sou · H7B338 · 2019-07-15 00:00:00 — Hovrätten får också meddela närmare bestämmelser om skriftväxlingen och därvid be- stämma i vilket avseende parten ska yttra sig. I förarbetena uttalade Processlagberedningen att det i allmänhet inte torde behövas någon förberedelse för huvudförhandlingen utöver överklagandet och svars- skrivelsen, men att hovrätten emellertid ibland kan finna skäl att infordra ytterligare uppgifter från parterna eller en av dem.7 För att hindra att förberedelsen förlängs i onödan får en part föreläggas att komma in med mer än en skrift utöver överklagandet och svars- skrivelsen bara om det finns särskilda skäl för det. Skulle parterna självmant komma in med ytterligare skrifter får hovrätten, uttalade Processlagberedningen, ta hänsyn till uppgifterna i den mån omstän- digheterna föranleder det. Någon möjlighet att döma ut påföljd vid uteblivet svar från en part finns inte. Om hovrätten finner någon uppgift från parten nödvändig, t.ex. för klarläggande av en parts stånd- punkt, bedömde Processlagberedningen att hovrätten får kalla till sammanträde och förelägga parten vid vite att komma dit (9 kap.7 § RB). 5Peter Fitger m.fl., – en kommentar på internet, kommentaren till 45 kap. 10 § RB. 6Peter Fitger m.fl., – en kommentar på internet, kommentaren till 45 kap. 10 § RB, med hänvisningar till kommentar. 7NJA II 1943 s. 633. Ett ökat fokus på förberedelsen 6.2.3Materiell processledning under förberedelsen Rättens materiella processledning under huvudförhandlingen be- skrivs som att rätten ska se till att målet blir utrett efter vad dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i målet (46 kap. 4 § andra stycket RB och 51 kap. 17 § första stycket RB). Genom frågor och påpekanden ska rätten försöka avhjälpa otydligheter och ofull- ständigheter i de uttalanden som görs. Bestämmelsen om materiell processledning anses vara analogt tillämplig under förberedelsen. Rättens materiella processledning är en verksamhet för att klarlägga parternas ståndpunkter och ge dem möjlighet att begränsa eller kom- plettera processmaterialet.8 Tingsrätten ska om det behövs för målets förberedelse eller av något annat skäl hålla ett sammanträde med parter och andra som berörs (45 kap.13 § RB). Vid bedömningen av om ett sammanträde behövs ska rätten särskilt beakta om målets omfattning gör att ett samman- träde kan antas främja att huvudförhandlingen kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Hur förberedande sammanträden närmare ska gå till har lämnats åt rättstillämpningen. Sammanträdet kan avse själva huvudfrågorna i målet men kan också ägnas åt planering av en kommande huvudförhandling.9 Vidare kan sammanträdet behandla vissa rättegångsfrågor eller ägnas åt bevisupptagning utom huvud- förhandling.10 I samband med lagändringar som genomfördes i syfte att öka användningen av förberedelsesammanträden i mer omfattande mål angav regeringen som sin utgångspunkt att ett sammanträde under förberedelsen i ett omfattande mål som regel medför fördelar för målets fortsatta handläggning.11 Huvudförhandlingen kan, be- dömde regeringen, genom detta planeras på ett bättre sätt. Genom att eventuella oklarheter dessutom kan redas ut i ett tidigt skede kan huvudförhandlingen genomföras mer koncentrerat. 8Straffprocessutredningens betänkande Brottmålsprocessen, SOU 2013:17 s. 218. 1986/87:89 s. 232. 2004/05:131 s. 252. 2013/14:170 s. 23. Ett ökat fokus på förberedelsen hade det visat sig i lagstiftningsärendet att förberedande sammanträ- den i omfattande mål hölls relativt sällan. Möjligheten att hålla för- beredelsesammanträde borde därför enligt vad som framhölls utnytt- jas oftare och på ett mer strukturerat sätt. I hovrätten får ett förberedande sammanträde hållas om det be- hövs för en ändamålsenlig handläggning av målet (51 kap. 10 § tredje stycket RB). Kravet att sammanträde får hållas om det behövs för en ändamålsenlig handläggning var avsett att markera att muntliga in- slag i förberedelsen ska uppfattas som ett undantag. Sammanträdet borde, angavs det i motiven, vara till klar fördel för handläggningen.12 Allmänna regler för domstolens dokumentationsskyldighet vid sam- manträden gäller för förberedande sammanträden i brottmål (6 kap. 3–4 §§ RB). Det som förekommer vid sammanträden för förberedel- se av ett mål är enligt motiven av det slaget att ett protokoll i de allra flesta fall bör upprättas.13 Av 6 kap. 3 § RB följer att bl.a. att anteck- ningar om tid och plats, vilka som närvarar vid sammanträdet samt yrkanden och medgivanden eller bestridanden ska antecknas. Även det som i övrigt framkommer vid ett sammanträde ska dokumen- teras i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre rätt att det antecknas. Detta tar framför allt sikte på sådant som inträffar under ett sammanträde som avviker från den normala rättegångsord- ning som förutses i rättegångsbalken.14 Anteckningarna ska göras i anslutning till sammanträdet. Vid ett sammanträde som hålls under förberedelsen av ett mål och som inte endast avser bevisupptagning ska utöver det som framgår av 6 kap. 3 § RB dessutom, enligt 6 kap. 4 § RB, antecknas i korthet de omständigheter som parterna åbe- ropar samt motpartens yttrande över dessa omständigheter, de bevis som parterna vill åberopa och vad de vill styrka med varje bevis, samt det som i övrigt behövs inför målets avgörande. Omfattningen av anteckningsskyldigheten begränsas av 15 § första stycket mål- och ärendeförordning.15 Av denna bestäm- 12NJA II 1989 s. 183. 1999/2000:26 s. 79. 1999/2000:26 s. 136. 15Domstolsverkets handbok, Protokollföringen vid huvudförhandlingen m.m., avsnitt 6.2. Ett ökat fokus på förberedelsen melse framgår i och för sig att anteckningarna ska göras i ett proto- koll över sammanträdet. Detta gäller dock inte om uppgifterna fram- går av en dom eller av ett särskilt uppsatt beslut som tillkommer i anslutning till sammanträdet eller om uppgifterna antecknas i mål- registret eller på någon handling i akten. Anteckningarna bör vara så kortfattade som möjligt. Hänvisningar kan göras till aktbilagor i målet samt även till en dom, trots att denna ännu inte är avfattad när anteckningarna görs. Detta innebär att anteckningarna ofta inte kan läsas självständigt. Föreläggande att skriftligen redovisa sin inställning till åtalet Förelägganden till den tilltalade att redovisa inställningen till åtalet och grunden för denna tycks inte förekomma vid domstolarna i någon större omfattning. Enstaka lokala undantag finns, bl.a. vid några domstolars handläggning av ekomål, som innebär att förelägg- anden används regelmässigt. Sammanträden inför huvudförhandling tycks hållas förhållandevis sällan. Statistik som utredningen tidigare hämtat in från Domstols- verket visar att antalet timmar avsatta för förberedande möten i brottmål med över 100 timmars huvudförhandling i tingsrätt 2016 (20 mål med sammanlagt ) var färre än totalt. Det framgår inte av statistiken hur många av de som avser sammanträden enligt 45 kap. 13 § RB och vad som avser andra möten inför huvudförhandlingen. I siffran inkluderas i vart fall in- terna möten motsvarande . En grov uppskattning som gjorde i vårt tidigare arbete var att sammanträden hålls i 10–av de stora målen. Ofta har sammanträdena när de förekommer mer fokus på tidsplanering än på processuella frågor, enligt uppgifter till utredningen. 16Redovisningen i detta avsnitt är, i den mån det inte framgår att det rör sig om ny statistik, hämtad från vårt delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål, SOU 2017:7 s. 87 f. Ett ökat fokus på förberedelsen Av statistik från avseende framgår att antalet sammanträdestimmar som registrerats i katego- rierna annan förhandling, förberedande förhandling, internt möte och sammanträde uppgick och cirka 13 tim- mar för de mål i tingsrätterna som hade 100–140 timmars huvudförhandlingstid (motsvarande sammanlagt huvudförhandling och ). Antalet timmar som specifikt hade registrerats som förberedande samman- träden uppgick till 2017 och 2018. I brottmål med över i tingsrätterna hade registrerats i kategorierna annan förhandling och sammanträde (inga timmar hade registrerats som muntlig förberedelse) medan samman- lagt hade registrerats i kategorierna förberedande för- handling, muntlig förberedelse och sammanträde . Som en jämförelse kan nämnas att huvudförhandlingstiden i dessa de största brottmålen uppgick och till cirka 590 tim- mar . Det skäl som har framkommit från domarhåll till att samman- träden hålls förhållandevis sällan är att de uppfattas ha ett begränsat värde. Det har framhållits till utredningen att det uppfattas finnas smidigare och mer ändamålsenliga sätt att planera och förbereda målen än att kalla till ett sammanträde. Ett exempel är mailkontakt med parterna. Ytterligare förklaringar till den begränsade använd- ningen av sammanträden som har framkommit är dels att domare som grupp betraktat är ”trögrörlig” när det gäller förändrade arbets- former, dels att de stora målen oftast är häktade mål och att tiden efter åtal innan huvudförhandling måste påbörjas inte är tillräcklig för att hålla förberedande sammanträden. Exempelvis måste de advo- kater som är inblandade i dessa omfattande mål bokas upp än med tre veckors framförhållning, som är den tid som står till förfogande. Det har vidare tidigare framhållits till utredningen att det saknas ordentliga incitament för den tilltalade att ange inställ- ning i förväg. Från andra håll har det lämnats goda exempel på när förberedande sammanträden fungerar väl. Sammanträdena har kunnat leda till att åklagaren har återkallat flera förhör, förhandlingsplanen har revide- rats, personaliafrågor har berörts och säkerhetsarrangemang har kunnat planeras. Sammanträdena har, enligt vad som uppgetts, bidragit till att Ett ökat fokus på förberedelsen huvudförhandlingen i stor utsträckning kunnat effektiviseras. En för- utsättning som har angetts för att sammanträdena ska bli effektiva och nå sitt syfte är att åklagare, försvarare och målsägandebiträde är inlästa på målet och att försvarare och målsägandebiträden kan lämna uppgift om sina huvudmäns inställning i olika frågor, inte minst i fråga om skadestånd. Synpunkter har framförts till utredningen om att lagändringarna om en utökad användning av förbe- redelsesammanträden i omfattande brottmål har lett till en ökad medvetenhet kring möjligheten att använda förberedelsesamman- träden i stora mål och att antalet sammanträden kommer att öka allt- eftersom. Åklagarna har bekräftat den huvudsakliga bilden från domsto- larna att sammanträden inför huvudförhandling tenderar att enbart vara planeringsmöten. I den mån sammanträdena har ett annat inne- håll uppges det vara ett problem att den tilltalade med försvararen förhåller sig passiva och inte vill uppge någon inställning. Från försvararhåll har det framförts att en misstänkt kan ha an- ledning att vara försiktig med ställningstaganden i avvaktan på den vidare utvecklingen av processen.17 Detta gäller särskilt när det finns flera misstänkta personer i samma ärende. Möjligheten att få besked från den misstänkte skulle enligt vad som framförts öka om åklaga- rens position i olika frågor redovisades på ett tydligare sätt än vad som brukar vara fallet. Försvararsynpunkter har lämnats om att åkla- garen sällan begränsar sin bevisning med hänvisning till vitsord- nanden och medgivanden från den misstänkte eller tilltalade. Det upplevs enligt dessa synpunkter inte meningsfullt för försvaret att diskutera processmaterialet vid ett förberedande sammanträde. Det har å andra sidan från försvarare med erfarenhet från ekobrotts- området betonats att sammanträden inför huvudförhandlingen kan ha ett stort värde genom att försvararen vitsordar faktiska påståenden och förhållanden vilket leder till att åklagaren kan begränsa sin bevisuppgift med hänvisning till dessa vitsordanden. 17Utredningens delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål, SOU 2017:7 s. 74 om försvararsynpunkter på sammanträden inför åtal, jfr hänvisning s. 90. Ett ökat fokus på förberedelsen lämnade flera förslag som gällde förberedelsen i brottmål. Utredningen föreslog för det första dels att det skulle införas allmänna bestämmelser om att rätten, alltefter målets beskaffenhet, ska verka för att ett brottmål förbereds så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt, dels att rättens redan gällande skyldighet att utöva materiell processledning under för- beredelsen i ett brottmål ska regleras i rättegångsbalken.18 Följande författningsförslag lämnades bl.a. 45 kap. 13 § RB respektive 47 kap. 7 a § RB Rätten ska, allt efter målets beskaffenhet, verka för att målet förbereds så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt. Rätten ska genom frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter eller ofullständigheter i parternas yrkanden, inställningar eller bevisuppgifter. Någon skillnad i sak i förhållande till vad som redan gäller av- sågs inte med de förslag som lämnades. Utredningen bedömde ändå att det är viktigt att rättens ansvar för att förbereda målet kommer till tydligare uttryck i . Remissutfallet avseende förslaget var i huvudsak positivt. JO före- slog att bestämmelsen också förses med en skyldighet för rätten att verka för ett snabbt avgörande av målet. Hovrätten för , som var negativ till förslaget, ifrågasatte betydelsen av att införa all- männa bestämmelser av detta slag och detta särskilt när de endast avser en måltyp. Utredningens förslag ledde till att det infördes en reglering av rättens ansvar att verka för att brottmål förbereds på ett relevant sätt i 45 kap. 10 § RB. Av bestämmelsen följer att rätten, allt efter målets beskaffenhet, ska verka för att målet förbereds så att huvudförhand- lingen kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt. I samma paragraf infördes vidare en reglering av formerna för förberedelsen enligt vilken det framgår att förberedelse får ske vid ett sammanträde eller genom skriftväxling eller annan handläggning och att olika former av förberedelse får förenas om det är lämpligt. Förslaget om att reg- lera ansvaret för materiell processledning under förberedelsen ledde dock inte till lagstiftning. Regeringen bedömde att frågan borde 18Utredningens delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål, SOU 2013:17 s. 477. Ett ökat fokus på förberedelsen övervägas gemensamt med att regeringen tog ställning till övriga för- slag från som rör domarrollen och att ytter- ligare underlag behövdes innan ställning kunde tas till utredningens förslag i dessa delar.19 Som skäl för förslaget att reglera rättens ansvar för förberedelsen i lag angav regeringen bl.a. att det fanns ett värde i att rättens ansvar för förberedelsen tydliggörs.20 Syftet med förslaget var bl.a. att huvud- förhandlingar ska kunna hållas mer koncentrerade. En mer koncen- trerad huvudförhandling bör, framhölls det, ofta innebära att målet kan avgöras snabbare. Behovet av att vidta särskilda förberedande åt- gärder borde enligt regeringen avgöras med hänsyn till målets beskaff- enhet. I mer omfattande mål framhölls det kunna finnas ett behov av att rätten aktivt försöker förbereda målet exempelvis genom att klar- lägga parternas ståndpunkter och undanröja tveksamheter i deras bevisuppgifter, vilket kan medföra att onödig bevisning kan identi- fieras och inte behöver tas upp. Det minskar, sades det i förarbetena, även risken för att förundersökningen fortgår eller kompletteras under huvudförhandlingens gång. Huvudförhandlingen bedömdes också kunna hållas mer koncentrerad om man vid den inte behöver ägna tid åt att reda ut parternas ståndpunkter. En följd av utredningens arbete var vidare att det gjordes ett tillägg till bestämmelsen i 45 kap. 13 § RB av innebörd att rätten vid bedömningen av om ett förberedande sammanträde behövs ska sär- skilt beakta om målets omfattning gör att ett sammanträde kan antas främja att huvudförhandlingen kan genomföras på ett ändamålsen- ligt sätt. Regeringen angav i förarbetena som sin utgångspunkt att ett sammanträde under förberedelsen i ett omfattande mål som regel medför fördelar för målets fortsatta handläggning.21 Huvudförhand- lingen kan, framhölls det, genom detta planeras på ett bättre sätt. Genom att eventuella oklarheter dessutom kan redas ut i ett tidigt skede kan huvudförhandlingen genomföras mer koncentrerat. Med hänsyn till de vinster för handläggningen som ett sammanträde under förberedelsen i omfattande mål som regel kan få, ansåg reger- ingen att regelverket borde utformas på så sätt att ett sammanträde kommer till stånd, när det kan medföra fördelar för genomförandet 2013/14:170 s. 21. 2013/14:170 s. 20 f. 2013/14:170 s. 23. Ett ökat fokus på förberedelsen Bestämmelsen i borde där- för, avgjorde regeringen, kompletteras med en regel med detta syfte. Ett förslag som också hade lämnat om att rätten vid behov skulle få hålla förberedelsesammanträde efter den s.k. slutdelgivningen av förundersökningen avvisades däremot i det efterföljande lagstiftningsarbetet. Remissutfallet till detta förslag hade varit i huvudsak positivt. Regeringen gjorde emellertid bedöm- ningen att det inte borde införas en bestämmelse om att rätten får hålla ett förberedelsesammanträde innan åtal väcks.22 Regeringens be- dömde att befintliga möjligheter till förberedelse tillsammans med de övriga förändringar som föreslogs i lagstiftningsärendet var till- räckliga för att möjliggöra en ändamålsenlig förberedelse av stora mål. I förarbetena utvecklade regeringen sin syn på betydelsen av för- beredelsen i brottmål enligt bl.a. följande.23 I likhet med utredningen anser regeringen att det finns stora fördelar med en tidig förberedelse som är anpassad efter vad som krävs i det enskilda målet. Framför allt i omfattande mål kan det finnas behov av att rätten vidtar särskilda förberedande åtgärder för att klargöra parternas ståndpunkter före huvudförhandlingen. Det är viktigt att huvudförhandlingar kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt och kan hållas så koncentrerade som möjligt. För att uppnå detta syfte kan det till exempel vara nödvändigt för rätten att gå igenom åtalspunkterna och bevisuppgifterna för att i samråd med parterna planera hur huvudförhandlingen ska läggas upp på bästa sätt. Det gäller både för att förhandlingen ska kunna hållas så koncentrerad som möjligt och för att olika åtalspunkter med tillhörande bevisning ska behandlas i lämplig ordning. En annan viktig fråga att ta ställning till under förberedelsen är om flera åtal bör handläggas i en rättegång eller om det finns skäl att handlägga dem var för sig. lämnade också ett förslag om att åklagaren i samband med att åtalet väcks ska förelägga den tilltalade att svara på åtalet till rätten. Utredningen hänvisade i sina över- väganden bl.a. till att den allmänna uppfattningen bland praktiskt verksamma domstolsjurister är att det är sällsynt att möjligheten att förelägga den tilltalade att komma in med svaromål utnyttjas och att en målundersökning visat att skriftligt svaromål getts in i cirka sju pro- cent av de undersökta målen, inkluderande svaromål i bötesmål som avgjorts utan huvudförhandling.24 Flera remissinstanser tillstyrkte 2013/14:170 s. 24. 2013/14:70 s. 20 f. 24Straffprocessutredningens betänkande Brottmålsprocessen, SOU 2013:17 s. 358 f. Ett ökat fokus på förberedelsen eller var positiva till förslaget från utredningen men majoriteten av remissinstanserna avstyrkte eller var negativa bl.a. med hänvisning till att förslaget riskerar att leda till en sammanblandning av åklaga- rens och domstolens uppgifter, något som i förlängningen kan med- föra att förtroendet för domstolarna som självständiga och opartiska urholkas. Flera av de remissinstanser som var negativa till förslaget om att åklagaren ska förelägga den tilltalade att svara på åtalet var dock positiva till att den tilltalade ska yttra sig över åtalet i och för sig men ansåg att det var domstolen som skulle ansvara för förelägg- andet. Några remissinstanser, bl.a. och , ifrågasatte om ett obligatoriskt krav på svaromål från den tilltalades sida kommer att effektivisera brottmålsprocessen i nämnvärd utsträckning. I den konsekvensanalys om vissa förslag i som genomfördes senare återtogs förslaget om att åklagaren skulle förelägga den tilltalade att svara på åtalet.25 6.4Svea hovrätts projekt om stora brottmål Vid initierades på hovrättspresidentens uppdrag ett projekt om handläggningen av stora och komplicerade brottmål. Projektets uppdrag var att kartlägga erfarenheterna av handläggningen av stora brottmål samt att utreda vad som kan göras för att förbättra effektiviteten av handläggningen av sådana mål i och att lämna förslag på området. Arbetsgruppen skulle särskilt se till vad som bör krävas i frågan om ordförandens roll, förberedelse och pla- nering av rättegången och processledning – med fokus på att lyfta fram de frågor där parterna är oense. Resultatet av projektet redovi- sades i en rapport år 2015.26 När det gäller förberedelsen av stora brottmål uttalas bl.a. följande i rapporten.27 Det brukar sägas att förberedelsen av ett brottmål generellt sett inte är av så stor betydelse som i tvistemål eftersom målet normalt sett blir tillräckligt förberett genom förundersökningen. Så är inte fallet i fråga om stora och komplicerade brott- mål. I dessa mål kan man hämta inspiration från tvistemålshanteringen. 25Departementspromemorian Brottmålsprocessen – en konsekvensanalys, Ds 2015:4. 26Svea hovrätts projekt om handläggningen av stora och komplicerade brottmål En skräddar- sydd rättegång – och vägen dit, rapport . 27Svea hovrätts projekt om handläggningen av stora och komplicerade brottmål En skräddar- sydd rättegång – och vägen dit, rapport . s. 11. Ett ökat fokus på förberedelsen För en effektiv hantering av sådana mål som det här är fråga om måste rätten anstränga sig för att fullgöra sin skyldighet att se till att målet förbereds på ett sådant sätt att huvudförhandlingen kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt. I detta ligger att ta reda på vad parterna egentligen är oense om. Det är på de tvistiga om- ständigheterna rättegången ska ha sitt fokus. Den tilltalade har ett starkt intresse av att få veta exakt vad åklagaren gör gällande och vad rätten ska pröva. Ett sådant tydliggörande gagnar rättens prövning av åtalet, men syftar också till att skapa en bra stämning under rättegången eftersom överraskningar undviks. Det ska framhållas att åklagaren i princip har bevisbördan för samtliga de om- ständigheter som ligger till grund för åtalet. Även om parterna alltså inte förfogar över ansvarsfrågan torde det inte finnas något hinder mot att domstolen, utan mer ingående prövning, låter vitsordade omständigheter ligga till grund för bedömningen (jfr bestämmelsen i 35 kap. 3 § andra stycket om verkan av en parts erkännande i brottmål, och se idéskrift Effektivare han- tering av stora och komplicerade brottmål, 2006). Om rätten av någon anledning inte är beredd att godta ett vitsordande bör rätten ge uttryck för det under rätte- gången. Det nämnda synsättet förekommer i rätt stor utsträckning, men bör få ett betydligt större genomslag. Om så inte sker kan det finnas anledning att överväga lagstiftning i frågan. Även om den misstänkte kan vitsorda omständigheter under hela förundersök- ningen är det förmodligen realistiskt att anta att han eller hon är beredd att ange sin inställning i enskildheter först i samband med ett sammanträde enligt 23 kap. 18 § tredje stycket . Ett sådant sammanträde syftar för övrigt just till att behandla den misstänktes invändningar och att se till att onödig bevisning und- viks. Innan åtal väckts bör dock inte krävas av försvararen att han eller hon ger besked om den tilltalades inställning i enskildheter. Ett utmärkt – men alltför sällan använt – verktyg är att förelägga den tilltalade att skriftligen redovisa sin inställning till åtalet (45 kap. 10 § tredje stycket rätte- gångsbalken).