sou · H7B338 · 2019-07-15 00:00:00 — Gränsdragningen mellan våra överväganden och ett kronvittnes- system är emellertid inte absolut. Inte minst kan uppgifter om egen brottslighet ofta innebära att även utredningen av andras inbland- ning i brottet underlättas. Detta gäller särskilt i stora och komplexa brottmål med många misstänkta gärningsmän och medhjälpare. En misstänkt person som begått ett mord tillsammans med andra och som väljer att berätta om vilket mordvapen som har använts kommer sannolikt att ha lämnat uppgifter som påverkar utredningen av brotts- misstankarna mot övriga misstänkta personer. Detsamma gäller vid ett utpekande av brottsplats eller andra fyndplatser av betydelse för utredningens framskridande. Den misstänkte har i sådana fall i prak- tiken lämnat uppgifter som har betydelse för utredningen av andras brott i utbyte mot myndigheternas löfte om fördelar i brottmålet. Detsamma gäller vid utredning av mer omfattande ekonomisk brotts- lighet och gängrelaterad kriminalitet. Dessa brottstyper känneteck- nas av att de begås tillsammans och i samförstånd av flera gärnings- män där olika personer har olika uppgifter vid genomförande av brottet. Den bedömning som gjordes i frågan om att uppgiftslämnande om den egna brottsligheten ibland kan omfatta även andras brotts- lighet då billighetsskälen som avser medverkan till utredning av egen brottslighet infördes i var, att risken för eventuella svå- righeter med anledning av det inte skulle överdrivas.11 I den mån upp- gifter lämnas som avser någon annan gärningsman är det, framhölls det, enbart uppgifternas värde i förhållande till utredningen av den egna brottsligheten som kan ligga till grund för strafflindring. Att uppgifter om egen brottslighet kan underlätta utredningen av andras brottslighet följer alltså av nuvarande ordning. Att lämna upp- gifter om andras brott kan emellertid inte läggas till grund för straff- lindring enligt reglerna i . Detta är också utgångspunk- ten för de överväganden som görs i detta lagstiftningsärende. Vi har uppfattat att denna utgångspunkt varit principiellt grundad. Utredningen noterar dock att regeringen i sin regeringsförklaring aviserat en utredning som öppnar för ett system med kronvittnen.12 Det är uppenbart att ett sådant system på ett än tyd- 2014/15:37 s. 19, 2014/15:JuU8 s. 6. Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan ligare sätt aktualiserar frågan om t.ex. målsägandeintresset vid be- gränsningar av utredningsmaterialet. Det finns dock inte skäl att i detta sammanhang ytterligare utveckla den frågan. Att införa en ordning med kronvittnen, som innebär att en brotts- misstänkt person kan belönas för att han eller hon lämnar uppgifter om andras brott, förutsätter enligt vår bedömning att brottsmiss- tänkta har likartade möjligheter att få belöning för uppgifter om egen brottslighet. En ordning som innebär att misstänkta som läm- nar uppgifter om andras brott kan bli föremål mer generösa bedöm- ningar än misstänkta som lämnar uppgifter om egen brottslighet är enligt vår uppfattning knappast godtagbar. För att överväga ett system med kronvittnen måste, bedömer vi, först ställning tas till de förslag vi lämnar. 5.4.1Internationell samsyn om förfaranden för misstänktas medverkan i brottmål Det system för s.k. plea bargin, dvs. förfaranden som möjliggör avtal mellan åkla- gare och brottsmisstänkta i frågor om skuld eller påföljd, som har utvecklats i ameri- kansk rättspraxis har efterhand spridit sig vidare. Först till andra common law-länder som och och senare även till s.k. civil law länder som , , och . De förfaranden som utvecklats i europeiska länder har utformats utifrån den rättstradition som finns här och har därför i regel inte särskilt mycket gemensamt med den amerikanska modellen. infördes i , som av tra- dition förhållit sig restriktiv till att en myndighet lovar den misstänkte någon för- mån för att han eller hon erkänner ett brott, ett system med åtalsuppgörelser inom ramen för en fortsatt obligatorisk åtalsplikt (avsnitt 5.4.6). Det internationella nuläget får uppfattas som att det finns en samsyn i flertalet europeiska länder om att förfaranden som innebär att misstänktas medverkan i brottmål kan resultera i överenskommelser om olika fördelar behövs i en nutida brottmålsprocess. praxis bekräftar denna hållning liksom den praxis för processordningen som utvecklats vid (avsnitt 5.4.3 och 5.4.4). 13Redovisningen i detta avsnitt är en komplettering av den redogörelse som finns i utredningens delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål, SOU 2017:5 (kapitel 5). Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan En rekommendation från om förenklat förfarande i brottmål som antogs av förespråkade bl.a. att medlemsstater- nas processlagstiftning bör vila på principen om relativ åtalsplikt eller, om detta inte är möjligt, att andra lagstiftningsåtgärder bör vidtas för att uppnå samma effekt.14 Rekommendationen förordade dessutom att åtalsuppgörelser (”guilty pleas”) införs i medlemsländernas rättssystem om konstitutionella och rättsliga traditioner tillåter det och att regleringar om uppgörelser med den misstänkte (”out-of-court settlements”) övervägs inom straffprocessen. I rekommendationen framhölls det ökande antal brottmål som överlämnas till domstolarna och de problem som orsakas av brottmålsprocessernas längd. Det framhölls också att förseningar i hanteringen av brott ger straffrätten dåligt anseende och påverkar den korrekta rättskipningen Slutligen framhölls det att förseningar av rättskipningen i brottmål kan avhjälpas inte bara genom tilldelning av specifika resurser och genom det sätt på vilket dessa resurser används utan också genom en tydligare definition av prioriteringar. inställning till åtalsuppgörelser som processmedel har gjort vissa uttalanden om sin syn på åtalsuppgörelser som processmedel. En uppgörelse mellan den tilltalade och åklagaren av innebörd att den tilltalade avstår från en fullständig rättegång under förutsättning att han får ett mildare straff än som normalt skulle följa på brottet (s.k. plea bargaining) har ansetts förenlig med artikel 6:1 under förutsättning att uppgörelsen är fullt frivillig och inte strider mot allmänna intressen.15 Om följden av förhandlingar om strafflindring blir att en brottsmisstanke avgörs genom en förkortad form av rättslig utredning så inne- bär det i praktiken att ett antal processrättigheter avstås. Detta har Europadom- stolen inte ansett vara ett problem, eftersom varken ordalydelsen i eller andemeningen av artikel 6 förhindrar att en person avstår från detta skydd av egen fri vilja.16 Ett avstående av processrättigheter måste dock om det ska vara verkningsfullt med av- seende på konventionen alltid fastställas på ett otvetydigt sätt och åtföljas av en miniminivå av säkerhetsåtgärder som står i proportion till dess vikt. Dessutom får det inte strida mot ett viktigt allmänt intresse. R (87) 18 of to Member States concerning the simplification of Criminal jfr analys av rekommendationens betydelse för svensk rätt i betänkandet Ett reformerat åklagarväsende, SOU 1992:61, jfr även denna utrednings tidigare delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål, SOU 2017:7 s. 101 f. 15Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kommentar till Europakonventio- nen om de mänskliga rättigheterna, femte upplagan, 2015, s. 2019 och dom i målet Natsvlishvili och Togonidze mot . 16Europadomstolens dom i målet Natsvlishvili och Togonidze mot , med hänvisning i domen till dom i målet Scoppola mot . Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan Domstolen har vidare uttalat att medlen för att göra straffprocessen snabbare, t.ex. via åtalsuppgörelser, har en obestridlig nytta för den åtalade, de straffrättsliga myndigheterna och brottsoffret eftersom det minskar myndigheternas arbete och skyndar på processen att fastställa straffansvaret vilket också underlättar beslut om det civilrättsliga ansvaret.17 Domstolen har också uttryckt att förhandlingar om strafflindring – förutom att de ger viktiga fördelar i form av snabba avgöranden av brottmål och en minskad arbetsbörda för domstolar, åklagare och advokater – också om de används rätt kan fungera som ett viktigt verktyg för att bekämpa korruption och organiserad brottslighet och kan bidra till att minska antalet domar och därmed antalet fångar.18 Domstolen har konstaterat att det i de europeiska straffrättssystemen allmänt förekommer arrangemang där svaranden får en lindrigare dom som vederlag för erkännande eller för att hjälpa åklagaren eller förundersökningsmyndigheterna och då en fullskalig rättegång inte ordnas.19 Det är enligt domstolen inte problematiskt i förhållande till artikel 6 i konventionen att svaranden delges en sannolik dom efter erkännande jämfört med en sannolik dom i en sedvanlig rättegång. Domstolen har anfört att den fäster särskilt avseende vid att den brottsmisstänkta personen själv har möjlighet att pröva och välja ett avtal och att domstolen har i uppgift att säker- ställa att den tilltalade ingått avtalet frivilligt. En avtalskränkning kan enligt dom- stolen komma i fråga endast i de fall där den brottsanklagade på olika sätt har utsatts för en press att erkänna. Det kan vara fallet 1.om det råder en så betydande skillnad i strafflindringen i domar som döms å ena sidan efter ett erkännande å andra sidan i en sedvanlig rättegång att det därmed ställs ett osakligt tryck på den tilltalade att erkänna den mildare domen fastän han eller hon är oskyldig, 2.om den brottsmisstänkta personen pressas till en åtalsuppgörelse på ett sätt som helt eliminerar rätten att låta bli att medverka till utredningen av sin egen skuld, eller 3.om det framstår som att plea bargain är det enda medlet att undvika straff som innebär en kränkning av artikel 3 i (tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning). jämförande studie över europeiska länder med förfaranden för förhandlingar om strafflindring Inom ramen för prövningen av ett mål genomförde en jämförande studie över trettio medlemsstater i för att fastställa i vilken utsträckning det finns brottmålsförfaranden för förhandlingar om strafflindring.20 Domstolen konstaterade, med hänvisning till den genomförda studien, att det kan anses vara ett gemensamt drag i europeiska system för rättskipning i brottmål att en 17Europadomstolens dom i målet Nikolov mot , jfr finska regeringens proposition till med förslag till lagstiftning om åtalsuppgörelse och till revidering av bestämmelserna om åtalseftergift, RP 58/2013 rd, s. 9. 18Europadomstolens dom i målet Natsvlishvili och Togonidze mot . 19Europadomstolens mål m.fl. mot , beslut . 20Europadomstolens dom i målet Natsvlishvili och Togonidze mot . Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan åtalad persons åtalspunkter eller straff mildras i utbyte mot ett erkännande av skuld eller ett nolo contendere-yrkande innan rättegången eller vid omfattande samarbete med utredningsmyndigheterna. Domstolen slog bl.a. fast att det är enbart i tre av de trettio medlemsstater i Europa- rådet som studerats som det saknas mekanismer för förhandlingar om strafflindring, nämligen , och . I ett litet antal andra länder, nämligen , och , finns det, även om de inte har infört lagstiftning för att etablera förhandlingar om strafflindring som ett rättsligt begrepp i sina respek- tive rättssystem, kännedom om förhandlingar om strafflindring eller liknande pro- cesser i praktiken. Resultatet av studien redovisas vidare i domen enligt följande. , , och har förfaranden som innehåller element av förhandlingar om strafflindring som leder till nedläggning av brottmålsprocesser, medan Bosnien och , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och (och ) har etablerade processer för straff- lindringsavtal som resulterar i en brottmålsdom. Dessutom finns i , , , , och möj- lighet att få en mildare dom, att få åtalspunkter avskrivna eller brottmålsprocesser nedlagda om en svarande samarbetar med myndigheterna och därmed bidrar till att nå en lösning i brott- målet. Förhandlingar om strafflindring i medlemsstater sker oftast i form av just för- handlingar om straffet – detta sker i Bosnien och , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Förhandlingar om åtalspunkterna förekommer i , , , , och . Av undersökningen framgår att strafförhandlingar är vanligare i Europarådsstater än åtals- punktsförhandlingar. Denna aspekt av saken hör nära samman med att principen om lagenlig- het ger åklagaren mindre frihet att ändra och avskriva åtalspunkter. Strafflindringsavtal som leder till en brottmålsdom granskas utan undantag av en behörig domstol. I denna bemärkelse är domstolarna skyldiga att kontrollera om strafflindringsavtalet har ingåtts i enlighet med tillämpliga processmässiga och materiella regler, om svaranden ingått detta frivilligt och medvetet, om det finns bevisning som styrker svarandens erkännande och om villkoren för avtalet är lämpliga. Som ett resultat av undersökningen kan det fastslås att den domstol som hanterar saken i allmänhet måste granska dokumentationen i målet innan den beslutar om att godkänna eller underkänna strafflindringsavtalet samt att den måste säkerställa att bevisningen i dokumen- tationen styrker svarandens erkännande eller bekännelse. I måste domstolen däremot inte enligt lag granska bevisningen eller intyga att det finns prima facie-stöd för ett mål mot den anklagade, och inte heller i måste domstolen automatiskt granska bevisningen. I den ryska lagstiftningen anges inget uttryckligt krav på domstolarna att granska bevisningen i mål med förhandlingar om strafflindring. Man skulle dock ändå kunna sluta sig till att det finns ett sådant krav på grundval av kravet på den domstol som hanterar målet att kontrollera om alla villkor för att godkänna strafflindringsavtalet har uppfyllts. I mer sällsynta fall måste domstolarna enligt lagstiftningen, åtminstone under vissa om- ständigheter, kräva och granska ytterligare bevisning som inte redan finns i dokumentationen i målet vid skyndsamma förfaranden. I detta avseende måste tyska domstolar kräva bevisning som syftar till att avslöja sådana omständigheter i målet som skulle kunna vara relevanta för deras beslut, även om ett strafflindringsavtal har ingåtts. I måste om fakta be- strids en begäran göras om att domstolen behandlar bevisningen för att fastställa fakta och sedan avkunnar sin dom på grundval av detta. Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan I de flesta länder som ingick i undersökningen ingås strafflindringsavtal av åklagarsidan och svaranden och granskas därefter av en domstol. I detta scenario har domstolarna i princip befogenhet att godkänna eller underkänna strafflindringsavtalet men inte att ändra dess vill- kor. I får domstolar föreslå ändringar av strafflindringsavtal de ombeds att bedöma. Sådana ändringar måste dock accepteras av svaranden, försvarsadvokaten och åklagaren. I , och i viss utsträckning i definieras avtalsvillkoren av den behöriga domstolen (i motsats till att baseras på en överenskommelse i förväg mellan åklagar- och försvarssidan). Baserat på undersökningen kan det bekräftas att processen med strafflindringsavtal leder till mer skyndsamma rättegångsförfaranden i alla länder som har sådana processer. Procedur- garantier och rättsliga garantier påverkas därför om ett strafflindringsavtal ingås. För motverk- ande av dessa effekter finns ändå ett antal skyddsåtgärder. Till exempel måste svaranden ha en försvarsadvokat i , , (vid inställelse inför domstol vid ett föregående erkännande av skuld [comparution sur reconnais- sance préalable de culpabilité]), , , , , och . Andra granskade länder har inga särskilda regler enligt vilka det krävs försvarsadvokat vid för- handlingar om strafflindring, vilket betyder att de vanliga reglerna för rättslig representation gäller. Villkoret för att ingå ett strafflindringsavtal är ett erkännande från svaranden i och (i båda staterna finns endast begreppet Diversion, vilket leder till nedlägg- ning av brottmålsprocesser), i Bosnien och , , , , , , , , , , , , , , , , och . , å andra sidan, utgör ett undan- tag: ett strafflindringsavtal måste inte med nödvändighet inbegripa ett erkännande av skuld från svaranden. I nästan alla granskade länder, med som synbart undantag, kan dock svarandens erkännande bara användas för själva strafflindringsavtalet. Om strafflindringsavtalet inte skulle ingås eller om det skulle underkännas av domstolen kan svarandens erkännande eller bekännelse inte användas mot honom. Domstolarna fattar beslut om strafflindringsavtalet vid ett förhör i följande länder: , , och , , , , , , , , , , , , , , , , och . Svarandens närvaro vid förhöret krävs ut- tryckligen enligt lag i till exempel, , , , , och . I å andra sidan behöver svaranden inte vara närvarande. I de flesta av de granskade länderna begränsas rätten att överklaga när ett strafflindrings- avtal har ingåtts. Det verkar innebära ett fullständigt avstående av rätten att överklaga vid ett strafflindringsavtal (åtminstone då strafflindringsavtalet har godkänts av domstolen) i . Ingåendet av ett strafflindringsavtal resulterar i en begränsning av rätten till överklagande i Bosnien och , , , , , , , , , , , , , och . Rätten till över- klagande påverkas inte i , , , , , och . Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan 5.4.4Internationella brottmålsdomstolen (ICC) () etablerades som en internatio- nell domstol och en permanent tribunal för att åtala personer för folkmord, brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser och aggressionsbrott. Domstolen är en efter- följare till FN:s internationella brottmålstribunal för f.d. (ICTY) och FN:s internationella brottmålstribunal för (ICTR. Grunddokumentet för Internationella brottmålsdomstolens inrättande, Romstadgan för , ratificerades av , vilket bl.a. innebär att nu är skyldigt att utlämna svenska medborgare som blir åtalade vid domstolen.21 Processverktyg för att effektivisera processen Utformningen av processordningen vid ICC har påverkats av de erfarenheter om behovet av att effektivisera och begränsa processernas omfattning som drogs av erfarenheterna från FN-tribunalerna . De mekanismer för att effek- tivisera och begränsa processernas omfattning som tillämpas innefattar bl.a. skrift- liga redogörelser om inställning och grunder från parterna i rättegångspromemorior (s.k. ”pre-trial briefs”), överenskommelser mellan parterna om fakta (s.k. ”agreed facts”) och förenklat förfarande vid erkännande. I ett underlag till utredningen har numera professorn i folkrätt vid redogjort för de olika processverktygen enligt följande (fotnoter i underlaget utelämnade ur referatet).22 Vid FN:s ad hoc tribunaler har domaren befogenhet att beordra parterna att förklara sin in- ställning i en eller flera rättegångs-PM (pre-trial briefs). Syftet är att rättegångskammaren bättre ska förstå fallet och på så sätt utforma rättegångens genomförande, sådana PM är dock inte lika omfattande som en dossier (). Åklagarens Rättegångs-PM ska innehålla följande: 1) för varje åtalspunkt ange en sammanfattning vilken bevisning som ska åberopas, på vilket sätt detta har bäring på den tilltalades ansvar. Den ska även ange eventuella medgivan- den från parterna, vilka frågor som är otvistigt samt vad som är tvistigt, både vad avser rätts- som sakfrågor; 2) lista över vittnen som åklagaren avser kalla med: namn eller pseudonym för vittne, sammanfattning över bevisfakta som vittnen kommer höras om, koppling till enskilda åtalspunkter, sammanlagt antal vittnen och antal vittnen som ska vittna mot den tilltalade upp- delat för respektive åtalspunkt, indikation huruvida vittnen kommer höras vid huvudförhand- ling eller om vittnesmålet tas in i processmaterialet genom skriftligt uttalande eller vittnesmål i tidigare rättegång, och förväntad tidsåtgång för att höra respektive vittnen och total tid för presentation av åklagarnas bevisning; 3) lista över bevisföremål som åklagaren avser åberopa samt – om det är möjligt – huruvida försvaret har invändning beträffande bevisföremålen autenticitet. Åklagaren ska till försvaret överlämna kopior av bevisföremålen på nämnda lista. 21Romstadgan för , prop. 2000/01:122, bet. 2000/01:JuU30, rskr. 2000/01:284. 22Mark Klamberg, Mekanismer vid internationella domstolar för att effektivisera och begränsa processernas omfattning, i bilaga 6 till denna utrednings delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål, SOU 2017:7. Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan Efter att åklagaren inlämnat sitt Rättegångs-PM ska försvaret lämna in sitt PM, en mer begränsad skyldighet, den tilltalade har rätt till tystnad och kan ej tvingas presentera bevisning mot sig själv. Försvarets rättegångs-PM ska innehålla följande: 1) i allmänna ordalag karaktä- ren av den tilltalades försvar/inställning; 2) frågor där den tilltalade har avvikande uppfattning jämfört med åklagarens Rättegångs-PM; och 3) för vart fall där den tilltalade har avvikande mening, skälen för detta. Vid ICC är detta ej reglerat i processreglementet, domarna har valt olika lösningar. I dom- stolens tidigare praxis prövades användning av s.k. In-Depth-Analysis Chart där åklagaren skulle koppla ihop åtalspunkter, form för gärningsmannaskap med bevistema och bevisfakta. Detta har ansetts vara resurskrävande för åklagaren och effektivt. Överklagandekammaren ansåg det lade en oproportionell börda på parterna, varför det i senare praxis ersatts med en skyldighet för åklagaren att inlämna en längre och sammanhängande gärningsbeskrivning (pre- trial brief with case theory). Försvaret har motsvarande skyldighet att ange bevistema för de vittnen som försvaret avser kalla. Partsöverenskommelser om sakförhållanden och fakta Parterna i ett brottmål kan vara överens om vissa sakomständigheter och fakta (agreed facts). För åstadkomma processekonomiska besparingar kan domare vid internationella brottmåls- tribunaler och domstolar registrera sådana fakta för att undvika att tid och resurser läggs på presentation av bevisning. Med stöd av ICTY RPE regel 65 ter (H) och den snarlika ICTR RPE regel 73 bis (B)(ii) kan domaren med ansvarig för förberedelse registrera för vilka sakomständigheter respektive rättsfrågor som parterna är överens över. Domarna kan under rättegång göra detsamma. I fallet Blagojević & Jokić förklarade rättegångskammaren att medan ICTY RPE regel 92 bis och regel 94 (B) förbjuder användande av skriftlig bevisning, notoriska fakta eller avdömda fakta som rör den tilltalades handlande och agerande, så kan sakomständigheter och fakta som parterna är överens om (agreed facts) under ICTY RPE regel 65 ter (H) bli en del av processmaterialet. En rättegångskammare är inte bunden av dessa överenskommelser och är inte förpliktigad att göra explicita uttalanden om de sakomständigheter och fakta som parterna är överens om: eventuella referenser till sådana sakomständigheter och fakta är i sig indikativa på att dom- stolen accepterat sakomständigheterna som styrkta. Frågan är inte explicit reglerad vid SCSL, däremot finns det rättspraxis som anger att par- terna kan komma överens om sakomständigheter och fakta. Överenskommelser mellan par- terna vid ECCC varken binder domstolen eller lättar på åklagarens bevisbörda. Domarna är fria att ge sådana överenskommelser något – eller inget – bevisvärde. ECCCs regel 87(6) tillåter att domarna acceptera sådana fakta som styrkta. Vidare anger regel 80(3)(e) att dom- arna kan förelägga parterna att inkomma med lista över otvistiga fakta tillsammans med refe- renser till relevant bevisning. ICC RPE regel 69 anger att åklagaren och försvaret kan komma överens om påstådda sakomständigheter i stämningsansökan, dokument, förväntat vittnesmål eller annan bevisning ej är tvistiga.