sou · H6B388 · 2019-01-01 00:00:00 — 12Beslut nr 1/12 av gemensamma kommittén som inrättats genom avtalet mellan europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan och schweiziska edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för personer av om ersättande av bilaga II (samord- ningen av sociala trygghetssystem) till avtalet (2012/195/EU). Tillämpas i förhållande till från . För EES-staterna genom gemensamma beslut nr 76/2001 av om ändring av bilaga VI (social trygghet) och protokoll 37 till . Tillämpas i förhållande till EES-staterna från . Behörig institution och behörig myndighet Behörig institution definieras i artikel 1 q i förordning 883/2004 och är som huvudregel den institution som en person är försäkrad hos och kan ha rätt till förmåner från. Det är alltså den institution som ansvarar för administrationen av försäkringen. När det gäller social- försäkringsförmåner är behörig institution. För- säkringskassan fastställer också vilket lands lagstiftning som är till- lämplig för en person. Den behöriga institutionen är utsedd av den behöriga myndigheten.13 När det gäller frågor som har med social trygghet att göra är den behöriga myndigheten i . I artikel 1 s i förordningen definieras även behörig stat och det är den stat där den behöriga institutionen finns. Social trygghet och socialhjälp För att förstå hur förordning 883/2004 är uppbyggd är det nödvän- digt att närmare redogöra för de skillnader som görs mellan social trygghet, socialhjälp (socialt bistånd) och särskilda icke avgiftsfinan- sierade kontantförmåner. Enligt rättspraxis kan en förmån anses utgöra en social trygghetsförmån om den beviljas förmånstagare: –utan någon skönsmässig bedömning av deras personliga behov –på grundval av en situation som definieras i lag och hänför sig till någon av de risker som uttryckligen anges i artikel 3.1.14 Det är medlemsstaternas lagstadgade sociala trygghetsförmåner som ska samordnas. Förmåner som utges på grund av frivilliga lösningar eller kollektivavtal ska däremot inte samordnas, förutom i de fall det är det enda systemet som finns i medlemsstaten.15 13Artikel 1 m i förordning 883/2004. 14De förenade målen C-396/05, C-419/05 och C-450/05, Habelt m.fl. ECLI:EU:C: 2007:810 punkt 63 och där angiven rättspraxis. 15Artikel 14 i förordning 883/2004. Se även SOU 2005:34, s. 34. I förordningen finns dessutom en uttrycklig avgränsning för social- hjälp och medicinsk hjälp.16 Men det finns ingen definition i förord- ningen av vad som avses med dessa begrepp. har uttalat att det förhållandet att förmånen beviljas efter en individuell prövning av sökandens personliga behov är ett utmärkande drag för socialhjälp. Det är alltså först när en person har uttömt sina egna resurser som han eller hon kan få förmånen.17 Socialhjälp borde i vart fall vara försörjningsstöd i den svenska socialtjänstlagen. Det är alltså en förmån som faller utanför förordning 883/2004 tillämp- ningsområde, men kan utgöra en social förmån enligt förord- ning 492/2009. Sociala förmåner tangerar alltså sociala trygghets- förmåner i förordning 883/2004 och vid en eventuell konflikt mellan förordningarna har förordning 883/2004 företräde.18 Det innebär att det först prövas om förordning 883/2004 är tillämplig. Om det innebär att en förmån faller utanför tillämpningsområdet för förord- ning 883/2004, kan förmånen bedömas vara en social förmån i förordning 492/2009. Vissa förmånskategorier har en dubbel funktion och kan utgöra både socialhjälp och en social trygghetsförmån, så kallade särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmånerna.19 De ska utges i stället för, eller som tillägg till, en social trygghetsförmån och ska kunna sär- skiljas från denna förmån.20 För dessa förmåner finns ett visst inslag av behovsprövning som det finns en lagstadgad rätt till dem och de utges på objektiva villkor.21 Dessa förmåner ska enbart utges i bosättningsstaten och är alltså undantagna från export.22 De sär- skilda icke avgiftsfinansierade förmånerna ska anmälas till Europeiska kommissionen för att dessa ska förtecknas i en bilaga till förord- ningen. De svenska förmåner som finns i bilagan är äldreförsörj- ningsstöd och bostadstillägg.23 16Artikel 3.5 i förordning 883/2004. Se även SOU 2005:24, s. 34. 17EU-domstolens dom , C-78/91, ECLI:EU:C:1992:331, punkten 17. 18Enligt artikel 36.2 i förordning 492/2011. 19Förmånerna regleras i artikel 70 i förordning 883/2004. dom , C-78/91, ECLI:EU:C:1992:331, punkten 19. 20EU-domstolens dom i Europeiska kommissionen mot och Europeiska unionens råd, C-299/05, ECLI:EU:C:2007:608, punkten 55 och där angiven rättspraxis. 21EU-domstolens dom i Europeiska kommissionen mot och Europeiska unionens råd, C-299/05, ECLI:EU:C:2007:608, punkten 55 och där angiven rättspraxis. 22Artikel 70 i förordning 883/2004. 23Bilaga X i förordning 883/2004. Varje medlemsstat i EU bestämmer och anmäler till kommissionen vilka nationella sociala trygghetsförmåner som medlemsstaten anser omfattas av förordningen och alltså ska samordnas.24 När en förmån anmälts att den ska samordnas, kan en medlemsstat inte återta den anmälan.25 21.2.4Tillämpningsområdet för förordning 883/2004 Förordning 883/2004 gäller vid gränsöverskridande situationer inom EU/EES och , det vill säga när en person rör sig mellan dessa stater. I det fortsatta resonemanget inkluderas och EES- staterna i begreppet medlemsstat. Men för att förordningen ska bli tillämplig i en viss situation krävs att: 1.personen omfattas av förordningens personkrets och 2.förmånen faller inom det materiella sakområdet för förordningen, det vill säga att den är en social trygghetsförmån. Förordningen gäller för en vid personkrets Förordningen ska tillämpas på alla som är medborgare i en EU/EES- stat, statslösa och flyktingar som är bosatta i en medlemsstat och som omfattas, eller har omfattats, av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater. Personkretsen omfattar även dessa personkatego- riers familjemedlemmar och efterlevande.26 Tredjelandsmedborgare som vistas lagligt i en medlemsstat och som rör sig mellan EU-medlemsstater omfattas också av förordningen.27 24Artikel 9 i förordning 883/2004. Det är som upprättar förteckningen som sedan publiceras i EUT. 25EU-domstolens som Beerens, C- 37/77, ECLI:EU:C:1977:194, punkten 9. 26Artikel 2 i förordning 883/2004. 27Artikel 1 i och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av den 24 novem- ber 2010 om utvidgning av förordning 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa för- ordningar. EUT 2010 L 344/1, 29.12.2010. Förordningen gäller sociala risksituationer Det är inte alla sociala trygghetsförmåner som ingår i medlemsstater- nas trygghetssystem som ska samordnas, utan förordning 883/2004 gäller bara sådana förmåner som täcker ett antal risksituationer i för- ordningen.28 De sociala risksituationerna är följande: –Förmåner vid sjukdom –Förmåner vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap –Förmåner vid invaliditet –Förmåner vid ålderdom –Förmåner till efterlevande –Förmåner vi olycksfall i arbetet och arbetssjukdom –Förmåner vid arbetslöshet –Förmåner vid förtida pensionering De förmåner som ska samordnas inom kapitlet för sjukdom är upp- delade i kontantförmåner och vårdförmåner. Vårdförmåner avser oftast medicinsk vård eller ersättning för vårdkostnader. Det är alltså oftast förmåner som innebär ett tillhandahållande av en tjänst (natura- förmån). Kontantförmåner är oftast ersättning för inkomstbortfall, där den enskilde fritt kan förfoga över ersättningen. Den viktigaste skillnaden mellan hur kontantförmåner och vårdförmåner samordnas är att kontantförmåner kan exporteras.29 Vårdförmåner kan däremot inte exporteras. Att en förmån kan exporteras innebär att en person har rätt att få förmånen utbetald vid bosättning i en annan medlems- stat. Det är därför centralt att fastställa vilken av dessa kategorier en förmån tillhör. 28Artikel 3.1 i förordning 883/2004. 29Artikel 21.1 i förordning 883/2004. Förordningen om samordning av de sociala trygghetssystemen vilar på fem huvudprinciper. Dessa är likabehandling, likvärdiga förmåner, inkomster, omständigheter eller händelser, sammanläggning av perio- der och upphävande av krav på bosättning (export). 21.2.5Förordningen pekar ut vilken medlemsstats lagstiftning som ska tillämpas I de fall förordningen är tillämplig finns bestämmelser för att fast- ställa vilken medlemsstats lagstiftning som är tillämplig för en per- son i en gränsöverskridande situation inom EU/EES. Syftet är att undvika lagkonflikter när en person berörs av flera staters sociala trygghetssystem.30 , som är behörig institution, fastställer därmed också vilken lagstiftning som är tillämplig för en person. Som huvudregel gäller att när förordning 883/2004 är tillämplig är det enbart en medlemsstats lagstiftning som ska vara tillämplig på en person. Den staten kallas den behöriga staten.31 Reglerna i för- ordning 883/2004 ger inte någon självständig rätt till förmåner, utan pekar bara ut vilken medlemsstat som är den behöriga staten i en viss situation. Det är sedan den behöriga statens regelverk som ska tillämpas för att avgöra om en person har rätt till en viss förmån eller inte. Om personen inte uppfyller den behöriga statens krav för att få rätt till förmånen kommer han eller hon alltså inte att få någon förmån. Det sagda innebär att om är utpekad som den stat vars lagstiftning ska tillämpas innebär det som huvudregel att exem- pelvis reglerna i socialförsäkringsbalken som ska tillämpas. 30Artiklarna 11–16 i förordning 883/2004. 31Artikel 1 s i förordning 883/2004. Arbetsstatens eller bosättningsstatens lagstiftning kan tillämpas Huvudregeln är att arbetsstatens lagstiftning ska tillämpas för den som arbetar Som huvudregel ska en person omfattas av lagstiftningen i den stat där han eller hon arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare (så kallade arbetstagare).32,33 Det innebär att om en person som arbetar i en medlemsstat flyttar till en annan medlems- stat och börjar arbeta där så kommer den senare i normalfallet att bli den behöriga staten. Också den som på grund av att han eller hon arbetat, och med anledning av sitt arbete, får kontantförmåner från arbetsstaten kom- mer att fortsätta omfattas av den statens lagstiftning så länge som kontantförmånerna betalas ut. För del innebär detta alltså att en icke ekonomiskt aktiv person som flyttar till fortsätter att omfattas av den tidigare statens försäkring så länge som kontant- förmåner betalas ut därifrån med anledning av tidigare arbete. är alltså inte behörig stat i den situationen. På samma sätt gäller att den som flyttar från kommer att fortsätta omfattas av svensk lagstiftning så länge kontantförmåner betalas ut från Sverige.34 Det finns undantag från dessa regler när det gäller pensioner, förmåner vid arbetssjukdomar och kontanta sjukvårdsförmåner. Det finns även särskilda bestämmelser om tillämplig lagstiftning för bland annat personer som sänds ut för att arbeta i en annan med- lemsstat samt för flygpersonal, offentligt anställda och personer som arbetar i flera medlemsstater.35 32Artikel 11.3 a i förordning 883/2004. 33I sammanhanget kan nämnas att förordning 883/2004 använder begreppet ”anställd” men ger inte någon definition av begreppet utan hänvisar till den nationella lagstiftningen inom sociala tryggheten. Arbetstagardefinitionen kan alltså skilja sig åt mellan de olika medlems- staterna. För att anses vara anställd räcker det att en person mot ersättning utför arbete av ekonomiskt värde åt en annan under dennes ledning. Det ska också vara ett verkligt och faktiskt arbete. Deltidsarbete kan också ses som arbete, om det inte är av så ringa omfattning att det betraktas som marginellt och sidoordnat. Det finns heller inga krav på minimilön eller att man ska kunna försörja sig. dom Lawrie-Blum, C-66/85, ECLI:EU:C 1986:284. domar , C-53/81, ECLI:EU:C: 1982:81 och Meeusen, C-337/97 ECLI:EU:C:1999:284. domar Bernini, C-3/90, ECLI:EU:C:1992:89; Kranemann C-109/04, ECLI:EU:C:2005:187 och Raccanelli, C-94/07, ECLI:EU:C:2008:425. 34En person som får sjukpenning har således enligt 11.2 i förordning 883/2004 rätt till andra förmåner från eftersom förmånen är en kontantförmån. Det kan även innebära att det blir tal om andra förmåner som beviljas på grund av denna anställningsrelation i . 35Artiklarna 12–16 i förordning 883/2004. För den som inte arbetar är huvudregeln att bosättningsstatens lagstiftning ska tillämpas En person som inte aktivt utför arbete och inte heller får förmåner från en medlemsstat på grund av tidigare arbete i den staten, så kallade icke ekonomiskt aktiva personer, ska omfattas av bosättningsstatens lagstiftning.36 Pensionärer och studenter kan vara exempel på icke ekonomiskt aktiva personer. I förordningens mening är bosättningsstaten den stat där en per- son har ett varaktigt centrum för sina intressen. Det innebär att den behöriga institutionen måste göra en helhetsbedömning av vistelsens varaktighet och personens arbets- och familjeförhållanden när den tar ställning till om en person är bosatt i en viss stat.37 21.2.6Rätten till en vårdförmån I kapitlet om sjukdom i förordningen finns bestämmelser om både rätten till vårdförmåner respektive rätten till kontantförmåner. I kommissionens förslag att förändra förordning 883/2004 föreslås att förmåner vid långvarigt vårdbehov ska följa bestämmelserna för sjukdom. För att kostnaderna för vårdförmåner ska fördelas jämnt mellan medlemsstaterna ska vårdförmåner återbetalas i sin helhet med de faktiska kostnaderna.38,39 Huvudregeln är att den som arbetar som anställd eller som egen- företagare omfattas av arbetsstatens lagstiftning, medan den som inte arbetar omfattas av bosättningsstatens lagstiftning. För den som arbetar i en medlemsstat är det därmed arbetsstaten som är den behöriga staten. Om arbetstagaren dessutom bor i arbets- 36Artikel 11.3 e i förordning 883/2004. I vilken stat en person är bosatt avgörs ytterst med stöd av artikel 11 i förordning 987/2009. 37Artikel 1 j i förordning 883/2004. Se exempelvis domar i Swaddling, C-90/97, ECLI:EU:C:1999:96, punkten 29 och Knoch, C-102/91, EU:C:1992:303. 38Skäl 15 i tillämpningsförordningen 987/2009. 39Artikel 62 i förordning 987/2009. De medlemsstater som har rättsliga eller administrativa strukturer som inte är lämpliga för återbetalning i form av faktiska kostnader kan dock välja att kräva återbetalning i form av fasta belopp enligt artikel 63 i förordning 987/2009. När det gäller de fasta beloppen är dessa stater antecknade i bilaga 3 till förordning 987/2009. En av dessa stater är . Dessa stater får kräva återbetalning i form av fasta belopp för: Familjemedlemmar som inte är bosatta i samma medlemsstat som den försäkrade personen, artikel 17. Pensionärer och deras familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat 24.1, 25 och 26 i förordning 883/2004. staten står det helt klart att den staten också ska tillhandahålla vård- förmåner. På samma sätt gäller att den som inte arbetar som huvud- regel ska få vårdförmåner från den medlemsstat där han eller hon är bosatt, eftersom det då är den staten som är den behöriga. Arbetstagare som bor i en annan stat än arbetsstaten får vård från bosättningsstaten på arbetsstatens bekostnad När arbetstagaren bor i en annan medlemsstat än arbetsstaten har han eller hon rätt att få vårdförmåner i bosättningsstaten som om han eller hon var försäkrad där.40 Bosättningsstaten bestämmer vilken vård som ska ges och den behöriga staten, i detta fall arbetsstaten, ska ersätta bosättningsstaten för kostnaderna för vården. Men arbets- tagaren har också möjlighet att välja att få vård i den behöriga staten vid vistelse där.41 Rätten till vård i bosättningsstaten på arbetsstatens bekostnad gäller även för arbetstagarens familjemedlemmar. Det innebär som huvud- regel att familjemedlemmar har samma rättigheter till vård i bosätt- ningsstaten som den försäkrade arbetstagaren.42 Familjemedlemmar har alltså en härledd rätt till vårdförmåner via arbetstagaren. Även arbetstagarens familjemedlemmar har möjlighet att välja att få vård i bosättningsstaten eller i den behöriga staten vid vistelse där. Det är fortfarande den behöriga staten som står för vårdkostnaden, också för familjemedlemmar.43 Vem som är familjemedlem enligt förordning 883/2004 avgörs i första hand av den nationella lagstiftningen i den medlemsstat som betalar ut en förmån. har ingen lagstiftning om vem som är familjemedlem i frågan om rätten till vårdförmåner. För svensk del är det därför förordningens definition som gäller.44 40Artikel 17 i förordning 883/2004. Arbetsstaten utfärdar ett S1-intyg som kan registreras i bosättningsstaten. 41Artikel 18 i förordning 883/2004. 42Artikel 1 (i) (1) (ii). Se även dom i Delavant, C-451/93, EU:C:1995:176. 43Artikel 18 i förordning 883/2004. 44Jämför artikel 1 (i) i förordningen med 5 kap. 8 § socialförsäkringsbalken. Icke ekonomiskt aktiva personer För icke ekonomiskt aktiva personer som inte heller har rätt till förmåner på grund av att de är familjemedlemmar till en arbetstagare är bosättningsstatens lagstiftning tillämplig. Det är alltså bosättnings- staten som är den behöriga staten för denna personkrets.45 Det innebär att en icke ekonomiskt aktiv person som omfattas av en medlemsstats lagstiftning på grund av bosättning har rätt till vårdförmåner i den staten under förutsättning att han eller hon uppfyller villkoren för att få rätt till förmånerna i den statens lagstiftning. Bosättnings- staten är då behörig stat och ska därmed också stå för kostnaderna. Personer som omfattas av svensk lagstiftning på grund av att de är EU-rättsligt bosatta här har alltså rätt till vårdförmåner enligt den svenska lagstiftningen och på bekostnad. Pensionärerna är en särskild kategori av icke ekonomiskt aktiva per- soner. Pensionär enligt förordningen är en person som får pension från en medlemsstats lagstadgade system. Som pension från räknas bland annat inkomstgrundad ålderspension i form av inkomst- pension, tilläggspension och premiepension men även sjuk- och aktivitetsersättning.46 Särskilda samordningsregler har införts i förord- ning 883/2004 som gäller pensionärerna och deras familjemedlemmar.47 En pensionär som inte får pension från den stat som han eller hon är bosatt i, har ändå rätt till vårdförmåner i bosättningsstaten på samma villkor som dem som är försäkrade där.48 Men det är den stat som betalar ut pension som ska stå för vårdkostnaderna. En pensionär och pensionärens familjemedlemmar har rätt till vård- förmåner i bosättningsstaten om de har rätt till vårdförmåner enligt bosättningsstatens lagstiftning.49 Detsamma gäller om pensionären 45Artikel 11.3 e i förordning 883/2004. 46Se vägledning 2001:10, s. 74. 47Artiklarna 23–30 i förordning 883/2004. 48Artikel 24.1 i förordning 883/2004). För att pensionärer ska kunna få vård i det land där de har valt att bosätta sig måste de registrera sig med ett S1-intyg (tidigare intyg E121) hos den behöriga institutionen i bosättningslandet (artikel 24.3 i förordning 987/2009). Intyget utfär- das av den behöriga institutionen i det pensionsutbetalande landet. 49Artikel 23 i förordning 883/2004. har rätt till pension från två eller flera stater och en av dessa är pen- sionärens bosättningsstat. Bosättningsstaten betalar vårdkostnaden. Om en pensionär har pension från två eller flera stater, men inte har någon pension från bosättningsstaten, är det i stället den stat där pensionären har haft längst försäkringstid som ska betala vårdkost- naderna.50 Det är möjligt att en pensionär som är bosatt i en annan med- lemsstat än den stat som betalar ut pensionen, kan ha rätt till alla vårdförmåner i den pensionsutbetalande staten. Det gäller om staten har valt det alternativet och finns omnämnt i bilaga IV i förordning 883/2004.51 finns med i denna bilaga. En pensionär som är bosatt i en annan medlemsstat har därför rätt att få vårdförmåner i om han eller hon är bosatt i en annan medlemsstat och är ansvarigt för deras vårdkostnader (för att pensionen betalas ut från ). Detsamma gäller för pensionärens familjemedlemmar.52 21.2.7Rätten till en kontantförmån Reglerna om vilken stat som ska tillhandahålla kontantförmåner vid sjukdom är enklare än reglerna vid vårdförmåner. Som huvudregel är det arbetsstaten som är den behöriga staten för arbetstagare och deras familjemedlemmar och bosättningsstaten som är behörig stat för icke ekonomiskt aktiva personer. Som redan nämnts är det reglerna i den nationella lagstiftningen som avgör om person har rätt till en kontantförmån från den behöriga medlemsstaten. Om det finns särskilda nationella villkor, som exem- pelvis krav på fullgjorda försäkringsperioder, för att bli berättigad till en förmån i medlemsstaten, ska sammanläggningsprincipen och principen om likställande av fakta beaktas.53 I motsats till vad som gäller för vårdförmåner är kontantförmåner exportabla. Det innebär att förmånerna ska betalas ut från den behö- riga medlemsstaten även när en försäkrad person bor eller vistas i en 50Artikel 24.2 b och har slagit fast att med ”lagstiftning som den pensions- berättigade har omfattats av ” enbart menas pensionslagstiftning. Se EU- domstolens dom i van der Helder och , C-321/12, ECLI:EU:C:2013:648. Dom- stolen grundade sitt ställningstagande på artikel 28.2 b i förordning nr 1408/71 (motsvarande artikel 24.2 b i förordning 883/2004). 51Artikel 27.2 i förordning 883/2004. 52Försäkringskassan (2001), Vårdförmåner i internationella förhållanden, s. 87. 53Artikel 5 och 6 i förordning 883/2004. annan medlemsstat.54 Kontantförmåner betalas ut direkt till den för- säkrade personen och utbetalning kan inte nekas på den grunden att han eller hon bor eller vistas i en annan medlemsstat.55 Det är alltså den behöriga staten som ensam ansvarar för att betala ut kontant- förmånen till en försäkrad person eller dennes familjemedlemmar, oavsett var de befinner sig.56 För innebär det att en person som arbetar i men bor i en annan stat har rätt till kontant- förmåner från för sig och sina familjemedlemmar. Omvänt gäller att en arbetstagare som är bosatt i men omfattas av en annan stats lagstiftning på grund av att han eller hon arbetar där, inte har någon rätt till kontantförmåner från . 21.2.8Europeiska kommissionens förslag till att förändra förordning 883/2004 Kommissionen bedömer att förslaget kommer att öka den sociala tryggheten Syftet med kommissionens förslag är att modernisera regelverket om samordning av de sociala trygghetssystemen genom att ytter- ligare underlätta rörligheten inom EU och skapa ett mer transparent regelverk. Syftet är också att åstadkomma en skälig fördelning av den ekonomiska bördan mellan EU-medlemsstaterna och att förenkla tillämpningen av reglerna och medlemsstaternas förvaltning. Förslaget är inriktat på fyra samordningsområden: långvariga vårdförmåner, arbetslöshetsförmåner, familjeförmåner och tillgång till förmåner för ekonomiskt icke aktiva personer.57 Kommissionen bedömer att förslaget att införa särskilda bestäm- melser för förmåner vid långvarigt vårdbehov tillför systemet öppen- het och stabilitet. De menar att medborgare och institutioner kommer 54Artikel 21 i förordning 883/2004. Paragraferna 21.2, 3 och 4 i förordning 883/2004 inne- håller beräkningsregler. 55I artikel 22.1c i förordning 1408/71 fanns en bestämmelse om att en kontantförmån vid sjukdom endast kan utges vid vistelse i annat medlemsland till den som efter tillstånd av den behöriga institutionen beger sig till ett annat medlemsland för att få den vård som hans eller hennes hälsotillstånd kräver. Den bestämmelsen togs dock bort i förordning 883/2004. 56Artikel 21.1 i förordning 883/2004. 57Europeiska kommissionen (2016), Förslag till och Rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen och av förordning (EG) nr 987/2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning EEG) nr 883/2004, KOM 2016 (815) s. 1.