straffansvar att fara förelegat för brottets fullbordan eller att faran varit utesluten endast på grund av tillfälliga omständigheter. Denna fara hänför sig beträffande finansiering av terrorism inte till det brott man hade avsikt att främja utan till faran för finansiering- brottets fullbordan. Ett exempel på försök till samröre är att någon försöker anskaffa viss typ av utrustning till en terroristorganisation men misslyckas med detta. För att det ska anses föreligga ett straffbart försök till finansiering av terrorism krävs att gärningspersonen har gjort mer än att bara utlova bidrag eller förklarat sig villig att samla in sådana. Försökspunkten kan anses vara uppnådd först då mer konkreta åt- gärder vidtagits. Det torde för försöksansvar krävas att en överens- kommelse träffats om hur och när t.ex. ett överlämnande ska ske samt att man även i övrigt har vidtagit åtgärder för att kunna över- lämna eller komma i besittning av tillgångarna. Det kan t.ex. bestå i att gärningspersonen har begivit sig till den plats där överlämnande ska ske eller att denne på överenskommet sätt ställt i ordning platsen för överlämnande. Då tillgångarna ska förmedlas via banker, finans- institut eller andra former av betalningsförmedling bör krävas att gärningspersonen vidtagit sådana åtgärder som krävs för att förmed- ling ska kunna ske men att brottet endast på grund av tillfälliga om- ständigheter inte fullbordas. Det kan t.ex. bestå i att lämna in begäran om överföring av pengar eller andra tillgångar eller att den som ska ta emot tillgångarna vidtagit de åtgärder som krävs för att pengarna ska kunna mottas, t.ex. anvisat särskilda konton dit pengarna ska skickas. 12 § Om någon har begått ett brott enligt annan lag ska det som försvå- rande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp och enligt bestämmelserna i 29 kap. 2 § , beaktas om brottet har begåtts med uppsåt att främja brott som avses i någon av 4–10 §§. Paragrafen innehåller en straffskärpningsgrund. Bestämmelsen mot- svarar delvis tidigare 5 § lagen om straff för terroristbrott. Över- vägandena finns i avsnitt 7.11. Av bestämmelsen framgår att om någon har begått ett brott enligt annan lag ska det som en försvårande omständighet vid bedöm- ningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp och enligt bestämmelserna i 29 kap. 2 § , be- aktas om brottet begåtts med uppsåt att främja brott som avses i någon av 4–10 §§, dvs. terroristbrott och övriga brott med anknyt- ning till terrorism. Vad som gäller för varje särskild brottstyp kan framgå direkt av straffbestämmelsen men också av lagens förarbeten eller av rättspraxis. Bestämmelsen i 29 kap. 2 § inne- håller därutöver en exemplifierande uppräkning av omständigheter som ska beaktas i försvårande riktning vid bedömning av straffvärdet. Uttrycket uppsåt att främja har samma betydelse här som det har i bestämmelsen om förberedelse till brott i 23 kap. 2 § . Likgiltighetsuppsåt att främja t.ex. terroristbrott är således tillräck- ligt och det behöver inte vara fråga om ett visst bestämt terrorist- brott utan det räcker med uppsåt till att ett terroristbrott förr eller senare ska komma till utförande. I vissa fall kan ett brott enligt denna paragraf även uppfylla rek- visiten för t.ex. medverkan till terroristbrott. Om det i sådana fall finns skäl att döma för brotten i kumulation bör i allmänhet den om- ständigheten att gärningen främjat ett terroristbrott kunna beaktas i tillräcklig utsträckning vid straffmätningen av terroristbrottet. Det blir då inte aktuellt att tillämpa paragrafens straffskärpningsregel. 13 § Om det inte är uppenbart oskäligt, ska följande egendom förklaras förverkad: 1.pengar eller annan egendom som har varit föremål för finansiering av terrorism eller försök till sådant brott, 2.utbyte av brott enligt denna lag, och 3.vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott om mottagandet utgör brott enligt denna lag. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns bestämmelser om hos vem förverkande får ske. Förverkande enligt första stycket 1 får ske hos gärningsmannen eller hos den som har medverkat till brottet, även om egendomen vid brottet tillhörde någon annan. I paragrafen ges särskilda bestämmelser om förverkande. Bestäm- melsen motsvarar delvis tidigare 7 § finansieringslagen och 6 § lagen om straff för terroristbrott. Övervägandena finns i avsnitt 7.12. Bestämmelsen i första stycket första punkten innebär att förver- kande ska ske av egendom som har varit föremål för finansiering av terrorism enligt 6 § eller försök till sådant brott enligt 11 §. Den egendom som är föremål för finansieringsbrott är inte utbyte av det brottet. Förverkande vid försök till finansieringsbrott kan röra sig om fall där egendomen har avskilts i syfte att överlämnas till annan men där brottet inte kommit till fullbordan. Det kan t.ex. bestå i att begäran om betalningsöverföring på visst belopp lämnats in till ett finansiellt institut men där brottsplanen avslöjas innan överföring hinner ske. Ett annat exempel är att en person påträffas med egen- domen i sin besittning och det kan visas att vederbörande vidtagit sådana åtgärder att försökspunkten passerats. Av andra och tredje punkten framgår att utbyte av brott enligt lagen kan förverkas samt även sådant som någon tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott om mottagandet utgör brott enligt lagen. Punkterna är utformade i överenstämmelse med och har samma tillämpningsområde som 36 kap. 1 § . Med utbyte av brott förstås detsamma som i 36 kap. 1 c § . Av andra stycket följer att såväl sak- som värdeförverkande kan komma i fråga. Värdeförverkande kan bli aktuellt när egendomen inte längre finns kvar eller när det är svårt att utreda om den finns i behåll. När det gäller beräkningen av vilket belopp som ska förverkas bör utgångspunkten vara densamma som vid förverkande i allmän- het (se framför allt prop. 1968:79 s. 60 och prop. 2004/05:135 s. 80 f. och 90 f.). Genom hänvisningen i tredje stycket klargörs att regler om hos vem förverkande får ske är tillämpliga på förverkande enligt paragrafen med den skillnaden att förverkande med stöd av första stycket första punkten får ske hos gärningsmannen eller någon annan som medverkat till brottet, även om egendomen vid brottet tillhörde någon annan. Förverkande får därmed ske hos en den som gjort sig skyldig till finansiering av terrorism med annans egendom. Förverkande ska ske om det inte är uppenbart oskäligt. Presum- tionen är alltså att förverkande ska ske men får underlåtas om det föreligger starka skäl som talar mot ett förverkande. I det enskilda fallet kan sådana skäl föreligga om egendomens ägare vid förverkande enligt första stycket första punkten varit ovetande om användandet av densamma. 14 § Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag får förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det finns andra särskilda skäl. 1.som har varit avsedd att användas som hjälpmedel vid sådant brott, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling, samt 2.som någon på annat sätt har tagit befattning med på ett sätt som utgör brott enligt denna lag. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns bestämmelser om hos vem förverkande får ske. Paragrafen innehåller särskilda regler för vad som ska gälla i fråga om förverkande av dels egendom som använts som hjälpmedel eller varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt lagen, dels egen- dom som någon annars tagit befattning med på ett sätt som utgör brott enligt denna lag. Bestämmelsen motsvarar delvis tidigare 7 § lagen om straff för terroristbrott. Överväganden finns i avsnitt 7.12. Beträffande förverkande av egendom som använts som hjälpmedel eller varit avsedd att användas hjälpmedel är paragrafen utformad i överenstämmelse med och har samma tillämpningsområde som 36 kap. 2 § första stycket . Som exempel på egendom som kan förverkas enligt första stycket andra punkten kan nämnas vapen, ammunition, brandfarliga eller explosiva varor eller transportmedel som någon tagit befattning med för en terroristorganisation enligt 5 §. Av andra stycket följer att såväl sak- som värdeförverkande kan komma i fråga. Se kommentaren till 13 §. Genom hänvisningen i tredje stycket klargörs att regler om hos vem förverkande får ske är tillämpliga på förverkande enligt paragrafen. 15 § Egendom i form av pengar, fordran eller annan rättighet som skäli- gen kan antas vara föremål för finansiering av terrorism, eller försök till sådant brott, får tas i beslag (penningbeslag). I stället för egendomen får motsvarande värde tas i beslag. Penningbeslag får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Paragrafen innehåller bestämmelser om penningbeslag. Bestämmel- sen motsvarar tidigare 8 § finansieringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 7.13. Första stycket ger besked om att penningbeslag får ske av en viss typ av egendom som misstänks vara föremål för finansiering av ter- rorism enligt 6 §, eller försök till sådant brott enligt 11 §. Det gäller egendom i form av pengar, fordran eller annan rättighet. Med pengar avses här kontanter i form av sedlar och mynt liksom elektroniska pengar enligt lagen (2011:755) om elektroniska pengar. Med fordran eller annan rättighet avses i detta sammanhang sådant som konto- behållningar, aktiedepåer eller liknande som kan finnas hos t.ex. en bank eller annan verksamhetsutövare enligt lagen (2017:630) om åt- gärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (penningtvätts- lagen). Penningbeslag utgör ett straffprocessuellt tvångsmedel och en första förutsättning är, på samma sätt som när det gäller beslag enligt , att förundersökning pågår eller inleds (jfr 23 kap. 16 § första stycket ). För att penningbeslag ska få beslutas måste det skäligen kunna antas att egendomen är föremål för brott enligt 6 § eller försök till sådant brott enligt 11 §. Miss- tanken ska alltså kunna knytas till egendomen. Misstanken kan t.ex. ha uppstått på grund av en eller flera rapporter om misstänkta trans- aktioner enligt 4 kap. 3 § penningtvättslagen och penningbeslaget kan, men måste inte, ha föregåtts av att egendomen varit belagd med dispositionsförbud enligt 4 kap. 11 § penningtvättslagen. Däremot finns det inte något krav på att det ska finnas en misstänkt person identifierad eller att egendomen ska ägas eller innehas av en sådan person. Av andra stycket framgår att en proportionalitetsbedömning ska göras. Bestämmelsen är utformad på samma sätt som motsvarande regler när det gäller tvångsmedlen i . Egendom får således tas i penningbeslag endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. Vid denna bedömning bör hän- syn tas till omständigheter som egendomens värde, hur stark miss- tanken om penningtvätt är, hur stor risken är för att egendomen undanskaffas om beslut inte fattas och vilken skada penningbeslaget skulle kunna förorsaka egendomens ägare eller den som förfogar över egendomen. Endast om åtgärden står i proportion till de mot- stående intressena får den beslutas. 16 § Undersökningsledaren eller åklagaren beslutar om penningbeslag. Penningbeslag får avse endast sådan egendom som finns tillgänglig. Avser penningbeslaget en fordran eller annan rättighet, ska gäldenären eller annan förpliktad meddelas förbud att fullgöra sin förpliktelse till någon annan än . För penningbeslag gäller i övrigt bestämmelserna om beslag i rättegångs- balken. I paragrafen finns närmare regler om penningbeslag. Bestämmelsen motsvarar tidigare 9 § finansieringslagen. Övervägandena finns i av- snitt 7.13. Av första stycket framgår vem som får besluta om penningbeslag, nämligen åklagaren eller den som är förundersökningsledare. Sådant beslut kommer normalt att fattas av åklagare. Vidare framgår att pen- ningbeslag får avse endast egendom som finns tillgänglig. Med detta avses att egendomen ska vara identifierad och tillgänglig för beslag hos t.ex. en sådan verksamhetsutövare som avses i penningtvättslagen. Bestämmelsen ger alltså inte någon befogenhet att söka efter egendom som skulle kunna tas i penningbeslag eller att besluta om penning- beslag av egendom som inte är, men kan komma att bli, tillgänglig för beslag. Sådan egendom som avses i lagen kan, i form av pengar eller ett penningvärde som är föremål för en transaktion eller ett kontotillgodohavande, finnas hos en verksamhetsutövare som avses i penningtvättslagen. Eftersom penningbeslag sannolikt kommer att aktualiseras framför allt i samband med ett dispositionsförbud kommer det i de flesta fall att röra sig om egendom som finns hos en verksam- hetsutövare. kan det inte uteslutas att penningbeslag kan bli aktuellt även då egendomen finns hos någon som inte omfattas av penningtvättslagen. Av andra stycket framgår att om penningbeslaget avser en fordran eller annan rättighet, t.ex. ett banktillgodohavande eller värdepapper på ett värdepapperskonto, ska gäldenären förbjudas att fullgöra sin förpliktelse till någon annan än . Den som med- vetet bryter mot ett sådant förbud kan, i likhet med vad som gäller den som bryter mot ett förbud enligt , komma att straffas enligt 17 kap. 13 § . Av tredje stycket följer att regler om beslag gäller i tillämpliga delar. Genom hänvisningen klargörs att reglerna i 27 kap. är tillämpliga i den mån avvikande regler inte finns i lagen. 13.2Förslaget till lag om ändring i 2 kap. Om tillämpligheten av svensk lag 3 § För brott som begåtts utom riket döms även i annat fall än som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1.om brottet förövats på ett svenskt fartyg eller luftfartyg, eller om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på ett sådant fartyg, 2.om brottet begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på ett om- råde där en avdelning av Försvarsmakten befann sig eller om det begåtts av någon annan på ett sådant område och avdelningen befann sig där för annat ändamål än övning, 3.om brottet begåtts vid tjänstgöring utom riket av någon som är an- ställd i Försvarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats eller som tillhör Polisens utlandsstyrka, om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tull- tjänsteman eller tjänsteman vid , som utför arbetsupp- gifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt, 4.om brottet förövats mot , en svensk kommun eller annan menighet eller en svensk allmän inrättning, 5.om brottet begåtts inom ett område som inte tillhör någon stat och förövats mot en svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskild inrättning eller mot en utlänning med hemvist i , 6.om brottet är kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, penningförfalskning, försök till sådana brott, olovlig befattning med kemiska vapen, olovlig befattning med minor, osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol, brott enligt lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, uppvigling som bestått i en omedelbar och offentlig uppmaning att begå folkmord eller om brottet rik- tats mot Internationella brottmålsdomstolens rättskipning, brott enligt terro- ristbrottslagen (2021:000) eller brott enligt annan lag som begås med sådant uppsåt som avses i 12 § terroristbrottslagen, eller 7.om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse eller däröver. I paragrafen regleras behörighet för svensk domstol att även i andra fall än som avses i 2 kap. 2 § döma för brott som begåtts utomlands. Punkt 6 ändras genom att brott enligt terroristbrottslagen samt brott enligt annan lag som begås med sådant uppsåt som avses i 12 § terroristbrottslagen läggs till. Övervägandena finns i avsnitt 8. Innebörden av ändringen är att brott enligt terroristbrottslagen ska kunna lagföras i svensk domstol, oavsett var brottet begås eller av vem (universell jurisdiktion). Samtliga brott enligt lagen avses. Således innefattas även t.ex. försök, förberedelse och stämpling till terroristbrott samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra dessa brott. Detsamma gäller gärningar som avses i 12 § samma lag, dvs. brott som begåtts med uppsåt att främja brott enligt terroristbrotts- lagen. I 5 § finns bestämmelser om åtalsförordnande. I 19 kap. finns bestämmelser om forum i brott- mål. För brott som begåtts utomlands kan regeringen enligt 2 § för visst fall förordna vid vilken domstol åtal ska väckas. I annat fall väcks åtal i den domstol där den misstänkte ska svara i tvistemål i allmän- het, där personen gripits eller annars uppehåller sig. 35 kap. Om bortfallande av påföljd 2 § Bestämmelserna i detta kapitel om bortfallande av påföljd gäller inte för 1.mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 §, 2.folkmord, brott mot mänskligheten eller grov krigsförbrytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänsk- ligheten och krigsförbrytelser, 3.terroristbrott enligt 4 § första stycket terroristbrottslagen (2021:000), 4.försök till dessa brott. Har någon begått brott som avses i första stycket innan han eller hon fyllt tjugoett år, gäller dock bestämmelserna om bortfallande av påföljd i detta kapitel. I paragrafen undantas vissa uppräknade brott från preskription. Ändringen, som behandlas i avsnitt 10.2, innebär att hänvisningen till bestämmelserna om terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen om straff för terroristbrott ersätts med en hänvisning till bestämmelsen om terroristbrott i 4 § första stycket terroristbrotts- lagen. Terroristbrott som är att betrakta som mindre grovt omfattas inte. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelsen i 35 kap. 2 § första stycket i den nya lydelsen tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. Enligt punkt 1 träder lagen i kraft . Av övergångsbestämmelsen i punkt 2 framgår att 35 kap. 2 § första stycket ska tillämpas även på brott som har begåtts före ikraft- trädandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. De nya bestämmelserna om avskaffad preskription ges alltså retroaktiv verkan förutsatt att de inte är preskriberade vid lagens ikraftträdande. Övervägandena i denna del finns i avsnitt 12. 13.3Förslaget till lag om ändring i 27 kap. Om beslag och hemliga tvångsmedel 2 § En skriftlig handling får inte tas i beslag om 1.den kan antas innehålla uppgifter som en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får höras som vittne om, och 2.handlingen innehas av honom eller henne eller av den som tystnads- plikten gäller till förmån för. Ett skriftligt meddelande mellan den misstänkte och en närstående som avses i 36 kap. 3 §, eller mellan sådana närstående inbördes, får tas i beslag hos den misstänkte eller en närstående endast vid en förundersökning om 1.ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse 2.sabotage eller grovt sabotage enligt 13 kap. 4 eller 5 § , 3.mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel, 4.uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 1, 3 eller 5 § , 5.högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, obehörig be- fattning med hemlig uppgift, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller olovlig underrättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person enligt 19 kap. 1, 2, 5, 6, 7, 8, 10, 10 a eller 10 b § brotts- balken, 6.företagsspioneri enligt 26 § lagen (2018:558) om företagshemlig- heter, om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning, 7.terroristbrott, samröre med en terroristorganisation, finansiering av terro- rism, offentlig uppmaning till terrorism, rekrytering till terrorism, utbildning för terrorism eller resa i terrorismsyfte enligt 4, 5, 6, 7, 8, 9 eller 10 § terrorist- brottslagen (2021:000), eller 8.försök, förberedelse eller stämpling till brott som avses i 2–7, om en sådan gärning är belagd med straff. Ett beslut enligt andra stycket 2–8 får meddelas endast av rätten eller åklagaren. Om åklagaren har beslutat om beslag enligt tredje stycket, ska han eller hon utan dröjsmål anmäla åtgärden hos rätten. I anmälan ska skälen för åt- gärden anges. Rätten ska skyndsamt pröva ärendet. Om rätten finner att det inte finns skäl för åtgärden, ska den upphäva beslutet. Paragrafen reglerar förutsättningarna för beslag av vissa typer av skriftliga handlingar samt meddelanden mellan den misstänkte och dennes närstående. Bestämmelserna om hemlig avlyssning av elek- tronisk kommunikation (27 kap, 18 §), hemlig övervakning av elek- tronisk kommunikation (27 kap. 19 §) och hemlig kameraövervak- ning (27 kap. 20 a §) innehåller hänvisningar till de i andra stycket uppräknande brotten. Övervägandena finns i avsnitt 9. Ändringen har föranletts av att finansieringslagen, lagen om straff för terroristbrott och rekryteringslagen har upphävts och ersatts av en ny terroristbrottslag. 33 § Om det gäller sekretess enligt 15 kap. 1 eller 2 §, 18 kap. 1, 2 eller 3 § eller 35 kap. 1 eller 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) för uppgifter som avses i 32 §, ska en underrättelse enligt 31 § skjutas upp till dess att sekretess inte längre gäller. Om det på grund av sekretess inte har kunnat lämnas någon underrät- telse från det att förundersökningen avslutades, behöver under- rättelsen inte lämnas. En underrättelse enligt 31 § ska inte lämnas, om förundersökningen angår