sou · H7B324 · 2019-06-03 00:00:00 — Längsta tid som personuppgifter får behandlas 16 § Personuppgifter får inte behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. 17 § Personuppgifter som behandlas för ändamål som anges i 10 § första stycket 5 får inte behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då uppgifterna behandlades första gången. Om en ny uppgift beträffande samma persons anknytning till dopningsverksamhet behandlas före utgången av tidsfristen, får de personuppgifter som redan finns om personen fortsätta att behandlas så länge någon av uppgifterna får behandlas. Denna lag träder i kraft . 2 Vårt uppdrag och arbete Utredningen har haft i uppdrag att utreda frågor om personuppgiftsbehandling i antidopningsarbetet inom idrotten. Syftet med uppdraget har varit att säkerställa att och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan kallad dataskyddsförordningen, följs. Vi har bl.a. haft i uppdrag att undersöka vilka konsekvenser dataskyddsförordningen medför i fråga om personuppgiftsbehandlingen vid antidopningsarbetet inom idrotten och att analysera behovet av särskilda bestämmelser för personuppgiftsbehandlingen i detta arbete. I uppdraget har ingått att överväga behovet av en särskild reglering för behandling av känsliga personuppgifter och personuppgifter som rör lagöverträdelser. I uppdraget har också ingått att bedöma om det finns behov av författningsreglerade bestämmelser om sekretess och tystnadsplikt samt att lämna sådana författningsförslag som är behövliga och lämpliga. Direktiven för utredningen finns i bilaga 1 och 2 till betänkandet. Vårt arbete påbörjades . Utredningsarbetet har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden med gruppen av experter och sakkunniga. Vi har sammanträtt vid sammanlagt fem tillfällen. Under utredningens gång har vi haft omfattande kontakter med Antidopingavdelningen inom (). var utredaren och sekreteraren på besök hos RF Vårt uppdrag och arbete och deltog sekreteraren i RF:s grundkurs i antidopning. För att bredda utredningens kunskaper om antidopningsarbetet har utredaren och sekreteraren träffat professor vid stiftelsen . Vi har vidare inhämtat synpunkter och upplysningar från andra aktörer som utför ett antidopningsarbete, såsom friskvårdsföretag och . Synpunkter och upplysningar har även inhämtats från specialidrottsförbund som inte ingår i RF men som är anknutna till internationella specialidrottsförbund som är signatärer av världsantidopningskoden. Vi har också haft ett antal kontakter med Dopinglaboratoriet vid samt med det i etablerade serviceföretaget , som utför antidopningsarbete på uppdrag av signatärer av världsantidopningskoden. Synpunkter från Datainspektionen och berörda aktörer har i övrigt inhämtats genom utredningens experter. Utredningens arbete har bedrivits i nära samråd mellan den särskilde utredaren och expertgruppen. Den sakkunnige och experterna har i huvudsak ställt sig bakom utredningens överväganden och förslag. Betänkandet har därför skrivits i vi-form. Våra författningsförslag finns i avsnitt 1. I avsnitt 3 lämnar vi en övergripande beskrivning av det internationella och nationella antidopningsarbetet inom idrotten. Gällande rätt om integritetsskydd och om behandling av personuppgifter redovisar vi i avsnitt 4. I avsnitt 5 beskriver vi kortfattat den behandling av personuppgifter som äger rum i antidopningsarbetet. Våra överväganden och förslag finns i avsnitt 6–12. I avsnitt 6 redogör vi för vårt inledande ställningstagande om att en lag om dataskydd i idrottens antidopningsarbete bör införas. I avsnitt 7 behandlar vi lagens allmänna bestämmelser. I avsnitt 8 lämnas förslag till bestämmelser om tillåten behandling av personuppgifter. Avsnitt 9 behandlar enskildas rättigheter och avsnitt 10 innehåller föreskrifter om längsta tid för behandling av personuppgifter. I avsnitt 11 lämnas Vårt uppdrag och arbete förslag till ytterligare skyddsåtgärder för att skydda enskildas personliga integritet i antidopningsarbetet. I avsnitt 12 behandlar vi frågor om sekretess. Konsekvenserna av våra förslag redovisar vi i avsnitt 13. Avsnitt 14 behandlar ikraftträdande. I avsnitt 15 finns författningskommentarer till de författningsförslag vi lämnar. 3.1Vad är dopning? Med dopning (även kallat doping)1 avses användning av olika artificiella metoder och medel, särskilt läkemedel och hormoner, för att höja prestationsförmågan hos människor och djur. Dopning är förbjuden enligt idrottens regler såväl nationellt som internationellt eftersom den innebär dels fusk, dels kan vara farlig för den som dopar sig. Därmed anses dopning strida mot två av idrottens grundsatser, nämligen ”fair play” och att idrott ska befrämja fysisk och mental hälsa. Ett annat argument för att dopning är förbjuden inom idrotten är att dopning skadar idrottsrörelsens trovärdighet. Dopning anses därför utgöra ett allvarligt hot mot idrotten som och folkrörelse. Det kan vidare vara olagligt att dopa sig. Att hantera eller inta vissa dopningspreparat kan vara förbjudet enligt exempelvis lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Målet med idrottsrörelsens antidopningsarbete är att tillförsäkra alla idrottsutövare deras grundläggande rätt att delta i en idrott fri från dopning och på så sätt främja god hälsa och rättvisa för idrottsutövare. 1I detta betänkande används det i rekommenderade begreppet dopning. 3.2Internationellt arbete mot dopning inom idrotten Arbetet mot dopning inleddes på allvar . En första lista över vad som skulle anses vara dopning utarbetades under ledning av (). Kontroller vid tävlingar började också användas mer systematiskt, bl.a. vid de i och . Eftersom dopning är ett internationellt problem har det framkommit ett behov av internationella lösningar och bred samverkan. Ett tämligen komplext och omfattande samarbete har byggts upp mellan olika intressenter i antidopningsarbetet. Nedan följer en översiktlig beskrivning av de internationella aktörer som verkar mot dopning inom idrotten. Världsantidopningsbyrån (, ) är ett oberoende internationellt organ för bekämpning av dopning inom idrotten. grundades som en stiftelse med säte i , . Den har sitt högkvarter i , . Styrelsen består av representanter för den olympiska rörelsen och de internationella specialidrottsförbunden samt av regeringsföreträdare. arbetar med att utveckla och harmonisera regelverket för antidopningsarbetet för att utjämna skillnader mellan olika idrotter och länder. ansvarar även för laboratoriernas utveckling och satsar mycket på forskning. Därutöver arbetar med information och utbildning. får hälften av sin finansiering från IOK och hälften från stater i olika världsdelar. har utarbetat ett regelverk kallat världsantidopningskoden (World Anti-Doping Code, WADC). Regelverket antogs 2003 och har därefter reviderats . En ny version av koden är planerad att antas , för att börja gälla . Världsantidopningskoden var det första regelverk som omfattade såväl internationella idrottsförbund som nationella antidopningsorganisationer. Koden har undertecknats av hundratals internationella idrottsorganisationer och nationella antidopningsorganisationer. Paralympiska Kommitté är svenska signatärer av världsantidopningskoden. Koden är i implementerad i Idrottens antidopingreglemente (se nedan). Under världsantidopningskoden finns sex internationella standarder, varav en är en lista över förbjudna substanser och metoder inom idrotten. Denna s.k. dopningslista uppdateras . En annan internationell standard avser medicinsk dispens från dopningsreglerna. Ytterligare en standard avser skyddet av privatlivet och personuppgifter. Världsantidopningskoden och de tillhörande internationella standarderna är som utgångspunkt obligatoriska att följa för signatärerna av koden. övervakar att alla signatärer följer regelverket. har en databas kallad () som används för att samordna antidopningsarbetet. Databasen finns i . är den äldsta och största politiska samarbets- och människorättsorganisationen i . konvention mot dopning upprättades . Konventionen är undertecknad av 52 länder. ratificerade konventionen 1990 och godkände ett tilläggsprotokoll till konventionen som uttalar ett stöd för och staternas ambition att låta sina åtaganden utvärderas. Konventionen mot dopning tillhandahåller gemensamma standarder och förpliktar konventionsländerna till vissa åtgärder i fråga om lagstiftning, finansiering, dopningskontroller och utbildning. Inom ramen för konvention har betydande arbete utförts för att stödja stater i i byggandet av antidopningssystem samt genom att bereda europeiska länders gemensamma synpunkter på verksamhet och standarder. (FN:s) organisation för utbildning, vetenskap och kultur antog 2005 en internationell konvention mot dopning inom idrotten. Konventionen har utformats med modell efter konvention mot dopning. konvention som första land 2005. Konventionen, som trädde i kraft , har ratificerats av 188 länder. Syftet med konventionen är dels att tillse att regeringarna vidtar åtgärder mot dopning inom idrotten som komplement till de åtgärder som vidtas av idrottsrörelsen, dels att stödja det antidopningsarbete som genomförs av . De stater som har godkänt konventionen förbinder sig till principerna i världsantidopningskoden samt till att stödja verksamhet. Två av beslutade internationella standarder är integrerade i konventionen. Dessa standarder är listan över förbjudna substanser och metoder samt standarden avseende medicinsk dispens från dopningsreglerna. Genom fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-för- draget), även kallat Lissabonfördraget, har medlemsstaterna i Europeiska unionen gett EU:s institutioner ansvar för att arbeta med idrottsfrågor. EU samarbetar i antidopningsfrågor med och . Europeiska kommissionen intar en aktiv roll i arbetet med antidopningsfrågor inom idrotten främst genom att bevaka att antidopningsreglerna inte står i konflikt med . En särskild fråga i detta sammanhang rör dataskydd och skyddet för den enskilde vid inhämtande och lagring av information om enskilda idrottsutövare. Kommissionen publicerade 2017 en utvärdering av antidopningslagarna och antidopningsarbetet i medlemsstaterna i ljuset av dataskyddsförordningen (Protection, An evaluation of the anti-doping laws and practices in the EU Member States in light om the Protection Regulation). Riksidrottsförbunden och även de nationella antidopningsorganisationerna i de nordiska länderna har samarbetat aktivt kring antidopningsfrågor . I samarbetet ingår ömsesidiga dopningskontroller samt gemensamma konferenser och undersökningar. Det nordiska samarbetet har varit särskilt betydande vid uppbyggnaden av kvalitetssystem för kontrollverksamheten. samarbetet ingår även ett avtal som berättigar dopningstest av idrottare från avtalsländerna när och var som helst. Det första nordiska avtalet ingicks 1986. (iNADO) är ett samarbetsorgan för nationella antidopningsorganisationer och organisationernas personal. Dess målsättning är att påverka utvecklingen av likvärdigheten inom antidopningsarbetet genom att arrangera utbildning och seminarier samt genom informationsutbyte om verksamheten inom området. Dess huvudkvarter ligger i , . De internationella specialidrottsförbunden ansvarar för verksamheten, utvecklingen och reglerna inom sin egen idrottsgren. De utför ett viktigt antidopningsarbete genom att förmedla information om antidopning till idrottare och idrottarnas närmaste krets. De internationella specialidrottsförbunden har i allmänhet egna antidopningsprogram som bedrivs i samarbete med nationella medlemsförbund, till exempel inom simning och friidrott. Programmen innehåller normalt såväl dopningskontroller som information och utbildning. Den olympiska rörelsen främjar etisk idrott, rent spel och fred genom idrott. IOK och Internationella paralympiska kommittén (IPK) utför ett synligt internationellt antidopningsarbete vid sina stora evenemang. arrangerar de olympiska och paralympiska spel och ansvarar för antidopningsverksamheten för de idrottare som deltar i spelen. IOK och IPK har förbundit sig vid världsantidopningskoden. I sammanhanget kan nämnas att det finns en förening för nationella olympiska kommittéer (, ANOC) som består av nationella olympiska kommittéer erkända av IOK. De nationella olympiska kommittéerna i samlas även i en europeisk olympisk kommitté (European Olympic Committees, EOC). Dopningsprov inom idrotten analyseras i laboratorier som övervakas av och har auktoriserats av . finns det 33 sådana laboratorier i världen. Laboratoriernas enhetliga praxis säkerställer att dopningsproverna behandlas på samma sätt överallt i världen. Ett ackrediterat laboratorium för dopningskontroll ansöker om ackreditering hos . utvärderar laboratoriernas verksamhet och skickar bland annat anonyma testprover till dem för att kontrollera kvaliteten. I finns ett av ackrediterat laboratorium, Dopinglaboratoriet vid (se nedan). Idrottens (The Court of Arbitration for Sport, ) är det högsta internationella organet för överklagande i frågor gällande idrott. Domstolen behandlar även traditionella skiljedomsfall som ska avgöras i en instans. är oberoende av idrottsorganisationerna. Domstolen grundades och dess huvudkvarter ligger i , . Inom svensk idrott finns två självständiga centralorganisationer, () och (). RF är en ideell förening och samlande organisation för merparten av föreningsidrotten i . Förbundets primära uppgift är att stödja, företräda, utveckla och leda rörelsen i gemensamma frågor såväl nationellt som internationellt. Därtill ansvarar RF för den stra- tegiska ledningen av idrottsrörelsen i frågor kopplade till bl.a. ekonomi, organisationsform och kommunikation. Idrottens antidopningsarbete bedrivs också inom RF som uppbär statliga bidrag för stor del av sin antidopningsverksamhet. RF har 71 nationella specialidrottsförbund som medlemmar. Basen utgörs av ca 3,1 miljoner medlemmar, ca 650 000 ideella ledare och ca 20 000 lokala idrottsföreningar, anslutna till respektive specialidrottsförbund. Dessa lokalföreningar är på regional nivå anslutna till specialdistriktsidrottsförbund och distriktsidrottsförbund. Kraven för medlemskap i har, efter det att detta betänkande gått i tryck, prövats vid den s.k. RF-stämman den 24–. krävdes för medlemskap i att det sökande förbundet 1.bedriver och administrerar idrott, 2.är en ideell förening, 3.bedriver verksamhet som står i samklang med idrottsrörelsens ideologi, 4.inte bedriver verksamhet som är nära besläktad med redan befintligt förbund i RF samt 5.har minst 25 medlemsföreningar med minst 1 500 individuella medlemmar. Om det fanns särskilda skäl kunde beslut om medlemskap tas med avvikelse från villkoren i punkterna 4 och 5. och Paralympiska Kommitté (Parasport , tidigare och Paralympiska Kommitté) är ett specialidrottsförbund som organiserar idrott för personer med rörelsehinder, synskada och utvecklingsstörning inom 15 olika idrotter. Förbundet leder också arbetet med Special Olympics, som är bredd- och motionsidrott för personer med utvecklingsstörning. Parasport ansvarar även för den paralympiska idrotten, som också inkluderar idrott organiserad inom andra specialidrottsförbund. Parasport är medlem i RF. RF-stämman är Riksidrottsförbunds högsta beslutande organ. Stämman hålls och består av drygt 200 ombud från . Vid RF-stämman har medlemsförbunden rösträtt, i princip i förhållande till sin storlek. RF-stämman fattar beslut om grundläggande policyfrågor och idrottsrörelsens gemensamma verksamhetsinriktning. Vidare beslutar stämman om inträde av nya medlemsförbund samt utser ledamöter till bl.a. Riksidrottsstyrelsen och . SOK är den högsta instansen för olympiska frågor inom den svenska idrottsrörelsen. Kommittén består av de 41 vars idrotter ingår i det olympiska programmet och ytterligare 15 s.k. erkända specialidrottsförbund vars idrotter inte ingår i de men som fått officiellt erkännande av IOK. Varje medlem har en röst vardera. SOK:s främsta uppgift är att förbereda och leda det svenska deltagandet i de . SOK svarar också för uttagning av aktiva, elitidrottsutveckling, internationellt arbete och marknadsföring samt sponsring. Såväl RF som SOK har undertecknat världsantidopningskoden. Eftersom alla de olympiska idrotterna finns i förbund vars svenska organisation är medlem i RF, omfattas dessa och deras idrottsutövare av . 3.3.2Riksidrottsförbundets organisation för antidopningsverksamheten RF ansvarar alltså för antidopningsarbetet i . Arbetet bedrivs genom kontrollverksamhet, juridisk verksamhet, information och utbildning, forskning och utveckling, nationell och internationell samverkan samt kvalitetssäkring. Verksamheten finansieras genom ett riktat statligt bidrag till RF. Arbetet leds och koordineras av . En lång rad aktörer är dock inblandade i antidopningsarbetet, däribland den operativa Antidopingavdelningen, och . Lämpligheten i att antidopningsverksamheten i ligger inom RF har diskuterats . –En ny väg för arbetet mot dopning (SOU 2011:10) föreslogs att delar av antidopningsverksamheten inom RF skulle flyttas utanför idrotten och att en fristående nationell antidopningsorganisation skulle bildas. Förslagen har ännu inte lett till någon lagstiftning. RF:s antidopningsarbete leds och koordineras alltså av . Kommissionen ska vara operativt oberoende andra organ inom RF, vilket är ett krav enligt världsantidopningskoden. består av en ordförande, en vice ordförande och fyra övriga ledamöter, vilka väljs av RF-stämman. har det övergripande ansvaret för idrottens antidopningsverksamhet och ansvarar för att reglerna mot dopning efterlevs. Kommissionen ansvarar också för att utfärda anvisningar för antidopningsverksamheten och för att leda den operativa antidopningsverksamheten, kallad Svensk Antidoping. får delegera sin beslutanderätt till särskilda organ, en ledamot eller annan enskild person. Det operativa arbetet i antidopningsfrågor utförs av Antidopingavdelningen inom . Arbetet bedrivs under namnet Svensk Antidoping. Antidopingavdelningen rapporterar till och verkställer i första hand beslut. Arbetet vid avdelningen kan delas in i fem olika delar; dispenshandläggning, vistelserapportering, dopningskontroller, resultathantering samt underrättelsearbete. I avsnitt 5 finns en närmare redogörelse för det arbete som utförs av RF:s antidopingavdelning. har utsett en . Den har till uppgift att besluta över ansökningar om ordinär eller retroaktiv dispens från förbudet att inta läkemedel som innehåller dopningsklassade substanser. består av tre ledamöter och suppleanter. Det medicinska rådet är ett expertorgan bestående av fem medlemmar som bistår och Antidopingavdelningen med faktakunskap i medicinska frågor. Rådet utses av . Det medicinska rådet ska följa den medicinska utvecklingen på dopnings- och antidopningsområdet och vid behov lyfta frågor till för kännedom och eventuella åtgärder. Rådet ska även bidra till att sprida medicinsk sakkunskap inom området till idrottsrörelsen och medicinskt sakkunniga samt till media och andra målgrupper efter behov. Rådet behandlar inte personuppgifter i antidopningsarbetet. Det finns ca 70 av RF legitimerade dopningskontrollansvariga funktionärer som leder utförandet av dopningskontroller. Därutöver finns ca 70 biträden som assisterar vid dopningskontroller. Endast legitimerade funktionärer får utföra dopningskontroller på uppdrag av RF. Dopningskontrollfunktionärerna har uppdragsavtal med RF och är således inte anställda av förbundet. Specialidrottsförbunden, som är egna ideella föreningar, upprättar egna antidopningsprogram enligt . Programmen, som anpassas till den egna idrotten, ska vägleda specialdistriktsidrottsförbund och föreningar i antidopningsarbetet. Specialidrottsförbunden väljer vidare ut vilka idrottare som ska ingå i den nationella dopningskontrollpoolen och ser till att RF:s Antidopingavdelning får aktuella uppgifter om prioriterade idrottsutövare och föreningar. Specialidrottsförbunden rapporterar också om gemensamma läger, samlingar och förändringar i det nationella tävlingsprogrammet. Distriktsidrottsförbunden, som är egna ideella föreningar, stödjer specialdistriktsidrottsförbund och föreningar med information och rådgivning. Distriktsidrottsförbunden bedriver även opinionsbildning och samverkar lokalt och regionalt med olika organisationer och myndigheter. Vidare planerar distriktsidrottsförbunden förebyggande dopningskontroller på lägre tävlingsnivå och bland motionärer. De behandlar dock endast i begränsad omfattning personuppgifter i antidopningsarbetet. är ett särskilt bestraffningsorgan för ärenden som gäller dopningsförseelser. Det fungerar som första instans för förseelser mot Idrottens antidopingreglemente. Nämnden består av ordförande, vice ordförande och fyra ledamöter som väljs av RF-stämman. är RF:s högsta juridiska instans. Den består av ordförande, vice ordförande och sex övriga ledamöter som väljs av RF-stämman. beslut i ett ärende kan överklagas till av den som är föremål för beslutet samt av . beslut kan normalt inte överklagas. När det gäller dopningsbestraffningar kan dock idrottsutövare på internationell tävlingsnivå i vissa fall överklaga ytterligare en nivå, till den tidigare nämnda . Riksidrottsstyrelsen är, då RF-stämma inte är samlad, RF:s beslutande organ. Styrelsen består av ordförande och tio ledamöter. Riksidrottsstyrelsens primära uppgift är att verka för att idrottsrörelsens verksamhetsidé efterlevs, verkställa RF-stämmans beslut samt handha och ansvara för RF:s medel. Riksidrottsstyrelsen fastställer formellt föreskrifter som är kopplade till Idrottens antidopingreglemente. Styrelsen har rätt att mellan RF-stämmorna besluta om ändring av reglementet efter av fastställda ändringar i världsantidopningskoden. Sådan ändring ska underställas nästkommande RF-stämma för godkännande. Dopinglaboratoriet i är ett av ackrediterat laboratorium. Verksamheten kontrolleras av genom en omfattande testkörning (reackreditering) som ska vara godkänd för fortsatt status som officiellt dopningslaboratorium. Laboratoriet har varit ackrediterat . RF har ett avtal med laboratoriet om analyser av dopningsprov inom idrotten. analyserar laboratoriet 3 000 till 4 000 dopningsprover åt svensk idrott. Därutöver analyserar laboratoriet dopningsprover åt internationella specialidrottsförbund och andra länders nationella antidopningsorganisationer. Antidopningsverksamheten inom RF regleras av , Idrottens antidopingreglemente och Föreskrifter för nationell antidopningsverksamhet. kallas ibland för idrottens grundlag. Stadgarna är bindande för alla RF:s medlemsorganisationer. Antidopningsverksamheten behandlas främst i 13 kap. I 13 kap. 1 § anges att RF är svensk idrotts nationella antidopningsorganisation (NADO) i enlighet med världsantidopningskoden. Det anges vidare att antidopningsverksamheten bedrivs i alla organisationsled inom RF samt leds och koordineras av . Av 2 § framgår att mot dopning har till syfte att tillvarata idrottsutövarnas grundläggande rätt att delta i en dopningsfri idrott och på så sätt främja god hälsa och rättvisa för idrottsutövare. Kapitlet innehåller vidare bestämmelser om , , jäv och sekretess i antidopningsverksamheten. I 14 kap. finns bestämmelser om bestraffningsärenden. För brott mot mot dopning gäller i stället vad som föreskrivs i Idrottens antidopingreglemente. Närmare bestämmelser om antidopningsarbetet inom RF finns i Idrottens antidopingreglemente. Detta reglemente har samma dignitet som och har fastställts av RF-stämman. Reglementet innehåller främst en översättning av bestämmelserna i världsantidopningskoden. Varje specialidrottsförbund, medlemsförening och dess medlemmar är genom sitt medlemskap i bundet av reglementet. Medlemmar anses genom sitt medlemskap ha godkänt att omfattas av reglementet.