sou · H7B365 · 2019-12-16 00:00:00 — Forskarna hoppas kunna besvara flera viktiga frågor som inte har kunnat hanteras på ett tillfredställande sätt: Hur stor del av de senaste decenniernas totala BNP-tillväxt har tillfallit olika delar av inkomstfördelningen? Vilka effekter har förskjutningar mellan vinst- och löneandelen i ekonomin haft på inkomstför- delningen? I bilaga 3 (kapitel 1) till konstateras att det i finns betydande avvikelser mellan kapitalinkom- sterna i nationalräkenskaperna respektive inkomsttaxeringen. De viktigaste utelämnade komponenterna i taxeringen är företagens återinvesterade vinster och utdelningar till fond (aktiefonder, återlagda i pensionsrätter eller kollektivt försäkringssparande). Å andra sidan innehåller taxeringen realiserade kapitalvinster, vilka inte finns med i nationalräkenskapernas inkomstdefinition. Orsaken är att nationalräkenskapernas kapitalinkomster baseras på aktiviteter som är kopplade till produktion, medan inkomster som uppstår till följd av finansiella värdeförändringar, såsom kapitalvinster, inte ingår. En stor del av de finansiella kapitalvin- sterna uppkommer dock rimligen, åtminstone på , till följd av företagens återinvesterade vinster. Man kan därför möj- ligen se det som att periodiserade finansiella kapitalvinster ändå ingår i nationalräkenskapernas kapitalinkomster. I bilaga 3 (kapitel 1) visas att de taxerade kapitalinkomsterna är betydligt mindre än nationalräkenskapernas kapitalinkomster; utgjorde de lite mer än hälften av nationalräkenskapernas kapitalinkomster. Kapitalinkomsterna i taxeringsstatistiken (som andel av nationalinkomsten) har uppvisat en stadigt stigande trend . En motsvarande trendmässig ök- ning finns inte för nationalräkenskapernas kapitalinkomster. Från ett individperspektiv finns det flera möjliga invändningar mot nationalräkenskapernas bredare definition av kapitalin- komst. En är t.ex. att återinvesterade företagsvinster (eller de icke-realiserade kapitalvinster som följer därav) kan vara helt fri- kopplade från en persons faktiska omständigheter i termer av konsumtion (eller nytta). En tillgång som man bara önskar för- valta eller en situation där all avkastning återinvesteras i produktiv verksamhet kanske inte ska betraktas på samma sätt som pengar som tas ut ur verksamheten och konsumeras. Forskarna inom ramen för projektet försöker koppla samman arbets- och kapitalinkomster i inkomstdeklarationer med deras motparter i nationalräken- skaperna och sedan fördela överskjutande inkomster i nationalrä- kenskaperna som inte ingår i mikrodata. För finns ännu inga färdiga forskningsresultat. Studier av förhållanden i , och har visat att kapitalinkomsternas fördel- ning, och därmed totalinkomsternas fördelning, blir ännu skevare när samtliga kapitalinkomster som ingår i nationalinkomsten för- delas på hushållen. I en uppmärksammad studie visar Piketty, Saez och Zucman (2018) att av nationalinkomsten i syns i hushållens taxerade inkomster. Genom att fördela de resterande skapar forskarna en databas för där hela den makroekonomiska tillväxten fördelas på de ame- rikanska hushållen. Jämfört med tidigare analyser av taxerings- data visar deras nya analys på en markant ökad betydelse för kapitalinkomster bland toppinkomsttagare; topprocentens in- komster utgörs i studien till 60–av kapitalinkomster, vilket är en fördubbling jämfört med tidigare toppinkomstanalyser för . resultat, att det framför allt är höga löneinkomster i toppen som drivit ök- ningen i toppens inkomstandel i , är därmed delvis ifrågasatt. Ett annat intressant resultat är att de större kapitalinkomsterna i toppen inte ger något stort avtryck på olika fördelningsmått. Analysen visar ungefär samma uppgång i toppinkomstandelar som tidigare studier har gjort. Orsaken till detta är att det breddade inkomstbegreppet även resulterar i en ökning av arbetsinkomsterna i deras vidare definition. Dessa arbetsinkomster tillfaller framför allt mitten av fördelningen. Detta kapitel handlar om hur utvecklingen på arbetsmarknaden påverkar, och i viss mån påverkas av, inkomstskillnader. I genom- snitt utgör arbetsinkomsterna den största delen av en individs dispo- nibla inkomst. Därför är utvecklingen av skillnaderna i arbetsin- komster viktig för inkomstskillnaderna i stort. Kapitlet inleds med en beskrivning av hur skillnaderna i arbetsinkomster har utvecklats . har dessa skillnader minskat. Jämnare fördelning av arbetstid och högre sysselsättning har gjort att skillnaderna i arbetsinkomst har minskat trots att löne- skillnaderna har ökat. Jämfört med andra länder är ökningen av löneskillnaderna modest och har fortfarande de lägsta löneskillnaderna i . Löne- och inkomstskillnader kan också påverka arbetsmark- nadens funktionssätt, vilket beskrivs i kapitlets andra avsnitt. För- hållandet mellan nivåerna i transfereringssystemen och lönerna på arbetsmarknaden påverkar de ekonomiska drivkrafterna till arbete och kan därför påverka arbetsutbud och sysselsättning. Avsnittet inleds med en beskrivning av hur drivkrafterna till arbete har utvecklats. Det konstateras att dessa drivkrafter har stärkts väsent- ligt 2006–2017, i synnerhet för låginkomsttagare med relativt svagt ekonomiskt utbyte av arbete. Det är svårt att kvantifiera vilken effekt de stärkta drivkrafterna har haft på sysselsättningen men utredningens bedömning är att de har gett ett visst bidrag till den ökade sysselsättningen. För personer med svag förankring på arbets- marknaden är drivkrafterna numera överlag starka. Den lägre syssel- sättningsgraden bland individer med kort utbildning eller som är utrikes födda bedöms inte främst bero på bristande incitament utan snarare på att de saknar de kvalifikationer som efterfrågas på svensk arbetsmarknad. Skillnader i lön påverkar utbildningsbeslut och yrkesval. Avsnit- tet fortsätter med att konstatera att avkastningen på utbildning är låg men att , trots detta, har en hög andel högskoleutbildade. Vidare beskrivs hur brist på arbetskraft i offentlig verksamhet skulle kunna dämpas med flexiblare löner. En konsekvens av nivån på de förhandlade lägstalönerna i kan vara lägre sysselsättning bland personer med låga kvalifikationer. Sammantaget visar avsnittet på betydelsen av en hög lägstanivå på utbildning för en jämn fördelning av sysselsättningen när löneskillnaderna är små. Det sista avsnittet behandlar strukturomvandlingen i ekonomin. När vissa arbetsuppgifter, yrken och branscher växer och andra för- svinner ställs krav på omställning och lönestrukturen kan ändras. Detta kan påverka både spridningen i arbetsinkomster och den eko- nomiska utvecklingen. Inledningsvis konstateras att strukturom- vandlingen har bidragit till en polarisering av arbetsmarknaden med en växande andel låg- och höglönejobb och en minskande andel jobb med mer genomsnittliga löner. Än så länge tycks dock inte denna utveckling ha resulterat i ökad lönespridning. Mycket tyder också på att arbetskraftens förmåga och möjligheter till omställning har varit goda, vilket är av betydelse för både inkomstspridningen och den ekonomiska utvecklingen. Avslutningsvis diskuteras hur digitali- sering kan förväntas påverka efterfrågan på arbete 10–framåt. Det konstateras att det finns få indikationer på att den kommer leda till fallande efterfrågan på arbetskraft . 3.1Utvecklingen av skillnader i arbetsinkomster Skillnaderna i arbetsinkomster28 för personer i åldersgruppen 20–har minskat . Denna trend skiljer sig från utvecklingen av skillnaderna i ekonomisk standard, vars starkt upp- åtgående trend redogjordes för i kapitel 2. I genomsnitt utgör arbetsinkomsterna den största delen av en individs disponibla inkomst, vilket gör att utvecklingen av dessa inkomster är av stor vikt för utvecklingen av de samlade inkomst- 28Arbetsinkomster definieras i detta avsnitt som summan av löneinkomster och företagar- inkomster. Arbetsinkomsten för en individ beror på timlön och antalet arbetade timmar. I detta avsnitt analyseras utvecklingen av skillnaderna i löner, arbetstid och sysselsättning i befolkningen för att beskriva de bakomliggande orsakerna till utvecklingen av skillna- derna i arbetsinkomster . Lönespridningen, mätt som kvoten mellan den 90:e och den i lönefördelningen, har ökat i (se figur 3.1).29 Ökningen var relativt kraftig i slutet av 1990- talet. var lönespridningen för att sedan öka mot slutet av perioden. Skillnaderna i den övre delen av fördelningen (p90/p50) ökade men har varit oförändrade. I den nedre delen av lönefördelningen (p50/p10) har skillnaderna ökat svagt . Trots de ökade löneskillnaderna har fortfarande de lägsta löneskillnaderna i (2019a). Det finns många potentiella förklaringar till att i ett internationellt perspektiv har låga löneskillnader. En orsak till detta är sannolikt att en stor del av arbetsmarknaden omfattas av kollektivavtal och att det fackliga inflytandet är stort i . En annan förklaring är att skillnaderna i utbildningsnivå i befolkningen är relativt små. 29Löner mäts som heltidsekvivalerade månadslöner. Det innebär att deltidslöner räknas upp till heltid. Det är likvärdigt med att mäta skillnader i timlön. Den är den lön där av de anställda har en lägre lön. På motsvarande sätt är den den lön där av de anställda har lägre lön. Anm.: Heltidsekvivalerad månadslön. Källa: (Lönestrukturstatistik). Löneskillnaderna bland kvinnor är lägre än bland män, men de har ökat snabbare bland kvinnor än bland män –2018. Löneskillnaderna bland kvinnor har därmed närmat sig männens löneskillnader (se figur 3.2). Bortsett från ökningen har löneskillnaderna bland män legat på en nivå . De ökade löneskillnaderna i befolkningen drivs således av ökade löneskillnader bland kvinnor. Anm.: Heltidsekvivalerad månadslön. Källa: (Lönestrukturstatistik). Det finns inget definitivt svar på vad det är som ligger bakom de ökade löneskillnaderna. Den ökade lönespridningen i den övre delen av lönefördelningen andra hälft har kopplats till en mer decentraliserad lönebildning (se och 2006 samt m.fl. 2006). ökade också avkastningen på utbildning, vilket har kopplats till att teknisk utveckling har ökat den relativa efterfrågan på utbildad arbetskraft (se m.fl. 2010 samt bilaga 6 om arbetsmarknadens polarisering). Denna ut- veckling kan också ha bidragit till ökade löneskillnader. Under tids- perioden har även yrkessammansättningen förändrats genom en minskad andel yrken i mitten av lönefördelningen och en ökande andel höglöneyrken (s.k. jobbpolarisering). Denna utveckling verkar dock inte vara en huvudförklaring till de ökade löneskillnaderna (se avsnitt 3.3.2). 3.1.2Arbetstiden har blivit mer jämnt fördelad Skillnaden i arbetstid mellan dem med längst och dem med kortast arbetstid har minskat (se tabell 3.1). arbetade en individ vid den i arbetstidsfördelningen och en person vid den . hade arbets- tiden vid den ökat och vid den sjunkit . Arbetstiden har alltså ökat bland dem som arbetar minst, och minskat marginellt bland dem som arbe- tar mest. Mellan könen finns en tydlig skillnad i arbetstid, där männen arbetar fler timmar. Även om kvinnors arbetstid har ökat , som den minskat något bland män, så kvarstår en tydlig skillnad. Skillnaderna i arbetstid beror endast till liten del på födelseregion eller utbildningsnivå. Vad gäller ålder har den äldsta åldersgruppen, 55–, haft en kraftig ökning av arbetstiden , och ligger nu nära arbetstiderna för yngre åldersgrupper. I den yngsta ålders- gruppen har arbetstiden minskar . Det kan bero på en större andel deltidsarbetande studenter i gruppen. Anm.: Överenskommen arbetstid är den tid individen skulle ha arbetat. Det skiljer sig från faktisk arbetstid som exkluderar frånvaron . Frånvaron varierar mycket och mellan grupper. Detta påverkar naturligtvis arbetsinkomsten i gruppen. Den största delen av frånvaron är dock till följd av semester och helgdagar som för de flesta löntagare inte innebär inkomstbortfall. *Avser åldersgruppen 25–. Källa: (). Minskad spridning i arbetstid har bidragit till jämnare arbetsinkomster för den sysselsatta befolkningen Timlön och arbetstid bestämmer tillsammans arbetsinkomster för den sysselsatta befolkningen. I figur 3.3 visas utvecklingen av arbets- inkomsten i olika delar av fördelningen bland de sysselsatta. Syssel- satta definieras som personer med arbetsinkomster större än noll. Arbetsinkomsten har ökat snabbast för dem med de lägsta inkomsterna och långsammare för dem med högre inkomster. Därmed har spridningen i arbetsinkomster bland de sysselsatta minskat. Mätt med Gini-koefficienten har den minskat från 0,36 till 0,34 . Den ökade lönespridningen bland de syssel- satta har alltså motverkats av ökade arbetstider bland dem som arbetar minst, vilket sammantaget har lett till minskade skillnader i arbetsinkomster. Anm.: Arbetsinkomster består av summan av löneinkomster och företagarinkomster. Källor: (HEK och ) och egna beräkningar. Sysselsättningsgraden har ökat på relativt bred front i befolkningen 20–. Den har ökat för såväl män som kvinnor och inom samtliga åldersgrupper i den arbetsföra befolkningen (se tabell 3.2). För åldersgruppen 55–var ökningen särskilt kraftig, från 2018. Även för utrikes födda, både inom och utom , har sysselsättningsgraden ökat. Trots att sysselsätt- ningsgraden för utomeuropeiskt födda har stigit är den fortfarande markant lägre än för inrikes födda. Skillnaderna i sysselsättningsgrad mellan olika utbildningsnivåer har ökat kraftigt. var skillnaden i sysselsättningsgrad mellan dem med förgymnasial och dem med eftergymnasial utbildning . Denna skillnad hade 2018 ökat till nästan 28 pro- centenheter. Den stora ökningen i sysselsättningsgapet efter utbildningsnivå sammanfaller med att gruppen utan eftergymnasial utbildning har minskat som andel av befolkningen. har andelen utom- europeiskt födda bland dem utan eftergymnasial utbildning ökat kraftigt. utgjorde gruppen utan eftergymnasial utbildning av befolkningen 25–och av gruppen var födda utanför . hade gruppen krympt till av befolkningen, och av gruppen var nu födda utan- för . Sammantaget har sysselsättningsgraden ökat relativt kraftigt . En del av detta kan förklaras av en återhämtning sedan 1990-talskrisen. Bland de äldre kan förklaringar bl.a. finnas i för- bättrad hälsa och utbildning, samt striktare krav för sjukersättning (Laun och 2017). Stärkta ekonomiska incitament till arbete kan också ha bidragit. Anm.: *Avser åldersgruppen 25–. Källa: (). Ökad sysselsättningsgrad har bidragit till att minska skillnaderna i arbetsinkomster i befolkningen Figur 3.4 visar utvecklingen av Gini-koefficienten för arbetsinkom- sten och andelen utan arbetsinkomster (ej sysselsatta). Samtliga per- soner i åldern 20–ingår i beräkningen av Gini-koefficienten, dvs. även de som saknar arbetsinkomster. Gini- koefficienten faller från ca 0,46 till 0,42 . Utvecklingen är nära rela- terad till den ökande sysselsättningsgraden som i figuren illustreras med den minskade andelen personer som saknar arbetsinkomster. Andel ej sysselsatta (höger axel) Anm.: Arbetsinkomster på individnivå. Arbetsinkomster består av summan av löneinkomster och företagarinkomster. Källor: (HEK och ) och egna beräkningar. Sammanfattningsvis kan konstateras att arbetsinkomsterna har blivit mer jämnt fördelade i befolkningen . Lönespridningen bland de sysselsatta har ökat men detta har mot- verkats av en jämnare fördelning av arbetstider och en högre andel sysselsatta. Det bör noteras att gränsdragningen mellan vad som är arbets- inkomster och vad som är kapitalinkomster inte alltid är helt klar och kan förändras . I vilken utsträckning inkomster klassas som det ena eller det andra kan påverka inkomstskillnadernas ut- veckling och hur vi tolkar orsakerna till den utvecklingen. Ett exem- pel på sådan gränsdragningsproblematik är huruvida vinsten i ett fåmansföretag ska anses vara arbetsinkomst eller kapitalinkomst. Förändrade regelverk för hur utdelningar från fåmansbolag ska beskattas, de s.k. 3:12-reglerna, har sannolikt påverkat relationen mellan arbets- och kapitalinkomster. I fördjupningsruta 3.1 diskute- ras konsekvenserna av förändrade beskattningsregler för utdelningar från fåmansföretag för fördelningen av arbetsinkomster. Som besk- rivs i fördjupningsrutan hade spridningen i arbetsinkomster varit i stort sett oförändrad om alla utdelningar från fåmansföretag hade räknats som arbetsinkomster. 2.3.2för en längre diskussion om kapitalinkomsternas tillväxt och 3:12-reglerna. Fördjupningsruta 3.1: Betydelsen av 3:12-reglerna för spridningen i arbetsinkomster I beskattas arbetsinkomster och kapitalinkomster olika. För arbetsinkomster tillämpas en progressiv beskattning medan kapitalinkomster beskattas med en proportionell och, i de flesta fall, lägre skatt. I ett företag med endast en eller ett fåtal ägare kan ägaren (eller ägarna) delvis välja hur företaget fördelar vinsten mellan utdelning och lön till delägarna. Skillnaden i beskattning mellan arbets- och kapitalinkomster skapar incitament att om- vandla arbetsinkomster till kapitalinkomster över den gräns där beskattningen av kapitalinkomster är lägre än beskattningen av arbetsinkomster. För att undvika detta infördes särskilda regler för beskattningen av utdelning och kapitalvinst på andelar i fåmansföretag. Reglerna har ändrats ett antal gånger , t.ex. 2006 då bl.a. den effektiva skattesatsen på utdelningar sänktes och gränsen för hur mycket som fick tas ut i utdelning höjdes, samt 2014 då reglerna för beräkning av gränsbeloppet gjordes mer generösa.30 Regeländringarna har följts av kraftigt ökade utdelningar från fåmansföretag (se kapitel 2.3.2). En utvärdering av reform pekar på att de ökade ut- delningarna delvis har drivits av att delägare i fåmansföretag har minskat sin löneinkomst från bolaget för att i stället öka utdel- ningarna, utan att de totala inkomsterna före skatt har ökat.31 En viss del av de inkomster från fåmansföretag som klassas som kapitalinkomster hade därför räknats som arbetsinkomst med det regelverk som gällde . Detta betyder att utvecklingen av Gini-koefficienten i arbetsinkomster delvis kan ha drivits av att inkomster som i början klassades som arbetsinkomster klassas som kapitalinkomster. Att upp- skatta hur stor del av dagens utdelningar som skulle ha klassats 30Från och med 2014 får av hela löneunderlaget ingå i gränsbeloppet. Detta har, särskilt för mindre företag, medfört möjlighet att tillgodoräkna sig betydligt högre gräns- belopp . 31Se Alstadsæter och (2016) och Alstadsæter, och (2014). som arbetsinkomster med tidigare regelverk är dock mycket svårt. I stället illustreras i figur 3.5 en beräkning av Gini-koeffi- cienten när samtliga utdelningar från fåmansföretag räknas som arbetsinkomster. Resultatet visar att under detta antagande hade Gini-koefficienten för arbetsinkomster legat still i stället för att sjunka under 2000-talet.32 Arbetsinkomster och utdelning från fåmansföretag inkl. nollinkomster Anm.: Arbetsinkomster består av summan av löneinkomster och företagarinkomster. Definitionen av löne- inkomster skiljer sig något från resten av kapitlet då inga löneersättningar ingår. Källor: () och egna beräkningar. 3.2Inkomstskillnader och ekonomins funktionssätt Stor lönespridning och stora skillnader i inkomster mellan de som arbetar och de som inte arbetar tenderar att dra isär inkomstför- delningen. En låg ersättning vid t.ex. sjukdom eller arbetslöshet kan ge upphov till försörjningsproblem i hushållen och dessutom minska tilltron till generella offentliga försäkringar samt försämra omställ- ningsförmågan i ekonomin. fyller skillnader i inkomster och löner en viktig funkt- ion i ekonomin genom att skapa förutsättningar för ett effektivt utnyttjande av arbetskraftens förmågor. Skillnader i lön mellan de 32Samma antagande innebär att kapitalinkomsterna skulle ha blivit mer jämnt fördelade. som arbetar kan skapa drivkrafter att utbilda sig och att använda sin arbetskraft där den bäst kommer till sin rätt på arbetsmarknaden tex. genom att byta yrke eller flytta. Skillnader i inkomst mellan de som arbetar och de som inte arbetar stärker drivkrafterna för människor att söka och ta ett arbete. Starka drivkrafter till arbete kan bidra till en hög sysselsättningsgrad, vilket kan bidra till minskad inkomst- spridning. Löner påverkar inte bara drivkrafter för individer utan är också en kostnad för företagen och påverkar därför efterfrågan på arbets- kraft. Nivån på de lägsta avtalade lönerna på arbetsmarknaden kan därför påverka arbetsgivarnas efterfrågan, och således sysselsätt- ningen, för personer med begränsade färdigheter och kvalifikationer. I den första delen av detta avsnitt beskrivs hur det ekonomiska utbytet av arbete har förändrats . Sedan följer en kort beskrivning av högre utbildning i samt relativlöner och bristyrken. Avsnittet avslutas med en diskussion om lägstalönernas betydelse för sysselsättningen. 3.2.1Det ekonomiska utbytet av arbete har i genomsnitt ökat I detta avsnitt redovisas hur drivkrafterna till arbete har förändrats mellan 2006 och 2017.33 Två olika dimensioner av drivkrafter till arbete beaktas: 1) det ekonomiska utbytet av att arbeta jämfört med att vara arbetslös, och 2) det ekonomiska utbytet av att öka sin löneinkomst. Det är enbart det kortsiktiga privatekonomiska utby- tet som beräknas. Beräkningarna beaktar därför inte att ett arbete som på kort sikt ger ett mycket litet ekonomiskt utbyte på eventuellt kan leda till arbete som ger högre inkomst. Ekono- miska drivkrafter som påverkar exempelvis olika utbildningsbeslut, vilket har betydelse för möjligheten att få ett arbete, beaktas inte heller i detta avsnitt. 33Analyserna i detta avsnitt använder data från urvalsundersökningen Hushållens ekonomi (HEK) för perioden –2012. –2017 baseras analysen på Totalräknad inkomstfördelningsstatistik (TRIF). Ersättningsgraden vid arbetslöshet har sjunkit Det ekonomiska utbytet av att arbeta i förhållande till att vara arbets- lös brukar ofta mätas med den s.k. ersättningsgraden. Ersättnings- graden för en individ beräknas här med hänsyn tagen till hushållets samlade inkomster och sammansättning och anger den disponibla hushållsinkomsten vid arbetslöshet som andel av den disponibla hushållsinkomsten vid arbete34: ERS = ���������� ������� ���� �������ö�ℎ�� ���������� ������� ���� ������ Ju lägre ersättningsgrad desto mer lönsamt är det att gå från arbetslöshet till arbete. På motsvarande sätt är det mer kostsamt att gå från arbete till arbetslöshet om ersättningsgraden är låg än om den är hög. Den disponibla hushållsinkomsten inkluderar såväl den egna löneinkomsten som andra hushållsmedlemmars arbetsinkomster och hushållets samlade kapitalinkomster. Att ersättningsgraden de- finieras utifrån hushållets disponibla inkomst innebär därför att ensamstående ofta har lägre ersättningsgrad än sammanboende be- roende på att de har färre andra inkomster som kan mildra effekterna av den inkomstförlust som uppkommer vid arbetslöshet. Det inne- bär också att det kan finnas betydande avvikelser mellan ersättnings- graden och den kompensationsgrad som exempelvis gäller för per- soner som är berättigade till inkomstbaserad ersättning från arbets- löshetsförsäkringen; en person som får ersättning av den egna lönen före skatt kan ha en ersättningsgrad som är väsentligt högre än om personen t.ex. har en partner med hög inkomst. Ersättningsgraden har beräknats för personer 20–och för två specifika år, 2006 och 2017. Beräkningar har gjorts separat för tre olika grupper som skiljer sig åt med avseende på graden av arbets- marknadsanknytning och typ av ersättning som kan förväntas utgå från det allmänna vid arbetslöshet. Den första, och största, gruppen består av individer som får inkomstbaserad ersättning. Individer i denna grupp uppfyller både arbets- och medlemsvillkoret i arbets- 34Detta mått på ersättningsgraden kan också tolkas i termer av hur individens ekonomiska standard förändras. I beräkningar av den ekonomiska standarden justeras hushållets disponibla inkomst med avseende på hushållets storlek och stordriftsfördelar.