sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — , , Miljörätt i Svensk rätt – en översikt, [huvudred. ], 2001, s. 435–450. Håstad, , Behövs reformer av allemansrätten?, i Allemansrätten i förändring, symposium 2012, [red. ], s. 81–99. Rubenson, , Allemansrätten , i Allemansrätten i förändring, symposium 2012, [red. ], s. 19–33. , , Vattenskotrar efter EG-dom 2009, SvJT 2009 s. 791–800. Wenander, , Regeringsbeslut (M2016/02385/ME). Skoterförbud och normprövning i förvaltningen, Förvaltningsrättslig tidskrift 2018 5, s. 1029–1033. , , Nutida allemansrättsliga frågor, Miljörättslig tidskrift 1995:1, s. 74–130. , , Konstitutionellt perspektiv på allemansrätten, i Alle- mansrätten i förändring, symposium 2012, [red. ], s. 11–17. , , Allemansrätten och markägaren, i Äganderätten – dess om- fattning och begränsningar, [red. ], 2009, s. 143–165. , (2017) Skogsbruk och renskötsel på samma mark, ak.avh. , (1943) Om skada och olägenhet från grannfastighet, ak.avh. , (2000) Egendomsskyddet, ak.avh. , (2008) Allemansrätten och marknyttjande, ak.avh. , , Jordabalk (1970:994), 3 kap. 1 §, Lexino . , , m.fl., m.m., , senast uppdaterad . , , m.fl., Trafikkommentarer, version 9A. , , m.fl., Grundlagarna, version 3A. Andra källor på internet Håll Rent: /var-radd-om-din-arena-barn-och- unga/ fakta-om-allemansratten/att-kora-motorfordon-i-skog- och-mark, hämtdatum . : /amnesomraden/stod/ jordbrukarstod/saminternet/blocken/dethararjordbruksmark. 4.37e9ac46144f41921cd31ccd.html, hämtdatum . Nationella : regler, hämtdatum . : /Var-natur/ Motortrafik-i-naturen/Snoskoter, hämtdatum . : miljoarbetet/remisser-och-yttranden/yttranden-2018/yttrande- rullstolsburen%20jakt-n2017-07627-rs-naturvardsverket.pdf, hämtdatum . kommun: /Documents/PUAB/Rapporter/ 140601%20Renn%C3%A4ringen%20officiell%20slutrapport% 20ver%202.0.pdf, hämtdatum . : /116029, hämtdatum . Snöfordonleverantörer, SNÖFO: / wp-content/uploads/2017/11/snofö _webb_SV_hyp.pdf, hämtdatum . , Allemansrätten och kommersen, Rapport 4446, 1995. , Med snöskoter i naturen, 2003/12. , 2005:1, utgåva 1. , Allemansrätten och dess framtid, , och , , Rapport 6470, 2011. , Förslag till en strategi för miljökvalitetsmålet Stor- slagen fjällmiljö, , NV-04173-13. , Terrängkörningslagen och terrängkörningsförord- ningen, . , Analys av terrängkörningens påverkan på djur, natur och friluftsliv, skrivelse , ärendenr NV-04511-18. Planera för snöskoter (2011). Grundén, (2010) Finansiering av skoterleder. Kartläggning av befintliga finansieringssystem i , R 2010:24. United Nations Economic Commission for Europe (UNECE) Aarhus Convention Implementation Guide (2013), 2 uppl. Århuskonventionens efterlevnadskommittés beslut ACCC/C/2006/18, . Århuskonventionens efterlevnadskommittés beslut ACCC/C/2010/50, . En modern lagstiftning för en hållbar terrängkörning En särskild utredare ska se över lagstiftningen för terrängkörning och lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs för att skapa en modern lagstiftning för en hållbar terrängkörning. Förslagen ska möjliggöra ett rikt friluftsliv, minska buller och avga- ser samt bidra till att skydda mark, växtlighet och terräng. Förslagen ska även ta hänsyn till de behov som finns av att kunna köra med motordrivna fordon i terräng för ortsbor samt inom verksamheter som bl.a. rennäring, jordbruk, skogsbruk, jakt och besöksnäring. Utredaren ska därutöver bl.a. •lämna förslag som syftar till att underlätta för personer med bestående rörelsehinder att köra i terrängen med motordrivet fordon för att jaga, fiska eller bedriva annat friluftsliv, •utreda om förhållandet mellan de regelverk som innehåller bestämmelser om terrängkörning behöver förändras eller tydlig- göras, •utreda och överväga den straffrättsliga regleringen vid otillåten terrängkörning och vid behov föreslå ändringar i syfte att åstad- komma en ändamålsenlig reglering, •utreda hur en effektiv tillsyn kan åstadkommas. Uppdraget ska redovisas . Lagstiftningen för terrängkörning behöver moderniseras Lagstiftningen för terrängkörning är omkring . Sedan den infördes har användningen av terrängmotorfordon ökat markant. fanns det enligt Trafikanalys 310 162 snöskotrar och 109 027 terränghjulingar registrerade i . Detta ska jämföras med totalt cirka 28 500 snöskotrar och terränghjulingar 1975. De flesta terrängfordonen finns i de fyra nordligaste länen. Till följd av terrängfordonens alltmer utvecklade prestanda körs de numera även i områden som var otillgängliga. Dessutom är körsträckorna per fordon längre än de var för några decennier sedan. Många av de terrängmotorfordon som finns på marknaden kan användas för både nytto- och nöjeskörning. Snöskotrar har gått från att främst vara ett transportmedel till att också användas för nöjes skull, och då gärna i lössnö eller i brant terräng. Snöskotern är en viktig del av livet i norra och för glesbygden. Rätt använd är den ett fordon som ger stora möjligheter både för boende, före- tagande och friluftsliv. har den ökade och förändrade användningen av terräng- motorfordon lett till problem med buller och skador i naturen och för skogs- och jordbruk. Det finns därför ett behov av att moder- nisera lagstiftningen. Genom att i större utsträckning än kanalisera skoterkörningen till s.k. friåkningsområden, snöskoter- leder och andra särskilt utpekade områden kan buller, markskador och konflikter med markägare, rennäring, besöksnäring, skidåkare m.fl. minska. För att kunna åstadkomma detta krävs dock att det finns en fungerande ledstruktur inom hela det område där skoter- körning förekommer. Snöskoterleder bidrar även till att höja säker- heten. Lokala initiativ för att projektera, underhålla och finansiera vissa ledsystem är viktiga eftersom snöskoterleder bidrar till att skoter- körningen kanaliseras till sådana områden som bedöms lämpligast för naturvård, friluftsliv eller renskötseln. På så sätt kan sysselsättningen på orten öka som störningar och skador som uppkommer genom terrängkörning minskas. Lokala initiativ kan också bredda in- täkterna från markägandet så att målen med brukandet diversifieras. Många ideella snöskoterklubbar får kommunala bidrag för sitt underhåll av ledsystemen men de ekonomiska förutsättningarna kan variera mellan kommunerna. Terrängkörning kan inverka både positivt och negativt på allmänna och enskilda intressen Ett stort antal olika motordrivna fordonstyper kan köras i terräng. Motorcyklar, fyrhjulingar, fyrhjulsdrivna bilar eller vanliga bilar m.fl. fordonstyper körs på barmark medan snöskotrar, fyrhjulingar med bandsats och snövesslor eller bandvagnar m.fl. fordonstyper körs på snö. Nyare teknikslag tillkommer i snabb takt, t.ex. finns elmotorcyklar och olika slag av elcyklar som tar sig fram både på snö och barmark. Körning med motordrivna fordon i terräng medför å ena sidan risk för att människor och djur utsätts för störningar eller att flora, fauna, tamdjur, grödor, plant- och ungskog, eller strandvallar skadas. Åandra sidan innebär möjligheten till terrängkörning att människor i glesbygd lättare kan transportera ut t.ex. ved, byggmaterial och annat till stugor i väglöst land samt lättare nå avlägsna jaktmarker och fiskevatten. Terrängkörning är också en viktig näringsverksam- het som bidrar till många arbetstillfällen i glesbygd. Möjligheten att köra i terräng har också en avgörande betydelse för vissa näringar och yrkesgrupper, t.ex. skogsbruket och besöksnäringen. Lagstiftningen för terrängkörning syftar till att skydda enskilda och allmänna intressen mot skador och störningar orsakade av trafik med motordrivna fordon Lagstiftningen för terrängkörning består av terrängkörningslagen (1975:1313) och terrängkörningsförordningen (1978:594). Den syftar till att skydda allmänna intressen som t.ex. naturvård och friluftsliv. och vegetation ska skyddas mot skador och störningar för friluftsliv minimeras. Även rennäringens intresse av att t.ex. freda renarnas kalvningsland från störning tillgodoses genom lagstift- ningen liksom enskildas intressen av att skydda växande skog och gröda på jordbruks- och skogsbruksmark. Eftersom lagens förbud mot körning i terräng syftar till att skydda allmänna intressen gäller förbuden även markägare. föreskriver lagen att särskild hänsyn bör tas till ortsbefolkningen och yrkesverksammas behov av terrängtransporter när förbud eller föreskrift meddelas med stöd av lagen. För jordbruks- och skogsbruksverksamhet finns även gene- rella undantag från lagens förbud. Terrängkörning med motordrivet fordon är enligt 1 § första stycket terrängkörningslagen förbjuden på barmark och på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på marken. Det finns dock flera undantag, t.ex. för körning i räddningstjänst och för renskötsel (se 2 § terrängkörningslagen och 1 § terrängkörningsförordningen). Regeringen kan med stöd av 1 § andra stycket terrängkörnings- lagen utvidga terrängkörningsförbuden inom fjällområdet. Reger- ingen har utnyttjat den möjligheten och inrättat 16 reglerings- områden där sådan körning annars skulle ha varit tillåten enligt 1 § första stycket terrängkörningslagen (se 6 § terrängkörningsför- ordningen). Enligt 3 § terrängkörningslagen kan förbuden i 1 §, under vissa angivna förutsättningar, även i andra fall utvidgas om terrängkör- ningen kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Sådana utvidgningar av förbuden eller föreskrifter för terrängkörningen får enligt 3 § terrängkörningslagen meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I 15 § terrängkörningsförordningen preciseras att sådana förbud och före- skrifter får meddelas av . Tillsyn och sanktioner i lagstiftningen för terrängkörning eller kommunen ansvarar för tillsynen inom national- parker, naturreservat samt djur- och växtskyddsområden med mera. Inom de fjällområden som har klassificerats som regleringsområden enligt 6 § terrängkörningsförordningen har en naturvårdsvakt som har förordnats av enligt 17 § terrängkörningsförord- ningen tillsynsansvaret. Naturvårdsvakten får avvisa den som, utan att ha rätt till det, kör i terräng med motordrivet fordon inom ett sådant regleringsområde i fjällen. Otillåten terrängkörning kan vara straffsanktionerat enligt 4 § terrängkörningslagen eller enligt 12 kap. 4 § (tagande av olovlig väg). Genom hotet om straff och medvetenheten om att straff kan kom- ma att dömas ut om brott begås, kan människor i samhället i viss utsträckning avskräckas från att begå brott. I relation till de skador och störningar som kan uppstå vid olovlig terrängkörning kan dock straff- nivåerna uppfattas som låga. Dessutom är antalet naturbevakare och naturvårdsvakter begrän- sat. Antalet polisinsatser på terrängkörningsområdet är också lågt och det är få personer som lagförs för brott mot denna lagstiftning. Sammantaget talar mycket för att tillsynen på terrängkörnings- området behöver förbättras. Det finns flera regelverk för körning i terräng med motordrivna fordon Regeringen angav i propositionen Hållbar utveckling i landets fjäll- områden (prop. 1995/96:226) att allemansrätten inte kan åberopas som stöd för att få köra terrängmotorfordon i naturen. Regeringen angav också att det inte finns någon positivt uttalad rättighet som kan kallas färdselrätt som, i likhet med allemansrätten, skulle kunna läggas till grund för i stort sett fri färd i naturen med terräng- motorfordon (a. prop. s. 22 och 25). Regelverket som styr möjligheten till terrängkörning är inte samlat i en författning. Som beskrivits ovan finns vissa delar i terrängkör- ningslagen och andra i terrängkörningsförordningen. När det gäller hänsyn till naturen finns det, förutom bestämmel- sen i lagstiftningen för terrängkörning, även bestämmelser i 7 kap. och i trafikförordningen (1998:1276). Enligt 7 kap. 1 § ska var och en som vistas i naturen visa hänsyn och varsamhet i sitt umgänge med den. Bestämmelsen är vägledande för att bedöma vilket ansvar den som vistas i naturen har, vilket inkluderar den som färdas med ett motordrivet fordon. Bestämmelsen innebär bl.a. en skyldighet att inte orsaka ljud som kan verka störande för djur- livet eller andra människors naturupplevelser. Det finns inte någon sanktion för överträdelse av denna bestämmelse, men enligt 2 kap. 1 § trafikförordningen ska en terrängtrafikant anpassa färdväg, hastig- het och färdsätt så att människor och djur inte störs i onödan och skada på annans mark eller växtlighet undviks. En förare som upp- såtligen eller av oaktsamhet bryter mot den bestämmelsen döms till böter (14 kap. 3 § 1 trafikförordningen). För vissa områden som är skyddade enligt 7 kap. , t.ex. nationalparker eller naturreservat, kan sådana föreskrifter om rätten att färdas i området meddelas som behövs för att trygga ändamålet med skyddet av område. Av 10 kap. 1 § trafikförordningen framgår att det får meddelas lokala trafikföreskrifter för ett område eller en färdled i terräng. En sådan föreskrift kan avse t.ex. förbud mot skoterkörning om regle- ringen sker av främst ordnings- eller säkerhetsskäl. Enskilda intressen skyddas mot skador som orsakas vid terräng- körning bl.a. genom straffbestämmelserna i 12 kap. om skadegörelse. Dessutom finns en särskild ansvarsbestämmelse i 12 kap. 4 § för tagande av olovlig väg över tomt eller plantering, eller över någon annan mark. Andra bestämmelser i som kan bli aktuella för den som kör ett fordon i terräng är 4 kap. 6 § om hemfridsbrott och olaga intrång och 4 kap. 7 § om ofredande. Om en skadegörande handling sker lovligen kan dock straffansvar för skadegörelse enligt 12 kap. normalt inte komma i fråga. Det innebär t.ex. att om en markägare samtycker till att någon kör med motordrivet fordon över dennes mark kan straffansvar för t.ex. skadegörelse normalt inte dömas ut. För att få köra snöskoter eller terränghjuling krävs förarbevis enligt 3 § körkortslagen (1998:488). Förarbevis för snöskoter eller terränghjuling får enligt 20 § körkortslagen utfärdas för den som har fyllt och avlagt godkänt förarprov. Snöskotrar som ska säljas är registreringsbesiktigade enligt for- donslagen (2002:574) med en viss uppsättning maskindelar. Det är förbjudet att byta ut exempelvis ett originalavgassystem till ett som ger mer effekt och betydligt högre ljud utan att också göra en ny registreringsbesiktning. Den som ändå gör detta riskerar penning- böter enligt 8 kap. 8 § fordonsförordningen (2009:211). Möjligheten att begränsa körning av terrängmotorfordon enligt annan lagstiftning bör ses över Användandet av s.k. trimpipor och andra effekthöjande motor- delar eller elektroniska styrningsenheter har ökat framför allt i snöskotrar som inte är avsedda för yrkesutövning. Att byta ut originaldelar mot olika varianter av effekthöjande motor- detaljer medför ett markant högre motorljud och bullerstörningar. Det finns således ett behov av att begränsa möjlig- heten att använda effekthöjande motordelar och elektroniska styr- ningsenheter utanför motorbanor som har särskilt tillstånd. Se över de rättsliga förutsättningarna för terrängkörning Terrängkörning regleras i flera olika regelverk och det kan vara svårt för den enskilde att skapa sig en överblick av vad som gäller för motordrivna fordon i terräng. Exempelvis bör gränsdragningen mellan lokala trafikföreskrifter beslutade med stöd av trafikförordningen och regleringsområden beslutade med stöd av lagstiftningen om terräng- körning tydliggöras. Terrängkörningslagen och terrängkörningsförordningen inne- håller bestämmelser om förbud mot eller begränsningar för terräng- körning. Det är inte tydligt hur lagstiftningen ska tolkas i ljuset av att terrängkörning inte omfattas av allemansrätten samt att det rim- ligtvis krävs fastighetsägarens samtycke för terrängkörning på någon annans mark. •kartlägga den lagstiftning som reglerar terrängkörning med motor- drivet fordon, •analysera och bedöma hur de regelverk som reglerar terräng- körning med motordrivet fordon förhåller sig till varandra, •analysera, bedöma och tydliggöra vad som gäller för körning på annans mark om frågan inte är särskilt reglerad i lag eller annan författning. Lagstiftningen för terrängkörning ska skydda allmänna och enskilda intressen mot skador och störningar orsakade av motordrivna fordon En modern lagstiftning ska leda till en terrängkörning som är hållbar, dvs. förenligt med hållbarhetsbegreppets tre dimensioner. Det inne- bär att den ska skydda allmänna och enskilda intressen mot skador och störningar orsakade av trafik med motordrivna fordon. Sam- tidigt ska den ta hänsyn till och i rimlig utsträckning tillgodose de behov som dels enskilda, dels yrkesverksamma inom vissa näringar och yrkesgrupper har av att kunna köra med motordrivna fordon i terräng för att kunna bruka och tillvarata naturresurser. Den ska också ta hänsyn till enskildas behov av att ha ett rikt friluftsliv, behovet hos boende i glesbygd och göra det möjligt att bedriva hållbar skoterturism. En fråga som är kopplad till behovet av tydligare lagstiftning för terrängkörning är vilken myndighet som bör ansvara för terrängkör- ningslagstiftningen och de fordon som berörs. har Naturvårds- verket en central roll och utfärdar bl.a. allmänna råd för terrängkörning. har ansvaret för den långsiktiga planeringen av transportsystemet. Ansvaret för tillsyn av terrängkörning delas mellan , länsstyrelser och kommuner, beroende på inom vilket område körningen sker. Utredaren bör belysa de olika myndig- heternas nuvarande ansvar och föreslå vilken eller vilka myndigheter som ska ansvara för frågor som reglerar terrängkörning samt de for- don som berörs framöver. •lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som behövs för att uppnå en hållbar terrängkörning, •utreda och föreslå vilken eller vilka myndigheter som ska ansvara för frågor om terrängkörning. Inom ramen för utredningen om hur en modern lagstiftning för terrängkörningen ska utformas för att kunna uppnå en hållbar terräng- körning ska utredaren även •utreda förutsättningarna för att styra körning i snötäckt terräng till leder, friåkningsområden eller andra särskilt utpekade om- råden, •analysera hur friåkningsområden, snöskoterleder och andra sär- skilt utpekade områden kan finansieras och hur ansvarsfördel- ningen mellan stat, kommun och enskilda bör se ut i fråga om pla- nering, anläggande och underhåll i syfte att få till liknande förut- sättningar över hela landet, •utreda och lämna förslag som syftar till att underlätta för rullstols- burna personer med bestående rörelsehinder att köra i terrängen med motordrivet fordon när ändamålet med körningen är att be- driva jakt, fiske eller annat friluftsliv från fordonet varvid utredaren särskilt ska belysa möjligheterna att ersätta den prövning i det enskilda fallet som gör med ett generellt till- stånd till sådan körning, liknande den som gäller för renskötsel (1 § andra stycket 4 och 7 § tredje stycket terrängkörningsför- ordningen), •utreda om förhållandet mellan de regelverk som innehåller bestäm- melser om terrängkörning behöver förändras eller tydliggöras. Utredaren ska lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som bedöms lämpliga mot bakgrund av de slutsatser som dras. Straffsanktionering och tillsyn som bidrar till efterlevnad Såväl tillsynen som straffsanktioneringen för överträdelser av förbud och andra regleringar inom lagstiftningen för terrängkörning måste bidra till efterlevnad av lagstiftningen. •utreda och överväga den straffrättsliga regleringen vid otillåten terrängkörning och vid behov föreslå ändringar i syfte att åstad- komma en ändamålsenlig reglering. •utreda hur en effektiv tillsyn kan åstadkommas och vem som ska bedriva den, •analysera om och i vilken utsträckning det är lämpligt att ge natur- vårdsvakter möjlighet att utöva tillsyn även utanför de reglerings- områden inom vilka de utövar tillsyn, •utreda behov av och förutsättningar för att förordna tillsynings- personer för att kontrollera efterlevnaden av lagstiftning för terräng- körningen liknande de system som finns för jakt och fisketillsyn. Utredaren ska lämna de författningsförslag och förslag i övrigt som bedöms lämpliga mot bakgrund av de slutsatser som dras. Kraven för att få köra terrängmotorfordon Motorfordon för terrängkörning som förses med s.k. trimpipor leder till avgaser och buller som stör människor och djur. Den extremt höga ljudnivån som såväl lagliga som olagliga avgas- och ljuddämparsystem ger upphov till gör det befogat att eftersträva ett totalförbud mot användning av sådana trimpipor utanför motor- banor som är särskilt inrättade för ändamålet och har tillstånd för ljudnivån. Genom att föra in ett förbud mot vissa avgassystem kan bullerstörningar för människor och djur minskas på ett effektivt sätt. Utredaren ska därför överväga om det ska vara otillåtet att utan- för motorbanor med särskilt tillstånd använda effekthöjande motor- delar, vissa avgassystem eller elektroniska styrningsdetaljer. Utredaren ska beskriva konsekvenserna av sina förslag ur ett miljö- mässigt, ekonomiskt, företagsmässigt och socialt perspektiv. För- slagens konsekvenser ska redovisas enligt kommittéförordningen (1998:1474) och förordningen (2007:1244) om konsekvensutred- ning vid regelgivning. I arbetet med konsekvensutredningen ska utredaren ha kontakt med . Beskrivningen av de miljö- mässiga aspekterna ska utgå från relevanta nationella miljömål och omfatta konsekvenserna för miljön och för människors hälsa och säkerhet. I 14 kap. 2 § regeringsformen finns ett förtydligande av att prin- cipen om kommunalt självstyre gäller för all verksamhet. Enligt 14 kap. 3 § regeringsformen bör en inskränkning av den kom- munala självstyrelsen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den, dvs. en proportionali- tetsbedömning ska göras under lagstiftningsprocessen. Om något av förslagen i utredningen påverkar den kommunala självstyrelsen, ska utredaren särskilt redovisa dessa konsekvenser och de särskilda avväg- ningar som har lett fram till förslagen. Om utredaren bedömer att det finns olika sätt att nå det eftersträvade målet, bör utredaren välja det förslag som medför minst ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Konsekvensanalysen ska påbörjas i utredningens inledande skede och löpa parallellt med det övriga utredningsarbetet. En översiktlig redovisning och motivering ska göras av vilka förslag som har över- vägts men avfärdats. Vid eventuella statsfinansiella effekter ska utre- daren föreslå finansiering. Utredningens bedrivande och redovisning av uppdraget Utredaren ska inom ramen för uppdraget studera och analysera hur körning i terräng med motordrivet fordon regleras i och . Utredaren ska i sitt arbeta ta hänsyn till de slutsatser som drar inom ramen för sitt regeringsuppdrag att se över terrängkörningens påverkan på djur, natur och friluftsliv, som beslutas denna dag. kommer att presentera sina slutsatser men utredaren bör under utredningsarbetet ha en löpande dialog med avseende hur dels pro- blembilden ser ut i fråga om de skador och störningar som terräng- körningen medför och hur denna problembild kan förväntas utveckla sig . Utredaren ska under genomförandet av uppdraget ha en dialog med berörda länsstyrelser och kommuner, , , , LRF Skogsägarna, Tran- sportstyrelsen, , , , För- svarsmakten, Nationella , representanter för besöks- näringen, friluftsliv, jakt och fiske samt andra berörda aktörer. Uppdraget ska redovisas . (Miljö- och ) 1.Santiagokonventionen mot organhandel. 2.Ingen regel utan undantag – en trygg sjukförsäkring med människan i centrum. 3.Effektivt, tydligt och träffsäkert –det statliga åtagandet för framtidens arbetsmarknad. 4.Framtidsval – karriärvägledning för individ och samhälle. 5.Tid för trygghet. 6.En långsiktig, samordnad och dialog baserad styrning av högskolan. –ett enklare förfarande. 9.Privat initiativrätt – planintressentens medverkan vid detaljplaneläggning. 10.Stöd för validering eller kompetens åtgärder i samband med korttidsarbete. 11.Biojet för flyget.