sou · H7B366 · 2019-12-18 00:00:00 — Lagen ändrar också de verktyg som vatten- polisen har till sin tjänst för att kunna reagera bättre på diffusa för- ändringar i vattenresursen. Lagen ger vidare kompletterande verktyg för att möta nya utmaningar och förstärker räckvidden för förvalt- ningsplanerna på delavrinningsnivå (). Genom lag till- skapades också en nationell myndighet för vatten och vattenmiljöer. är indelat i 18 regioner, varav 13 i den europeiska delen, vilka var och en styrs av ett regionfullmäktige (conseil régional) som väljs ; statens representant i varje region är en regionprefekt (préfet de région). Regionerna är indelade i drygt 100 departement (département) som styrs av ett departementsfullmäktige (conseil départemental) som väljs ; statens representant i varje departement är en departementsprefekt (préfet de département). Både regionprefekter och departmentsprefekter utses av minister- rådet (Conseil des ministres) och har i uppgift att genomföra de statliga uppgifter som har lagts på regional nivå (utlokaliserade upp- gifter). Prefekten i det departement som är säte för regionens styre är också regionprefekt. Departementen är i sin tur indelade i arron- dissements som leds av en underprefekt (sous-préfet) som ska assi- stera departementsprefekten i hans eller hennes uppgifter. Departe- menten är vidare indelade i drygt 2 000 kantoner (cantons) som bl.a. är valkretsar för departementsvalen; större kommuner är indelade i flera kantoner och mindre kommuner är sammanslagna till en kan- ton. Slutligen finns det drygt 35 350 kommuner (communes) som styrs av ett kommunfullmäktige (conseil municipal) som väljs med en borgmästare (maire) som ordförande; för vissa funk- tioner representerar borgmästaren staten inom sin kommun. administrativa indelning kan sammanfattas på följande sätt: –Nationell nivå: president, parlament, regering –18 regioner: regionfullmäktige, regionprefekt –101 departement: departementsfullmäktige, departementsprefekt –335 arrondisement: underprefekt –2 054 kantoner –35 357 kommuner: kommunfullmäktige, borgmästare. Den franska vattenförvaltningen utgår från flodavrinningsområden och genomförs huvudsakligen på tre olika nivåer: nationellt, avrin- ningsdistrikt och avrinnings-/delavrinningsområden. Aktörerna inom vattenpolitiken har organiserats utifrån principen om en samordnad förvaltning inom varje avrinningsdistrikt. byg- ger på att avrinningsdistrikten styrs av en distriktskommitté och finansieras gemensamt (solidarité financière). organiseras genom sex vattenmyndigheter i de europeiska delarna och fyra vattenkontor i de utomeuropeiska delarna av . Vattenmyndigheterna och vattenkontoren ska fullgöra sina skyldig- heter inom ramen för de fleråriga åtgärdsprogrammen. Källa: !/vizhome/1_Governance_1/1Governance (avläst ). Ministeriet för ekologisk och solidarisk utveckling (Ministère de la tran- sition écologique et solidaire) har hand om bl.a. vattenfrågor på natio- nell nivå. I ministeriets uppgifter ingår frågor om vattenförvaltning (gestion de l’eau), avloppsvatten, torka, insatser mot vattenförore- ningar och skydd av vattenresursen. Inom ministeriet handläggs vattenfrågor av generaldirektoratet för planering, bostäder och natur (direction générale de l'aménagement, du logement et de la nature, DGALN). En av generaldirektoratets upp- gifter är att utveckla och utvärdera vattenpolitiken. Inom DGALN finns två direktorat, varav ett är för vatten och biologisk mångfald (la direction de l'eau et de la biodiversité). Vid DGALN arbetar knappt 600 personer på central nivå, och det finns vidare cirka 15 000 personer på regional nivå med utlokaliserade uppgifter. Dessutom finns cirka 60 operatörer inom generaldirektoratets olika verksamhetsområden. En stor del av vattenpolitiken genomförs av offentliga institutioner som ministeriet övervakar. När det gäller vattenfrågor är det framför allt vattenmyndigheterna och den cen- trala myndigheten (se nedan). Inom ministeriet finns även generalkommissariatet för en hållbar utveckling (Commissariat général au développement durable, CGDD) som bl.a. tar fram statistik. För att organisera, producera, samla in, lagra, tillvarata och sprida vattenuppgifter har ett system för infor- mation om vatten () tagits fram. Andra nationella insatser är t.ex. nationella vattenkommittén (comité national de l’eau, CNE) som ska samla olika aktörer och bl.a. ha synpunkter på utkast till olika typer av beslut, pris på vatten och kvaliteten på offentliga vatten- och sani- tetstjänster. Dessutom finns den ministerieövergripande vatten- gruppen (mission interministérielle de l’eau) som granskar frågor som kräver samråd mellan olika ministerier om vattenfrågor. Det finns vidare ett flertal centrala myndigheter som har olika upp- gifter vad gäller vatten. Bland dessa kan nämnas den franska byrån för biologisk mångfald (Agence française pour la biodiversité, AFB) som bildades genom en sammanslagning av olika myndigheter, bl.a. den myndighet som tidigare ansvarade för samordning och över- vakning av miljöpolitiken i de olika avrinningsdistrikten (Office national de l'eau et des milieux aquatiques, Onema). AFB har cirka 1 200 miljöövervakare och svarar för frågor om biodiversitet i vatt- net, på land och i havet. När det gäller akvatiska miljöer deltar AFB i genomförandet av den nationella politiken och den tekniska sam- ordningen kring kunskapsinhämtning. AFB ska bl.a. styra informa- tionssystemet om vatten (), vattenmiljöer, deras användningsom- råden och offentliga vatten- och avloppstjänster. AFB arbetar också med bl.a. produktion och insamling av data och att göra data till- gängliga. AFB ska även ge stöd när det gäller att genomföra politiken för biologisk mångfald, bl.a. genom att bidra till att genomföra olika EU-direktiv och nationella strategier. Det handlar bl.a. om att säker- ställa en balanserad och hållbar förvaltning av vattnet och tillämp- ningen av ramdirektivet för vatten. Distriktskommittéerna (comité de bassin) kan liknas vid lokala vatten- parlament som samlar olika företrädare för aktörer inom vattenpoliti- ken. De har funnits och är till för att tillföra vattenarbetet en demokratisk dimension. fungerar som sekretariat till kommittéerna. För varje avrinningsdi- strikt fastställer kommittén de viktigaste riktlinjerna inom ramen för nationell och europeisk vattenpolitik. Kommittén beslutar om förvalt- ningsplanen för avrinningsdistriktet, SDAGE, om vattenmyndighe- ternas program och om vattenavgifterna inom ramen för det tak som är fastställt genom lag. Kommittén är en vald församling som består av en bred representation av alla kategorier av aktörer som finns inom vattenområdet: av ledamöterna är valda företrädare för lokala och regionala myndigheter, dvs. kommuner och kommun- förbund, departementen och regionerna; av ledamöterna är vattenanvändarnas representanter, dvs. från industrier, jordbruket, miljöorganisationer, fisket, konsumenter och ideella organisationer; av ledamöterna är representanter för staten. Beroende på storleken på avrinningsdistrikten varierar det totala antalet represen- tanter i kommittéerna mellan 36 på och 190 i . Tanken är att kommittéernas sammansättning ska främja debatt och samråd mellan vattenintressenter på avrinningsdistriktsnivå. Samman- sättningen av kommittéerna kommer enligt regeringen att utvecklas till följd av en ny lag för att främja bio- logisk mångfald, natur och landskap. De sex franska vattenmyndigheterna (agences de l’eau) är offent- liga institutioner under ministeriet för ekologisk och solidarisk ut- veckling. De inrättades 1964, har cirka 1 800 anställda och har i upp- drag att bidra till att minska alla former av föroreningar och att skydda vattenresurserna och vattenmiljön. I de sju avrinningsdistrik- ten i den europeiska delen av arbetar vattenmyndigheterna utifrån målen och bestämmelserna i förvaltningsplanerna SDAGE och . Vattenmyndigheterna ska främja en balanserad och eko- nomisk förvaltning av vattenresurser och vattenmiljöer, dricksvatten- försörjning, översvämningsreglering och hållbar utveckling av eko- nomisk verksamhet. Vattenmyndigheterna utför sina uppdrag inom ramen för de fleråriga åtgärdsprogrammen med målet att uppnå en god status för vattnet enligt ramdirektivet för vatten. Vattenmyndig- heterna ska i varje distrikt ”förena vattenförvaltning med ekonomisk utveckling och respekt för miljön”. På olika stadier organiseras ett offentligt samrådsförfarande på avrinningsdistriktsnivå. Samrådet genomförs både med hjälp av den nya informationstekniken och genom samråd med olika organ. I de utomeuropeiska delarna av finns en liknande, men anpassad organisation, med distriktskommittéer och fyra vattenkontor (office de l’eau). Inom den reguljära förvaltningen har regionprefekten (préfet de région) i den region där vattenmyndighetens kontor har sitt säte en plats i distriktskommittén. Han eller hon kallas samordnande prefekt för avrinningsdistriktet (préfet coordonnateur de bassin), och funk- tionen inrättades genom vattenlag. De samordnande region- prefekterna är behöriga myndigheter på avrinningsdistriktsnivå och har uppgifter inom vattenpolitiken när det gäller polis och vatten- resursförvaltning samt när det gäller att samordna departements- och regionprefekternas åtgärder. De ska också se till att besluten blir konsistenta. Avrinningsdistriktsdelegationerna (délégations de bassin) leds av den samordnande prefekten. De ska assistera prefekten och är sekre- tariat till de administrativa kommissionerna (commission admini- strative de bassin, CAB) som ger stöd till avrinningsdistriktets sam- ordnande prefekt, bl.a. när det gäller planering och samordning av statens ansvar, särskilt mellan regionerna. Deras sekretariat leder och samordnar åtgärderna samt ger råd och tekniskt bistånd. I CAB ingår statliga representanter på avrinningsdistriktsnivå. Det finns vidare flera andra organ av vilka bl.a. det interdepartementala Etablissements Publics Territoriaux de Bassin (EPTB) kan nämnas, vilket har uppgif- ter inom bl.a. vattenförvaltningen. Ett exempel på en förvaltningsplan (SDAGE) är den för avrin- ningsdistriktet i sydvästra , vilken togs fram av vattenmyndigheten i . Förvaltningsplanen och åtgärds- programmet godkändes av regionprefekten i Midi-Pyrénées – som också är samordnande prefekt för Adour- – på förslag av direktören för DREAL i Midi-Pyrénées – som också är delegat i distriktskommittén för Adour-Garonne.231 Ibeslutet hänvisas till att distriktskommittén för hade överläggningar om och antog förvaltningsplanen och framförde en positiv uppfattning om förslaget till åtgärdspro- gram.232 231www.legifrance.gouv.fr/affichTexte.do?cidTexte=JORFTEXT000031646124&dateTexte =&categorieLien=id (avläst ). 232www.eau-adour-garonne.fr/fr/quelle-politique-de-l-eau-en-adour-garonne/un-cadre-le- sdage/sdage-pdm-2016-2021.html (avläst ). På avrinnings- och delavrinningsområdesnivå finns de lokala vat- tenkommissionerna (Commissions locales de l’eau) som består av representanter för lokala myndigheter, staten, användare och orga- nisationer. De ska ta fram och genomföra de lokala förvaltnings- planerna . Dessutom kan bl.a. Aquaref nämnas. Det är ett nätverk av veten- skaplig och teknisk expertis från fem offentliga institutioner. På regional nivå genomförs vattenpolitiken i huvudsak genom de statliga ministeriernas/myndigheternas regionala organ, de utlokalise- rade statliga tjänsterna. De regionala myndigheterna för miljö, planering och bostäder (directions régionales de l'environnement, de l'aména- gement et du logement, DREAL) finns i varje region och har i uppgift att vara den regionala servicen inom bl.a. miljöministeriet. Chefen för ger stöd till den samordnande prefekten när det gäller tillämpningen av vattenlagstiftningen, bedömningen av vattenbehov och utvecklingen av uppföljningen av planeringsdokument för yt- vatten, grundvatten och vattenmiljöer. När det gäller havsfrågor finns motsvarande myndigheter (Directions interrégionales de la mer, DIRM). Även när det gäller livsmedels-, jordbruks- och skogsfrågor finns motsvarande regionala myndigheter (Directions régionales de l’alimentation, de l’agriculture et de la forêt, DRAAF). När det gäller regionerna har regionfullmäktige inga särskilda upp- gifter inom vattenförvaltningen men kan ha en frivillig politik inom området. På regionnivå finns olika regionmyndigheter under region- prefekten som kan ha olika uppgifter med anknytning till vatten (t.ex. övervakning, dricksvatten, livsmedel, jordbruk, skogsbruk etc.). Exempelvis är de operativa regioncentren för övervakning och rädd- ningsinsatser (Centres régionaux opérationnels de surveillance et de sauvetage, Cross) samordningscentraler för sjöräddning och sjöfarts- kontroll, och i deras uppdrag ingår i synnerhet i övervakning av föro- reningar och fiske. På den regionala departementsnivån finns departementsfullmäktige (conseil départemental) som kan ge kommunerna investeringsstöd inom vatten och avlopp. Denna förvaltningsnivå kan erbjuda tek- niskt stöd till reningsverk och hanterar bl.a. den nationella vatten- försörjningsfonden (FNDAE) som ska ge stöd till landsbygden. Inom departementen är det prefekten som är statens representant och som därför har ansvar för de utlokaliserade statliga tjänsterna i departementet. Prefekten samordnar bl.a. vattenpolitiken. I detta in- går t.ex. att bevilja tillstånd och åtgärder för att förbättra vatten. Prefekten kan även t.ex. besluta om åtgärder för att begränsa använd- ningen av vatten vid torka. På departementsnivå kan även bl.a. samordningsinstansen för vatten (Mission interservices de l'eau, MISE) som finns under pre- fekterna nämnas. MISE koordinerar prioriteringarna och metoderna för genomförandet av vattenpolitiken och dess koppling till politi- ken för olika sektorer på departementsnivå. Kommunerna ansvarar bl.a. för distributionen av dricksvatten och avloppsrening. Kommunerna måste bl.a. informera användarna om vattenkvaliteten. Genom fysisk planering och bygglov kan kommu- nerna vidta åtgärder för att förhindra olika naturliga och tekniska risker för vattnet. På lokal nivå finns vidare den s.k. vattenpolisen (la de l’eau) som är miljöinspektörer vid administrativa myndigheter med upp- giften att underlätta och kontrollera skyddet och kvaliteten på vatt- net. Vattenpolisen har två funktioner: dels den administrativa poli- sen (la administrative) som instruerar, följer och granskar de olika tillstånd som behövs för vattenverksamheter, uttag av vatten, utsläpp m.m. enlig vattenlagen samt genomför kontroller på fältet, dels den rättsliga polisen (la judiciaire) som under åklagar- myndigheten kontrollerar hur regelverket följs. Vid överträdelser kan sanktionerna vara administrativa (t.ex. skyldighet att utföra arbete eller att uppgradera en anläggning) eller straffrättsliga (böter eller fängelse) för de allvarligaste fallen.233 Genom ett beslut från 233www.eaufrance.fr/s-informer/agir-et-participer/reglementer/?id_article=104 (avläst ). 2012 har inspektionsverksamheten förändrats med syfte att för- enkla, reformera och harmonisera miljöskyddskonventionens admi- nistrativa och rättsliga bestämmelser från och med den 1 juli 2013.234 Avrinningsdistriktens förvaltningsplaner och åtgärdsprogram ut- arbetas av vattenmyndigheterna och antas av vattenförvaltningens lokala vattenparlament (distriktskommittéerna) och beslutas av tjänstemän inom statsförvaltningen (de samordnande prefekterna). Förvaltningsplanerna är ett planeringsdokument. Det franska plane- ringssystemet består av två nivåer: –Ett övergripande system för planering och förvaltning av vatten på avrinningsdistriktsnivå. Enligt lag ska det tas fram en s.k. ramplan för vattenförbättring och vattenförvaltning (schéma directeur d'aménagement et de gestion des eaux, SDAGE) för varje avrinningsdistrikt, vilka motsvarar förvaltningsplaner enligt ramdirektivet för vatten. Det är distriktskommittéerna som be- slutar om dessa planer, och riktlinjerna i dessa planer är bindande för alla administrativa beslut inom avrinningsdistriktet. Det finns 12 SDAGE-planer. –Dessutom kan en vattenförbättrings- och förvaltningsplan (schéma d'aménagement et de gestion de l'eau, ) tas fram lokalt på avrinnings- eller delavrinningsområdesnivå. fanns det 62 SAGE-planer. Rättsligt befinner sig förvaltningsplanerna under lagar och dekret, men ovanför vattenrelaterade administrativa beslut, inklusive olika plane- ringsdokument. Olika program och beslut i avrinningsdistriktet måste vara kompatibla med förvaltningsplanens bestämmelser, särskilt målen för vattenförekomsterna. Förvaltningsplanerna är direkt bindande för myndigheter, men inte för enskilda.235 234www.gers.gouv.fr/Politiques-publiques/Environnement/Gestion-de-l-eau/Pour-tout- savoir-sur-la-Police-de-l-eau/Qu-est-ce-que-la-police-de-l-eau (avläst ). 235Vattenmyndigheterna/Länsstyrelserna (2017): Jämförelse av olika EU-länders åtgärdsprogram. Till planerna finns åtgärdsprogram (programmes de mesures, PDM, eller plans d’actions) där de operativa åtgärderna för att förverkliga målen i SDAGE anges för varje avrinningsdistrikt. Ett exempel på en förvaltningsplan (SDAGE) är den för avrin- ningsdistriktet i sydvästra . Förvaltnings- planen –2021 består av sju artiklar och en bilaga. Den är in- riktad på fyra prioriterade områden (orientations): att skapa gynnsamma villkor för styrningen att förbättra den kvantitativa förvaltningen att bevara och återställa vattenmiljön.236 Vattenavgifter tas ut av användare, och avgiftsintäkterna används till att ge bidrag och lån till offentliga organ, privatpersoner och projekt för olika åtgärder. Vattenmyndigheterna i den europeiska delen av och vatten- kontoren i de utomeuropeiska delarna är de viktigaste finansierings- organen för vattenpolitiken i avrinningsdistrikten. För att uppnå en hållbar vattenförvaltning har vattenmyndigheterna olika ekono- miska instrument till sitt förfogande: både avgifter och bidrag/lån. Vattenavgifter tas ut av användarna (konsumenter och verksam- hetsutövare) utifrån principen om prevention och principen om att reparera skadan i miljön. Avgiftsintäkterna läggs samman till en gemen- sam pott utifrån principen om solidaritet inom avrinningsdistriktet. Den största delen av avgiftsintäkterna erhålls genom hushållens betalning för vatten. På så sätt är tanken att alla individuellt ska bidra till åtgärder för att främja det gemensamma bästa och miljön. Genom avgiftsintäkterna kan vattenmyndigheterna ge finansiellt stöd (bidrag och lån) inom ramen för sina s.k. interventionsprogram till offentliga organ och privatpersoner som genomför olika verk- samheter eller projekt i avrinningsdistriktet som syftar till att uppnå 236www.eau-adour-garonne.fr/fr/programme-d-intervention-de-l-agence/un-cadre-le- sdage/sdage-pdm-2016-2021.html (avläst ). en balanserad förvaltning av vattenresurserna. Eftersom vattenmyn- digheterna måste uppnå resultat i form av god vattenstatus ska de prioritera projekt som optimerar miljönyttan. De ska prioritera pre- ventiva åtgärder och arbeta samordnat med föreskrivande åtgärder och vattenpolisen samt lokala och regionala åtgärder. Vattenmyndig- heternas finansiella stöd inom ramen för nuvarande interventions- program går till följande ändamål: •Behandling av hushålls avloppsvatten: •Insatser mot föroreningar från industrin: •Återställa vattenmiljöns kvalitet: •Insatser mot föroreningar från jordbruket: •Kvantitativ förvaltning av vattenresursen: . har i sin femte genomföranderapport beskrivit läget i genomförandet av ramdirektivet för vatten baserat på kom- missionens bedömning av den andra cykelns förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten. I rapporten lämnar kommissionen olika rekom- mendationer till de olika länderna.237 På grundval av resultaten från den andra omgången förvaltnings- planer för avrinningsdistrikt uppmanas särskilt att vidta följande åtgärder: –På bättre sätt motivera tillämpningen av undantagen i artikel 4.4 och 4.5 samt se över och uppdatera motiveringarna, så att alla åt- gärder som är möjliga genomförs. –Förbättra hanteringen av näringsämnesföroreningar, samt bedöma och rapportera åtgärdernas förväntade effekt. 237Europeiska kommissionen (2019): Rapport från kommissionen till och rådet om genomförandet av vattendirektivet (2000/60/EG) och översvämningsdirektivet (2007/60/EG). den 26.2.2019, COM(2019) 95 final. –Öka insatserna för att genomföra och rapportera hydromorfo- logiska åtgärder för alla vattenförekomster som berörs av hydro- morfologisk påverkan, och för samtliga avrinningsdistrikt, även för att fullgöra internationella åtaganden om att undanröja hinder för flodernas kontinuitet. –Överväga utarbetandet av förvaltningsplaner för torka för om- råden där risken för torka är större. Inga erfarenheter och lärdomar har redovisats från . är en förbundsstat som består av nio delstater med långtgående självstyre. Varje delstat har sitt eget parlament och sin egen regering. Huvuddelen av utgörs av bergskedjor som ingår i . I finns det ett mycket stort antal rinnande vatten, varav cirka 30 har ett tillrinningsområde som är större än . Det finns cirka 2 140 sjöar som är större än och 62 av dessa sjöar har en yta på . är indelat i tre avrinningsdistrikt: , och . De är alla interna- och styrs av internationella flodavrinningskommissioner. Utredningen har inhämtat vilka erfarenheter som finns av hur vattenförvaltningen enligt EU:s ramdirektiv fungerar i . Det federala miljö- och turismministeriet har redovisat sina erfaren- heter för del.239 238Avsnittet bygger på (avläst 2018- 03-14), /ueber-uns/grundlagen-baw.html (avläst ), /131470.htm (avläst ), Nationaler Gewässer- bewirtschaftungsplan 2015 (Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft). 239Bundesministerium für Nachhaltigkeit und Tourismus, e-brev . Ramdirektivet för vatten genomfördes i genom en ändring i vattenlagen som trädde i kraft . Vattenlagen (Wasser- rechtsgesetz, WRG) är den rättsliga grunden för ett flertal åtgärder. Vattenlagen är också grunden för olika rättsliga instrument när det gäller användning av vatten, skydd och rening av vatten samt skydd från faror för vattnet. Vattenkvaliteten i grundvattnet, floderna och sjöarna började undersökas 1991 enligt kriterier i vattenlagen och olika förordningar. Övervakningsprogrammet genomfördes genom dåvarande jordbruks- och miljöministeriet och delstatsmyndigheter med sakområdesstöd från den centrala miljömyndigheten (Umwelt- bundesamt, ). införlivades ramdirektivet i österrikisk rätt genom vattenlagen.240 Genom ramdirektivet för vatten fick den österrikiska vattenförvaltningen en ny bas. undersöks ytvatten i floder och sjöar i sin helhet, medan det för grundvattnet handlar om det kemiska tillståndet och tillgången på grundvatten. Ramdirek- tivet har inneburit att övervakningsprogrammen har anpassats genom att vattenlagen och vattenövervakningsförordningen (Gewässerzustand- süberwachungsverordnung, GZÜV) har förnyats. Enligt vattenlagen är vattendrag och sjöar i antingen offent- liga eller privata. Vilka vatten som är offentliga respektive privata anges i lagen. Exempelvis grundvattnet inom en fastighet tillhör fastighetsägaren. Användningen av vatten styrs även av vattenlagen. Där anges bland annat att offentliga vatten får användas av alla inom vissa gränser medan privata vatten får användas av ägaren: Die Benutzung der öffentlichen Gewässer ist innerhalb der durch die Gesetze gezogenen Schranken jedermann gestattet. Bezieht sich die Benutzung jedoch lediglich auf das Bett und geht sie hiebei über den Gemeingebrauch hinaus, so ist jedenfalls die Einwilligung des Grund- eigentümers erforderlich. 240Wasserrechtsgesetznovelle 2003, BGBl. 112/2003. Lagen trädde i kraft den 22 decem- ber 2003. den durch Gesetz oder durch besondere Rechtstitel begründeten Besch- ränkungen denjenigen zu, denen sie gehören.241 Enligt vattenlagen är miljö- och turismministern behörig myndighet för avrinningsdistrikten , och .