sou · H7B366 · 2019-12-18 00:00:00 — Det ankommer på Havs- och vattenmyndigheten att informera geologiska undersökning om de ope- rativa planer som har betydelse för grundvattnet. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att om , eller någon av de övriga myndigheterna eller kommunerna, bedömer att det inte är tillräckligt med en operativ plan för att åstadkomma ett åtgärdsarbete som leder till att den status som fastställts för vatten- förekomsterna inom åtgärdsområdet ska kunna nås så ska de gemen- samt besluta om ett delåtgärdsprogram. Delåtgärdsprogrammet ska skickas till Havs- och vattenmyndig- heten för att myndigheten, tillsammans med geologiska undersökning, ska kunna utföra den uppföljning och utvärdering som ska redovisas i förvaltningsplanen. Det ankommer på Havs- och vattenmyndigheten att informera geologiska under- sökning om de delåtgärdsprogram som har betydelse för grundvattnet. Bestämmelsen i första stycket innebär att arbetet med och innehållet i ett förslag till åtgärdsprogram enligt 1 § och ett delåtgärdsprogram enligt 1 b § omfattas av kraven i 5 kapitlet . Bestäm- melsen om att åtgärder inte får leda till en ökning av föroreningen av vatten motsvaras av artikel 11.6 i ramdirektivet för vatten. Bestämmelsen har flyttats från 5 § sista stycket till denna paragraf för att tydliggöra att detta gäller både för åtgärdsprogram för distrikt och delåtgärdsprogram. I bestämmelsen finns även en erinran om att bestämmelserna i 6 kapitlet ska beaktas. I bestämmelsens sista stycke anges att både åtgärdsprogram och delåtgärdsprogram ska vara genomförda efter att de fast- ställdes eller omprövades, i enlighet med artikel 11.8 i ramdirektivet för vatten. Paragrafen upphävs till följd av att uppgiften att fastställa och om- pröva det angivna åtgärdsprogrammet till de angivna datumen har fullgjorts vid tiden för när förordningsändringarna träder i kraft. Skyldigheten att vidta åtgärderna i åtgärdsprogrammet följer av 6 kapitlet 2 §. Paragrafen upphävs till följd av att möjligheten att beakta särskilda frågor i ett åtgärdsprogram för avrinningsdistrikt tagits in i 1 § och till följd av att möjligheten för myndigheter att fastställa delåt- gärdsprogram regleras i 1 b §. Bestämmelsen att delåtgärdsprogram på lämpligt sätt ska tas in i åtgärdsprogrammet för distriktet följer inte av ramdirektivet för vatten. Syftet med bestämmelsen uppfylls genom att en sammanfattning av delåtgärdsprogrammet ska redo- visas i förvaltningsplanen för distriktet i enlighet med 5 kap 1 b §. Erinran i andra stycket uppfylls genom bestämmelsen i 5 § om vad ett åtgärdsprogram för avrinningsdistrikt ska innehålla. Paragrafen upphävs till följd av att regeringsprövning av åtgärds- program för avrinningsdistrikt blir obligatorisk genom den nya be- stämmelsen i 5 kapitlet 8 a § . Det finns inte skäl för reger- ingen att pröva ett förslag till delåtgärdsprogram då sådana program beslutas gemensamt av de berörda myndigheterna och kommunerna och utgår från beslutade miljökvalitetsnormer enligt 4 kapitlet. Ändringen i första stycket är en följdändring till 5 kapitlet 8 § som innebär att regeringen ska besluta om åtgärdsprogram för avrin- ningsdistrikt. Bestämmelsen innehåller krav på vad ett förslag till sådant åtgärdsprogram ska innehålla. Ändringarna i andra stycket innebär även ett förtydligande och en justering av nuvarande be- stämmelse utifrån innehållet i de artiklar i ramdirektivet för vatten som bestämmelsen hänvisar till. Genom ändringen införs begreppen grundläggande och kompletterande åtgärder i den svenska regler- Hänvisningen till artikel 11.6 upphävs då den artikeln inte be- skriver vilka åtgärder som ett åtgärdsprogram ska innehålla. Inne- börden av artikel 11.6 regleras i 2 § första stycket. Tredje stycket är nytt och anger vad ett delåtgärdsprogram ska innehålla. Ändringen görs för att justera en felaktig paragrafhänvisning. I paragrafen görs endast följdändringar. I paragrafen görs endast följdändringar. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om hur åtgärdsprogram ska redovisas justeras till att avse operativa planer och delåtgärdsprogram. Eftersom dessa endast ska redovisas till Havs- och vattenmyndighe- ten så behövs inget bemyndigande i denna del till geologiska undersökning. Bestämmelsen ändras till följd av att uppgiften att besluta om över- vakningsprogram förs över till Havs- och vattenmyndigheten för yt- vatten och till geologiska undersökning för grundvatten. Skyldighet för dessa myndigheter att samverka med varandra och med andra myndigheter och kommuner med lagstadgat eller på annat sätt utpekat ansvar för övervakning följer av bestämmelsen i 2 kapitlet 4 § första stycket. Samverkan kan i första hand behöva ske med samt med utförare, såsom meteoro- logiska och hydrologiska institut och . Utformningen av övervakningen ska följa kraven i bland annat bilaga 5 till ramdirektivet för vatten och således innehålla såväl kon- trollerande, operativ och undersökande övervakning. I programmen bör identifieras vilken övervakning som behövs och hur den ska utföras. Tredje stycket är nytt och innebär att länsstyrelserna ges ett ut- pekat ansvar för att, inom respektive län, ta fram förslag till operativ och undersökande övervakning. Arbetet bör samordnas med läns- styrelsernas övriga uppgifter med bland annat regional övervakning och miljötillsyn. Fjärde stycket motsvarar nuvarande tredje stycket med den änd- ringen att det anges att Havs- och vattenmyndigheten och geologiska undersökning ska se till att programmen genomförs. Bemyndigandet att meddela närmare föreskrifter om programmens innehåll upphävs som följdändring till att myndigheterna i 1 § ges ansvar för att ta fram programmen. Bestämmelsen innehåller ett be- myndigande för Havs- och vattenmyndigheten och geolo- giska undersökning att föreskriva om hur programmen ska genom- föras och av vem. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 2 kapitlet 1 § med tillägget att det inom dessa distrikt finns avrinningsområden som är gemen- samma för länderna. Avrinningsdistriktet älv omfattar ett enda avrinningsområde som ligger på svenskt, finländskt och norskt ter- ritorium. Övriga avrinningsdistrikt omfattar flera avrinningsområden varav minst ett är gemensamt för och . Andra stycket upphävs och ersätts med en ny bestämmelse i 3 § fjärde stycket. Bestämmelsen ändras till följd av att länsstyrelsernas uppdrag som vattenmyndighet upphör och innebär att Havs- och vattenmyndig- heten ges det övergripande ansvaret för att samordna kontakterna med motsvarande myndigheter i och . Samordnings- ansvaret gäller både för frågor om yt- och grundvatten. Bestämmelsen utformas att gälla för samarbetet både med och . För samarbetet inom avrinningsdistriktet älv finns särskilda bestämmelser i lagen (2010:897) om gränsälvsöverens- kommelse mellan och som bland annat innebär att det har inrättats ett mellanstatligt samarbetsorgan, Finsk-svenska gränsälvskommissionen, med uppgift att bland annat främja sam- verkan mellan ländernas myndigheter. En erinran om detta ges i ett nytt sista stycke i bestämmelsen. Det stycket ersätter nuvarande andra stycket i 1 §. Bestämmelsen innehåller en följdändring till 2 § som innebär att Havs- och vattenmyndigheten tar över ansvaret att underrätta reger- ingen. I bestämmelsen preciseras vad uppgiften avser enligt arti- kel 12 i ramdirektivet. Om en medlemsstat identifierar en fråga som har konsekvenser för förvaltningen av dess vatten men som inte kan lösas av medlemsstaten själv får medlemsstaten, enligt artikel 12, underrätta Europeiska kommissionen och varje annan berörd med- lemsstat med rekommendation om hur frågan ska lösas. Kommis- sionen ska därefter svara . Bestämmelsen preciserar ansvaret för samarbete med annan stat när det gäller gränsöverskridande påverkan på ett badvatten. Bestämmelsen i första stycket innehåller en följdändring till 2 § som innebär att Havs- och vattenmyndigheten tar över ansvaret att underrätta regeringen. I bestämmelsens andra stycke preciseras vad Havs- och vatten- myndigheten ska göra och vilka myndigheter som i övrigt är ansva- riga i enlighet med 4 kapitlet. Bestämmelsen innehåller också en justering av felaktig paragrafhänvisning avseende 4 kapitlet 12 § som rätteligen ska vara 15 §. Bestämmelsen ändras till följd av att länsstyrelsernas uppdrag som vattenmyndighet upphör. Samtliga behöriga myndigheter enligt 2 kapitlet 2 § omfattas av skyldigheten att lämna uppgifter till Havs- och vattenmyndigheten. 24.6Förslaget till förordning om ändring i badvattenförordningen (2008:218) Första stycket i paragrafen upphävs. Till följd av att länsstyrelsernas uppdrag som vattenmyndigheter upphör och de uppgifter som vatten- myndigheterna har enligt nuvarande bestämmelser i förordningen förs över till samtliga länsstyrelser behövs ingen definition av be- greppet vattenmyndighet i förordningen. Ändringen innebär att uppgiften att bedöma om det är omöjligt eller orimligt dyrt att vidta de åtgärder som behövs för att ett badvatten av dålig kvalitet ska kunna klassificeras som tillfredsställande ska ut- föras av i det län där badvattnet är beläget i stället för av den länsstyrelse som är vattenmyndighet. också för att förtydliga vad ska besluta om. Uppgiften att ska besluta om att badvattnet inte bör vara anteck- nat i kommunens badvattenregister tas bort då det är kommunen som självständigt ansvarar för badvattenregistret enligt 10 §. Läns- styrelsens beslut enligt bestämmelsen innebär i stället en bedömning av de ekonomiska förutsättningarna för att vidta sådana åtgärder som avses i 8 § och som innebär att förhindra, minska eller undanröja orsakerna till den förorening som medfört att badvattnets kvalitet har klassificerats som dålig. I andra punkten görs en följdändring till ändringen i 9 §. Bestäm- melsen innebär att kommunen ska ta bort en anteckning i registret om badvatten i två situationer, antingen om badvattnets kvalitet klassificerats som dåligt eller om bedömt att det är omöjligt eller orimligt dyrt att vidta de åtgärder som be- hövs för att ett badvatten ska kunna klassificeras som tillfredsstäl- lande. I andra stycket görs en följdändring till ändringen i 4 kapitlet 15 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660) I andra punkten görs en följdändring till ändringen i 9 §. 24.7Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2008:1233) med instruktion för geologiska undersökning Paragrafens sista stycke upphävs och ersätts med en ny bestämmelse i 8 a §. Paragrafen är ny. I första stycket första meningen anges att myn- digheten ska arbeta med vattenförvaltning och samverka med övriga myndigheter i detta arbete. Vad uppgiften att arbeta med vattenförvalt- ning innebär preciseras i vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Andra meningen är överflyttad från 8 § sista stycket. Andra stycket föranleds av förslaget att inrätta en nämndmyndighet för normgiv- ning på vattenförvaltningens område. Bestämmelser om nämnden finns bland annat i 4 kapitlet 1 § vattenförvaltningsförordningen och i förordning med instruktion för för normgivning på vattenförvaltningens område. Ansvaret för handläggande uppgifter är begränsat till grundvatten. Myndighetens uppgift i denna del är att handlägga och föredra förslag till miljökvalitetsnormer för grund- vatten. Motsvarande ansvar för ytvatten regleras i förordning med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. De tre myndigheterna får reglera den närmare ansvarsfördelningen mellan sig i en överens- kommelse i enlighet med 18 § myndighetsförordningen (2007:515). 24.8Förslaget till förordning om ändring i förordning (2009:956) om översvämningsrisker I bestämmelsen görs en följdändring till ändringen i 1 kapitlet 3 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Ändringarna beror på att bestämmelserna i 5 kapitlet upphävs och till att be- greppet vattendistrikt utmönstras och ersätts av avrinningsdistrikt. I bestämmelsen görs en följdändring till ändringen i 1 kapitlet 3 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Ändringen beror på att begreppet vattendistrikt utmönstras och ersätts av avrinningsdistrikt. I bestämmelsen görs en följdändring till ändringen i 1 kapitlet 3 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Ändringen beror på att begreppet vattendistrikt utmönstras och ersätts av avrinningsdistrikt. Ändringen innebär att uppgiften att utarbeta kartor över översväm- ningsrisker för de områden där Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anser att betydande översvämningsrisker finns eller kan förväntas uppstå ska utföras av i det län där området är beläget i stället för av den länsstyrelse som är vattenmyndighet. I bestämmelsen görs en följdändring till ändringen i 1 kapitlet 3 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Ändringen beror på att begreppet vattendistrikt utmönstras och ersätts av avrinningsdistrikt. 24.9Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:974) med instruktion för Paragrafen kompletteras med en ny nionde punkt som tydliggör att har uppgifter inom vattenförvaltningen. Vad uppgiften att arbeta med vattenförvalt- ning innebär preciseras i vattenförvaltningsförordningen (2004:660). 24.10Förslaget till förordning om ändring i förordning (2010:1770) om geografisk miljöinformation Bestämmelsen innehåller en följdändring till ändringen i 1 kapitlet 3 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Ändringen beror på att begreppet vattendistrikt utmönstras och ersätts av avrinnings- distrikt. Ändringen innebär också ett förtydligande av att meteorologiska och hydrologiska instituts informationsansvar avser ytvatten. Av punkt 7 i bestämmelsen framgår att geologiska undersökning har informationsansvar avseende grundvatten. Änd- ringen innebär också att ansvaret även omfattar avrinningsområden. 24.11Förslaget till förordning om ändring i havsmiljöförordningen (2010:1341) Ändringen beror på att länsstyrelsernas uppdrag som vattenmyndig- heter upphör. Ansvaret att samarbeta och hjälpa varandra utvidgas till att avse samtliga de myndigheter som utpekas som behöriga myndigheter för vattenförvaltningen i vattenförvaltningsförord- ningen (2004:660). 24.12Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten Fjärde och femte punkten i paragrafen ändras. Ändringarna beror på att länsstyrelsernas uppdrag som vattenmyndigheter upphör och att Havs- och vattenmyndigheten får en tydligare uppgift att arbeta med frågor som rör vattenförvaltning och att vara samlande inom vatten- arbetet. Vad uppgiften att arbeta med vattenförvaltning innebär pre- ciseras i vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Paragrafen är ny. Den föranleds av förslaget att inrätta en nämnd- myndighet för normgivning på vattenförvaltningens område. Be- stämmelser om nämnden finns bland annat i 4 kapitlet 1 § vatten- förvaltningsförordningen och i förordningen med instruktion för för normgivning på vattenförvaltningens område. Ansvaret för handläggande uppgifter är begränsat till ytvatten. Myn- dighetens uppgift i denna del är att handlägga och föredra förslag till miljökvalitetsnormer för ytvatten. Motsvarande ansvar för grund- vatten regleras i förordningen med instruktion för geolo- giska undersökning. De tre myndigheterna får reglera den närmare ansvarsfördelningen mellan sig i en överenskommelse i enlighet med 18 § myndighetsförordningen (2007:515). 24.13Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2017:583) om regionalt tillväxtarbete Sista strecksatsen i paragrafen ändras och paragrafen kompletteras med en ny strecksats. Ändringen beror på ändringar i vattenförvalt- ningsförordningen (2004:660) som innebär att det även ska tas fram operativa planer inom vattenförvaltningen. 24.14Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2017:868) med länsstyrelseinstruktion Paragrafen kompletteras med en ny tionde punkt som innebär att länsstyrelserna även har uppgifter i fråga om vattenförvaltning. Änd- ringen beror på att länsstyrelserna tilldelas ansvar för vissa uppgifter inom vattenförvaltningen i vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Paragrafen kompletteras med ett nytt sista stycke. Bestämmelsen innebär att det på varje länsstyrelse ska finnas ett beredningssekre- tariat för arbetet med vattenförvaltning. Paragrafen kompletteras med en ny åttonde punkt som innebär att länsstyrelserna ska samordna åtgärdsplaneringen inom vattenför- valtningen på avrinningsområdesnivå. Ändringen beror på att läns- styrelserna tilldelas ansvar för denna uppgift i vattenförvaltnings- förordningen (2004:660). Länsstyrelsernas uppgift att i vissa frågor informera motsvarande myndighet i nordiska länder utökas till att även gälla uppgifter inom vattenförvaltningen. Ändringen beror på att länsstyrelserna tilldelas ansvar för vissa uppgifter i vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Paragrafen upphävs till följd av att länsstyrelsernas uppdrag som vatten- myndigheter utmönstras. Förordningen (2017:872) om vattendele- gationer upphävs genom punkten 2 i övergångsbestämmelserna till denna förordning. Hänvisningen till 15 § tas bort. Ändringen beror på att bestämmelsen i 15§ om att det inom länsstyrelserna i , , , och ska finnas vatten- delegationer som ett särskilt beslutsorgan, upphävs. Motsvarande ändring bedöms inte behövas i 20 och 21 §§ då dessa inte specifikt hänvisar till 15 § utan till ett spann av bestämmelser (14–18 §§). Jag tycker att utredningen har gjort ett bra arbete och att de flesta för- slagen är bra och väl genomarbetade och analyserade. Utredningen beskriver väl den nuvarande vattenförvaltningens nuläge och brister och det förbättringsbehov som finns. Utredningen föreslår en organisationsmodell med förutsättningar att vara effektiv, samordnad, förankrad och ändamålsenlig. Dessutom ges förutsättningar för en legitim och transparent organisation vilket är lika viktigt om vi ska få en väl fungerande vattenförvaltning. Jag har dock vissa synpunkter på förslagen. De redovisas nedan. Ramdirektivets materiella regler omfattas inte av utredningens upp- drag. Jag vill ändå understryka att en bra organisation är nödvändig men inte tillräcklig för en fungerande vattenförvaltning. har i hög grad infört längre gående krav än ramdirektivets, trots att det inte är motiverat av tillståndet i våra vatten. Det medför att det blir svårt eller till och med omöjligt att genomföra nödvändiga och håll- bara utvecklingsprojekt inom många samhällskritiska sektorer. I vissa fall riskeras åtgärder som förbättrar miljön och motverkar klimatförändringarna. Det är därför nödvändigt att de materiella reg- lerna ändras och anknyter till ramdirektivet för ett fullt ut korrekt införande av ramdirektivet. Lokala grupper för samråd och samverkan (21.2.1) Det är bra att det tydliggörs att all kompetens måste tillvaratas. Därutöver bör samverkan med verksamhetsutövarna i arbete med kartläggning och förslag till miljökvalitets- normer utvecklas och formaliseras ytterligare. utövarna som ofta har bäst kännedom om lokala förutsättningar och alltid om hur deras verksamheter påverkas av förändringar. Sam- verkan med verksamhetsutövarna ger bättre underlag, bättre förslag och större rättssäkerhet om de får möjlighet till reellt inflytande. Åtgärdsplanering på avrinningsnivå är komplext och åtgärder på ett ställe kan få konsekvenser för och påverka verksamheter i många vattenförekomster. Det är därför inte tillräckligt att operativa myn- digheter engageras i arbetet då de inte besitter all kompetens som behövs för riktiga bedömningar. Relevanta sektorsmyndigheter måste engageras. Vattenråd kan ibland fungera för åtgärdsarbete om de verkar i mindre avrinningsområden/delavrinningsområden. Ofta kommer de inte att fungera som en organisation med en åsikt då medlemmarna har olika agendor och konfliktytorna är många. Lokala referens- grupper kan fungera som en mötesform snarare än en förening och utan krav på att uppnå enighet. Avvägningar avseende fysiska åtgär- der behöver göras av myndigheter och kommuner, med tydliga krav på rättssäkerhet och med utgångspunkt i centrala riktlinjer när det gäller prioriteringar. Samråd och samverkan med verksamhetsut- övare i ett område bör ske direkt med dessa och inte via vattenråd för att bli effektiva. Riksdag och regering (21.2.3) Som utredningen beskriver (avsnitt 21.3) är det i normsättningen som avvägningen mellan olika samhällsintressen görs. Av utredningens genomgång av regleringen i andra länder beskrivs flera fall där det framgår att normsättning på vattenförekomstnivå betraktas som politiska beslut. Det är därför bra att utredningen föreslår former för ökat politiskt inflytande och styrning. Det är angeläget att den politiska styrningen från riksdag och regering får genomslag genom en tydlig politisk viljeinriktning avseende de samhällsavvägningar som ska göras på vattenförekomstnivå och att det ger reell vägledning till myndigheterna vid beslut om miljökvalitetsnormer på vattenföre- komstnivå. Den nationella handlingsplanen, instruktioner och re- gleringsbrev måste därför innehålla tydliga och auktoritativa skriv- ningar om viktning och avvägning av olika intressen och vad som är acceptabel påverkan på alla de samhällsviktiga verksamheter som påverkas av beslut om miljökvalitetsnormer. De måste också få fullt genomslag i myndighetsföreskrifter och vägledningar. I det remitterade förslaget till ändringar i Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter 2013:19 och 2017:20 har de tydliga politiska intentio- nerna i propositionen Vattenmiljö och vattenkraft och efterföljande lagstiftning inte alls fått det genomslag man kan förvänta sig. Det är svårt att se att avvägningar som ska göras med stöd av föreskrifterna kommer att leda till det resultat som lagstiftaren avsett. Beslut om miljökvalitetsnormer. En särskild om miljökvalitetsnormer (21.3) En särskild om miljökvalitetsnormer har förut- sättningar att kunna fatta korrekta beslut som uppfattas som legitima. Som utredningen understryker är det viktigt att ledamöterna rep- resenterar allsidig kompetens och erfarenhet och får de tidsmässiga och resursmässiga förutsättningar som krävs. Utredningen beskriver (avsnitt 21.2.1) att ”Uppgiften att ta fram förslag till miljökvalitetsnormer innebär att avvägningar behöver göras mellan olika samhällsintressen.” och att det krävs en bred kom- petens även utanför vattenområdet för det. Vidare att ”Länsstyrel- sens tvärsektoriella uppdrag och kompetens gör att de har goda förut- sättningar för uppgiften att ta fram förslag till miljökvalitets- normer.”. Utredningen skriver också (avsnitt 16.5.3) att ”… det blivit tydligt att den kanske svåraste uppgiften för vattenförvalt- ningen är att … genomföra de analyser som behövs och därefter be- sluta om väl avvägda miljökvalitetsnormer för enskilda vattenföre- komster. Beslut om välavvägda miljökvalitetsnormer kräver kunskap … om förhållandena i vattnet … åtgärder som krävs … kostnader … hur … åtgärderna kan påverka statusen för andra vattenförekomster och möjligheten att uppnå andra viktiga samhällsmål.”. Jag delar uppfattningen att uppgiften att ta fram förslag till miljökvalitets- normer är svår och kräver tillgång till bred kompetens. Jag anser att det också gäller när förslagen till miljökvalitetsnormer överarbetas i beredningen inför den särskilda nämnden. Relevanta centrala sek- torsmyndigheter bör därför ingå i detta arbete, till exempel och i ärenden som berör vattenkraft och annan energiförsörjning. Det bör formaliseras att Havs- och vattenmyndigheten och SGU ska utföra beredningen i samverkan med relevanta sektorsmyndigheter. Utan ett sådant förfarande sak- nas förutsättningar för att göra korrekta samhällsavvägningar. Finansiering och resursbehov (kapitel 22) Utredningen föreslår en särskild utredning om finansiering. Jag an- ser att ett första självklart steg när det gäller att åstadkomma en rimlig arbetsbörda i vattenförvaltningen är att kraftigt minska antalet vattenförekomster och parametrar.