sou · H7B330 · 2019-06-10 00:00:00 — En av flera utmaningar vid utformningen av framtidens marknads- design är att möjliggöra för nätföretagen att använda de begränsade flexibilitetsresurser som finns på olika nätnivåer så att de gör mest nytta i elsystemet. Utmaningen är bland annat kopplad till hur nät- operatörsrollerna och koordineringen dem emellan är definierade i lag. Nedan följer en framtidsspaning om energiomställningen och vad den innebär för en kostnadseffektiv planering och drift av nätet, vilket även återspeglas i utvecklingen inom . Framtidens elsystem behöver vara flexibelt Elförsörjningen är kritisk för att samhället ska fungera. Med den ökade digitaliseringen i samhället avseende allt från elektronisk kommunika- tion till elektroniska betalningssystem följer ökade krav på elsystemets leveranssäkerhet. Leveranssäkerheten är ett mångfacetterat begrepp som beror på flera faktorer.15 Kortfattat beror leveranssäkerheten på mängden tillgängliga produktionsresurser och mängden installerad överföringskapacitet i systemet, samt att det finns väletablerade ruti- ner för att upprätthålla en rimlig driftsäkerhet, balanshållning och elkvalitet i systemet. Historiskt har det främst varit kundernas uttag som varierade förut- sägbart i mer eller mindre utsträckning . Prognosverktygen har förfinats så att förbrukningen kan förutses med hjälp av 15Se (R2018:06, s. 63) för en mer utförlig beskrivning. Studie av om nätnivåerna bör ändras väder, årstid och tid . Sedan har produktionen och över- föringskapaciteten anpassats för att hantera det förväntade förbruk- ningsmönstret. Före omregleringen av elmarknaden underlättades den här planeringen av att nuvarande och var en och samma organisation, som kunde planera lokalisering av produktion (såsom kärnkraft) och överföringskapacitet utifrån ett systemperspektiv. Figur 8.1 ger en förenklad bild över det historiska överföringsmönstret med stora elproduktionsanläggningar anslutna på höga spänningsnivåer. Transmissionsnät, regionnät och lokalnät har sedan överfört den producerade elen dit den behövs. Källa: Ei, egen bearbetning. Förutsägbarheten i överföringsmönstret i kombination med brist- fällig observerbarhet i elnätet gjorde det rationellt att dimensionera överföringssystemet till det högsta flöde som förväntades uppstå . Detta synsätt kallas i litteraturen för ”fit and forget” och har resulterat i ett robust, men potentiellt, överdimensionerat över- föringssystem. Överdimensioneringen resulterade också i att flask- halsar var sällsynta vilket minskade behovet av att hantera flaskhalsar och spänningsreglering, vilket förutsätter koordinering mellan aktörer på olika nätnivåer (Meeus & Glachant, 2018). Omregleringen tillsammans med energiomställningen med dess ökande andel förnybar elproduktion komplicerar bilden något. Den förnybara elproduktionen baserad på vind och sol är väderberoende och Studie av om nätnivåerna bör ändras varierar med tillgången på vind och solinstrålning. Dessa produktions- anläggningar är därmed inte planerbara och reglerbara i samma utsträck- ning som konventionella elproduktionsanläggningar (, 2016). Den förnybara elproduktionen är också mer utspridd i elsystemet och ansluts ofta på låga spänningsnivåer. Snabbare förslitningstakt i kombination med den teknologiska utvecklingen gör också att förny- bara produktionsanläggningar har en kortare ekonomisk livslängd , jämfört med konventionella produktionsanläggningar som kan ha en livslängd . Förnybara produktionsanlägg- ningar har därmed även en kortare livslängd än elnätsanläggningar, vilket skapar osäkerhet vid investeringar i överföringskapacitet. Figur 8.2 ger en förenklad bild av det nya överföringsmönster som kan uppstå med en ökad andel förnybar elproduktion ansluten på olika spänningsnivåer. Överföringsmönstret kommer i ökad utsträck- ning att gå i båda riktningarna, jämfört med tidigare och flaskhalsar kommer att vara mer frekvent förekommande. Källa: Ei, egen bearbetning. Lägg därtill nya förbrukningsmönster på grund av den pågående ur- baniseringen, elektrifieringen av transporter och industri samt ny industri, till exempel datahallar och batterifabriker, som ofta vill eta- blera sig med kort framförhållning, sett ur ett nätutvecklingsperspektiv. Sammantaget blir det svårare att prognostisera överföringsmönstret jämfört med tidigare och det gamla synsättet Studie av om nätnivåerna bör ändras med ”fit and forget” är både kostsamt och svårt att genomföra i praktiken. Därmed kan det vara kostnadseffektivt att senarelägga eller minska behovet av förstärkt överföringskapacitet genom att vidta åtgärder på efterfrågesidan eller elproduktionssidan. Utveck- lingen beträffande smarta nät och smarta hem aktualiserar också nya möjligheter för ett nätföretag att bedriva en effektiv nätdrift genom effektstyrning av näten. Slutsatsen är att den befintliga överförings- kapaciteten måste hanteras på ett smartare sätt när det finns produk- tionsanläggningar, förbrukning och flöden som är svåra att förutsäga . Det konventionella sättet att lösa temporära flaskhalsar som upp- står på olika nätnivåer har varit att begränsa nyanslutning av förbruk- ningsanläggningar eller upprätta avtal om bortkopplingsbar nyanslut- ning eller effekthöjning. Begränsad nyanslutning av förbruknings- anläggningar tillämpas redan i flera storstäder och bortkopplingsbar nyanslutning eller effekthöjning tillämpas redan i viss utsträckning vid anslutning av produktionsanläggningar. En alternativ hantering av flaskhalsar eller spänningsreglering är att en DSO eller TSO köper lokal flexibilitet genom att ingå bilaterala avtal eller genom att orga- nisera en lokal eller regional effektmarknad som flexibel produktion och flexibla förbrukare kan delta i. har lång erfaren- het av att organisera marknadsplatser för balanseringsändamål, in- klusive hantering av temporära flaskhalsar som uppstår. Utvecklingen inom informationsteknologin innebär att det nu finns helt andra möjligheter än tidigare till kostnadseffektiv kommu- nikation och styrning av värmepumpar och andra hushållsprocesser, vilket möjliggör en mer aktiv styrning av överföringen för att lösa temporära flaskhalsar, frekvensreglering och variationer i elkvalitet även på lägre nätnivåer (, R2016:15). med en ökad andel elbilar kan smart laddning och, vid behov, inmatning till elnätet ha potential att hjälpa elsystemet i stäl- let för att belasta det ytterligare. Smarta nät förutsätter tätare kommunikation mellan olika aktörer En effektiv planering och drift av elnätet förutsätter en regelbunden kommunikation mellan nätaktörer på olika spänningsnivåer. Nät- aktörerna måste också ha en tät dialog med kommuner, regioner, Studie av om nätnivåerna bör ändras större förbrukare och elproducenter för att kunna anpassa nätet för framtidens överföringsbehov. En vertikal integration av nätnivåerna inom ett och samma före- tag hade sannolikt förenklat koordineringen för en effektiv planer- ing och drift av elnätet. Ju fler aktörer som är inblandade i planering och drift, desto mer koordinering och utbyte av realtidsdata om situationen i respektive delsystem krävs för att användningen av till- gänglig överföringskapacitet och flexibla resurser ska optimeras på systemnivå. Misslyckas koordineringen är risken att varje företag optimerar sitt nät isolerat från varandra, vilket riskerar att leda till suboptimering för respektive delsystem och ökade kostnader för systemet som helhet. Ett exempel på konsekvenser av suboptimering vid planeringen är att viss elöverföring på transmissionsnätsnivå kan ske genom regionnätet vid ett plötsligt och oväntat fel i transmissionsnätet. För att ska ha möjlighet att ta hänsyn till kapaciteten på regionnätet vid planering och drift av transmissionsnätet de ha full insyn i regionnätets belastning vid olika driftsituationer. Detta har potential att minska behovet av att bygga och säkerställa reservmat- ning på transmissionsnätsnivå, och vice versa på regionnätsnivå. Ett annat exempel som belyser konsekvenserna av suboptimering i driftskedet är användningen av en tillgänglig flexibilitetsresurs belägen i regionnätet för att lösa flaskhalsar som har uppstått både i regionnätet och transmissionsnätet. Resursen ska enligt ekonomisk teori avropas av den systemansvarige som har störst behov och be- talningsvilja för resursen. Detta synsätt maximerar också värdet på flexibilitetsresursen. En realtidsåtgärd som vidtas av regionnätet kan dock förvärra situationen på transmissionsnätet och vice versa, vilket leder till en duplicering av åtgärder på olika nätnivåer för att avhjälpa flaskhalsarna. En duplicering av åtgärder genererar ytterligare kost- nader för systemet och dess användare. En optimal användning av flexibilitetsresursen förutsätter att nätaktörerna på region- och trans- missionsnätsnivå har insyn i varandras prognoser om elflöden och data om elnätens belastning i realtid. Dessa enkla exempel illustrerade svårigheterna med att koordinera användningen av flexibilitetsresurser med olika aktörer på två nät- nivåer. Om flexibilitetsresursen befinner sig på lokalnätsnivå förvärras koordineringsproblemet ytterligare, eftersom ytterligare en aktör kan ha ett behov av resursen. Detta föranleder att nätägare på tre nätnivåer Studie av om nätnivåerna bör ändras måste koordinera sig för att flexibilitetsresursen ska komma till bästa användning. Coordinet och SmartNet är exempel på forsknings- projekt som studerar hur en flexibilitetsresurs belägen på en viss spänningsnivå ska allokeras så att den gör mest nytta i elsystemet.16 skriver i sin systemutvecklingsplan –2028 att ansvarsfördelningen mellan systemoperatören och ägarna av region- och lokalnäten bör ses över för att upprätthålla systemets leveranssäkerhet. En möjlig utveckling är att dessa nätägare ges ett utökat delsystemansvar, det vill säga att de definieras som delsystem- operatörer (DSO) vilket medför ökat ansvar och starkare mandat. Detta motiveras av att en mer utspridd produktion skapar liknande systemutmaningar som för en systemoperatör fast på regional nivå. bedömer att detta bland annat leder till ökade krav på samarbete, koordinering och styrning. Det utökade delsystem- ansvaret måste därför anpassas för att säkerhetsställa en fortsatt god driftövervakning och styrning för att upprätthålla en hög leverans- säkerhet (, 2017). Överföringskapacitet inom och mellan länder möjliggör att vi har ett elsystem och en elmarknad, men vi har många aktörer och nationella regleringar som försvårar koordinering mellan aktörer och ett effektivt resursutnyttjande. Den europeiska lagstiftaren har strävat efter harmoniserade regelverk och institutionaliserat samarbete mellan nationella reglerare och systemansvariga för transmissionsnätet inom EU, samt och . Det långtgående målet är att skapa en inre gemensam marknad för energi inom EU, vilket förut- sätter att flera privata och offentliga aktörer samverkar. Existerande elmarknadsdirektiv har primärt fokuserat på gränssnittet mellan systemansvariga transmissionsnätsägare inom , det vill säga gränssnittet mellan TSO och TSO. Det finns en del skrivningar i förslaget till nytt elmarknadsdirektiv som tyder på att det kommer att vara ett ökat fokus på gränssnittet mellan DSO och TSO i fram- tiden (Meeus & Glachant, 2018). 16Se / för mer information samt exempel på forskningsprojekt som finan- sieras av EU. Förslag: Författningsändringarna bör träda i kraft . Regeringen beslutade (M 2019/00313/Ee) att ge (Ei) i uppdrag att ta fram författnings- förslag för genomförande av reviderad EU-lagstiftning inom elområdet, bland annat ett nytt elmarknadsdirektiv. Uppdraget ska redovisas . Av uppdraget framgår att utgångs- punkten är att bland annat elmarknadsdirektivet ska vara genomfört i svensk rätt . Vi anser att flera av utred- ningens förslag, bland annat om koncessionsplikt, även kan komma att beröra de förslag som Ei kommer att lämna inom ramen för sitt uppdrag. Det är därför troligt att det är mest lämpligt att utredningens förslag bereds och beslutas tillsammans med Ei:s förslag. Författnings- förslagen är därför skrivna med för ikraftträdandet. Förslag: Nätföretag som lämnar flera redovisningar som avser nätkoncessioner för lokalnätsområde ska före utgången av feb- ruari 2021 till nätmyndigheten anmäla hur nätföretaget anser att redovisning av områdena ska ske. ska därefter fatta beslut om detta . Förordningen (2007:215) om undantag från kravet på nät- koncession enligt ellagen (1997:215) ska fortsätta att gälla till . De nät som är undantagna från koncessionsplikt med stöd av övergångsbestämmelser till förordningen (2007:215) om undantag från kravet på nätkoncession enligt ellagen (1997:215) ska även fortsättningsvis vara undantagna från koncessionsplikt. Undantag från koncessionsplikt ska gälla eventuellt kvarvar- ande ledningar som används med stöd av en nätkoncession som före är meddelad för obegränsad tid med stöd av Kunglig stadga av (1902 nr 137) om elekt- riska anläggningar för belysning eller arbetsutövning. Dessa kon- cessioner upphör därmed att gälla. Vi bedömer att det inte behövs några särskilda övergångsbestämmel- ser för flertalet av författningsförslagen. Sådana behövs dock avse- ende de nya reglerna om samlad redovisning och undantag från kon- cessionsplikt. För att de nya bestämmelserna om samlad redovisning av lokalnäts- områden ska få effekt bör det åligga de nätföretag som lämnar flera redovisningar för lokalnät att meddela nätmyndigheten hur de anser att företagets lokalnätsområden ska redovisas. En liknande be- stämmelse fanns vid en lagändring 2002. Detta säkerställer dels att berörda nätföretag framför sin tolkning av bestämmelsen, dels att nätmyndigheten fattar ett beslut som är prövat enligt de nya bestäm- melserna. Vi föreslår att nätföretag som lämnar flera redovisningar som avser nätkoncessioner för lokalnätsområde ska före utgången av feb- ruari 2021 till nätmyndigheten anmäla hur nätföretaget anser att redovisning av områdena ska ske. ska därefter fatta beslut om detta. Om nät- myndigheten inte från det anmälan kom in har fattat beslut i redovisningsfrågan ska redovisning ske i enlighet med nätföretagets anmälan. beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Förslaget om bemyndigande till nätmyndigheten avseende undantag från kravet på nätkoncession behöver förenas med ett antal över- gångsbestämmelser. Detta för att undvika att ledningar som är undantagna från koncessionsplikt blir det i och med ikraftträdandet av lagändringen. måste få en rimlig tid att ta fram nya föreskrifter om undantag från koncessionsplikt. Förordningen (2007:215) om undantag från kravet på nätkoncession enligt ellagen (1997:215), IKN-förordningen, bör därför fortsätta att gälla i ytter- ligare efter det att bemyndigandet har trätt i kraft, det vill säga till . En särskild kategori nät som det behövs övergångsbestämmelser för är de nät som är undantagna från koncessionsplikt med stöd av övergångsbestämmelserna till nu gällande IKN-förordning. Innehavaren av ett elnät som användes utan stöd av nätkoncession bör därför, i den utsträckning andra gällande före- skrifter inte medger det, få använda nätet utan stöd av nätkoncession. Detta gäller dock bara a)elnät inom kolonistugeområden, b)elnät som överför el inom hotell-, konferens- och skidanlägg- ningar, och c)elnät som överför el till flerfamiljshus. På dessa elnät får även överföring av el för annans räkning äga rum. Om överföring av el på ett lågspänningsnät inom ett jordbruk skedde för annans räkning utanför den berörda jord - bruksfastigheten bör denna överföring även fortsättningsvis få äga rum. Bestämmelser avser de fall överföring sker till fastigheter som styckats av från jordbruket. Vi föreslår även att undantag från koncessionsplikt ska gälla even- tuellt kvarvarande ledningar som används med stöd av en nätkonces- sion som före är meddelad för obegränsad tid med stöd av Kunglig stadga av (1902 nr 137) om elektriska anläggningar för belysning eller arbetsutövning i den ut- sträckning dessa ledningar inte används med stöd av nätkoncession för område. På en sådan ledning bör överföring för annans räkning få äga rum. Ei har cirka 60 sådana nätkoncessioner i sitt arkiv där det saknas uppgift om ledningen rivits, införlivats i nätkoncession för område eller omfattas av föreskrifter om undantag från nätkoncession. Dessa nätkoncessioner bör rimligtvis upphöra att gälla om ledningarna omfattas av undantag. Övergångsbestämmelserna om IKN som användes är placerade i förordningen om upphävande av IKN-förordningen, medan övergångsbestämmelserna om nätkoncessioner som är med- delade för obegränsad tid är placerade i ellagen. Samtliga aktörer i elsystemet är viktiga för att genomföra den energi- omställning samhället står inför. En ökad elektrifiering av samhället, bland annat inom transportsektorn och industrin, förutsätter att el- nätet kan byggas ut inom en rimlig tid, bland annat för att kunna ansluta nya produktionsanläggningar, fordonsladdare och industri. Kapacitetsbrist i elnätet och långa ledtider för att förstärka, uppgra- dera eller underhålla elnätet kan fördröja energiomställningen samt leda till ökade samhällskostnader i form av utebliven regional och nationell tillväxt eller kostsamma åtgärder för att mildra de negativa effekterna av kapacitetsbrist. Legala barriärer för att utveckla till exempel laddinfrastrukturen för elbilar, elvägar och mikronät för del- ning av gemensamma produktions- och flexibilitetsresurser kan ock- så fördröja, samt öka kostnaderna för energiomställningen. Rådande regelverk om tillstånd för elnät är ålderdomligt och riskerar att sätta upp hinder och skapa osäkerhet för energiaktörer, som det inte nödvändigtvis säkerställer rätt skydd för sam- hälleliga intressen. De författningsförslag som vi presenterar moder- niserar, förenklar och förbättrar elnätsregelverket med bibehållen eller förbättrad resurseffektivitet, nätstabilitet och miljöskydd. För- fattningsförslagen kan i förlängningen underlätta energiomställningen, skapa nya affärsmöjligheter för teknik- och tjänsteleverantörer samt leda till minskade administrationskostnader för berörda aktörer och lägre kostnader för svenska elnätskunder. I det här kapitlet redovisar vi de samhällsekonomiska konsekven- serna av de förslag som läggs, inklusive vilken effekt förslagen för- väntas få på kostnaden för elenergi och nät och hur de bidrar till att miljömålen kan nås till en lägre kostnad för samhället. Kapitlet inne- håller också en analys av hur nyttor och kostnader fördelas på olika aktörer, inklusive små företag. I den mån det är tillämpligt redovisas förslagens konsekvenser för totalförsvaret. Utredningen lägger både författningsförslag och förslag som inte kräver lagändring. Den senare kategorin handlar primärt om infor- mationsinsatser och åtgärder som främjar samverkan mellan myndig- heter för en smidigare tillståndsprocess med kortare ledtider. Utred- ningen presenterar ett trettiotal förslag till författningsändringar. Dessa förslag omfattar allt från mindre ändringar av administrativ karaktär till mer omfattande ändringar i koncessionsinstitutet, pröv- ningsordningen samt dess omfattning och rättskraft. För att underlätta framställningen följer konsekvensanalysen samma struktur som kapitel 4 till 7. Utgångspunkten för konsekvensanalysen är hur författningsförslagen främjar den samhällsekonomiska effek- tiviteten i förhållande till nollalternativet och hur kostnader och nyttor fördelas mellan de berörda aktörerna. Analysens detaljerings- grad beror på effekternas storlek med ett större fokus på de förslag som bedöms få störst konsekvenser. Kapitlets inledande avsnitt 10.2 innehåller en allmän beskrivning av elnätet i för att sedan i avsnitt 10.3 följas av en redogörelse för utredningens syfte och mål samt hur vi har lagt upp arbetet med att ta fram författningsförslag för att nå de målen. Kapitlet avslutas med en analys av våra förslag. 10.2Allmänt om elnätet i Det svenska elnätet består av ledning, varav är markkabel och är luftledning. Elnätet kan delas in i tre nivåer: transmissionsnät, regionnät och lokalnät. Trans- missionsnätet transporterar el långa sträckor med höga spännings- nivåer. Regionnäten transporterar el från transmissionsnätet till lokal- näten och i vissa fall direkt till större elanvändare. Lokalnäten ansluter till regionnäten och transporterar el till hushåll och andra slutkunder. Lokal- och regionnätsföretagen ansvarar för att nivån på underhållet av det egna nätet är tillräcklig för att garantera att leveranssäkerheten upprätthålls. Det svenska elsystemet är tätt sammankopplat med an- gränsande länder, särskilt , och , men även med , och . Transmissionsnätet i förvaltas av och regionnäten ägs i huvudsak av Ellevio, Eon och . Lokalnäten ägs till av Ellevio, Eon och och resterande del av olika privata och kommunala aktörer. Sammanlagt finns det drygt 170 elnätsföretag i . Cirka 150 av dessa bedriver lokal- nätsverksamhet, 20 bedriver regionnätsverksamhet och två bedriver transmissionsnätsverksamhet eller enbart utlandsförbindelse1. Fem företag2 har både lokalnät och regionnät. Det finns cirka 5,5 miljoner kunder anslutna på olika nätnivåer. Det krävs tillstånd, så kallad nätkoncession, för att få bygga och använda starkströmsledningar (kraftledningar). Förutsättningarna för att meddela tillstånd framgår av ellagen (1997:857), elförordningen (2013:208) och . Det finns två typer av nätkoncession. Nätkoncession för linje avser en kraftledning med en i huvudsak bestämd sträckning. Nätmyndig- heten, (Ei), som är tillståndsgivande myndighet har för perioden –2018 i genomsnitt fått in samman- lagt 133 ansökningar om nätkoncession för linje , varav 9 har berört transmissionsnätet. En majoritet av ansökningarna (70 av 133 stycken) är nyansökningar, medan resterande gäller en befintlig ledning där tillståndet har gått ut, eller är en ansökan om förlängning av nätkoncession för linje. Nätkoncession för område är ett tillstånd att inom ett visst geo- grafiskt område bygga och använda kraftledningar upp till en viss be- stämd spänning. Den som har nätkoncession för område har i princip ensamrätt att inom det området bygga och använda kraftledningar upp till och med den högsta tillåtna spänningen för området. För kraftled- ningar över den högsta tillåtna spänningsnivån krävs nätkoncession för linje. En nätkoncession för område får inte sammanfalla med en annan nätkoncession för område. Det krävs också särskilda skäl för att någon annan ska få nätkoncession för linje för en kraftledning med en spänning som understiger den för området högsta tillåtna. I syfte att förhindra korssubventionering mellan företag som be- driver olika typer av elverksamhet får nätverksamhet inte bedrivas av samma juridiska person som bedriver produktion av eller handel med el. Inom samma juridiska person ska nätverksamheten redovisas eko- 1Svenska kraftnät och Baltic Cable. 2Eon Eldistribution, Ellevio, Kraft Elnät, Eldistribution och Öresundskraft. nomiskt skilt från all annan verksamhet. Detta innebär att elnäts- verksamhet både måste vara legalt och redovisningsmässigt åtskild från företag som bedriver produktion av eller handel med el. Pro- duktion av el får enligt gällande regler ske i ett nätföretag endast om den är avsedd för att täcka nätförluster eller för att ersätta utebliven el vid elavbrott.3 Utöver detta finns ett krav på att vissa nätföretag ska vara funktionellt åtskilda4 från företag som bedriver produktion av, eller handel med, el. Den funktionella åtskillnaden gäller företag som bedriver nätverksamhet och som ingår i en koncern vars samlade elnät har minst 100 000 elanvändare. Ei reglerar nätföretagens intäkter på förhand . Intäkterna ska täcka skäliga kostnader för att driva nätverksamhet samt ge en rimlig avkastning på investerat kapital.