sou · H7B342 · 2019-10-01 00:00:00 — 56Europaparlamentets och rådets direktiv /104/EG av om arbets- tagare som hyrs ut av bemanningsföretag (bemanningsdirektivet). 57Jfr 5 § uthyrningslagen med bemanningsdirektivets artikel 3. innebär att varje anställningsvillkor ska ses separat och någon helhets- bedömning av den uthyrda arbetstagarens förmåner ska således inte göras.58 Om ingen av parterna (bemanningsföretag eller kundföretag) är bundna av kollektivavtal och eftersom villkor i enskilda anställnings- villkor inte utgör generella bestämmelser, innebär denna situation att det saknas fastställda lönekriterier för jämförelse. En arbetstagare som anställs under sådana förhållanden och anser sig ha fått för låg lön, har då möjlighet att åberopa 36 § avtalslagen om oskäliga avtalsvillkor gentemot bemanningsföretaget. Ytterligare undantag från likabehand- lingsprincipen framgår av 7–8 §§.59 Bemanningsföretag får vidare inte, enligt 9 §, genom villkor i avtal eller på något annat sätt, hindra arbetstagare från att ta anställning hos ett kundföretag. Bemanningsföretag får inte heller, ”begära, avtala om eller ta emot ersättning av en arbetstagare för att placera denne hos ett kundföretag eller för att arbetstagaren tar anställning hos ett kundföretag som han eller hon utför eller utfört arbete för” (se 10 §). En arbetstagare som utför arbete hos ett kundföretag, ska ha tillgång till gemensamma anläggningar och inrättningar på samma vill- kor som de som är anställda i kundföretaget, om inte särskilda skäl finns emot det (11 §). Kundföretaget har också en skyldighet att informera arbetstagare som arbetar där om lediga tillsvidareanställningar och prov- anställningar hos företaget och får lämnas i form av allmänt tillgänglig information på arbetsplatsen (12 §).60 4.5.2 Lag (1993:440) om privat arbetsförmedling Lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling (arbetsförmedlings- lagen) gäller arbetsförmedling som bedrivs av någon annan än den offentliga arbetsförmedlingen. Lagen är inte tillämplig på arbetsför- medling som sker genom ”skrifter, överföringar eller upptagningar som tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen är till- 58Om endast kundföretaget är bundet av kollektivavtal och detta innebär individuell löne- sättning, ”ska jämförelse av lönevillkoren göras utifrån avtalets bindande generella bestäm- melse för hur lönesättningen ska gå till, och inte vara begränsad till eventuella miniminivåer i kollektivavtalet ...”. (Se kommentar till 6 §, Karnov, ). 59Kravet på likabehandling gäller inte arbetstagare som anställs med särskilt anställningsstöd, i skyddat arbete eller med lönebidrag för utveckling i anställning (7 §) och gäller inte heller i fråga om lön för arbetstagare som har en tillsvidareanställning med lön mellan uthyrnings- uppdragen (8 §). 60Samma materiella regel, dvs. att arbetsgivare ska informera arbetstagare med tidsbegränsad anställning om lediga tillsvidare- och provanställningar finns också i 6 f § lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS), dock reglerar LAS inte kundföretag respektive inhyrd arbets- tagare utan arbetsgivare och arbetstagare. lämplig på.” avses ”verksamhet som har till ändamål att skaffa arbete till arbetssökande eller arbetskraft åt arbets- givare” (1 §). Av 6 § framgår att den som bedriver arbetsförmedling inte får begära, avtala om eller ta emot ersättning av arbetssökande för att erbjuda eller anvisa dem arbete. Bestämmelsen innehåller således samma för- bud som i 10 § uthyrningslagen, genom vilken principen om att det är kundföretaget alternativt arbetsgivaren och inte arbetstagaren som ska betala för bemanningsföretagets eller arbetsförmedlarens service, upprätthålls. För uppsåtligt eller oaktsamt brott mot 3 och 6 §§ kan böter alternativt högst 6 månaders fängelse utdömas (7 §).61 till bemanning inom hälso- och sjukvården 4.6.1Mervärdesskattelagen (1994:200) Av 1 kap. 1 § mervärdesskattelagen (ML) framgår att mervärdesskatt ska betalas till staten 1.vid sådan omsättning inom landet av varor eller tjänster som är skatte- pliktig och görs av en beskattningsbar person i denna egenskap, i den utsträckning den beskattningsbara personen inte är befriad från skatt på omsättningen, 2.Vid skattepliktigt unionsinternt förvärv av varor som är lös egen- dom, om inte omsättningen är gjord inom landet, eller 3.Vid sådan import av varor till landet som är skattepliktig. I bestämmelsens andra stycke hänvisas till andra kapitlet när det gäller vad som utgör omsättning eller import och till kapitel 2 a vad som utgör unisoninternt förvärv. I kapitel 3 regleras i vilka fall det råder skatteplikt för omsättning, unisoninternt förvärv eller import samt i kapitel 4 vad som avses med beskattningsbar person. I vilka fall en omsättning anses ha gjorts inom landet finns i 5 kapitlet och för- utsättningar för skattebefrielse finns i kapitel 9 d.62 I 2 § anges vem som är skattskyldig. Med omsättning av tjänst förstås, enligt 2 kap. 1 § tredje stycket 61Jämför sanktionsutrymmet i uthyrningslagens 13 § där brott mot samma regel för ett beman- ningsföretag endast är skadeståndsgrundande. 62Av bestämmelsens tredje stycke framgår att det till staten också ska ”betalas belopp som i en faktura eller liknande handling betecknats som mervärdesskatt, även om beloppet inte utgör mervärdesskatt enligt denna lag.” 1.att en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt till- handahålls någon, eller 2.att en tjänst tas i anspråk genom uttag enligt 5, 7 eller 8 §. Undantag för sjukvård, tandvård och social omsorg I3 kap. 4–7 §§ finns regler om undantag från skatteplikt för omsätt- ning av tjänster som utgör sjukvård, tandvård och social omsorg. Även vissa tjänster av annat slag och varor som den som tillhandahåller vården eller omsorgen omsätter som ett led i denna omfattas (se 4 §). Av 4 § andra stycket framgår att undantaget även omfattar 1.kontroller och analyser av prov som tagits som ett led i sjuk- vården eller tandvården, och 2.omsättning av dentaltekniska produkter och av tjänster som avser sådana produkter, när produkten eller tjänsten tillhandahålls av tandläkare eller tandtekniker.63 Angående det undantagna området, hänvisas i författningskommen- taren till bl.a. artiklarna 123.1 b, c, e, g, h och p, 133, 134 och 136 i direktiv /112/EG (se mer om mervärdesskattedirektivet nedan) samt till handledning från 201464. Av begreppen sjukvård, tandvård och social omsorg anses följa att de avsedda tjänsterna är sådana som utförs åt eller på annat sätt till- förs vårdtagaren respektive den som faktiskt åtnjuter omsorgen. Undan- taget är vidare tillämpligt oberoende av i vilket led eller av vem tjäns- ten faktiskt tillhandahålls så länge som tjänsten avser sådana åtgärder som anges i 3 kap. 4–7 §§. Det förhållandet att tjänsten faktiskt ut- förs av någon annan än den i vars regi vården ges innebär således inte att tjänsten blir skattepliktig. 63Undantaget gäller däremot inte omsättning av glasögon eller andra synhjälpmedel även om varorna omsätts som ett led i tillhandahållandet av sjukvård. Inte heller gäller undantaget omsättning av varor när de omsätts av apotekare eller receptarier. Beträffande omsättning av läkemedel som lämnas ut enligt recept eller säljs till sjukhus finns särskilda bestämmelser i Undantaget gäller inte heller vid vård av djur. (se 4 § 3–5 styckena). 64Se SKV Handledning 2014, avsnitt 25 Sjukvård, tandvård och social omsorg. I 5 § regleras följande angående vad som avses med sjukvård i lagens mening. Med sjukvård förstås åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda eller behandla sjukdomar, kroppsfel och skador samt vård vid barnsbörd, –om åtgärderna vidtas vid sjukhus eller någon annan inrättning som drivs av det allmänna eller, inom enskild verksamhet, vid inrättningar för sluten vård, eller –om åtgärderna annars vidtas av någon med särskild legitimation att utöva yrke inom sjukvården. Med sjukvård förstås även sjuktransporter som utförs med transport- medel som är särskilt inrättade för sådana transporter. Med sjukvård jämställs medicinskt betingad fotvård. Vad gäller begreppet sjukvård hänvisas i kommentaren65 till 5 § till prop. 1989/90:111 s. 106 f. och prop. 1993/94:75. Vidare klargörs att företagshälsovård till den del den inte kan hänföras till sjukvård inte omfattas av undantaget. I enlighet med bestämmelsens första stycke omfattar skattefriheten all sjukvård som ges vid de däri uppräknade inrättningarna, oavsett i vilket led sjukvården utförs och oavsett vilken personkategori som tillhandahåller den. Sjukvård utanför sådana inrätt- ningar undantas om åtgärderna vidtas av någon med särskild legiti- mation att utöva yrket. Mervärdesskattedirektivet, sjukvård och EU-domstolspraxis Imervärdesskattedirektivet (2006/112/EG) finns i artikel 132.1 a–q bestämmelser om undantag från skattskyldighet för vissa verksamheter av hänsyn till allmänintresset, bl.a. vård, omsorg och undervisning. Enligt artikel 132.1 b ska medlemsstaterna från skatteplikt undanta sjukhusvård och sjukvård samt transaktioner nära knutna till dessa, om vården utförs av offentligrättsliga organ eller under jämförbara sociala betingelser av sjukhus, centrum för medicinsk behandling eller diagnos och andra i vederbörlig ordning erkända inrättningar av liknande art. 65I författningskommentaren till 3 kap. 5 § finns ytterligare praxis beskriven gällande tolkning och tillämpning av den aktuella bestämmelsen. I artikel 132.1 c anges att sjukvårdande behandling som ges av medi- cinska eller paramedicinska yrkesutövare såsom dessa definieras av medlemsstaten i fråga ska undantas. De olika tillämpningsområdena i artiklarna 132.1 b och c har för- tydligats i praxis66. Syftet med bestämmelserna är att reglera hela systemet för undantag från skatteplikt för medicinska tjänster i strikt mening. Artikel 132.1 b avser tjänster som utförs på sjukhus, medan artikel 132.1 c avser medi- cinska tjänster som utför utan för denna ram, såväl i vårdgivarens hem som i patientens hem eller på annan plats.67 I högsta förvaltningsdomstolens (HFD) dom i mål nr 7270–1768 prö- vades frågan om uthyrning av personal kan utgöra skattefri sjukvård enligt mervärdesskattedirektivet. Till ledning för bedömningen analyserades ett antal mål från . HFD konstaterade att det av praxis69 framgår att det vid uthyrning av per- sonal är själva uthyrningstjänsten som ska prövas mot undantagsbestäm- melserna i artikel 132.1 och därmed att en uthyrningstjänst i sig aldrig kan betraktas som sådan sjukhusvård, sjukvård eller sjukvårdande behandling som omfattas av undantagen i artikel 132.1 b och c, oav- sett vem som är säljare respektive köpare av tjänsten. Vidare prövades frågan om uthyrning av personal i sådant fall kan utgöra en transaktion nära knutna till vården och på den grunden vara undantagen från skatteplikt. Med hänvisning till ordalydelsen i artikel 123.1 b och det s.k. Horizon College-målet70 konstaterade HFD att 66Se Kügler, C-141/00, EU:C:202:473, p. 36 och PFC Clinic, C-91/12, EU:C:2013:198, p. 67Se domskälen i HFD 7270-17. 69Målet (C-434/05, EU:C:2007:343) som gällde frågan om utlåning av lärare omfattades av undantaget för undervisningstjänster i tidigare gällande sjätte mervärdesskatte- direktivet (77/388/EEG). Domstolen konstaterade att utlåning i sig inte kunde betraktas som en verksamhet som omfattades av begreppet undervisning i den mening som avsågs i direktivet och att detta gällde även om det organ som lånade ut lärarna i och för sig var ett sådant utbild- ningsinstitut som avsågs i bestämmelsen. I målet ”go fair” Zeitarbeit (C-594/13, EU:C:2015:164) prövades om ett bemanningsföretags uthyrning av personal till vårdinrättningar för social omsorg var undantagen från skatteplikt enligt artikel i mervärdesskattedirektivet. Efter- som de personer som hyrdes ut inte bedrev någon självständig ekonomisk verksamhet utan var anställda, var de inte beskattningsbara personer som skulle omfattas av direktivet. Det konstaterades vidare av domstolen att de tjänster som skulle prövas mot undantagsbestäm- melsen inte var de tjänster som go fair Zeitarbeits anställda tillhandahöll de personer som var i behov av vård och omsorg. De relevanta tjänsterna var i stället tjänster som bemanningsföre- taget tillhandahöll vårdinrättningen, dvs. uthyrning av personal. Dessa tjänster bedömdes dock inte omfattas av undantaget. Det bedömdes också sakna betydelse för bedömningen att den uthyrda personalen var vårdpersonal som att personalen hyrdes ut till sådana erkända vårdinrättningar som avsågs i undantagsbestämmelsen. 70Se (C-434/05, EU:C:2007:343). uthyrning av personal under vissa förutsättningar torde kunna om- fattas av undantaget men att villkoret för detta är att den som hyr ut personalen är en sådan vårdinrättning som avses i bestämmelsen. HFD beskrev slutsatsen enligt följande. …uthyrning av vårdpersonal inte utgör sådan sjukhusvård, sjukvård eller sjukvårdande behandling som enligt artikel 132.1 b eller c i mervärdes- skattedirektivet ska undantas från skatteplikt. Eftersom bolaget är ett bemanningsföretag som inte självt bedriver sjukvård kan uthyrningen inte heller undantas på den grunden att den ska ses som en transaktion nära knuten till vården. Bestämmelserna om undantag från skatteplikt i 3 kap. 4 och 5 §§ ML ska som framhållits tolkas mot bakgrund av bestäm- melserna i mervärdesskattedirektivet. Vid tolkningen är det den personal- uthyrningstjänst som bolaget tillhandahåller som ska prövas mot undan- tagsbestämmelserna. Uthyrningstjänsten som sådan utgör inte sjukvård enligt definitionen i 5 § och ska därmed inte undantas från beskattning enligt 4 §. För den bedömningen saknar det betydelse om de åtgärder som de uthyrda läkarna vidtar i arbetet hos den som hyr in dem i och för sig omfattas av definitionen av sjukvård i 5 §. I enlighet med yrkande fastställdes därmed Skatterätts- nämndens förhandsbesked71. Enligt en annan dom i mål nr 2884–1672 ansåg HFD att läkares medicinska åtgärder i syfte att ställa diagnos och ge vård för att bota sjukdomar och komma till rätta med hälsoproblem, utgöra sjuk- vård i ovan angiven mening, även om kommunikationen med patienten sker via internet. Däremot ansågs undantaget från skatteplikt avse- ende sjukvårdstjänster inte tillämpligt i fråga om enbart rådgivning via Internet.73 Mervärdesskattekompensation för kommuner och landsting m.fl. I lagen (2005:807) om ersättning för viss mervärdesskatt för kom- muner landsting, kommunalförbund, och studieförbund (LEMK)74 finns bestämmelser om rätt till ersättning för bl.a. kommuner för ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (ML) och skyldighet att 71Skatterättsnämndens beslut i ärende dnr 30-16/I, vari nämnden hade bedömt motpartens tillhandahållna tjänster som skattepliktig personaluthyrning som således inte kunde omfattas av sjukvårdsundantaget. 72Dom meddelad 2016–12–02. 73Se främst RÅ 2007 ref. 88 (III). 74Jfr regler om statens kompensationsrätt för ingående mervärdesskatt i förordning (2002:831) om myndigheters rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt. i vissa fall justera sådan ersättning. Det som i lagen sägs om kommun gäller, enligt lagens 1 §, också landsting och kommunalförbund och samordningsförbund som avses i 4 § lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. Ersättningssystemet är till för att utjämna mervärdesskattens konkurrenssnedvridande effekter vid kommunernas, landstingens, kommunalförbundens och samordnings- förbundens val mellan att utföra tjänster i egen regi eller att upp- handla tjänsterna från privata entreprenörer. Ersättning ges för ingå- ende skatt i icke skattepliktig verksamhet såsom vård, skola och omsorg. Ersättning ges också för den dolda mervärdesskatt som ligger i priset vid upphandling av skattefri verksamhet inom vård, skola och omsorg.75 I 2–5 §§ LEMK regleras rätten till ersättning. Enligt 2 § har kom- muner rätt till ersättning för ingående skatt som inte får dras av eller för vilken återbetalning saknas enligt ML. I 5 § LEMK regleras rätten till ersättning för dold mervärdesskatt vid upphandling eller bidragsgivning på följande sätt: Kommuner har rätt till ersättning för de ökade kostnader som till följd av bestämmelserna om mervärdesskatt uppkommer vid upphandling av verksamhet inom sjukvård, tandvård, social omsorg och utbildning samt vid hyra av lokal för sådana boendeformer som avses i 4 §. Rätt till ersättning har kommunen också när den lämnar bidrag till näringsidkare för dennes verksamhet inom nämnda områden. Storleken av ersättningar som avses i denna paragraf beräknas enligt schablon. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om schablonberäkningen. Nivån på ersättningarna regleras i förordningen (2005:811) om ersätt- ning för viss mervärdesskatt för kommuner, landsting, kommunalför- bund och samordningsförbund (ersättningsförordningen). Av förord- ningens 1 § framgår bl.a. att ersättning för dold mervärdesskatt ska lämnas av kostnaden vid upphandling eller bidrags- givning.76 Den som har rätt till ersättning enligt 2 och 5 §§ får, enligt 7 §, ansöka om sådan ersättning hos Skatteverket.77 75Se författningskommentar till 1 § LEMK. 76Se dock vidare beskrivning och förslag till ändringar i ersättningsförordningen i Utred- ningen för översyn av ersättning till kommuner och landsting för s.k. dold mervärdesskatt (SOU 2015:93). 77När sådan ansökan senast ska lämnas in samt vilken ersättningsperiod den ska avse framgår också av 7 §. Av 10 § framgår att det är som fattar beslut enligt lagen. I 13–16 §§ finns bl.a. bestämmelser om utrednings- och kontrollmöjligheter när det gäller rätten till ersättning eller skyldig- het att justera densamma. Av 17 a § framgår att ersättning som ska utbetalas av , ska tillgodoföras mottagaren genom kreditering på sådant skattekonto som avses i 61 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244) (SKF). På motsvarande sätt ska, enligt 17 b §, ersättning eller justerings- belopp som ska betalas till , tas ut genom debitering på skattekontot enligt 61 kap. SKF. Om frågan inte har avgjorts av förvaltningsdomstol, får ompröva ett ersättningsbeslut, beslut om justering av ersättning och beslut om avräkning eller ränta enligt den aktuella lagen (se 18 §) om detta begärs av kommunen eller om det finns andra skäl.78 I 20–21 §§ regleras vilka beslut som får, respektive inte får över- klagas till förvaltningsdomstol, samt att då blir motpart. Av 22 § framgår att beslut gäller om ej annat föreskrivits i beslutet eller bestäms av den instans som ska pröva beslutet. Arbetsmiljölagen (1977:1160) (AML) utgör en ramlag och upptar de grundläggande reglerna för arbetsmiljöns beskaffenhet. AML kom- pletteras av arbetsmiljöförordningen (1977:1166) (AMF) som inne- håller bemyndiganden för att meddela föreskrifter om närmare krav som skall uppfyllas i arbetsmiljöhänseende. Bestäm- melser om exempelvis arbetstid finns i arbetstidslagen (1982:673) och i föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. 78Enligt 20 § får däremot beslut om föreläggande enligt 13 § eller revision enligt 15§ inte överklagas. 4.7.1Arbetsmiljölagen (1977:1160) Arbetsmiljölagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö (1 kap. 1 §). Av 1 kap 2 § framgår bl.a. att lagen gäller varje verksamhet i vilken arbetstagare utför arbete för en arbetsgivares räkning. I 2 kap. 1 § regleras följande: Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Vid fartygsarbete skall arbetsmiljön vara tillfredsställande också med hänsyn till sjösäker- hetens krav. Arbetsförhållandena skall anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Arbetstagaren skall ges möjlighet att medverka i utformningen av sin egen arbetssituation samt i förändrings- och utvecklingsarbete som rör hans eget arbete. Teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll skall utformas så att arbetstagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. Därvid skall även löneformer och för- läggning av arbetstid beaktas. Starkt styrt eller bundet arbete skall undvikas eller begränsas. Det skall eftersträvas att arbetet ger möjligheter till variation, social kon- takt och samarbete samt sammanhang mellan enskilda arbetsuppgifter. Det skall vidare eftersträvas att arbetsförhållandena ger möjligheter till personlig och yrkesmässig utveckling liksom till självbestämmande och yrkesmässigt ansvar. Vidare är arbetsgivaren, enligt 3 kap. 3 § skyldig att se till att arbetstagaren får god kännedom om de förhållanden, under vilka arbetet bedrivs, och att arbetstagaren upplyses om de risker som kan vara förbundna med arbetet. Arbetsgivaren skall förvissa sig om att arbetstagaren har den utbildning som behövs och vet vad han har att iaktta för att undgå riskerna i arbetet. Arbetsgivaren skall se till att endast arbetstagare som har fått tillräckliga instruktioner får tillträde till områ- den där det finns en påtaglig risk för ohälsa eller olycksfall. Arbetsgivaren skall genom att anpassa arbetsförhållandena eller vidta annan lämplig åtgärd ta hänsyn till arbetstagarens särskilda förutsätt- ningar för arbetet. Vid arbetets planläggning och anordnande skall beak- tas att människors förutsättningar att utföra arbetsuppgifter är olika.” Enligt 3 kap. 4 § ska arbetstagaren medverka i arbetsmiljöarbetet och delta i åtgärder som är nödvändiga för åstadkommande av en god arbetsmiljö. I 3 kap. 5 § regleras följande: I fråga om arbete som arbetsgivare själv utför skall denna lag och med stöd därav meddelade föreskrifter iakttagas i tillämpliga delar. Det- samma gäller när två eller flera för gemensam räkning yrkesmässigt driver verksamhet utan att ha arbetstagare anställd, dock ej om verksamheten bedrives endast av medlemmar av samma familj. Den som ensam eller gemensamt med familjemedlem driver yrkes- mässig verksamhet utan anställd är skyldig att följa vad i denna lag och med stöd av den har föreskrivits i fråga om teknisk anordning och ämne, som kan föranleda ohälsa eller olycksfall, samt beträffande gemensamt arbetsställe. Av 4 kap. 10 § framgår att föreskrifter får meddelas om skyldigheter även i andra avseenden. Av 3 kap. 12 § framgår att den som har rådighet över ett arbetsställe, ska se till att det där finns sådana fasta anordningar att en som arbetar där utan att vara arbetstagare i förhållande till honom inte utsätts för risk för ohälsa eller olycksfall och denne ska även se till att andra anordningar på arbetsstället kan användas utan sådan risk. I andra stycket stadgas att den som anlitar inhyrd arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet ska vidta de skyddsåtgärder som behövs i detta arbete (dvs. kundföretagets s.k. skyddsansvar som beskrivits ovan). Av kommentaren till denna bestämmelse belyses problematiken kring gränser mellan uthyrning av arbetskraft och entreprenad- verksamhet. Det kan ibland vara svårt att dra en gräns mellan uthyrning av arbets- kraft (och därmed också inhyrning av arbetskraft) och entreprenadverk- samhet, speciellt mot bakgrund att bemanningsföretagen ofta bedriver verksamhet av båda slagen. Vägledande uttalanden om gränsdragningen finns i prop. 21–25. Omständigheter som talar för entrepre- nadskap är bl.a. att det är entreprenören som står för den faktiska arbets- ledningen; arbetsplatsens storlek och sammansättning samt arbetsresul- tatet; att arbetet avser fullgörandet av en viss bestämd och avgränsad arbetsuppgift; att entreprenadföretaget står för material, verktyg och maskiner. Genom NJA 1989 s. 629 har ytterligare utvecklats på vilket sätt gränsdragningen ska ske. Se också AD 2006 nr 24. Sammanfattnings- vis måste gränsdragningen mellan uthyrning av arbetskraft och entre- prenad avgöras efter en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet ...79 79Se , Arbetsmiljölag (1977:1160) 3 kap. 12 § andra stycket, Lexino .