sou · H6B387 · 2019-01-01 00:00:00 — tid från då gällande rätt och inte från Internationella straffrätts- utredningens förslag till ett nytt 2 kap. , varför en sam- manjämkning av dessa båda författningsförslag varit nödvändig. Liksom var fallet för Internationella straffrättsutredningen är syftet med denna nya översyn av den straffrättsliga domsrätten att åstadkomma en samlad, överskådlig och lättillämpad reglering, som är i överensstämmelse med internationella åtaganden. Inter- nationella straffrättsutredningens betänkande innehåller en fyllig redovisning av motiven till de förslag som lämnats. Så är också fallet med den aktuella departementspromemorian. I stor utsträckning är det således möjligt att, i den mån utredningen inte önskar frångå de tidigare bedömningar som gjorts, hänvisa till vad som redan fram- förts i dessa båda arbeten. Ambitionen har dock varit att den översyn av domsrättsreglerna som gjorts och de förslag som översynen resul- terat i, ska redovisas på ett sådant sätt att de bakomliggande skälen för förslagen i allt väsentligt ska gå att utläsa ur detta betänkande. Denna metod medför att en del upprepningar från de båda tidigare redovisningarna är oundvikliga. Internationella straffrättsutredningens betänkande och departe- mentspromemorian framhålls, som nämnts, i kommitté- direktivet uttryckligen som utgångspunkt för uppdraget i denna del. Det övergripande syftet med uppdraget måste dock anses vara att åstadkomma en samlad, överskådlig och lättillämpad reglering av den straffrättsliga domsrätten. I den mån det bedömts föreligga övertyg- ande skäl för det har de förslag som tidigare lämnats frångåtts. Detta har dock skett i endast begränsad omfattning. De straffrättsliga domsrättsbestämmelserna samlas i 2 kap. De allmänna bestämmelserna om svenska domstolars straffrättsliga domsrätt finns i 2 kap. . Kapitlet innehåller bl.a. regler om jurisdiktion över brott begångna såväl inom som utom landets gränser, om var ett brott ska anses begånget, liksom om krav på s.k. dubbel straffbarhet och på särskilt förordnande om rätt att väcka åtal. Inne- hållet i kapitlet är allmängiltigt och gäller för samtliga brottmålsför- faranden i svenska domstolar, såvida inte något annat framgår av spe- cialstraffrättsliga författningar. Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag Som framgår i det följande innehåller utredningens förslag till en ny lydelse av 2 kap. inte några mer genomgripande änd- ringar i sak. För kapitlets disposition föreslås däremot relativt om- fattande omarbetningar. I likhet med Internationella straffrättsutred- ningens förslag är ambitionen att skapa ett mer sammanhållet regel- verk. I den utsträckning det är möjligt är därför tanken att de doms- rättsbestämmelser som finns i olika specialstraffrättsliga författningar ska bibehålls endast i den mån generella bestämmelser inte kan tillämpas på området. Målsättningen är att dubbelregleringar ska kunna undvikas. För flera av de specialstraffrättsliga behörig- hetsreglerna, som ofta har sin bakgrund i internationella överens- kommelser, kan domsrätten dock inte hänföras till någon mer all- män domsrättsbestämmelse. I sådana fall kan inte 2 kap. tillämpas utan den specialstraffrättsliga domsrättsregleringen får be- hållas. Domsrättsbestämmelserna utformas med utgångspunkt i de folkrättsliga anknytningsprinciperna I avsnitt 7.2 har de folkrättsliga principer och nationella regler som bestämmer omfattningen av de svenska domstolarnas jurisdiktion redovisats. Gränserna för hur långt utanför det egna territoriet som en stat kan göra gällande domsrätt avgörs i folkrätten. Däri har förekomsten av vissa särskilda anknytningsmoment mellan en stat och en brottslig gärning lett till att ett antal olika jurisdiktionsprin- ciper har utvecklats. Nuvarande domsrättsregler i och specialstraffrätten återspeglar endast i begränsad utsträckning de grundläggande principer som varit vägledande för utformningen av bestämmelserna. I stället har en bakomliggande tanke med den syste- matik som använts vid uppbyggnaden av 2 kap. varit att de bestämmelser om extraterritoriell jurisdiktion som hänger samman med ett krav på dubbel straffbarhet har samlats i 2 kap. 2 § brotts- balken. Undantagen från kravet på dubbel straffbarhet finns i 2 kap. 3 §. Helt konsekvent är denna systematik dock inte. Bland bestäm- melserna i 2 § finns exempelvis även en regel som slår fast domsrätt också för brott som begåtts inom ett område som inte tillhör någon stat och där det av naturliga skäl inte kan ställas krav på dubbel straff- barhet. Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag I något fall har den bristande kopplingen till de folkrättsliga anknytningsprinciperna också medfört att domsrättsregler blivit så omfattande att det kan ifrågasättas om regleringen står i överens- stämmelse med vad som är folkrättsligt godtagbart. Bestämmelsen i 2 kap. 3 § 7 utgör ett exempel härpå. Av lagrummet framgår att svensk domstol är behörig att döma för brott som begåtts utom riket om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse . För sådana brott föreskrivs alltså universell jurisdiktion, utan krav på nationell anknytning. Detta torde inte vara i överensstämmelse med folkrättsliga för- pliktelser. En inskränkning av domsrätten ligger dock i kravet på åtalsförordnande liksom bestämmelsen i nuvarande 2 kap. 7 § brotts- balken (som bl.a. föreskriver att de begränsningar som följer av all- mänt erkända folkrättsliga grundsatser ska iakttas). Som Internationella straffrättsutredningen också funnit framstår en förändrad och tydligare systematisk uppbyggnad av domsrätts- reglerna i 2 kap. som nödvändig. Liksom nämnda ut- redning föreslagit bör de folkrättsliga anknytningsprinciperna vara utgångspunkt för den disposition som väljs. Reglerna om domsrätt för brott begångna i bör inleda kapitlet och regleringen av krav på åtalsförordnande för sådana brott, som således inskränker behörigheten med stöd av territorialitetsprincipen, ska behandlas i direkt anslutning till huvudregeln om svensk domsrätt för brott begångna här i landet. Som utvecklas vidare i avsnitt 11.3.9 ska en reglering införas vari preciseras grunderna för när åtalsförordnade ska meddelas. Efter avsnittet om domsrätt för brott begångna i bör följa ett avsnitt om brott begångna utanför landets gränser, dvs. bestämmelser om extraterritoriell jurisdiktion. Där bör också en hänvisning göras till sådana domsrättsbestämmelser i specialstraff- rättsliga författningar som ska fortsätta gälla. Extraterritoriell juris- diktion är föremål för en rad tämligen omfattande undantag genom krav på dubbel straffbarhet, krav på att visst straff ska kunna följa på brottet för att svensk domstol ska vara behörig och krav på åtals- förordnande. Dessa undantag behandlas, för ökad överskådlighet, direkt efter bestämmelserna som ger extraterritoriell domsrätt. I ett eget avsnitt placeras tre paragrafer som gäller betydelsen för svensk domstols behörighet om det finns en tidigare utländsk dom som avser frågan om ansvar för brott. Bestämmelserna är tillämpliga på såväl brott som begåtts i som brott som begåtts utomlands, Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag även om de i praktiken lär ha i synnerhet störst betydelse vid extra- territoriell jurisdiktion. Avslutningsvis följer två bestämmelser som rör folkrättsliga begränsningar respektive utlämning och överlämnande. Inga genomgripande ändringar i sak För att uppnå det övergripande syftet med utredningens uppdrag att åstadkomma en samlad, överskådlig och lättillämpad reglering är, liksom Internationella straffrättsutredningen konstaterat, den syste- matik som används av stor betydelse. En väl genomtänkt uppbygg- nad av regelsystemet är viktig och bidrar till ett regelverk som är begripligt och ändamålsenligt vid rättstillämpningen, för såväl dom- stolar som andra aktörer. Det är emellertid inte tillräckligt med sådana mer strukturella och redaktionella ändringar när en refor- merad domsrättsreglering ska utarbetas. Även bestämmelsernas sak- liga innehåll måste rimligen övervägas. Merparten av innehållet i det regelverk som utgör gällande rätt på området är dock redan utformat på ett tillfredsställande sätt. I dessa fall innebär det lämnade förslaget snarare att de gällande bestämmelserna systematiseras delvis annor- lunda mot vad som är fallet . Bestämmelsernas formella upp- ställning och indelning är viktig. I huvudsak får Internationella straff- rättsutredningens förslag när det gäller de mer lagtekniska lösningar som utredningen valt anses så väl genomarbetade att de ska läggas till grund också för de förslag som här läggs fram. I några fall har Internationella straffrättsutredningen emellertid identifierat bestämmelser vars sakliga innehåll inte synes stämma över- ens med det bakomliggande syftet till varför regleringen tillkommit och vilket lagstiftningsbehov det egentligen motsvarat. Så är exem- pelvis fallet med en del bestämmelser som utformats som domsrätts- skapande regler, men vars syfte snarare varit att skapa ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet. I sådana fall bör förslag som inne- bär ändringar i sak läggas fram. Några mer genomgripande omarbet- ningar av det allmänna innehållet i domsrättsbestäm- melser är det dock inte fråga om. Omfattningen av svensk domsrätt bestäms inte endast av hur reglerna om jurisdiktion är utformade. För en fullständig bild därav är det också nödvändigt att beakta innehållet i de materiella straff- bestämmelser som och specialstraffrättsliga författningar Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag Hur omfattande den materiella straffbarheten är inverkar således på hur vidsträckt jurisdiktionen i praktiken blir. En doms- rättsregel kan exempelvis ge betydande utrymme för svensk juris- diktion, men om den materiella straffbestämmelsen som är tillämplig är snävt formulerad, blir det område som omfattas av domstolens reella behörighet begränsat. Utredningens uppdrag är, som nämnts inledningsvis, begränsat till regler om domsrätt och frågor avseende vilket tillämpningsområde som bör gälla för enskilda brott berörs inte närmare. Extraterritoriell behörighet bör användas restriktivt Frågan om jurisdiktion över ett brott eller svensk domstols behörig- het att döma däröver, är i svensk rätt åtskild från den materiella brottsbeskrivningen. En följd därav är att en talan ska avvisas vid bristande domsrätt, inte ogillas. Ett brott föreligger under förutsätt- ning att de rekvisit som angetts i brottsbeskrivningen är uppfyllda, oavsett om gärningsmannen kan lagföras vid svensk domstol eller inte. Detta innebär att ett brott enligt svensk lag kan föreligga helt oberoende av var gärningen har begåtts, vem som har begått den eller mot vem som den har begåtts. Genom domsrättsbestämmelser ställs i stället upp krav på viss anknytning till , för att därigenom grunda svensk jurisdiktion och domstolarnas rätt att pröva en fråga om straffansvar. Bestämmelser som inskränker domsrätten är nöd- vändiga för att svensk rätt ska vara i överensstämmelse med de krav som folkrätten uppställer på stater att inte lagstifta om förhållanden som helt saknar anknytning till den egna staten. Kravet på åtalsförordnande för vissa gärningar innebär i realiteten en ytterligare inskränkning av domsrätten, vilket således kan bidra till att svensk domsrätt inte ges ett alltför omfattande tillämpnings- område. Inför Internationella straffrättsutredningens uppdrag slogs i kommittédirektivet för utredningen fast att bör utnyttja möjligheten till extraterritoriell jurisdiktion endast när det finns ett påtagligt och berättigat intresse av att lagföring kommer till stånd i . Samma utgångspunkt bör gälla även för de förslag och över- väganden som här görs kring utformningen av den extraterritoriella behörigheten. I utredningsuppdraget ligger att föreslå en reglering Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag som säkerställer att uppfyller sina internationella förplikt- elser. Däri får anses ligga ett krav på att den extraterritoriella behö- righeten inte ges en så vid utformning att den går längre än vad det gällande folkrättsliga regelverket tillåter. 11.3En ny lydelse av 2 kap. Förslag: Rubriken för 2 kap. ska vara Om svensk domstols behörighet. Den nu gällande rubriken för 2 kap. är Om tillämplig- heten av svensk lag. Enligt sin lydelse skulle kapitlet således handla om i vilken utsträckning svensk lag – varmed får anses underförstått avses svensk strafflag – ska tillämpas. Eftersom kapitlets huvudsak- liga innehåll består i bestämmelser som avgör i vilka fall och i vilken omfattning svensk domstol är behörig att på grund av ett begånget brott döma till en brottspåföljd, är rubriken missvisande. Såsom Internationella straffrättsutredningen funnit är en mer lämp- lig rubrik för kapitlet Om svensk domstols behörighet. Den rubriken anger tydligt vad som behandlas. Av nuvarande lydelse i 2 kap. 1–3 a §§ framgår att det enligt dessa bestämmelser ska dömas inte endast vid svensk dom- stol utan också ”efter svensk lag”. Detta kan, som Internationella straffrättsutredningen påpekat, misstas för en lagvalsregel som i just de fall som avses i nyssnämnda lagrum anvisar svensk lag som tillämplig. Svensk domstol ska i brottmål visserligen alltid tillämpa svensk lag (ibland med beaktande av innehållet i utländsk lagstift- ning), men syftet med den aktuella lokutionen torde inte vara att ge uttryck för lagval. Bestämmelsen fyller inte någon funktion i detta sammanhang och bör, som Internationella straffrättsutredningen konstaterat, inte användas vid en ny utformning av 2 kap. . Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag 11.3.2Gärningsortens betydelse för domsrätt Förslag: Svensk domstol ska, liksom är fallet , vara behörig att döma för brott som begåtts i . För brott som begåtts utanför ska svensk domstol vara behörig om brottet be- gåtts ombord på ett svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på ett sådant fartyg. En ny bestämmelse ska införas om att svensk dom- stol är behörig att döma för brott som har begåtts på en inrättning i ekonomiska zon eller på svensk del av kontinental- sockeln. I lagen ska dessutom införas en bestämmelse om lokalisering av underlåtenhetsbrott respektive om medverkan till annans brott. Svensk domstol ska även fortsättningsvis vara behörig att döma för brott som begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på område där en avdelning av Försvarsmakten befinner sig, men däremot ska domsrätt inte föreligga för brott som någon annan begått på ett sådant område. Bestämmelserna om brottslokalisering i 19 kap. 1 § rättegångs- balken ska anpassas till motsvarande regel i 2 kap. 1 § i föreslagen lydelse. Någon ändring av regeringens möjlighet att, enligt 19 kap. 2 § , anvisa behörig tingsrätt ska inte göras. Territorialitetsprincipen – dvs. att en stat har domsrätt över brott som har begåtts på det egna territoriet – har en särställning som grund för nationell jurisdiktion. Liksom Internationella straffrätts- utredningen föreslagit ska en bestämmelse med innebörd att svensk domstol är behörig att döma för brott som har begåtts i inleda 2 kap. (se föreslagen lydelse av 2 kap. 1 §). Enligt gällande rätt omfattar svenskt territorium land- och sjöterri- torium och luftrummet däröver. Någon ändring av vad som i detta avseende redan gäller finns det inte anledning att göra. Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag Var ska ett brott anses vara begånget? Hur omfattande domsrätt en tillämpning av territorialitetsprincipen leder till, är beroende av var ett visst brott ska anses vara begånget. Det är inte en ovanlig situation att en gärning delvis har begåtts utomlands, eller att effekterna av ett straffbart agerande inträder i ett annat land än där gärningen ursprungligen vidtogs. Enligt gällande rätt anses ett brott begånget där den brottsliga handlingen företogs, liksom där brottet fullbordades eller, vid försök, där det avsedda brottet skulle ha fullbordats. Detta kan visserligen innebära svensk domsrätt över brott där anknytningen till är tämligen svag, eftersom det kan vara tillräckligt att endast en mycket begränsad del av det händelseförlopp som konstituerar den brottsliga handlingen har koppling till svenskt territorium. Det är emellertid en klar och tydlig bestämmelse, som har klara fördelar vid rättstillämpningen. Alternativet – att kräva att en gärning i sin helhet eller i viss närmare preciserad grad skulle behövt äga rum på svenskt territorium för att grunda domsrätt – blir alltför snävt och kan bli svårare att tillämpa. Nuvarande ordning bör därför, liksom Internationella straffrätts- utredningen föreslagit, behållas. Utgångspunkten för domstolens bedömning av om domsrätt före- ligger, är åklagarens påstående om var ett brott är begånget. gäller att om det är ovisst var ett brott är begånget, ska det anses förövat här i landet, under förutsättning att det finns skäl att anta att så är fallet. Denna bestämmelse bör oförändrad, efter endast språklig modernisering, föras in i 1 § i 2 kap. . För brott som begåtts genom underlåtenhet finns enligt gällande rätt inte någon särskild reglering i 2 kap. . har såvitt avser bestämmelsen i 19 kap. 1 § om laga domstol i brottmål, gällt att underlåtenhetsbrott anses förövade där den underlåtna handlingen borde ha företagits. För brott som för fullbordad gärning kräver en viss effekt, anses ett underlåtenhets- brott begånget också där effekten inträtt. Det saknas anledning att göra någon annan bedömning av betydelsen av underlåtenhet när det gäller domsrättsfrågan. Utredningen delar Internationella straffrätts- utredningens bedömning att en uttrycklig reglering av var ett under- låtenhetsbrott ska anses begånget bör föras in i den nya lydelsen av 2 kap. 1 § . Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag Gällande rätt innehåller inte heller någon reglering av var ett brott som består i medverkan till annans brott ska anses vara begånget. Klart är dock att en medverkandes brott i vart fall ska anses begånget där han eller hon företog sin handling. Det innebär att domsrätt kan föreligga för medverkansgärningen, men inte nödvändigtvis för det brott som medverkan avsett. Internationella straffrättsutred- ningen har föreslagit att en uttrycklig bestämmelse ska införas i 2 kap. 1 § , varvid ska slås fast att ett medverkansbrott anses vara begånget i dels när den medverkande agerade här, dels när huvudgärningsmannens brott är att anse som begånget här. Skäl saknas att göra någon annan bedömning än den Internationella straffrättsutredningen gjort. Den medverkandes handlande är så nära förknippat med gärningsmannens brottslighet att det vore olämpligt att skapa situationer där inte både gärningsmannens och den med- verkandes agerande kan bedömas . Särskilt om brott på internet Internationella straffrättsutredningens överväganden innefattade inte frågan om lokalisering av brott som begåtts på eller med utnyttjande av internet (se SOU 2002:98 s. 97 och 98). Utredningen konstate- rade att det inte var en fråga som kunde anses ligga inom ramen för uppdraget och att det dessutom var tveksamt om det är en fråga som kan lösas på nationell nivå. Sedan Internationella straffrättsutredningen lämnat sitt betänkande , har den it-relaterade brottsligheten kon- tinuerligt ökat. Det finns numera it-inslag i flera brottstyper.1 Det kan vara fråga om särskilda it-brott, exempelvis dataintrång eller datorbedrägeri, men även sedvanliga brott som t.ex. olaga hot eller ofredande kan ske med användande av sådana kommunikations- vägar. Några särskilda jurisdiktionsbestämmelser för brott begångna på internet finns inte, utan de allmänna bestämmelserna i 2 kap. får tillämpas. Avgörande är således var en viss handling har vidtagits och var effekten har inträtt. En handling har vanligtvis begåtts vid den dator som använts för att få ett datorsystem att 1Se Brottsförebyggande rådets rapport i brottsligheten och rättsväsendets förmåga att hantera dem, 2016:17. Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag utföra en viss aktuell funktion, medan effekten torde kunna lokali- seras till samtliga orter där kommunikationen på internet kan tas emot eller på annat sätt observeras. Det kan ifrågasättas om brotts- balkens generella bestämmelser är särskilt väl anpassade såvitt avser domsrätt för it-relaterad brottslighet. Den tekniska utvecklingen har skett med en sådan hastighet att vidareutvecklingen av regelverket inte hållit samma takt. bestod ett typfall av gränsöverskridande brottslighet i att en person genom att skjuta med ett vapen över en landgräns skadade en person som befann sig på andra sidan gränsen, i en annan stat. Det brottsliga agerandet såvitt avser it-relaterad brottslighet kan i stället bestå i att gärningsmannen genom att göra något tillgängligt på internet (t.ex. en annons varigenom gärningsmannen saluför något olagligt) startat en process där det olagliga saluförandet kan nå ett mycket stort antal personer, utan möjlighet för gärningsmannen att längre kontrollera förfarandet. Att bedöma vari handlandet bestått, vilken effekt det fått gentemot vilka personer och inom vilket territorium kan vara mycket svårt.2 Att utreda och överväga frågor om särskilda jurisdiktionsbestäm- melser i svensk rätt för it-relaterad brottslighet är ett alltför om- fattande arbete för att rymmas inom ramen för denna utrednings uppdrag. Dessa frågor lämpar sig bäst för behandling i en särskild utredning. De överväganden som här gjorts i fråga om straffrättslig domsrätt innefattar mot den bakgrunden inte något särskilt förslag angående domsrätt för brott begångna på internet. Brott med anknytning till svenskt fartyg eller luftfartyg Gärningsorten utgör en anknytningsfaktor även enligt flaggstats- principen, dvs. den jurisdiktionsprincip som innebär att en stat har domsrätt över brott som begåtts på fartyg eller luftfartyg som är registrerade i den staten. En bestämmelse av innebörd att svensk domstol är behörig att döma för brott som begåtts på ett svenskt fartyg eller luftfartyg finns redan i den nuvarande lydelsen av 2 kap. . Någon inskränkning av gällande rätt i detta avseende bör inte göras. Inte heller är det motiverat att begränsa vad som redan gäller beträffande domsrätt över brott som begåtts i tjänsten 2Se t.ex. , Per , Internet and crime, Recht und Internet, 2001. Svensk straffrättslig domsrätt – överväganden och förslag av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på ett svenskt fartyg eller luftfartyg. Utredningen delar således Internationella straff- rättsutredningens bedömning i dessa delar. I luftfartslagen (2010:500) finns i 13 kap. 11 § en relativt långt- gående domsrätt även över brott som begåtts vid utövande av luft- fartsverksamhet med ett utländskt luftfartyg som används inom ramen för ett svenskt drifttillstånd, eller ombord på ett sådant luftfartyg. Denna domsrättsbestämmelse lämpar sig dock bäst att även fortsätt- ningsvis vara placerad i luftfartslagen. Regleringen behandlas i av- snitt 11.4. Brott som har begåtts på en inrättning i ekonomiska zon eller på svensk del av kontinentalsockeln Generell domsrätt – i betydelsen att jurisdiktionen omfattar samtliga brottstyper – gäller för svensk domstols rätt att döma över brott som begåtts på en inrättning som har tillkommit med stöd av lagen (1966:314) om kontinentalsockeln eller lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. Internationella straffrättsutredningen har föreslagit att en reglering härom ska tas in bland de generella bestämmelserna i 2 kap. . Det saknas skäl att frångå denna bedömning. Brott som begåtts på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befinner sig