sou · H7B37 · 2019-02-07 00:00:00 — Insatser – Svenska Flygbranschen, intresse-/frivilligorganisationer och enskilda (Bilkåren) bidrog med cirka 130 bil- kårister (förare, främst för bandvagn och minibuss) och logistiker. Bilkårister har också i andra delar av , via sina hemvärnsavtal, bidragit till arbetet med släckning av bränder. De första bandvagnsförarna avropades av och sattes in i arbetet med att släcka bränderna i . Insatsen utökades senare till att även omfatta Särnabranden och till att även omfatta person- och mattransporter samt logistikresurser för per- sonalplanering. insats med bilkårister pågick till . Även Bilkårens bandvagnsförarpool användes. avropade förare och logistiker för att stödja arbetet med att bekämpa branden i . En logistikresurs sattes upp på plats hos i . Ansvaret för denna grupp överfördes senare till räddningstjänsten. Insatsen pågick till . avropade också en mindre transportresurs för att stödja med mattransporter i mellan – . Bilkårister stödde också Sörmlandskustens räddningstjänst med personaltransporter till och från mellan –. Bilkåren uppfattade att samordning, samverkan och ledning fun- gerade väl. Om myndigheterna från början hade insett hur omfattande insat- sen skulle komma att bli, borde tidigare ha avropat re- surser för personalplanering. Bland erfarenheter från arbetet med sommarens skogsbränder nämns att organisationen insett betydelsen av kommunikation både internt och externt och inte minst på sociala medier. En annan viktig slutsats är att en frivillig som är utbildad och avtalsbunden lätt kan gå in och bidra till en insats då ansvar för försäkringar, avtal m.m. redan är på plats. Vidare finns också en kvalitetssäkring i att den en- skilde har kompetens för en viss uppgift. Insatser – Svenska Flygbranschen, intresse-/frivilligorganisationer och enskilda 14.6Civilförsvarsförbundet, Frivilliga resursgruppen bidrog genom Frivilliga resursgrupper (FRG) till arbetet med att släcka bränderna. FRG-organisationer från olika delar av landet hjälpte till vid insatserna i , , och Sala. Man bidrog till insatserna genom att bl.a. hjälpa till med släcknings- arbete, efterarbete, stabsarbete, matdistribution, och transporter. Generellt kan sägas att organisationerna upplevde att samordning, samverkan och ledning fungerade väl även om man på några platser ansåg att mer samordning och ledning skulle ha behövts. Bland erfarenheter från arbetet med insatserna för att släcka som- maren bränder nämns bl.a. att det behövs utbildning om risker vid skogsbrand, att det är viktigt att man övar tillsammans med andra FRG och räddningstjänster, vikten av att tänka på resursfördelning så att man bibehåller förmågan , att det behövs mer tydlighet kring roller och ansvar och att det behövs en tydlig kommunikation. frivilliga brandkårer har svarat genom olika medlemskårer. Uppgifter om deltagande i räddningsinsatser och erfarenheter från dessa har inkommit från bl.a. det nedlagda brandvärnet i Gillhov, kommun, LRF Skogsbrandvärn i och brand- kårs kamratförening, Av de inkomna uppgifterna framgår att arbetet på vissa platser i landet är organiserat i frivilliga brandvärn. Bland de erfarenheter som nämnts finns: •Det var i vissa fall svårt att nå personer eftersom det var semes- tertid. •Tack vare avlösning från skogbrandvärnet kunde räddningstjäns- ten upprätthålla ordinarie beredskap. •Den frivilliga var först på plats på vissa brandområden. •Kommuner som har frivilliga brandkårer bör stöttas och då sär- skilt kommuner i skogsbygd. Det är av stor vikt att dessa har till- gång till bra utrustning och har ett stort antal medlemmar. Insatser – Svenska Flygbranschen, intresse-/frivilligorganisationer och enskilda •Redan före nästa skogsbrandssäsong bör avtal träffas med lant- brukare, maskinstationer och lastbilsföretag som har tillgång till stora behållare som kan fyllas med vatten. •Motorsprutskötarutbildning bör finnas tillgänglig på flera platser i landet. 15Insatser – Markägarna och skogsnäringen I detta kapitel redovisas markägarnas och skogsbranschens insatser i och erfarenheter från arbetet med sommarens skogsbränder. Även denna text är baserad på dels de svar som aktörerna lämnat på utred- ningens frågor, dels på uppgifter som kommit fram vid möten med aktörerna. Avsnitten innehåller således aktörerna egna beskrivningar av insatser och de erfarenheter och lärdomar som de fått med sig från sommarens arbete i samband med skogsbränderna. 15.1Sammanfattning av markägarnas och skogsbranschens synpunkter Sammanfattningsvis kan sägas att skogsägarna särskilt vill framhålla följande: –Räddningstjänsterna måste ha planering för hur de ska agera vid förhöjda värden för skogsbrandsrisker. –Snabb och kraftig uppstart vid skogsbränder. –Utbildning och träning i skogsbrandssläckning –Tydligt ansvar vid mycket omfattande skogsbränder. MSB:s sam- ordningsansvar är här angeläget. –Otydligheter vid avslutande och överlämnande/efterbevakning måste ut. Insatser – Markägarna och skogsnäringen När det gäller anställda inom var det bara ett fåtal personer som arbetat direkt med insatser kopplat till släckningen, främst regionalt anställda. De har då arbetat som kontaktpersoner mot räddnings- ledningen. Enskilda medlemmar och förtroendevalda har däremot lagt ned mycket stor tid och bidragit med utrustning vid alla större bränder och även vid ett flertal mindre bränder . Framför allt har man bidragit med traktorer och gödseltunnor för vattentransport och vattenbegjutning. LRF organiserar även de fyra större skogsägarföreningarna. Re- spektive skogsägarförening har bidragit aktivt vid de olika insatserna. LRF upprättade evakueringsplaner för djurbesättningar inom flera av de branddrabbade områdena. Detta gjordes bl.a. på begäran av i samt i vissa fall på eget initiativ. LRF var också behjälpliga med att genomföra evakueringar i de fall som detta behövdes. Samordning, samverkan och ledning LRF anser att funktionen samordning, samverkan och ledning varie- rande mycket från plats till plats. Brister i kommunikation förelåg på samtliga platser. Initialt rådde brist på samordning av frivilliga resurser samt led- ning av dessa. Räddningstjänsternas organisation varierade och när man som LRF arbetar över en större region uppstod snart oklarheter vid kontakt med lokala räddningstjänster. Regionalt agerade även länsstyrelserna olika. i Gävle- borgs län övertog ansvaret för räddningstjänsten. Övriga berörda läns- styrelser agerade olika när de bedömde behov av att gå upp i stabsläge och att hantera efterarbete. Efter det att i gavs ett samordningsansvar för eftersläckningsarbetet förbättrades visserligen samordningen, men skillnader kvarstod eftersom varje läns- styrelse fattade sina egna beslut. Insatser – Markägarna och skogsnäringen Vad kunde ha gjorts bättre? Lokalt: Förbättrad och effektiviserad kommunikation internt bland de som deltog i insatserna, både statliga, kommunala och frivilliga resurser. I flera fall tvingades information passera många led för att slutligen nå rätt. Nationellt: och tydligare samordning och säkerställande av att resurser, främst helikoptrar, fanns tillgängliga. brand- riskindex visade tidigt på höga brandrisker vilket borde ha föranlett insatser. Användningen av samhällets samlade resurser LRF anser inte att användningen av samhällets samlade resurser var välfungerande. Organisationen upplevde att det krävdes ett flertal på- stötningar innan räddningstjänsterna tog tillvara på tillgängliga fri- villiga resurser med lokalkännedom. Under pågående insatser brast kommunikation och information vid ett flertal tillfällen, bl.a. inom så kritiska områden som bränsle- försörjning till traktorer samt mat till frivilliga. På ett antal platser upplevdes motsvarande brist på kunskap om resurser som finns tillgängliga inom skogsbruket vad gäller t.ex. skördare för att etablera brandgator och det uppdaterade kontaktnät som finns för att rekvirera maskiner. Även inom skogsbruket finns stor kunskap om vägar, vattentillgång och möjlighet till exakt lokali- sering vilket i flera fall inte nyttjades. En erfarenhet från sommarens skogsbränder är att LRF och skogs- ägarföreningarna behöver informera räddningstjänsterna om vilka resurser som kan finnas tillgängliga och hur dessa ska användas på ett effektivt sätt inom släckningsarbetet. Vidare behöver organisa- tionen informera räddningstjänsterna om vilka förutsättningar som råder beträffande frivilliga jordbrukare samt vad som krävs för att kunna genomföra evakueringar av större och mindre djurbesättningar. Insatser – Markägarna och skogsnäringen index för brandrisk bör användas som indikator. När detta överstiger givna värden ska ansvariga myndigheter vidta för- beredande åtgärder som minimerar risk för stor brandspridning. Det behövs också en tydligare struktur för beslutsfattande och agerande där en central myndighet, förslagsvis MSB, kan prioritera, beställa och kommendera insatser. Generellt välkomnar LRF en tydligare struktur och bemyndiganden för säkerställande av resurser och prioritering. Skogsbranschen1 har i promemorian Fem punkter för effektiv brand- bekämpning gemensamt identifierat åtgärder för att branschen och samhället ska stå bättre rustade inför framtida skogsbränder. Svensk skogsnäring baseras helt på de trädslag som naturligt växer i och den därtill kopplade industristrukturen. Brandproble- matiken kan inte lösas genom storskalig omvandling av skogsskötsel- strategier och industristruktur, exempelvis genom att ersätta barr- träd med lövträd. Lösningen är i stället att bygga upp kunskap om hur vi kan förebygga att brand uppstår samt ha beredskap för brand- bevakning och brandbekämpning vid svåra väderleksbetingelser. Det finns ett starkt samband mellan befolkningstäthet och skogs- bränder då nio av tio skogsbränder orsakas av mänsklig aktivitet, varför också bred kunskapsuppbyggnad och informationsinsatser är nödvändiga. Skogsbranschen har gemensamt identifierat följande fem punkter för att branschen och samhället ska stå bättre rustade vid framtida skogsbränder: 1Skogsindustrierna, LRF, och Prästlönetillgångarna inom . Insatser – Markägarna och skogsnäringen •Förebyggande arbete och god beredskap. •Tidig upptäckt avgörande – brandflyget är en nyckelresurs. •Agera kraftfullt i början – nyttja lokala helikoptrar och samordna resurserna. •Fullfölj insatsen tills faran är över. •Säker och välorganiserad efterbevakning. Förebyggande arbete och god beredskap •Ökad kunskap om bekämpning av skogsbränder. •När FWI-index överstiger värden som indikerar hög risk bör ett antal givna åtgärder initieras. Efter branden i stod det klart att skogsbruket be- hövde ett gemensamt sätt att hantera brandrisk. Därför utformades branschgemensamma riktlinjer som samtliga aktörer i skogsbruket kan ha som vägledning för att minska risken för brand vid skogs- bruksåtgärder. Skogsbranschens egna riktlinjer har använts och visat sig fungera väl. Det viktigt att riktlinjerna vårdas och under- hålls. Ett utvecklingsområde inom skogsbranschen är att öka kun- skapen om hur brandriskprognoser ska tolkas. Vid förhöjd brandrisk måste tydlig information ges till allmän- heten. skiljer sig informationen åt mellan olika länsstyrelser och olika kommuner, vilket försvårar för allmänheten att förstå vad som gäller. Det måste finnas ett tydligt och nationellt enhetligt sätt att kommunicera kring eldningsförbud. har ett flertal bränder orsakats av tåg. Tågoperatörer och spårägare bör åläggas ett större ansvar för att säkerställa att bromsfel och andra orsaker till gnistbildning inte uppstår. Särskilda restriktioner eller kontrollkrav bör införas vid förhöjd brandrisk. Beredskapen måste anpassas efter brandrisken. Brandriskprog- nosen, FWI, som presenteras av ger en tydlig indikation om risk för skogsbrand och spridningsrisk. När index överstiger värden som indikerar hög risk bör ett antal givna åtgärder initieras. Insatser – Markägarna och skogsnäringen Bekämpning av en stor skogsbrand är en komplex aktion med många aktörer inblandade. När bränder omfattar flera räddnings- tjänster och flera län måste ledningsstruktur och beslutsgång i förväg vara klarlagd. Erfarenheten av senare större bränder är att det upp- står oklarheter och insatser försenas på grund av att det saknas be- fogenheter att agera. Det behövs regelbundna och samordnade övningar för att ha träna ledning vid större bränder. Vidare behöver det nationellt finnas ett antal räddningsledare och annan ledningspersonal som är särskilt utbildade i skogsbrandsbekämpning och som kan sättas in när brän- derna blir så stora och omfattande att insatserna behöver koordine- ras. MSB, eller motsvarande central myndighet, bör ges befogenhet att besluta om att ledningsansvaret ska tas över från lokal räddnings- ledning. I stora delar av finns samverkansgrupper av skogs- ägare för att förebygga och begränsa bränder. Exempel på möjliga insatser är att hjälpa räddningstjänst att hitta rätt samt bidra med kunskap om vägar, vatten och markförhållanden. Skogsnäringen stimulerar att kontakter etableras med räddningstjänsterna och upp- rätthålls kontinuerligt. Tidig upptäckt avgörande – brandflyget är en nyckelresurs •Välorganiserat brandflyg med anpassad övervakning efter brand- risk. •Etablera kontaktvägar för att nyttja skogsbranschens informa- tion till hjälp att lokalisera brand. Brandflyget är avgörande för tidig upptäckt. Det är viktigt med ett väl- organiserat brandflyg. Frekvensen av flygningarna bör anpassas till risken för brand. Skogsbranschen har detaljerad geografisk information som är till stor hjälp för att hitta branden och organisera insatsen. Det ska finnas klara och enkla kontaktvägar för räddningstjänst och myndig- heter att ta del av detta vid behov. Insatser – Markägarna och skogsnäringen Agera kraftfullt i början – nyttja lokala helikoptrar och samordna resurserna •Helikoptrar i beredskap vid hög brandrisk. •Tydlig ledningsstruktur som effektivt koordinerar alla tillgängliga resurser över lands-, läns- och myndighetsgränser och som för- fogar över de finansiella resurser som krävs. Avgörande för att framgångsrikt bekämpa en skogsbrand är att agera kraftfullt i början. Att i tidigt skede lägga resurser på att bekämpa en brand besparar samhället de stora resurser som krävs för att bekämpa en mycket större brand. har inte någon brist på helikoptrar. Det gäller att säkra tillgång till lokala privata helikoptrar för att snabbt kunna påbörja arbetet. Därför behöver det finnas helikoptrar med beredskap vid hög brandrisk. Samordningen behöver utvecklas och en kontaktlista till tillgängliga helikoptrar upprättas. Vidare behöver statliga myndig- heters helikoptrar, t.ex. Försvarsmaktens, ha rätt utrustning och per- sonal som är utbildade i brandbekämpning. koordinering av insatser från mark och luft bör ske av räddningsledaren varför radiosamband med helikoptrar är betydelsefullt. Det gäller redan vid de små bränderna. När tidig bekämpning av skogsbränder misslyckas behövs hjälp från andra länder. När branden blir för omfattande räcker inte ledningskapaciteten hos den lokala räddningstjänsten. Då behövs, som nämnts ovan, en tydlig ledningsstruktur som effektivt koordinerar alla tillgängliga re- surser. Det är viktigt att befälsordningen på myndighetsnivå, i såväl som i EU, är klarlagd och kommunicerad i förväg. Vi föreslår att MSB ges detta ansvar och där till kopplade befogenheter. När räddningsresurser mobiliseras till drabbade områden är det viktigt att säkerställa att andra områden inte lämnas med en alltför svag räddningstjänst eller brist på utrustning. I situationer med flera samtidiga bränder och när prioritering av resurser är ansträngd behövs stöd för avväganden i ett nationellt perspektiv. Här bör MSB ta en roll. En lärdom är att Försvarsmaktens ansvar bör utvidgas så att materiel och bemanning även kan användas vid större skogsbränder. Insatser – Markägarna och skogsnäringen Infrastrukturen för mobil kommunikation behöver utökas. Situa- tionen 2018 har visat att dagens infrastruktur för tele- och radio- kommunikation, omfattande såväl som de kommersiella mobilnäten, inte är tillräcklig. Stora bränder har en tendens att upp- stå i glesbefolkade områden. Då räcker det inte att mobiltäckningen är utan den behöver vara . Mobiltäckning är inte enbart är en kommersiell fråga utan den har även en betydande säkerhetsaspekt. Vid en skogsbrand är behovet av snabb, samordnad, saklig och löpande information från såväl myndigheter, lokal räddningstjänst som lokal skogsägarförening/skogsföretag till berörda markägare och närboende stort. Detta måste organiseras tidigt och löpa efter det att branden är släckt. Fullfölj insatsen tills faran är över •Kunskapen om fortsatt brandspridning måste höjas för att bättre kunna bedöma när insatsen kan avslutas. •Använd landsbygdens resurser för bekämpning av bränder och för att skapa uthållighet i insatserna. När räddningstjänsten bedömer att branden är under kontroll av- slutas räddningsinsatsen och markägaren ansvarar för efterbevak- ningen. En viktig lärdom från stora bränder är att detta skett för tidigt och branden har startat om. Uthållighet i räddningstjänstens insatser är nödvändig och behöver fortgå tills branden är säkrad och risken för fortsatt spridning är minimerad. Kunskapen om brändernas beteende och riskbedömning om fort- satt spridning utifrån rådande väder måste höjas för att bättre kunna bedöma när faran är över och insatsen kan avslutas. En förutsättning för uthålligt släckningsarbete är tillgång till ut- rustning. måste stå rustade med tillräckliga depåer med ut- rustning. Det är uppenbart att de resurser vi har inte räcker. En erfarenhet är att det finns låg kunskap inom räddningstjänsten om de resurser och den kapacitet som finns i form av exempelvis skördare och grävmaskiner, resurser som kan användas för att etablera brandgator. Jordbrukets gödseltunnor kan användas för vattenbegjut- ning och transport av vatten. Det är en fördel om kontaktvägar kan Insatser – Markägarna och skogsnäringen etableras mellan räddningstjänst och aktörer såsom skogsägar - föreningar, skogsbolag och LRF. Säker och välorganiserad efterbevakning •Säkerställ tillgänglig utrustning och reservdepåer som kan täcka de behov som uppstår. •Upprätta en modell för hur arbetet ska organiseras och för hur kostnader ska fördelas. •Säkerställ att fastighetsgränserna snabbt klarläggs för att möjlig- göra omhändertagande av brandskadat virke. När räddningstjänsten har avslutat sin insats har markägaren ansvar för efterbevakningen. Vid stora bränder som berör många markägare krävs en organisation som även omfattar efterbevakningen. Detta är viktigt inte minst ur säkerhetssynpunkt, men även ur effektivitets- synpunkt för att säkerställa en så effektiv efterbevakning som möj- ligt. I förhand klara och över landet enhetliga rutiner förenklar ett tidigare överlämnande och minskar risk för att brand återuppstår, i båda fall samhällsekonomiskt värdefullt. Att göra det lagen kräver och efterbevaka området kan vara både farligt och svårt att genomföra för en enskild markägare. För att på ett säkert och effektivt sätt säkerställa eftersläckning och bevakning krävs utrustning. Enskilda markägare, framför allt mindre, kan inte förväntas ha tillgång till den typen av utrustning. Det måste finnas tillgänglig utrustning och reservdepåer som kan täcka de behov som uppstår. Vidare finns behov av säkerhetsutbildning för alla som behöver ha tillträde till de branddrabbade markerna i samband efterbevakning och vid uppröjning av skadad skog. Skogsnäringen har tagit fram en digital interaktiv utbildning som gjordes tillgänglig kostnadsfritt för alla . Organisera eftersläckning och efterbevakning effektivt så resur- ser räcker. Det behövs ett handslag mellan markägare, myndigheter, räddningstjänst och försäkringsbolag för hur efterbevakning av stora bränder ska organiseras. Insatser – Markägarna och skogsnäringen Kontakter mellan skogsägarförening/skogsföretag och räddnings- tjänst måste finnas etablerade i förväg och samverkan bör ske på ett tidigt stadium för att säkerställa en säker och effektiv överlämning. Eftersläckningsarbetet kan ta . är det viktigt att relativt snabbt kunna påbörja arbete med att avverka och forsla ut brandskadat virke för att så långt möjligt kunna ta tillvara värdet. I förlängningen handlar det även om att förhindra insektsangrepp. Vid större bränder förstörs rågångar och gränsmarkeringar då dessa ofta är av trä eller helt enkelt målade på träden. För att kunna veta vem som äger virket, och därmed även kunna påbörja upprensningen, krävs att fastighetsgränserna snabbt klarläggs. Lantmäteriet behöver avdela resurser för att märka ut fastighetsgränser på de brända om- rådena. Denna insats bör finansieras av staten då det finns ett allmän- intresse av att upprensning snabbt kan starta. Den övervägande delen av ovanstående förslag innebär endast be- gränsade kostnadsökningar för samhället. I huvudsak handlar det om kunskap, struktur och kommunikation. De samhällskostnader som förslagen kan innebära är väldigt låga jämfört med kostnader både för samhället, företag och enskilda i de fall storskaliga bränder utvecklas. Eftersom räddningstjänsten är dimensionerad efter antalet män- niskor och inte efter ur stor skogsmark det finns i kommunen så behöver staten ta ett större ansvar för både utrustning och kostnad för brandbekämpning i skog. Det behöver belysas på vilket sätt sta- ten kan ges ett tydligare ansvar för finansieringen av bekämpning av skogsbränder. På detta sätt fördelas kostnaden för räddningstjänst mer rimligt över landet eftersom skogen ofta förädlas och ger skatte- intäkter i andra kommuner än där skogen växer. Nuvarande läge där kommunen betalar för den första insatsen och staten går in när kost- naden når över en viss nivå är kontraproduktiv ur ett samhällsekono- miskt perspektiv då det finns en mothållande kraft att agera kraft- fullt i ett tidigt skede. Skogsnäringen åtar sig att stå för de kostnader som berör dem i förslagen. Insatser – Markägarna och skogsnäringen Personal från deltog i släckningsarbetet vid flera bränder bl.a. Ängra och Enskogen. bidrog även med utrustning som slang, pumpar, släpkärror m.m. anser att samordningen var dålig. ut- nyttjade inte den erfarenhet som har. Enligt uppfattning borde räddningstjänsten ha arbetat efter en huvudplan men även haft en reservplan. Som exempel nämns att räddningstjänsten borde ha upprättat en brandgata som en yttre gräns för elden. Därefter borde man ha arbetat med att stoppa brän- derna vid vägar inne i brandområdet och helst då också avverkat skog i närheten av vägarna. Vidare borde bränderna ha släckts ner medan de var små. Man borde inte ha låtit dem brinna fritt mot en begräns- ningslinje längre bort. erbjöd i ett tidigt stadium lokalkännedom, uppgifter om skogen, marken och lokala vattenresurser, erfaren personal, kart- materiel och inte minst maskinresurser. Det tog emellertid innan erbjudandet antogs. Om dessa resurser hade utnyttjats bättre i ett tidigare skede hade bränderna med största sannolikhet kunnat begränsas. Holmens markinnehav drabbades av cirka 55 brän- der. Bränderna kom att omfatta sammanlagt skogs- mark. Tre bränder står för av arealen, bränderna i Fågelsjö, och Brattsjö. Holmen har haft egen efterbevakning vid samtliga bränder. Vid ett tiotal av bränderna har Holmen deltagit i arbetet med släcknings- insatserna. Eftersläckning och bevakning har inneburit en stor arbetsbelastning. Holmen anser att räddningstjänsten har en kunskapsbrist när det gäller skogsbrandsbeteende och skogsbrandsbekämpning. Flera rädd- ningstjänster saknar kompetens att tolka brandriskprognoser. Rädd- ningstjänsterna har heller inte, med några undantag, säkerställt tillgång till helikopterstöd. Vidare har räddningstjänsterna dåligt kartmateriel och saknar GIS-kompetens. Det finns oklarheter om när en insats är avslutad. Insatser – Markägarna och skogsnäringen