sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Den som tillhandahåller beställ-tv på annat sätt än tråd ska, enligt 5 kap. 8 § radio- och tv-lagen, på lämpligt sätt och när det är prak- tiskt möjligt främja framställningen av och tillgången till program av europeiskt ursprung. Den som sänder tv på annat sätt än genom tråd ska till Myndigheten för press, radio och tv redovisa hur stor andel av verksamheten som utgjorts av europeiska produktioner. Den som tillhandahåller beställ-tv på annat sätt än genom tråd ska redovisa vad som har gjorts för att främja framställningen av och tillgången till europeiska produktioner (16 kap. 5 och 6 §§ radio- och tv-lagen). Tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning En leverantör av medietjänster som tillhandahåller tv-sändning, beställ- tv eller sökbar text-tv på något annat sätt än genom tråd ska utforma tjänsten på ett sådant sätt att den blir tillgänglig för personer med funktionsnedsättning genom textning, tolkning, uppläst text eller liknande teknik. Detta gäller även en leverantör av medietjänster som tillhandahåller tv-sändning eller sökbar text-tv genom tråd. Reger- ingen beslutar i vilken omfattning tillgängliggörande ska ske för verksamhet som finansieras med public service-avgift enligt lagen (2018:1893) om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst. Myndigheten för press, radio och tv beslutar för övriga leverantörer. Ett beslut gäller för . Vid bestämmande av hur och i vilken omfattning tjänsten ska göras tillgänglig för personer med funktionsnedsättning ska leveran- törens finansiella förutsättningar och den tekniska utvecklingen av tillgänglighetstjänster beaktas (5 kap. 12 § radio- och tv-lagen). Bestämmelsen avser hjälpmedel som inte påverkar innehållet eller den redaktionella friheten hos ett programbolag. I radio- och tv-lagen finns för marksänd tv även en möjlighet att ställa upp villkor om krav på att sända program vars innehåll är särskilt anpassat för personer med funktionsnedsättning (4 kap. 9 § 5). och tv övervakar efterlevnaden av bestämmelserna om tillgänglighet om beslutet har meddelats av reger- ingen. Myndigheten för press, radio och tv övervakar efterlevnaden Regleringen på radio- och tv-området av bestämmelserna om tillgänglighet, om beslutet har meddelats av myndigheten (16 kap. 2 § och 3 §). Produktplacering definieras i radio- och tv-lagen som förekomsten i ett program av en vara, en tjänst eller ett varumärke, om detta sker i marknadsföringssyfte och mot betalning eller liknande ersättning till leverantören av medietjänsten, dock inte när varan eller tjänsten är av obetydligt värde och har tillhandahållits gratis (3 kap. 1 § 11 radio- och tv-lagen). Bestämmelser om produktplacering finns i 6 kap. radio- och tv- lagen. Huvudregeln är att produktplacering är förbjuden. Produkt- placering tillåts dock i filmer, tv-serier, sportprogram och program med lätt underhållning såvida det inte är fråga om program som vänder sig till barn eller program där det förekommer produktplacering av alkoholdrycker, tobaksvaror och vissa andra uppräknade produkter. Program som innehåller produktplacering får endast sändas om programmet inte på ett otillbörligt sätt gynnar kommersiella intressen. Det innebär att programmet inte får upp- muntra till inköp eller hyra av varor och tjänster eller innehålla andra säljfrämjande inslag eller framhäva en vara eller tjänst på ett otillbör- ligt sätt. Om det förekommer produktplacering i ett program ska infor- mation lämnas om detta. Med sponsring avses bidrag som någon som inte tillhandahåller eller producerar ljudradio, tv-sändning, beställ-tv eller sökbar text-tv ger för att finansiera dessa medietjänster eller program i syfte att främja bidragsgivarens namn, varumärke, anseende, verksamhet, produkt eller intresse (3 kap. 1 § 14 radio- och tv-lagen). Bestämmelser om spons- ring finns i 7 kap. och 15 kap. radio- och tv-lagen. Program i tv-sänd- ningar, sökbar text-tv eller i beställ-tv som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhetskommentarer får inte sponsras. Regleringen på radio- och tv-området Det finns också begränsningar för sponsring från företag som till- verkar, säljer eller tillhandahåller vissa typer av produkter, t.ex. alko- hol, tobaksvaror och spel som inte har nödvändig licens. Tittarna ska informeras om att ett program är sponsrat och det finns bestämmel- ser i radio- och tv-lagen om hur det ska ske. För sändningar i ljudradioprogram finns motsvarande bestäm- melser om vilka program som får sponsras, att vissa företag inte får sponsra program och när sponsringsmeddelande ska lämnas. Reklam och andra annonser Med reklam avses i radio- och tv-lagen varje form av meddelande som sänds antingen mot betalning eller liknande ersättning eller som utgör egenreklam och som syftar till att i näringsverksamheten marknads- föra varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen eller andra nyttig- heter (3 kap. 1 § 13 radio- och tv-lagen). I 8 kap. och 15 kap. radio- och tv-lagen finns bestämmelser om reklam och andra annonser. Itv-sändningar där annonser tillåts får annonser sändas under högst mellan hela klockslag och annonstiden får, med undantag för i direktsända sportevenemang, inte understiga en minut. I nyhetsprogram, biograffilmer och filmer ska förflyta mellan avbrotten. Program får avbrytas av annonsering endast om avbrottet, med hänsyn till naturliga pauser i programmet och pro- grammets längd och karaktär, inte påverkar programmets integritet och värde eller kränker rättighetshavarnas rättigheter. En särskild signatur ska förekomma som tydligt skiljer annonserna från det övriga innehållet. Särskilda bestämmelser gäller för reklam och barn. Reklam får inte syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn och ingen reklam får förekomma i program som vänder sig till barn . Personer som spelar en framträdande roll i program som huvudsakligen handlar om nyheter och nyhetskommentarer får inte förekomma i annonser i tv-sändning, sökbar text-tv och beställ-tv. I 8 kap. finns också bestämmelser om annonsering med delad skärm, virtuell annonsering och elektroniska företagsskyltar. Annonser i ljudradiosändning får sändas under högst mellan hela klockslag eller, om sändningen inte omfattar en sådan hel timme, högst femton procent av sändningstiden. Regleringen på radio- och tv-området annonssignatur ska förekomma även i ljudradio och det finns be- stämmelser om vilka personer som inte får förekomma i annonser och att det finns förbud mot viss reklam, t.ex. reklam för alkohol och tobak. Så kallad egenreklam, dvs. reklam för den egna programverksam- heten, undantas från de flesta av annonsbestämmelserna. Vidaresändningsplikten innebär att den som äger eller på annat sätt förfogar över ett elektroniskt kommunikationsnät som används för överföring av tv-sändningar till allmänheten genom tråd ska, om ett betydande antal hushåll som är anslutna till nätet använder det som sitt huvudsakliga medel för att ta emot tv-sändningar, se till att de boende i de ansluta hushållen kan ta emot tv-sändningar som sker med tillstånd av regeringen och som kan tas emot i området utan villkor om särskild betalning. Skyldigheten gäller bara för tv-sänd- ningar vars sändningstillstånd har förenats med krav på opartiskhet och saklighet samt ett villkor om ett mångsidigt programutbud där det ska ingå nyheter. En sådan sändningsplikt gäller bara om förut- sättningarna är uppfyllda för vidaresändning enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Tv-sändningarna ska kunna tas emot på ett tillfredsställande sätt och utan kostnad för själva mottagningen. Sändningsplikten gäller även tv-sändningar som en tillståndshavare genomför för att upp- fylla skyldigheter att sända till hela landet eller till delar av landet, men där sättet att sända inte kräver regeringens tillstånd (9 kap. 1 §). Vidaresändningsplikten omfattar inte fler än fyra programtjänster som sänds av en tillståndshavare vars verksamhet finansieras med public service-avgift enligt lagen (2018:1893) om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst (9 kap. 2 §). I nät där tv sänds med både analog och digital teknik ska vidare- sändning ske med analog teknik av minst två av de programtjänster som omfattas av vidaresändningsplikten, om de sänds eller har sänts ut med analog teknik. I övrigt får vidaresändning ske med digital tek- nik (9 kap. 3 §). Regleringen på radio- och tv-området Myndigheten för press, radio och tv får i enskilda fall besluta om undantag från vidaresändningsplikten, antalet kanaler som ska vidare- sändas och den teknik som ska användas, om det finns särskilda skäl till det (9 kap. 7 §). Tillsynen av om radio- och tv-lagens bestämmelser följs är uppdelad mellan olika myndigheter. Justitiekanslern övervakar genom granskning i efterhand om pro- gram som har sänts i tv eller tillhandahållits i beställ-tv innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 5 kap. 2 eller 3 §. och tv vid Myndigheten för press, radio och tv övervakar genom granskning i efterhand om program som har sänts i tv, sökbar text-tv eller ljudradio eller tillhandahållits ibeställ-tv står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de programrelaterade villkor som kan gälla för tjänsterna. övervakar även att bestämmelserna om tillgänglighet i 5 kap. 12 § efterlevs i de fall beslutet har meddelats av regeringen (16 kap. 2 § radio- och tv-lagen). I 16 kap. finns även bestämmelser om sam- mansättning och när nämnden är beslutsför (16 kap. 14 §). Myndigheten för press, radio och tv övervakar bl.a. att program- företagen följer villkor i tillstånd som inte är innehållsrelaterade. Myndigheten övervakar även att beslut om tillgänglighet enligt 5 kap. 12 § efterlevs när beslutet har meddelats av myndigheten (16 kap. 3 §). Vissa bestämmelser om reklam övervakas av Konsumentombuds- mannen (16 kap. 4 §). För att och tv, Myndigheten för press, radio och tv och ska kunna full- göra sina uppgifter finns bestämmelser om att dessa ska kunna be- gära att få in olika upplysningar och att inspelningar av program. I 16 kap. finns även bestämmelser om samarbete mellan myndig- heter i vissa fall (16 kap. 15–16 §§). Regleringen på radio- och tv-området Radio- och tv-lagen innehåller olika sanktioner som kan användas vid olika typer av överträdelser av lagen eller de beslut som meddelats med stöd av lagen. De sanktioner som finns är böter eller fängelse, offentliggörande, särskild avgift, vite och återkallelse av tillstånd. För vissa överträdelser hänvisar radio- och tv-lagen till annan lag- stiftning, t.ex. marknadsföringslagen (2008:486). Den som med uppsåt eller av oaktsamhet sänder program utan till- stånd där ett sådant krävs enligt radio- och tv-lagen kan dömas till böter eller fängelse (17 kap. 1 §). Samma sak gäller, om vissa förutsättningar är uppfyllda, den som med uppsåt eller av oaktsamhet sänder från en radioanläggning på öppna havet eller i luftrummet över det eller som upprättar eller innehar en sådan an- läggning (17 kap. 2 §). Den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte fullgör sin skyldig- het att anmäla verksamheten för registrering döms till böter (17 kap. 3 § radio- och tv-lagen). När för radio och tv har funnit att en leverantör av en medietjänst har brutit mot programrelaterade villkor, som exem- pelvis villkor om opartiskhet och saklighet, mediets särskilda genom- slagskraft, rätten till genmäle, respekt för den enskildes privatliv eller beriktigande, får nämnden besluta att leverantören på lämpligt sätt ska offentliggöra nämndens beslut. Ett sådant beslut får inte innebära att offentliggörandet måste ske i leverantörens program. Beslutet får inne- fatta ett föreläggande vid vite (17 kap. 10 § radio- och tv-lagen). Den som inte följer vissa bestämmelser och villkor kan enligt 17 kap. 5§ radio- och tv-lagen åläggas att betala en särskild avgift. Det gäller bl.a. villkor om annonser, sponsrade program och produktplacering Regleringen på radio- och tv-området som beslutats med stöd av 4 kap. 10 § och bestämmelserna om otillbör- ligt gynnande av kommersiella intressen enligt 5 kap. 5 § och 14 kap. 2 §. Frågor om påförande av särskild avgift prövas av Förvaltnings- rätten i på ansökan av (19 kap. 4 § radio- och tv-lagen). Den särskilda avgiften fastställs till lägst och högst . Avgiften får dock inte överstiga av den årsomsättning som leverantören av medietjänsten hade under det föregående räkenskapsåret. När stor- leken på avgiften fastställs ska särskilt beaktas de omständigheter som legat till grund för prövning av frågan om avgift ska påföras och de intäkter som leverantören kan beräknas ha fått med anledning av över- trädelsen (17 kap. 6 § radio- och tv-lagen). Den som inte följer de bestämmelser som anges i 17 kap. 11 § radio- och tv-lagen eller de beslut som meddelats med stöd av bestämmel- serna får meddelas de förelägganden som behövs i enskilda fall för att bestämmelserna ska efterlevas. Det gäller t.ex. bestämmelser om att tv-sändningar, beställ-tv eller sökbar text-tv ska tillgängliggöras på ett sådant sätt att tjänsterna blir tillgängliga för personer med funktionsnedsättning enligt 5 kap. 12 § och beslut som meddelats med stöd av den bestämmelsen. Det kan även gälla skyldighet att lämna olika former av upplysningar till Myndigheten för press, radio och tv om verksamheten, som t.ex. redovisning av europeisk produktion eller att den som bedriver tillståndspliktig verksamhet ska lämna de upplysningar och handlingar som krävs för myndighetens tillsyn. Beroende på vilken överträdelse ett föreläggande avser kan gransk- och tv, Myndigheten för press, radio och tv eller fatta beslut. kan t.ex. meddela föreläggande i frågor om att ett program ska före- gås av varning eller att en beteckning ska användas. Myndigheten för press, radio och tv kan meddela föreläggande vid frågor om t.ex. att en tillståndshavare ska följa icke-programrelaterade tillståndsvillkor. Även Justitiekanslern kan förelägga den som vid upprepade till- fällen sänder våldsskildringar eller pornografiska bilder i tv i strid med radio- och tv-lagen att vid vite inte på nytt sända sådana program (17 kap. 13 § radio- och tv-lagen). Regleringen på radio- och tv-området Ett tillstånd att sända tv eller sökbar text tv samt tillstånd att sända ljudradio som har lämnats av regeringen kan återkallas om en till- ståndshavare väsentligen åsidosätter ett villkor som anges i tillstån- det. Det kan exempelvis gälla villkor om att sända till hela landet eller till en viss del av landet men även villkor med förbud mot att sända reklam eller andra annonser (18 kap. 2 § 2 och 4 kap. 9 §1 samt 10 § radio- och tv-lagen). Ett tillstånd kan också återkallas om en tillståndshavare väsentligen bryter mot vissa bestämmelser i radio- och tv-lagen. Det gäller t.ex. innehållet i tv-sändningar, beställ-tv och sökbar text-tv, produkt- placering, reklam och andra annonser (18 kap. 2 § 1). Ett tillstånd att sända kommersiell radio får bl.a. återkallas om sändningarna inte inleds eller om sändningarna bara sker i obetydlig omfattning (18 kap. 5 §). Tillstånd att sända tv, sökbar text-tv, närradio eller tillstånd som lämnats av regeringen att sända ljudradio får bara återkallas om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingri- pande. Detta gäller även för kommersiell radio, förutom i de fall en återkallelse grundas på att någon förfogar över mer än ett tillstånd utan medgivande från Myndigheten för press, radio och tv eller om medgivande till överlåtelse lämnats felaktigt. I sådana fall får beslut om återkallelse bara fattas om åtgärden står i rimlig proportion till möjligheterna att främja konkurrens och mångfald i sändningsområdet (18 kap. 7 §). I19 kap. radio- och tv-lagen anges bestämmelser för handlägg- ningen av mål om återkallelse (19 kap. 1–3 §§). I radio- och tv-lagens 20 kap. finns en uttömmande uppräkning av de av , Myndigheten för press, radio och tv:s och beslut som går att överklaga till allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövnings- tillstånd. Regleringen på radio- och tv-området Marknadsföringslagen (2008:486), som huvudsakligen genomför och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (direktiv om otillbör- liga affärsmetoder), innehåller generella regler om marknadsföring som gäller oavsett vilken vara som marknadsförs. Marknadsförings- lagen innehåller bl.a. bestämmelser om reklamidentifiering (9 §). En handling som strider mot radio- och tv-lagens bestämmelser om förbud mot reklam riktad mot barn , vilka personer som inte får förekomma i annonser samt reklam för medicinsk be- handling eller läkemedel kan anses vara otillbörlig marknadsföring mot konsumenter vid tillämpningen av marknadsföringslagens be- stämmelser om god marknadsföringssed, förbud mot viss marknads- föring och vite. En sådan handling kan medföra en marknadsstörnings- avgift (17 kap. 9 § radio- och tv-lagen). Marknadsföring som är vilseledande enligt 9, 10 eller 12–17 §§ marknadsföringslagen är att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärs- beslut (8 § marknadsföringslagen). En näringsidkare får inte utelämna väsentlig information i marknadsföringen av sin egen eller någon annans näringsverksamhet. Med vilseledande utlämnande avses även sådana fall när den väsentliga informationen ges på ett oklart, obe- gripligt, tvetydigt eller annat olämpligt sätt (10 § tredje stycket). Marknadsföringslagen innehåller bestämmelser om medverkans- ansvar för den som väsentligt bidragit till en överträdelse. Det inne- bär att leverantörer av medietjänster som möjliggör för en annonsör att nå ut med sin marknadsföring kan drabbas av både förbud och ålägganden enligt lagen. En näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig får förbjudas att fortsätta med denna eller med någon annan liknande åtgärd (23 §). En näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information får åläggas att lämna sådan information (24 §). Ett förbud enligt 23 § eller ett åläggande enligt 24 § ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt (26 §). Patent- och är behörig domstol för förbud och åläggande (46 a §). Talan om förbud eller åläggande får väckas av bl.a. Kon- sumentombudsmannen (47 §). I fall som inte är av större vikt får Regleringen på radio- och tv-området meddela ett sådant föreläggande. Före- läggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obe- hövligt (28 § 2 samt andra stycket). Lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informations- samhällets tjänster (e-handelslagen) genomför merparten av Europa- parlamentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel) i svensk rätt. Syftet med direktivet är att säkerställa den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster mellan medlems- staterna. Lagen gäller informationssamhällets tjänster och påbörjande och utövande av verksamhet som rör sådana tjänster (1 § e-handelslagen). Med informationssamhällets tjänster avses tjänster som normalt ut- förs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare (2 §), dvs. varje aktivitet som sker online, med någon ekonomisk innebörd. Iförarbetena till e-handelslagen anges som exempel på informa- tionssamhällets tjänster marknadsföring och försäljning av varor och tjänster, nättidningar, finansiella tjänster och s.k. beställvideo, allt under förutsättning att det sker online (prop. 2001/02:150 s. 110). Sändningar av radio och tv omfattas inte av e-handelslagen efter- som det inte är tjänster som tillhandahålls på individuell begäran. Andra tjänster, som exempelvis beställ-tv, kan omfattas om tillhanda- hållandet sker online. En sådan tjänst kan även omfattas av YGL genom den s.k. databasregeln. Om en informationssamhällets tjänst i något fall omfattas av bestämmelserna i eller YGL så gäller de bestämmelserna enligt förarbetena före lagen. I skäl 9 till direktivet om elektronisk handel tydliggörs att direktivet inte är avsett att påverka nationella grund- läggande regler och principer som rör yttrandefrihet. Regleringen på radio- och tv-området Direktivet om elektronisk handel och e-handelslagen bygger på den s.k. ursprungslandsprincipen. Med etableringsstat avses den stat där en tjänsteleverantör har sitt fasta driftsställe (2 § e-handelslagen). Detta behöver inte vara den stat där tjänsteleverantören rent fysiskt placerat sin tekniska utrustning för att tillhandahålla tjänster. För ett företag som tillhandahåller tjänster via en webbplats på internet är etableringsstaten alltså inte den stat där utrustningen för webbplatsen finns eller den stat från vilken det går att nå webbplatsen, utan den stat där företaget utövar sin näringsverksamhet. När en tjänsteleverantör är etablerad i flera stater ska en tjänst an- ses tillhandahållas från den stat där verksamhetens centrum ligger för denna särskilda tjänst (prop. 2001/02:150 s. 110). En tjänsteleverantör som tillhandahåller informationssamhällets tjänster ska ge information om sitt namn, sin adress i etablerings- staten och sin e-postadress. I förekommande fall ska leverantören även lämna information om organisationsnummer, registrerings- nummer för mervärdesskatt och behörig tillståndsmyndighet. För en leverantör som bedriver reglerad yrkesverksamhet ska informationen även omfatta ytterligare uppgifter som anges i lagen. Informationen ska finnas tillgänglig på ett enkelt, direkt och stadigvarande sätt (8 § e-handelslagen). Om en tjänsteleverantör inte lämnar information i enlighet med bl.a. 8§ e-handelslagen ska marknadsföringslagen tillämpas, med undan- tag av bestämmelserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Så- dan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen (15 § e-handelslagen). En näringsidkare som inte uppfyller sina skyldigheter enligt e-handels- lagen kan åläggas att lämna den information som saknas. Ett sådant åläggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obe- hövligt (24 och 26 §§ e-handelslagen). Regleringen på radio- och tv-området Alkohollagen (2010:1622), som omfattar såväl alkoholdrycker som alkoholdrycksliknande preparat, innehåller speci- fika regler om hur sådana produkter får marknadsföras. Lagen inne- håller bl.a. bestämmelser med förbud mot att i marknadsföring till konsumenter använda kommersiella annonser i ljudradioprogram, tv-program eller beställ-tv. Förbudet gäller även sådana satellitsänd- ningar som omfattas av radio- och tv-lagen. Det är och som ut- övar tillsyn över bestämmelserna om marknadsföring i alkohollagen. Vid denna tillsyn tillämpas bl.a. sanktionerna i marknadsföringslagen. 3.7Lagen om tobak och liknande produkter Bestämmelser om marknadsföring av tobak, elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare finns i lagen (2018:2022) om tobak och lik- nande produkter. Av lagen framgår att kommersiella annonser i ljudradio eller tv- program eller tv-sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen inte får användas vid marknadsföring till konsumenter. Elek- troniska cigaretter och påfyllningsbehållare får inte marknadsföras till konsumenter i ljudradiosändningar, tv-sändningar eller beställ-tv som omfattas av radio- och tv-lagen. Genom lagen genomförs Europa- parlamentets och rådets direktiv /40/EU av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relate- rade produkter och om upphävande av direktiv /37/EG. Det är och som utövar tillsyn över bestämmelserna om marknadsföring. Vid denna tillsyn tillämpas bl.a. sanktionerna i marknadsföringslagen. Bestämmelser om marknadsföring av humanläkemedel finns i läke- medelslagen (2015:315).