sou · H7B365 · 2019-12-16 00:00:00 — Tät region avlägset belägen Landsbygdsregion nära större stad Landsbygdsregion mycket avlägset belägen Anm.: Avser sysselsättningsgraden i nattbefolkningen i åldern 20–. Källor: och egna beräkningar. Även om utvecklingen i sysselsättningsgraden förefaller relativt lik mellan regiontyperna finns betydande skillnader i den underliggande utvecklingen. Antalet sysselsatta har ökat kraftigt i storstadsregion- erna, med i genomsnitt i Göteborgs- och Stockholmsregionerna (se figur 6.13). Däremot har sysselsättningen minskat med i genomsnitt i mycket avlägset belägna landsbygdsregioner. Att sysselsättningsgraden trots detta ökade i denna region beror på att befolkningen 20–minskade mer än sysselsättningen. Ökningen av sysselsättningen i mer tätbefolkade områden är i linje med forskningen kring agglomerationsekonomier. Forskning tyder på att större städer erbjuder täta arbetsmarknader med ett diversifierad utbud av arbetsgivare, yrken och sektorer. Det under- lättar matchning mellan arbetsgivare och arbetstagare. Dessutom stimulerar det rörligheten på arbetsmarknaden. I täta miljöer ökar sannolikheten att hitta ett jobb som ger god avkastning på utbild- ning. Regionala skillnader i inkomst -0,5 -1,0 Tät region nära en större stad Tät region avlägset belägen Landsbygdsregion nära större stad Landsbygdsregion mycket avlägset belägen Källor: och egna beräkningar. Större risk för att jobb automatiseras i landsbygdsregioner och (2013) argumenterar för att en stor del av de arbeten som utförs av människor kan komma att utföras av robotar eller datorer. Digitalisering och automatisering ger möjlighet för företag att öka produktiviteten och skapa nya jobb. kan den innebära att vissa yrken blir överflödiga och kan därmed leda till arbetslöshet. Främst berör det medelkvalificerade jobb, som kan handla om allt från bokföring till enklare sjukvårds- tjänster eller transport.94 I en underlagsrapport till analyserar och (2019) digitaliseringen och automatiseringen ur ett regionalt perspektiv. Utgångspunkten är att en rad yrken kommer att ha större eller mindre sannolikhet att digitaliseras och automatiseras med hjälp av ny teknik. Baserat på hur många som är anställda inom olika yrken i regionerna ger författarna en bild av hur sannolikheten för automatisering har utvecklats . –2013 har den genomsnittliga automatiseringssanno- 94Se också bilaga 6 till . Regionala skillnader i inkomst likheten minskat i samtliga regioner (se figur 6.14). Minskningen har dock varit märkbart störst i storstadsregionerna, medan den endast varit marginell i landsbygdsregionerna. Den stora minskningen i storstadsregionerna drivs framför allt av tillverkningsindustrin i . Utvecklingen har medfört att andelen an- ställda med ett yrke som har hög risk att automatiseras var i landsbygdsregioner, i tätort och i storstadsregioner. Även andelen som jobbar inom rutinbaserade yrken var då högre i landsbygdsregioner jämfört med storstadsreg- ionerna och täta regioner. Resultaten indikerar att omställningen på arbetsmarknaden till följd av digitaliseringen och automatiseringen kommit längst och gått snabbast i storstadsregionerna. Anm.: Genomsnittlig automatiseringssannolikhet i vardera regionstyp. Automatiseringssannolikheten för ett enskilt yrke är , diagrammet visar därmed förändringen i sammansättning av yrken. Källor: och (2019). Studien visar även att det finns ett starkt negativt samband mellan genomsnittlig automatiseringssannolikhet och utbildningsnivå. Ju kortare utbildning en individ har, desto högre är sannolikheten att arbetsuppgifterna kommer att automatiseras. Detta samband gäller oavsett vilken region individen bor i. Eftersom utbildningsnivån i allmänhet är lägre i landsbygdsregionerna är risken att förlora jobbet på grund av automatisering också större i dessa regioner. Regionala skillnader i inkomst En ökad automatisering skulle kunna innebära ökade produk- tivitetsvinster. Landsbygdsregioner tycks därmed ha en stor tillväxt- potential, men även en större risk för ökad arbetslöshet till följd av den digitaliseringsdrivna strukturomvandlingen. Det ställer krav på individernas omställningsförmåga och matchning mellan arbets- tagare och arbetsgivare.95 Det är önskvärt att matchningen mellan lediga jobb och arbetslösa fungerar så effektivt som möjligt. Ju kortare rekryterings- och arbetslöshetstiderna är, desto högre blir sysselsättningen. Match- ningseffektiviteten skiljer sig dock mellan olika regioner. I vissa regioner tar det för företag och arbetssökande att hitta varandra. Det medför att sysselsättningen är lägre än vad den skulle kunna vara. En analys av missmatchning för län indikerar att ungefär en procent av möjliga rekryteringar går förlorade på grund av bristande geografisk matchning. Analysen baseras på metoder som utvecklats av m.fl. (2014) för och imple- menterats av (2012) för . Den grundläggande tanken är att förhållandet mellan lediga platser och sökande bör vara lika mellan olika geografiska områden. Om det finns många lediga jobb i t.ex. bör även de arbetssökande söka jobb i detta område. En bedömning av olika läns matchningseffektivitet och produktivitetstillväxt vägs också in. Det är ineffektivt att ha många arbetssökande i regioner som har låg matchningseffektivitet eller låg produktivitetstillväxt, även om det finns många lediga jobb. För att uppnå en mer effektiv geografisk allokering av arbets- sökande skulle fler arbetssökande behöva söka jobb i framför allt , men även , och (se figur 6.15). På motsvarande sätt skulle färre arbetssökande behöva söka jobb i övriga län, framför allt i , och . Sammantaget är det ca 200 000 arbetssökande som enligt denna beräknade allokering skulle behöva söka jobb i 95Se även (SOU 2015:104) för en fördjupad diskussion av digitali- sering och omställning på arbetsmarknaden. Regionala skillnader i inkomst annat län.96 En teoretisk omallokering enligt figur 6.15 skulle genom ökade jobbchanser kunna öka sysselsättningsgraden i riket med . Denna brist i geografisk matchning har varit förhållandevis stabil , förutom en tillfällig ökning under finanskrisen. Det bör framhållas att analysen inte väger in kostnaden av en bättre allokering av arbetssökande, exempelvis flyttkostnader och påverkan på bostadsmarknaden. Den bör därför i första hand tolkas som en kvantitativ bedömning av storleken på effektivitetsförlusten till följd av bristande matchning. Dessutom illustrerar analysen vilka län som har störst och minst problem med matchning. Arbetssökande enl. optimal fördelning Arbetssökande enligt faktisk fördelning län län län V. Anm.: Andel av de totala arbetssökande i riket respektive andel av totala lediga jobb i riket. Arbetssökande är här definierat som ej sysselsatta personer. Källor: och egna beräkningar. 96Analysen tar antalet lediga jobb per län för given. Om antalet lediga jobb skulle öka i t.ex. län skulle även antalet arbetssökande i länet kunna vara större. Det bör också noteras att endast av de nya jobbsökande kan väntas få jobb. Antalet som skulle behöva flytta till andra län på grund av nytt jobb är därmed väsentligt lägre än 200 000. Regionala skillnader i inkomst Resultaten tyder på att den geografiska rörligheten bland arbets- sökande är lägre än vad som skulle behövas på en optimalt funge- rande arbetsmarknad. En ökad rörlighet skulle kunna innebära en förbättring av matchningen på arbetsmarknaden och en högre sysselsättning. skulle det ställa ökade krav på möjligheter till jobbpendling mellan och inom regionerna, och en väl fungerande bostadsmarknad som möjliggör ökad inflyttning till regioner där matchningen fungerar bättre. Framför allt ifråga om bostadsmark- naden finns stora brister. Viktigt med en välfungerande bostadsmarknad Arbetskraftens rörlighet och flexibilitet är en viktig faktor för en väl fungerande arbetsmarknad. Strukturomvandlingen ställer inte bara krav på att arbetskraften uppdaterar och växlar kompetens i takt med förändrade krav, utan också på att människor har möjlighet att flytta dit arbetstillfällena finns. Internationell forskning tyder på att höga bostadspriser och begränsat utbud på bostadsmarknaden i stor- stadsområden kan hämma inflyttningen från andra regioner. Det kan dämpa produktivitetstillväxten i storstäderna och bromsa utveckl- ingen mot minskande inkomstskillnader mellan regioner.97 I för- längningen dämpar det den ekonomiska tillväxten i landet som helhet. En rad studier har belyst problem i den svenska bostadsmarknadens funktionssätt.98 De problem som främst lyfts fram är ett ineffektivt utnyttjande av bostadsbeståndet och att utbudet av bostäder i växande regioner inte möter efterfrågan. Ett tecken på det sistnämnda är att bostadsbyggandet inte hänger med i befolkningsutvecklingen. Figur 6.16 visar att befolkningen i Stockholms- och har ökat mer än bostads- beståndet. Även om det är ett grovt mått som inte tar hänsyn till utgångsläget och förändrad demografisk sammansättning ger det ändå en indikation på i vilka regioner de största bristerna finns.99 97Se exempelvis och (2019) och Ganong och Shoag (2017). 98Se exempelvis bilaga 3 till (SOU 2015:48). 99Om bostadsbeståndet skulle ha ökat lika mycket som befolkningen 1990–2018 skulle det ha funnits 75 000 fler bostäder i , 13 000 fler i och 5 000 fler i . Regionala skillnader i inkomst Bristerna finns på såväl hyresmarknaden som på den ägda bostads- marknaden. Ur ett arbetsmarknadsperspektiv är de långa kötiderna det främsta problemet på hyresmarknaden. De innebär att hyres- marknaden inte bidrar med den flexibilitet i boendet som kan för- väntas på en väl fungerande bostadsmarknad. Med god tillgång på hyresbostäder erbjuder de en mer flexibel form av boende, eftersom transaktionskostnaderna vid flytt är lägre än för ägda bostäder. I många länder är därför rörligheten större bland hyresboende än bland de som äger sin bostad. Rörligheten på den svenska bostads- marknaden tycks dock avvika från detta mönster. Enligt (2012) är de som bor i hyresrätt mindre benägna att flytta av arbetsmarknadsskäl än de som äger sin bostad.100 En trolig förklaring till detta är att tillgången på hyreslägenheter är låg på flera tillväxt- orter i , vilket gör att transaktionskostnaden för att få en hyreslägenhet, främst i form av söktid, är relativt stor. Begräns- ningarna på hyresmarknaden ökar även efterfrågan på ägda bostäder. På den ägda bostadsmarknaden är framför allt stora regionala skillnader i bostadspriser som skapar inträdeshinder och begränsar arbetskraftens rörlighet. Skillnaderna i bostadspriser har ökat märk- bart de senaste 20–30 åren (se figur 6.17). Den snabba prisutveckl- ingen på bostäder i expansiva regioner har resulterat i betydande skillnader i eget bostadskapital mellan regioner och även mellan individer inom framför allt storstadsregionerna. Tillsammans med kreditrestriktioner kan det begränsa möjligheterna och de ekono- miska incitamenten att flytta av arbetsmarknadsskäl från regioner med lägre bostadspriser till regioner med högre bostadspriser, särskilt för hushåll med lägre inkomst. 100Rörligheten tycks dock generellt vara större på hyresmarknaden än på den ägda marknaden, se och (2016). Regionala skillnader i inkomst 2018– 1990 bostadsbestånd,i-30 Förändring Tät region avlägset20 större stad Förändring i befolkning, 1990–2018 Källor: och egna beräkningar. Landsbygdsregioner mycket avlägset belägna Landsbygdsregioner avlägset belägna Landsbygdsregioner nära en större stad regioner avlägset belägna Täta regioner nära en större stad Källor: och egna beräkningar. Regionala skillnader i inkomst Enligt och (2019) flyttar den utbildade arbetskraften i större utsträckning och flytten sker ofta till de stora städerna. Den mindre kvalificerade arbetskraftens benägenhet att flytta till storstäderna visar sig ha minskat, vilket skulle kunna förklaras av de höga bostadspriserna. Det kan även förmodas förstärka tendenserna till ökad koncentration av arbetskraft med specialistkompetens och relativt höga löner till de expansiva region- erna och försvåra rekryteringen av arbetskraft till yrken med relativt sett lägre löner i dessa regioner. De regionala skillnaderna i bostads- priser och den begränsade tillgången till hyresbostäder i växande regioner försämrar därmed förutsättningarna för arbetskraften att röra sig dit arbeten finns. I avsnitt 6.3 diskuteras inträdeshinder på bostadsmarknaden vidare. 6.1.5Pendling till storstadsregionerna har ökat Genom pendling ökar produktionen i inpendlingsregionerna, medan inkomsterna ökar i utpendlingsregionerna. Pendling kan därmed gynna både in- och utpendlingsregionerna. Figur 6.18 visar kvoten mellan förvärvsarbetande dag- och natt- befolkning. Kvoten ger en approximativ uppskattning av pendlingen till och från regionerna. Om kvoten är mindre än ett är regionen en utpendlingsregion och regionen är beroende av arbetsmarknaden i andra regioner.101 Om kvoten i stället är större än ett är regionen en inpendlingsregion och produktionen i regionen drar nytta av arbets- kraft från andra regioner. är tydligt en inpendlingsregion och inpend- lingen har ökat i betydelse . Även inpendlingen till har ökat. Denna region var 1995 en utpendlings- region, men ökad inpendling har medfört att det i stort sett var balans mellan in- och utpendling till regionen 2016.102 Malmö- regionen är däremot en utpendlingsregion, vilket i stor utsträckning beror på närheten till men även på pendling till . Täta regioner och landsbygdsregioner som ligger nära en större stad är utpendlingsregioner. 101 Kvoten är ett mått på nettopendlingen till en region. Även om kvoten är ett kan det förekomma stor in- och utpendling som tar ut varandra. 102Det finns en relativt stor utpendling till från . har dock inpendlingen från täta regioner nära större stad ökat och motverkat denna tendens. Regionala skillnader i inkomst en större stad är en avgörande faktor för att invånarna i dessa regioner pendlar och utpendlingen från dessa regioner har också ökat i betydelse . Däremot tycks utpendlingen ha minskat i avlägset och mycket avlägset belägna landsbygdsregioner. Den förhållandevis kraftiga ökningen i inpendling till Stockholms- och Göteborgsregionerna bidrog till att BRP per invånare ökade mer i dessa regioner än i övriga regioner. Tät region nära en större stad Tät region avlägset belägen Landsbygdsregion nära större stad Landsbygdsregion mycket avlägset belägen Anm.: Dagsysselsatta är antalet personer som jobbar i en region. Nattsysselsatta är antalet personer som bor i en region och har ett jobb, men inte nödvändigtvis i samma region som bostaden. Om dag - befolkning är större än nattbefolkning, och kvoten därmed är större än ett, innebär det att sysselsätt - ningen i regionen är större än antalet personer som bor i regionen och har ett jobb. Regionen har alltså högre inpendling än utpendling av arbetstagare. Källor: RAPS/och egna beräkningar. Det bör nämnas att pendling även kan skapa sysselsättningstillväxt i utpendlingsregionerna. Detta genom att pendlare handlar i regionen där de har bostad och därigenom skapar ökad efterfrågan på arbetskraft. (2016) dokumenterar en sådan effekt i svenska landsbygdsregioner. Resultaten tyder på positiva syssel- sättningseffekter i landsbygdsregioner med upp till två timmars pendlingsavstånd till närmsta tätort. Effekten är större när det gäller pendlare med längre utbildning än pendlare med korta utbildning, Regionala skillnader i inkomst vilket kan antas bero på högre löner och därmed större köpkraft bland de med längre utbildning. Stordriftsfördelar, ökad specialisering och kunskapsutbyte sker inte bara inom storstadsregionerna. Närheten till täta miljöer inom sam- tliga regiontyper är central för den regionala tillväxten.103 Tätorter som exempelvis , och spelar en bety- dande roll i den regionala ekonomin. Även mer glest befolkade områden som ligger nära dessa tätorter kan stärkas jobb- och befolk- ningsmässigt av tillväxten i tätorterna. I figur 6.19 redovisas den genomsnittliga produktivitetstillväxten 1995–2016 för de tre största arbetsmarknadscentra inom varje regiontyp. Det kan konstateras att produktivitetstillväxten inom täta regioner är betydligt högre i de tre största arbetsmarknadscentra än genomsnittet för respektive regiontyp. Produktivitetstillväxten ligger dessutom på i stort sett samma nivå som genomsnittet för storstadsregionerna. Även sysselsättningstillväxten koncentreras till lokala arbetsmarknadscentra. och (2019) visar att tillväxten i sysselsättning är märkbart högst i centralkommunens ekonomiska centrum och dess nära omgivning, medan den är påtagligt lägre i övriga områden. Denna förtätning till centralkommunens ekonomiska centrum sker inte bara inom storstadsregionerna utan gäller alla regioner. De lokala tillväxtcentra spelar därmed en viktig roll för den regionala ekonomin och därmed för tillväxten i i stort. 103Se exempelvis m.fl. (2017) för en diskussion av förtätningens betydelse för landsbygden. Regionala skillnader i inkomst Tät region nära en större stad Tät region avlägset belägen Landsbygdsregion nära större stad Landsbygdsregion mycket avlägset belägen Anm.: Avser genomsnittlig årlig nominell tillväxt. Med ”tre kommuner” avses de tre kommuner inom respektive regiontyp som 2016 hade högst antal förvärvsarbetande dagbefolkning i åldern 20–. Källor: och egna beräkningar. Regionala skillnader i inkomst Fördjupningsruta 6.3: Fortsatt divergens i regionerna till 2035 I de makroekonomiska scenarierna antas BNP öka med i genom- snitt 2019–2035, medan BNP per invånare antas öka med i genomsnitt (se fördjup- ningsruta 3.1). Det är en svagare utveckling än –2018, vilket i stor utsträckning beror på den demografiska sammansättningen (dvs. fler äldre och utrikes födda) och dess väntade påverkan på både andel personer i arbetsför ålder och i sysselsättning. På regionnivå antas de historiska flyttmönstren fortsätta och allt fler flyttar till storstadsregionerna.104 Det innebär, till- sammans med ett lågt födelsenetto, att andelen arbetsföra minskar mer i landsbygdsregioner jämfört med storstads- och täta regioner. Produktiviteten antas öka kraftigare i storstads- regionerna, jämfört med landsbygdsregionerna och tätort. Det medför att BRP per invånare ökar snabbare i storstadsregionerna. I figur 6.20 redovisas tillväxten i per invånare 2015–2035 i olika län.105 I allmänhet beräknas län som 2015 hade en lägre BRP per invånare växa långsammare än län med en högre BRP per invånare. BRP per invånare divergerar därmed mellan länen. Tillväxten i per invånare ökar mest i och , med . Lägst antas tillväxten bli i och med . Anledningen till att BRP per invånare växer långsammare i dessa län är framför allt en relativt låg produkti- vitetsutveckling, men för del även en minskande andel arbetsföra. Skillnaden mellan länens tillväxt i produktivitet minskar i framskrivningen jämfört med historiska tillväxttakter då produktivitetstillväxten per bransch antas vara densamma i alla län. Produktivitetstillväxten fortsätter att vara högst i med i genomsnitt , men andra län med hög andel varuproducerande branscher, som t.ex. och , beräknas ha en högre tillväxt än med en genomsnittlig tillväxt på . 104Framskrivningarna på regionnivå är från RAPS/. 105Framskrivningarna i RAPS är gjorda på länsnivå. Regionala skillnader i inkomst Genomsnittlig årlig tillväxt 2015-2035 250 300 350 400 450 500 550 600 650 BRP per capita 2015 (tusental kronor) Källor: RAPS/och egna beräkningar. 6.1.7Ökande vinstandel i och Som konstaterades i avsnitt 6.1.3 har arbetsproduktiviteten diverge- rat mellan regionerna och skillnaderna i arbetsproduktivitet mellan regionerna var 2016 relativt stora. Arbetskostnaderna per sysselsatt har dock inte divergerat i motsvarande utsträckning. Figur 6.21 visar att de regionala skillnaderna i arbetskostnader per sysselsatt är väsentligt mindre än skillnaderna i arbetsproduktiviteten (BRP per sysselsatt). I exempelvis är BRP per sysselsatt högre än riket, medan arbetskostnaderna per sysselsatt endast är högre än riket. I avlägset belägna landsbygds- regioner däremot är BRP per sysselsatt lägre än riksnivån, medan arbetskostnaderna per sysselsatt endast är lägre. Regionala skillnader i inkomst BRP per sysselsatt, 20-64 år Lönesumma per sysselsatt, 20-64 år Tät region nära en större stad Tät region avlägset belägen Landsbygdsregion nära större stad Landsbygdsregion mycket avlägset belägen Källor: RAPS/, och egna beräkningar. Det innebär att förhållandet mellan regionernas arbetskostnader per sysselsatt i stort sett inte har förändrats , se figur 6.22.106 Dessutom implicerar det att arbetskostnadsandelen har minskat i Göteborgs- och Stockholmsregionerna, medan den har ökat i de övriga regionerna (se figur 6.23). I riket som helhet har arbetskostnadsandelen dock varit . Följaktligen är vinstan- delen större för företagen i och jämfört med andra regioner. 106Data för arbetskostnaderna finns inte för denna regionindelning . Regionala skillnader i inkomst Tät region nära en större stad Tät region avlägset belägen Landsbygdsregion nära större stad Landsbygdsregion mycket avlägset belägen Källor: RAPS/, och egna beräkningar. Tät region nära en Källor: RAPS/, och egna beräkningar. Regionala skillnader i inkomst I detta avsnitt utreds i vilken utsträckning de ovan beskrivna skillna- derna mellan regionerna får genomslag i den regionala fördelningen av hushållens ekonomiska standard. Den föregående analysen av arbetskostnaderna baserades på aggregerade uppgifter från nationalräkenskaperna. I detta avsnitt, där fokus ligger på hushållens ekonomiska standard, används i stället individdata från officiella inkomstfördelningsstatistik (se fördjupningsruta 6.4 för en redogörelse av skillnaderna mellan dessa båda statistikkällor). Hushållens ekonomiska standard utgår från individens samlade faktorinkomster, dvs. inkomster av arbete inklu- sive inkomster av näringsverksamhet samt kapitalinkomster. Därtill beaktas den omfördelning som sker via skatter och transfereringar samt effekterna av skillnader i försörjningsbörda och stordriftsför- delar mellan individer i olika hushåll. I detta avsnitt behandlas därför först hur olika komponenter av faktorinkomsterna bidrar till inkomstskillnaderna mellan regionerna. Därefter redovisas effekten av omfördelningen genom skatter och transfereringar. Resultaten visar att skillnaderna i lön per sysselsatt förstärks, dels av de demografiska skillnaderna, dels av skillnader i kapitalinkomster mellan regionerna. Skatter och transfereringar, inklusive pensioner, reducerar dock skillnaderna. konstateras att skillnaderna i ekonomisk standard mellan regionerna är betydligt mindre än skillnaderna mellan olika inkomstgrupper inom regionerna och i landet som helhet. 6.2.1Inkomster av arbete är högst i Inkomster av arbete svarar för ungefär 4/5-delar av de samlade faktorinkomsterna. Fördelningen av inkomster från arbete väger därför tungt i fördelningen av de samlade faktorinkomsterna. En första fråga att ställa är i vilken utsträckning de tidigare redovisade skillnaderna i arbetskraftskostnader per sysselsatt i respektive region återspeglas i skillnader i arbetsinkomster för de som bor i regionen. Av figur 6.24 framgår att skillnaderna i inkomster av arbete för de som bor i respektive region är något större än skillnaderna i arbets- kostnader per sysselsatt i regionen. Skillnaden mellan regionen med den högsta relativa arbetskostnaden per sysselsatt och den med den Regionala skillnader i inkomst lägsta uppgår till . Motsvarande skillnad i relativa förvärvsinkomster, beräknad som genomsnittet för alla i yrkesverk- sam ålder (20–) med sådana inkomster, uppgår till ca 27 pro- cent. När även de demografiska skillnaderna mellan regionerna beaktas ökar skillnaden ytterligare. I fördelningsanalysen är det genomsnitt beräknade för hela den vuxna befolkningen som är av intresse, inte genomsnitt för de sysselsatta.107 Andelen personer är betydligt högre i storstadsregionerna än i övriga delar av landet (se figur 6.24).