sou · H7B323 · 2019-05-08 00:00:00 — Därutöver har de länsstyrelser som ansvarar för tillsynen av överförmyndarna fått i upp- drag att ta fram vissa riktlinjer som är avsedda att förbättra tillsynen på området. På området finns flera myndigheter som berörs av frågan: Polis- myndigheten, , Domstolar, Brotts- offermyndigheten, och Kriminalvården. Frågor om rättssäkerhet och rättsväsende är enligt utredningens be- dömning viktiga i genomförandet av funktionshinderspolitiken. MFD föreslog att rättsväsende skulle utgöra ett prioriterat samhälls- område. Dessa frågor lyfts också mycket tydligt i . Mot denna bakgrund att har utredningen noga övervägt om rätts- väsendet ska vara ett eget prioriterat samhällsområde. 73Domstolsverket ska genomföra insatser för att öka kompetensen i syfte att anpassa verk- samheten inom Domstolar för personer med funktionsnedsättning. Uppdraget ska genomföras i enlighet med den inriktning som redovisas i propositionen Nationellt mål och inriktning för funktionshinderspolitiken (2016/17:188) och i dialog med Myndigheten för delaktighet och funktionshindersrörelsen. Genomförda insatser ska redovisas i årsredovis- ningen . (Ju2018/03543/LP Regleringsbrev för avseende Domstolar, Funktionshinderspolitiken). Styrning och uppföljning i praktiken området finns många myndigheter, men ingen som utifrån sitt upp- drag är given när det gäller att ta ett samordnande ansvar för att bidra till att funktionshinderspolitikens mål uppfylls när det gäller frågor om rättssäkerhet och rättsväsende. Vi menar därför att regeringen bör överväga och besluta om sär- skilda insatser som är nödvändiga för att tillförsäkra rättssäkerhet och tillgång till rättsväsendet på jämlika villkor för personer med funktionsnedsättning. I kommande rapportering till , har kommittén ställt sammanlagt nio frå- gor som gäller åtgärder för att verkställa skyldigheter enligt artikel 12 och 13 i . Kommittén har bland annat efterfrågat information som rör rättssäkerhet och rättskapacitet för personer med intellektuella och/eller psykosociala funktionsned- sättningar. Rapporteringen ska redovisa de åtgärder som har vidtagit och de framsteg som har uppnåtts. Artikel 35 efterlyser även uppgifter om de omständigheter och svårigheter som påverkar i vilken grad skyldigheterna i denna konvention uppfylls, alltså kvar- varande hinder. Såväl tidigare rekommendationer som kommande rekommendationer av bör ses som vägledande för regeringens initiativ till åtgärder.74 En aktiv fritid kan innehålla olika typer av aktiviteter som idrott och friskvård, att delta i föreningslivet eller frilufts- och naturupplevel- ser. Fritidsfrågorna har också nära anknytning till kulturområdet ge- nom exempelvis kulturskolornas och bibliotekens verksamheter. Uppföljning visar att tillgängligheten till fritidsaktiviteter för personer med funktionsnedsättning är begränsad och kan förbättras. Unga med funktionsnedsättning deltar generellt mindre i förenings- livet och motionerar också mindre än andra.75 74”Konventionen, inklusive de allmänna principerna, liksom de rekommendationer som kommittén har lämnat, är en utgångspunkt i regeringens funktionshinderspolitik”, Dir. 2017:133, s. 2. 75SKL (2017) s. 32. MFD (2016a), s. 107 f. Styrning och uppföljning i praktiken Regeringen lyfter i budgetpropositionen fram den hand- lingsplan för personer med funktionsnedsättning som beslutade om 2017.76 Handlingsplanen kan, enligt utred- ningen, ses som ett viktigt initiativ för att åtgärda ojämlikheten när det gäller fritid och idrott. Av artikel 30 Deltagande i kulturliv, rekrea- tion, fritidsverksamhet och idrott framgår bl.a. att för att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att på lika villkor som andra delta i rekreations- och fritidsverksamhet och idrott ska konventionsstaterna vidta ett antal ändamålsenliga åtgärder. Dessa åtgärder ska: a)Uppmuntra och främja deltagande i största möjliga utsträckning av personer med funktionsnedsättning i allmänt tillgänglig idrottslig verksamhet på alla nivåer. b)Säkerställa att personer med funktionsnedsättning har möjlighet att organisera, utveckla och delta i idrott och rekreation som är särskilt anpassade för personer med funktionsnedsättning och i detta syfte uppmuntra erbjudande av ändamålsenlig instruktion, utbildning och resurser på lika villkor som andra. c)Säkerställa att personer med funktionsnedsättning har tillgång till idrottsanläggningar, rekreationsanläggningar och turistanlägg- ningar. Exempel på statlig styrning av frågan Målen för den statliga idrottspolitiken är att ge möjligheter för flickor och pojkar, kvinnor och män att motionera och idrotta för att främja en god folkhälsa, att stödja en fri och självständig idrotts- rörelse samt att ge flickor och pojkar, kvinnor och män positiva upp- levelser av idrott som underhållning. Regeringen har också gett MFD ett uppdrag att kartlägga den enskildes tillgänglighet till hjälpmedel för fritidsaktiviteter och hur en aktiv fritid för personer med funktionsnedsättning främjas lokalt och regionalt. Uppdraget ska genomföras i samverkan med Folkhälso- myndigheten, MUCF, SKL och i dialog med relevanta organisationer.78 2018/19:1, Uo17. 2008/09:126, KrU8, rskr.243. 78Regeringsbeslut S2019/01379/FST (delvis). Styrning och uppföljning i praktiken Inom idrottsområdet finns inte någon statlig myndighet med ett tydligt utpekat ansvar. och Folkhälsomyndig- heten har dock vissa uppgifter som anknyter till området. MUCF har i sin instruktion i uppdrag att verka för att ungdomar har meningsfulla och utvecklande fritidsaktiviteter. Kommunerna har i regel ett omfattande engagemang i frågor som rör fritid och idrott. I budgetpropositionen lyfter regeringen fram idrottsrö- relsens ställning som folkrörelse. Idrottsrörelsen har arbetat för inkludering av personer med funktionsnedsättning i idrot- ten. (), hanterar statsbidrag till idrotten och har till uppgift att stödja, företräda och leda idrottsrörelsen. Mångfald, icke-diskriminering och idrott för alla är frågor där RF fungerar sam- lande för föreningslivet. Fritids- och idrottsfrågor är enligt utredningens bedömning viktiga delar i genomförandet av funktionshinderspolitiken. Meningsfulla fritidsaktiviteter för alla, särskilt barn- och unga, är betydelsefulla för såväl delaktighet i samhället som för personlig utveckling. Det kan avse såväl fysiska aktiviteter som mer intellektuellt eller kultu- rellt orienterad verksamhet. När det gäller fysiska aktiviteter är idrottsrörelsen en central aktör. Att alla ges möjlighet att på jämlika villkor delta i all idrott från motions- till elitnivå bör vara ett viktigt sätt att uppnå de idrottspolitiska målen. Det finns, som sagt, inte någon självskriven myndighet som skulle kunna ges i uppdrag att ta ett samordnande ansvar för att funktionshinderspolitikens mål uppfylls när det gäller frågor om fritid och idrott. Idrottspolitiken bygger i hög grad på att idrotts- rörelsen, med RF som samordnande aktör, tar ett avgörande ansvar för utvecklingen inom området. Utredningen ser positivt på att en folkrörelse tar ett ansvar för genomförandet av politiken. På många sätt kan, enligt vår uppfatt- ning, ett aktivt arbete i en organisation inom civilsamhället, som RF, ge väl så goda bidrag till att uppnå det nationella målet som insatser från en statlig myndighet. En viktig utgångspunkt är dock att reger- ingen framhåller betydelsen av idrottsrörelsens insatser för att Styrning och uppföljning i praktiken främja funktionshinderspolitiken och att idrottsrörelsen aktivt tar denna roll. Vår bedömning är att RF arbetar strategiskt och målin- riktat för att skapa likvärdiga förutsättningar för personer med funk- tionsnedsättning när det gäller att delta i ett aktivt idrottsutövande. Det är väl känt att personer med funktionsnedsättning har ett sämre allmänt hälsotillstånd än personer utan funktionsnedsättning. Mot denna bakgrund är det viktigt att minska de hälsoklyftor som finns. Iinledningen till artikel 25 slås fast personer med funktionsnedsättnings rätt att åtnjuta bästa möjliga hälsa och utan diskriminering på grund av funktionsnedsättning. I den mån folkhälsa berör förebyggande av funktionsnedsättning blir även be- stämmelserna om synen på funktionsnedsättning i FN-konvention- ens Inledning (m), Artikel 3 (a, d) Allmänna principer och Artikel 8 Medvetandegörande om situationen för personer med funktions- nedsättning viktiga. SKL har antagit ställningstaganden om funk- tionshinder och delaktighet inom folkhälsa. Exempel på statlig styrning av frågan Folkhälsoarbetet i utgår från det nationella målet att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på jämlika villkor för hela befolkningen. Det övergripande målet förtydligar samhällets ansvar för människors hälsa genom att det visar på sambandet mellan samhälleliga förutsättningar, vilka kan påverkas genom politiska be- slut, och hälsoutvecklingen i befolkningen. ska verka för god folkhälsa, utvärdera effek- terna av metoder och strategier på folkhälsoområdet, följa hälsoläget i befolkningen och faktorer som påverkar detta, genom kunskaps- uppbyggnad och kunskapsspridning främja hälsa och förebygga sjuk- domar och skador samt verka för ett effektivt smittskydd. Styrning och uppföljning i praktiken ska fästas vid de grupper som löper störst risk att drabbas av ohälsa. Myndigheten hade också ansvar som strategisk myndighet i den senaste strategin för genomförande av funktionshinderspolitiken.79 har utifrån sitt uppdrag i instruktionen en- ligt utredningens bedömning en god möjlighet att ta ett ansvar för att bidra till att funktionshinderspolitikens mål uppfylls när det gäller frågor om folkhälsa. MFD är mot bakgrund av sin särskilda kompetens inom funktionshinderspolitiken en lämplig stödjande part i detta arbete. Också har viktiga uppgifter inom området. En väl fungerande samverkan mellan dessa myndigheter är därför viktig för att uppnå goda resultat. i handlingsplanen Från patient till medborgare be- skrevs vikten av att ställa krav på tillgänglighet i upphandlingar av varor och tjänster.80 Krav på tillgänglighet och social hänsyn i upp- handling är viktiga verktyg för att personer med funktionsnedsätt- ning ska kunna delta i alla verksamheter som fristående aktörer be- driver på uppdrag av offentliga aktörer. Enligt MFD är det fort- farande alltför få upphandlingar som ställer sådana krav att det säkerställs att ingen utesluts. är upphandling ett mycket viktigt instrument för att öka tillgängligheten. Den offentliga upp- handlingen beräknas av uppgå till när- mare årligen.81 Att ställa krav i upphandling skapar således starka incitament för privata aktörer att utveckla och producera tillgängliga produkter och tjänster. Regeringen har bland annat tagit fram en nationell upphandlings- strategi för att tydliggöra regeringens mål om offentlig upphandling som ett strategiskt verktyg för väl fungerande verksamheter och ett 79Förordning (2013:1020) med instruktion för . 1999/2000:79. 81www.upphandlingsmyndigheten.se/verktyg/statistik-om-offentlig-upphandling/, hämtad . Styrning och uppföljning i praktiken medel för att bland annat nå de sociala hållbarhetsmålen. Av strate- gin framgår bland annat att krav på social hänsyn bör ställas i offent- liga upphandlingar när det är möjligt och lämpligt. Det är viktigt att upphandlande myndigheter och enheter i ett tidigt skede av upp- handlingsprocessen tillämpar principen om universell utformning. 82 Att ställa krav i upphandling är särskilt lämpligt sett till ansvars- och finansieringsprincipen och utifrån att funktionshinderspolitiken ska vara samhällsekonomiskt effektiv. I nämns inget om upphandling eller det offent- ligas inköp av varor och tjänster som ett sätt att öka delaktigheten. Däremot lyfts upphandling fram i kommitténs kommentar till artikel 9 om tillgänglighet. Bland annat sägs att staterna som en del av om- prövningen av tillgänglighetslagstiftningen, måste utreda sina lagar om offentlig upphandling för att säkerställa att tillgänglighetskraven är införlivade i tillvägagångssätten vid offentlig upphandling. För att säkerställa tillgänglighet och faktisk jämlikhet för personer med funktionsnedsättning bör offentlig upphandling användas för att se till att allas behov fylls och för att åstadkomma icke-diskriminering. Det är enligt kommittén oacceptabelt att använda offentliga medel för att skapa eller vidmakthålla den ojämlikhet som oundvikligen blir följden av otillgängliga tjänster och anläggningar. EU:s uppdaterade upphandlingsdirektiv innebär vidare att i all offentlig upphandling av sådant som ska användas av människor ska krav på tillgänglighet ställas för personer med funktionsnedsättning eller krav på formgivning med tanke på samtliga användares behov.84 Av lagen (2016:1145) om offentlig upphandling framgår därför att om det som ska anskaffas ska användas av fysiska personer så ska de tekniska specifikationerna bestämmas med beaktande av samtliga användares behov, däribland tillgängligheten för personer med funk- tionsnedsättning.85 82Regeringsbeslut Fi2016/00833/OU. 83I kommentar om rätten till utbildning uppmuntras vidare staterna att an- vända offentlig upphandling när det gäller utforma och bygga alla nya skolor så att de följer principerna för universell utformning. 84Europaparlamentets och rådets direktiv /24/EU. 85Lagen om offentlig upphandling (2016:1145) 9 Kap, § 2. Styrning och uppföljning i praktiken är central myndighet på området och ska ge stöd och kunskap i upphandling. Myndigheten har bland annat i uppdrag att ge stöd till upphandlande myndigheter, enheter och leverantörer för att bidra till att upphandlingar hanteras strategiskt. har enligt sin instruktion det samlade ansvaret för att utveckla, förvalta och stödja den upp- handling som genomförs av upphandlande myndigheter och enheter. Myndigheten ska verka för en rättssäker, effektiv och socialt och miljö- mässigt hållbar upphandling till nytta för medborgarna och näringslivets utveckling.86 Enligt utredningens bedömning har en god möjlighet att ta ett ansvar för att bidra till att funktionshin- derspolitikens mål uppfylls när det gäller upphandling. MFD är mot bakgrund av sin särskilda kompetens inom funktionshinderspoliti- ken en lämplig stödjande part i detta arbete. En väl fungerande sam- verkan mellan och är därför viktig för att uppnå goda resultat inom området. Att personer med funktionsnedsättning ska kunna vara aktiva, fullt delaktiga och informerade konsumenter är en central tillgänglig- hetsfråga. Konsumentfrågor är också till sin natur tvärsektoriella och berör flera sektorer. Företrädare för lyfter bland annat frågor om transporter, digitalisering och fysisk tillgänglighet till varor och tjänster som centrala ur ett funktionshinderperspektiv. Det är också där oftast möter klagomål. Samhället är mycket beroende av fungerande digitala lösningar. Det är det därför 86Förordning (2015:527) med instruktion för . Styrning och uppföljning i praktiken viktigt att arbetet med att öka tillgängligheten inom även detta område så att alla kan vara aktiva konsumenter. Begreppet konsument nämns över huvud taget inte i FN-konven- tionen. är frågor om delaktighet och tillgänglighet centrala för att personer med funktionsnedsättning ska kunna utöva sina rättigheter som konsument. Däremot berörs konsumentaspekterna i kommentar till artikel 9 om tillgänglighet där kom- mittén anför att alla nya varor, produkter, anläggningar, tekniker och tjänster bör utformas universellt för att säkerställa fullständigt, jäm- likt och obegränsat tillträde och tillgång för alla potentiella konsu- menter, däribland personer med funktionsnedsättning. I Agenda 2030 handlar utvecklingsmål 12 om att säkerställa håll- bara konsumtions- och produktionsmönster. Av stor betydelse på området är också Tillgänglighetsdirektivet (European Accessibility Act) som beslutats . Direktivet avser tillgänglighet till vissa kommersiella produkter och tjänster och att undanröja och förebygga hinder för den fria rörligheten som uppstår på grund av olika tillgänglighetskrav i medlemsstaterna. Direktivet ska även hjälpa medlemsstaterna att på ett harmoniserat sätt uppfylla såväl sina nationella åtaganden som sina skyldigheter enligt konventionen om rättigheter för personer med funktionsned- sättning när det gäller tillgänglighet. Hur direktivet ska implemen- teras i och vem som ska utöva tillsyn är oklart men kommer sannolikt att utredas vidare, enligt uppgift till utredningen.87 är ansvarig myndighet på området med uppgift att stärka konsumenternas ställning, stävja felaktigt agerande på mark- naden och att stötta konsumenter.88 Vidare har Diskrimineringsom- budsmannen viktiga uppgifter när det gäller att utöva tillsyn över att diskrimineringslagen följs. Konsumentfrågorna är dock tvärsektoriella och det finns många myndigheter som behöver integrera ett funk- tionshindersperspektiv i de konsumentrelaterade delarna av sin verk- samhet, exempelvis i sin uppföljning. 87www.edf-feph.org/sites/default/files/st15174-ad01.en18.pdf, hämtad . E-post från till utredningen, & . 882 § förordning (2009:607) med instruktion för . Styrning och uppföljning i praktiken har i sin instruktion uppdrag att i sin löpande verk- samhet ”integrera ett funktionshindersperspektiv och utifrån detta stödja och driva på övriga berörda parter.” 89 Enligt utredningens be- dömning ger instruktion myndigheten en god möjlighet att ta ett ansvar för att bidra till att funktionshinderspoli- tikens mål uppfylls när det gäller konsumentfrågorna. MFD är mot bakgrund av sin särskilda kompetens inom funktionshinderspoliti- ken en lämplig stödjande part i detta arbete. En väl fungerande sam- verkan mellan och är därför viktig för att uppnå goda resultat. Utredningen noterar att inte har något uppdrag att återrapportera brister i tillgänglighet och hinder som personer med funktionsnedsättning möter i sin vardag som konsu- menter. Regeringen bör överväga om ska ha ett tydligare uppdrag i detta avseende. 7.4Arbetssätt och myndigheter med särskilt ansvar •En myndighet inom varje prioriterat samhällsområde ska ha ett samordnande ansvar i förhållande till andra berörda myn- digheter och aktörer. De ska även vara stödjande och pådri- vande inom sitt verksamhetsområde. Dessa myndigheter är: Styrning och uppföljning i praktiken •Myndigheterna med samordningsansvar ska, tillsammans med andra berörda parter, ansvara för att det för samhällsområdet finns en genomförandeplan samt indikatorer för uppföljning. •Ytterligare myndigheter inom respektive samhällsområde ska ha ett utpekat ansvar för att bidra till områdets genomförande av och/eller uppföljning av funktionshinderspolitiken samt till arbetet med genomförandeplan och/eller indikatorer för upp- följningen inom området. •Regeringen ska i uppdrag till myndigheterna fastställa vissa grundläggande krav på indikatorer för att följa upp utveck- lingen på området liksom vissa krav på processen för att ta fram indikatorer och genomförandeplan inom området. •Regeringen ska ge i uppdrag till myndigheterna med samord- nande ansvar att rapportera utfallet av genomförandeplanerna till regeringen. En mer omfattande avrapportering ska ske . •Myndigheten för delaktighet (MFD) ska ha ett långsiktigt och övergripande ansvar för det tvärsektoriella perspektivet avse- ende genomförandet av funktionshinderspolitiken. •Regeringen ska ge MFD i uppdrag att lämna en övergripande, tvärsektoriell rapport till regeringen baserad på rapporteringen från de olika samhällsområdena. I detta avsnitt beskriver utredningen utgångspunkter, bedömningar och förslag till ett reformerat myndighetsansvar för genomförandet av funktionshinderspolitiken, där regering och riksdag tydligt kopp- las in i systemet. Utredningens förslag avseende de statliga myndigheternas arbets- sätt avser att förbättra förutsättningarna för såväl styrning som uppföljning och analys av funktionshinderspolitiken. Genom att statliga myndigheter arbetar tillsammans och med andra relevanta aktörer, ökar möjligheterna att fånga upp problem och lösningar. Återkommande rapportering till regeringen skapar förutsättningar för politiskt ansvar på nationell nivå och signalerar tillbaka till myn- digheterna att arbetet är prioriterat. Styrning och uppföljning i praktiken Utredningen föreslår att en myndighet inom vart och ett av de sju prioriterade samhällsområdena ska ha ett särskilt samordnande ansvar. Dessa myndigheter ska även vara stödjande och pådrivande inom sitt verksamhetsområde. Vi föreslår att de samordnande myn- digheterna ska vara Arbetsförmedlingen, (Skol- verket), , (), och . Vårt förslag innebär att de samordnande myndigheterna ska leda processer i genomförandet och uppföljningen av funktionshinders- politiken, bland annat genom att ta fram genomförandeplaner med indikatorer för uppföljning. Detta bör ske i samråd eller genom andra typer av nätverksarbete tillsammans med andra myndigheter, funktionshindersorganisationer, kommunsektorn och andra rele- vanta aktörer. Det är centralt att arbetet är väl förankrat och känt bland andra berörda aktörer. I uppdraget ingår även att ansvara för uppföljning och återrapportering till regeringen. Utredningen föreslår att ytterligare ett antal myndigheter inom respektive samhällsområde ska ha ett ansvar för att bidra till områ- dets genomförande av och/eller uppföljning av politiken. Det är dock viktigt att påpeka att detta inte utesluter att även andra myn- digheter behöver delta i arbetet. Den samordnande myndigheten bör därför löpande pröva vilka aktörer som bör bjudas in till arbetet. Vi förordar att regeringen ger de samordnande myndigheterna i uppdrag att rapportera utfallet av arbetet . En mer om- fattande avrapportering ska dessutom ske . MFD bör vidare få i uppdrag att lämna en övergripande, tvär- sektoriell rapport till regeringen baserad på rapporteringen från de olika samhällsområdena . Styrning och uppföljning i praktiken 7.4.1Myndigheter med samordnande ansvar Funktionshinderspolitiken är tvärsektoriell och relevant inom många samhällsområden. Genomförandeförordningen reglerar samtliga myndigheters ansvar. Utredningen menar dock att vissa myndigheters ansvar behöver betonas ytterligare. För att realisera ambitionshöjningen som det nya nationella målet om funktionshinderspolitiken innebär, behöver samverkan och kun- skapsspridningen inom och mellan olika samhällsområden intensi- fieras. Genom att en myndighet inom respektive område agerar som facilitator, bland annat genom att samla bidrag till arbetet från olika aktörer och möjliggöra utbyte i nätverk, skapas förutsättningar för att förbättra genomförandet och uppföljningen av funktionshin- derspolitiken. Vårt förslag till lösning består inte i att öka detalj- styrningen av enskilda myndigheter eller att specificera detaljerade mål på flera nivåer. Våra ledord har i stället varit samordning och uppföljning. Utredningen föreslår därför att regeringen ger en myndighet ett samordnande ansvar inom respektive prioriterat samhällsområde. Samordningsansvaret ska ha sin tyngdpunkt i att koordinera och 90Folkbildningsrådet är inte en myndighet. Styrning och uppföljning i praktiken facilitera utbyte mellan myndigheter och andra aktörer inom områ- det. I ansvaret ska ingå att i samverkan med andra myndigheter och aktörer ta fram en genomförandeplan, indikatorer för uppföljning och att följa upp utfallet. Av de sex myndigheter91 som vi föreslår ska få samordningsansvar inom sitt samhällsområde har alla utom ett sek- torsansvar för funktionshindersfrågor. Vi bedömer att vårt förslag om samordningsansvar för fungerar väl utifrån myndig- hetens roll som samhällsutvecklare. Myndigheterna ska även vara stödjande och pådrivande inom sitt verksamhetsområde. I strategin för funktionshinderspolitiken –2016 fanns det 22 strategiska myndigheter av vilka 10 (från början 14) fort- farande har ett utpekat sektorsansvar i sina respektive instruktioner. MFD har föreslagit att 30 myndigheter skulle få ”särskilt ansvar” varav 5 dessutom skulle ha ”ansvar för ökad kunskap”.