sou · H7B33 · 2019-01-30 00:00:00 — Det omfattar bland annat stöd för en intern nulägesanalys som arbetsförmedlingskontoret behöver göra initialt, information om det reguljära utbildningsväsen- det och underlag för inbjudan till externa aktörer kring samverkan. 21Material på intranätet Vis . En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser Som stöd för lokal samverkan finns också de överenskommelser som träffats mellan Arbetsförmedlingen och kommuner med hjälp av Delegationen för unga och nyanlända till arbete (Dua). I så gott som samtliga kommuner finns nu Dua-överenskommelser om sam- verkan om unga 16–som varken arbetar eller studerar samt om nyanlända och individer med motsvarande behov av etablering i arbetslivet. Dua-överenskommelserna är särskilt inriktade på mål- grupper som står längre från arbetsmarknaden och ofta har utbild- ningsbehov. Även om vuxenutbildning ofta är en del i Dua-överens- kommelserna har de inte detta som sitt främsta fokus, varför bedömt det motiverat att ta fram de ytterligare stöd som nämns ovan. Ett exempel på område där lokal samverkan är avgörande är då Arbetsförmedlingen anvisar arbetssökande till studieförberedande insatser som förberedelse inför reguljär utbildning. Arbetsförmed- lingen bedömer att användningen av dessa kan komma att öka med införandet av utbildningsplikten. Det kan handla om situationer där individen nekats studieplats på grund av platsbrist, att en individ nekats plats på grund av att huvudmannen bedömt att individen inte kommer kunna tillgodogöra sig utbildningen, eller då en arbetssök- ande inväntar besked om en studieplats eller inväntar en kursstart. I dessa fall är det viktigt att Arbetsförmedlingens planering för indi- viden samordnas med exempelvis den individuella studieplanen inom den kommunala vuxenutbildningen. 8.5.2Målgruppen behöver bättre förutsättningar vad gäller information och studiefinansiering Helt avgörande för övergång från arbetslöshet till reguljär utbildning är individens motivation och förutsättningar. Arbetsförmedlingen har genomfört en fokusgrupp (2017) med arbetssökande för att under- söka upplevelser av hinder för att påbörja en reguljär utbildning. Fokusgrupper hölls på tre utvalda förmedlingskontor (, och Sala) och sammanlagt intervjuades 50 kvinnor och 62 män i åldersgruppen 24–som inte fullföljt gymnasiet och som varit inskrivna på Arbetsförmedlingen . I intervjuerna ställdes frågor om vad som påverkade den arbets- lösa att påbörja en utbildning och vilket stöd Arbetsförmedlingen kunde ge för att underlätta steget. Den sammanfattande bilden av En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser intervjuerna var behovet av att känna egenmakt genom att få veta vilka möjligheter det finns för en själv, hjälp att se den egna poten- tialen, kännedom om arbetsmarknadens krav och behov, att det finns ett överblickbart system och att få kontroll över processen. Motstånd till utbildning hängde framför allt samman med frågan om studie- finansiering och en rädsla för att misslyckas. De arbetssökande angav följande exempel på hinder: –stress och oro kring ekonomin, –brist på motivation, –stort jobbfokus – ser inte möjligheterna med utbildning, –lågt inflytande och avsaknad av egenmakt, –behov av stöd och hjälp med mål och delmål, gärna med nära koppling till arbetsmarknaden, –svårt att hitta relevant utbildningsinformation utifrån de egna förutsättningarna – behov av stöd att navigera i informationen, –avsaknad av kunskap om arbetsmarknaden och vilka utbildningar som leder till jobb – behov av Arbetsförmedlingen som en coach och expert på arbetsmarknaden. Många av de hinder som nämns ovan signalerar behov av vägledning och stöd som de arbetssökande saknar. Dessa behov kan för- hoppningsvis mötas med utbyggd vägledning för vuxna. Kvar står dock frågan om individens finansiering . Om över- gång till reguljära studier förutsätter ansökan om studiemedel inklu- sive studielån kommer många personer förhålla sig tveksamma. Det är känt att det finns stora skillnader i låne- benägenhet mellan olika studerandegrupper (CSN 2018b). Detta kan ha skilda orsaker. Det kan exempelvis handla om behovet av lån i förhållande till andra inkomstkällor och till de utgifter individen har. Det kan även handla om en bedömning av framtida arbets- marknadsutsikter och en förväntad inkomstutveckling, där möjlig- heten att betala tillbaka lånet kan vägas in. Även traditioner och kulturell bakgrund kan påverka benägenheten att låna. Män tar oftare lån än kvinnor och studerande med svensk bak- grund har en högre lånebenägenhet än studerande med utländsk bak- grund. Bland de studiemedelstagare som är i åldern 25–är det En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser en högre andel som tar lån än bland yngre och äldre studerande. Heltidsstuderande tar oftare studielån än deltidsstuderande och de som studerar på låga utbildningsnivåer tar mer sällan lån än de som studerar på eftergymnasial nivå. Studerande med lägre inkomster lånar i högre utsträckning än de som har högre inkomster. Detta kan vara en följd av att den som har högre inkomster inte behöver ta lån. Även föräldrarnas utbildnings- bakgrund och inkomstsituation kan påverka studerandes lånebeslut. Lånebenägenheten är högre bland studerande med högutbildade föräldrar än bland dem som har föräldrar med lägre utbildning. Den är även högre bland dem som har föräldrar med högre inkomster och lägre bland dem som har föräldrar med lägre inkomster. Föräldrarnas utbildningsbakgrund tycks ha större inflytande än deras inkomst- situation. Regeringen har genomfört reformer som syftat till att öka de ekonomiska incitamenten för arbetslösa att påbörja studier. De tre största är införandet av utbildningskontrakt för ung- domar 20–utan fullständig gymnasieutbildning, införandet av studiestartsstöd för arbetssökande i åldern 25–som varit arbets- lösa i 6 sammanhängande månader och har ett stort behov av utbild- ning för att få fäste på arbetsmarknaden, samt utbildningsplikt för deltagare i etableringsprogrammet som har kort utbildning och därför inte kan matchas till arbete utan en mer omfattande utbild- ningsinsats. Utöver dessa möjligheter finns även de insatser i Arbets- förmedlingens verktygslåda som beskrivs i inledningen av kapitlet. Dessa ger möjlighet att studera med aktivitetsstöd inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt program. Insatserna är dock begränsade vad gäller målgrupp och kringgärdade med omfattande villkor i syfte att undvika dödviktseffekter i form av att möjligheterna används av personer som hade valt att studera även utan dessa mer förmånliga finansieringsmöjligheter. 8.5.3Utbildningsanordnarna behöver bättre förutsättningar för individuella anpassningar Enligt Arbetsförmedlingens uppföljning av strategin för matchning till jobb genom utbildning kan informella behörighetskrav som kom- muner sätter upp vid antagning till vuxenutbildning ut- göra hinder för övergång till reguljära studier. En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser finns höga förväntningar på att den kommunala vuxen- utbildningen ska bidra till att lösa stora samhällsutmaningar som arbetslöshet, integration och arbetsgivares kompetensförsörjning. En ökning av antalet studerande och att en allt större andel av dessa är utlandsfödda har länge varit två tydliga trender. De många ny- anlända med varierande utbildningsbakgrund som kom- mit till har prövat skolväsendets förmåga att möta behoven och förutsättningarna hos denna grupp. I regleringen av den kommunala vuxenutbildningen finns stora möjligheter till flexibilitet. Studier ska kunna kombineras med andra utbildningsinsatser och arbete, samt utformas efter den enskildes behov och förutsättningar. Huvudmannen och rektor har stort man- dat att utforma sin organisation och verksamhet. I de fall det finns hinder för att erbjuda utbildning för de individer som vägleds eller anvisas till utbildningen från Arbetsförmedlingen förklaras detta därför snarare av resursmässiga och praktiska hinder än av försvår- ande reglering. Förutsättningarna att erbjuda parallella stödinsatser och att anpassa utbildningen efter de studerandes heterogena behov ser olika ut mellan olika kommuner. En del kommuner hänvisar därför till skollagens bestämmelse om att en vuxen, för att ha rätt att delta i vuxenutbildning på grundläggande eller gymnasial nivå, ska ha förut- sättningar att tillgodogöra sig utbildningen.22 Det är med utgångs- punkt i dessa regleringar som en del kommuner har ställt upp språk- krav för att elever ska anses vara behöriga att delta i utbildningen. fick 2018 i uppdrag att redovisa om det fanns hinder för individer med bristande kunskaper i svenska språket att delta i utbildning inom vuxenutbildning samt omfattningen av och orsaken till dessa eventuella hinder (2018b). Skol- verkets genomgång visade att mer eller mindre formaliserade språk- krav fortfarande sätts upp för nyanländas deltagande i utbildning inom vuxenutbildning. En förklaring är den dåliga till- gången till personal med rätt kompetens. Även i uppföljningen av den nya utbildningsplikten lyfts behovet av anpassning av vuxen- utbildning för målgruppen (Arbetsförmedlingen 2018a). Det finns behov av kompetensutveckling inom lärarkåren för att möta vuxna nyanlända med en kort utbildningsbakgrund och brister i svenska 2220 kap. 11 och 20 §§ skollagen. En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser Lärarbristen inom yrkesämnen och svenska är fortsatt en försvårande faktor. Den svenska arbetsmarknaden har en låg andel lågkvalificerade arbets- tillfällen, och de flesta av våra bristyrken ställer höga krav på kom- petens. Den pågående tekniska utvecklingen och globaliseringen tyder på att arbetsmarknaden kommer ha en snabb förändringstakt framöver, vilket även kommer medföra förändrade kompetenskrav. En kommande lågkonjunktur kommer sannolikt medföra ökade rationaliseringar och snabba på förändringstakten ytterligare. Många individer riskerar att stå utan arbete i brist på relevant kompetens. Det huvudsakliga ansvaret för att skapa förutsättningar för att möta förändrade kompetenskrav på arbetsmarknaden ligger hos det reguljära utbildningssystemet. Det reguljära utbildningsystemet står för den huvudsakliga kompetensförsörjningen till landets arbets- givare och har som ett av flera syften att stärka individens ställning på arbetsmarknaden. Utredningen lägger i kapitel 9 förslag om en samlad kompetensförsörjningspolitik där en ny statlig myndighet får i uppgift att samla nationella analyser och prognoser över arbets- marknadens kompetensbehov som underlag för bättre vägledning och en mer träffsäker utbildningsdimensionering. Det är dock viktigt att även den aktiva arbetsmarknadspolitiken och dess tillgängliga åtgärder rustas inför kommande utmaningar. Arbetsförmedlingen behöver få mer ändamålsenliga möjligheter att använda utbildning som arbetsmarknadspolitisk insats. Utbildning har historiskt varit ett viktigt verktyg i den svenska arbetsmarknadspolitiken. För att arbetsmarknadspolitiken ska vara fortsatt verksam på en arbetsmarknad med höga kompetenskrav, där avståndet mellan efterfrågan på arbetskraft och det tillgängliga arbets- kraftsutbudet riskerar att glida isär ytterligare, behövs tillgång till en bred uppsättning av utbildningsinsatser. Det är utredningens slutsats att Arbetsförmedlingen behöver utökade möjligheter att använda sig av det reguljära utbildningssystemet för att tillgodose arbetssökan- des utbildningsbehov. Genom en ökad användning av reguljär utbild- ning kan individer få sina utbildningsbehov tillgodosedda genom ett En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser bredare och kvalitetssäkrat utbildningsutbud, och Arbetsförmed- lingen kan lättare undvika att skapa ett parallellt utbildningsutbud med sina upphandlade utbildningstjänster. Det reguljära utbildnings- utbudet är också lämpligt att använda som stabiliseringspolitisk insats vid en kommande lågkonjunktur, då utbildningarna inte behöver vara lika starkt kopplade till arbetsgivares konkreta rekryteringsbehov som de utbildningstjänster som tillhandahålls av Arbetsförmedlingen. Detta var bl.a. en av avsikterna med det tidigare 1997–2002. Flera kommuner som utredningen har varit i kontakt med har efterfrågat möjligheter för Arbetsförmedlingen att köpa utbildnings- platser i den kommunala vuxenutbildningen. Med en sådan möjlighet skulle Arbetsförmedlingen inte behöva upphandla arbetsmarknads- utbildning som liknar den utbildning som ges inom den kommunala vuxenutbildningen. Utredningen har utrett förutsättningarna för detta och konstaterar att ett sådant förfarande inte är förenligt med gällande upphandlingslagstiftning.23 I stället behöver resurser för att möta arbetssökandes utbildningsbehov finnas inom ramen för utbild- ningspolitiken och uppdraget att tillgodose utbildningsbehov hos personer som behöver utbildning för att förbättra sin ställning på arbetsmarknaden behöver vara tydligt fastställt i styrningen av det reguljära utbildningssystemet. ska Arbetsförmedlingen kunna använda utbildning inom det reguljära utbildningssystemet så som myndigheten använder en upphandlad arbetsmarknadsutbildning. Det ska gälla hela det reguljära utbildningsväsendet, även om yrkesinriktad ut- bildning på gymnasial nivå mest liknar den arbetsmarknadsutbild- ning som Arbetsförmedlingen upphandlar och sannolikt har högst relevans när det gäller att föra arbetslösa närmre arbetsmark- naden. Utredningen bedömer att utbildningsutbudet inom yrkesinriktad vuxenutbildning i större utsträckning kommer kunna anpassas efter arbetsmarknadens behov i takt med att det regionala perspektivet stärks i dimensionering och planering av utbildningen, samt genom att deltagarvolymen ökar då en del av de individer som studerar en arbetsmarknadsutbildning i stället kan studera mot- 23Ett mer utförligt resonemang om Arbetsförmedlingens möjligheter att köpa tjänster från kommuner förs i kapitel 11. En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser svarande utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen. Pågå- ende utveckling inom den kommunala vuxenutbildningen innebär också större möjligheter till individuella anpassningar och flexibla kursstarter. Vid behov behöver Arbetsförmedlingen dock kunna ge individen bättre förutsättningar att studera reguljär utbildning ge- nom förberedande och parallella stödinsatser i samverkan med det reguljära utbildningssystemet. upphandlar eller anordnar utbildningstjänster ska detta vara i syfte att komplettera det reguljära utbildningsväsendet. Arbetsförmedlingen ska fokusera på att erbjuda kortare, kompletterande utbildningsinsatser anpassade efter arbets- givares konkreta rekryteringsbehov, det som myndigheten kallar rekryteringsutbildningar. Bara om individers utbildningsbehov inte kan tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet ska Arbetsförmedlingen upphandla eller anordna en utbildningstjänst som motsvarar reguljär utbildning. kommer Arbetsförmedlingens behov att erbjuda utbildningsinsatser som liknar reguljär utbildning att minska. För att åstadkomma de önskade förändringarna i användningen av utbildningsinsatser krävs följande förflyttningar: –Arbetsförmedlingen behöver i möjligaste mån undvika att upp- handla eller anordna utbildningstjänster för behov som kan till- godoses genom det reguljära utbildningssystemet. –Arbetsförmedlingen behöver få tydligare möjligheter att använda reguljär utbildning som arbetsmarknadspolitisk insats för de arbetssökande där detta är motiverat. –Det reguljära utbildningssystemet, och då särskilt den kommu- nala vuxenutbildningen, behöver kapacitet att möta arbetssök- andes utbildningsbehov. För att åstadkomma dessa förflyttningar lämnas i detta kapitel för- slag om att det ska framgå av reglering att Arbetsförmedlingen får anvisa en enskild att ansöka till en utbildning i det reguljära utbild- ningssystemet, samt att Arbetsförmedlingen inte ska tillhandahålla utbildning om den enskildes utbildningsbehov kan tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet. Dessutom lämnas förslag om ett En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser nytt arbetsmarknadspolitiskt program som ska rymma de utbild- ningsinsatser som Arbetsförmedlingen ska kunna anvisa till, samt validering och fördjupad vägledning. Utredningen föreslår i kapitel 5 en översyn av det gällande arbets- marknadspolitiska regelverket, däribland regleringen av den arbets- marknadspolitiska verksamheten. Här lyfts också lämpliga principer för en ny reglering. I kapitel 11 föreslås att det ska framgå av för- fattning vilka former av praktiskt stöd som Arbetsförmedlingen kan erbjuda, däribland utbildning. Om praktiskt stöd i form av utbild- ning ska framgå att sådan endast får tillhandahållas i det fall motsva- rande utbildning inte finns att tillgå inom ramen för det reguljära utbildningssystemet. I kapitel 7 lämnas förslag för en förstärkt arbets- marknadsbedömning. I arbetsmarknadsbedömningen ska ingå be- döma individens utbildningsbehov. Om reguljär utbildning bedöms vara en lämplig insats ska individens avstånd till arbetsmarknaden avgöra huruvida individen ska vägledas eller anvisas till reguljär ut- bildning. Utredningens samlade förslag om användningen av utbildnings- insatser, i kronologisk ordning: 1.Möjligheten att anvisa till reguljär utbildning skrivs in i nuvarande förordning om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten (före- slås i detta kapitel). 2.Ett program införs i förordningen om arbetsmarknadspolitiska program som närmare reglerar hur utbildningsinsatser kan använ- das. Ett program krävs enligt gällande regelverk för att individen ska kunna få försörjning från arbetsmarknadspolitiken under ut- bildningstiden (föreslås i detta kapitel). 3.Arbetsförmedlingens uppgift att bedöma individens utbildnings- behov tydliggörs (föreslås i kapitel 7). 4.En översyn av regleringen av den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten görs (föreslås i kapitel 5). Av ny reglering ska framgå att Arbetsförmedlingen kan erbjuda praktiskt stöd i form av utbild- ning, samt att Arbetsförmedlingen bara ska erbjuda stöd i form av utbildning om utbildningsbehoven inte kan tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet (föreslås i kapitel 11). En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser 5.Ett nytt regelverk för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten införs vilket, om utredningens principiella resonemang följs, inne- bär att detaljerad reglering av Arbetsförmedlingens insatser i form av arbetsmarknadspolitiska program tas bort (föreslås i kapi- tel 5). Detta innebär att Arbetsförmedlingen kommer behöva meddela föreskrifter kring användning av utbildningsinsatser. Individens ersättning bör lösas genom separat reglering. I kapitel 9 om en samlad kompetensförsörjningspolitik lämnas vidare förslag om att de regionalt utvecklingsansvariga aktörerna ska lämna utlåtande till länets kommuner om den planering av utbildnings- utbud som görs i ansökningar om statsbidrag för regional yrkes- inriktad vuxenutbildning i syfte att bredda det regionala utbildnings- utbudet. De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna ska också sam- verka med Arbetsförmedlingen och länets kommuner kring planering av utbudet av utbildning och validering som arbetsmarknadspolitiska insatser, oavsett om insatserna ges inom det reguljära utbildnings- väsendet eller som tjänster som Arbetsförmedlingen ansvarar för. De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna får också i uppgift att ansvara för att skapa forum för regional samverkan med arbetslivets företrädare utifrån de regionala behoven. Dessa förslag kan ytter- ligare säkra utbildningsutbudets arbetsmarknadsrelevans samt före- bygga överlappningar och glapp mellan utbildningsinsatser som hand- has av Arbetsförmedlingen respektive erbjuds i det reguljära utbild- ningssystemet. 8.6.1Det reguljära utbildningssystemet ska användas i första hand Förslag: En arbetsmarknadsbedömning kan resultera att i att indi- viden erbjuds en kortare utbildning kopplad till en arbetsgivares konkreta rekryteringsbehov. Sådana utbildningsinsatser ska kunna tillhandahållas av Arbetsförmedlingen. En arbetsmarknadsbedömning kan även resultera i att indi- viden erbjuds en utbildning som inte är direkt knuten till en rekryterande arbetsgivare. I första hand ska individen då vägledas En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser till en sådan reguljär utbildning. Men om en arbetsmarknads- bedömning visat att det är motiverat ska Arbetsförmedlingen även kunna anvisa individen att ansöka till sådan reguljär utbildning. Reguljär utbildning ska användas i första hand för att till- godose den enskildes utbildningsbehov. I det fall den enskildes utbildningsbehov inte kan tillgodoses genom det reguljära utbild- ningssystemet kan Arbetsförmedlingen tillhandahålla utbildning. Följande tillägg ska därför göras till förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten: §Arbetsförmedlingen får anvisa en enskild att ansöka till en ut- bildning i det reguljära utbildningssystemet. Arbetsförmedlingen får meddela föreskrifter om anvisning till utbildning. §Arbetsförmedlingen ska inte tillhandahålla utbildning om den enskildes utbildningsbehov kan tillgodoses genom det reguljära utbildningssystemet. Möjligheten att använda utbildning ska vidare regleras i ett nytt arbetsmarknadspolitiskt program. Se avsnitt 8.6.2. Programmet gör det möjligt att studera reguljär utbildning med ersättning från arbetsmarknadspolitiken i sammanlagt motsvarande högst 6 måna- ders heltidsstudier. En arbetsmarknadsutbildning som tillhandahålls av Arbetsförmed- lingen ska i regel vara en matchningsinsats snarare än en insats med ett betydande kunskapsinnehåll. Den ska utformas med ett konkret rekryteringsbehov i åtanke. Den ska användas för individer som har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen och komma i arbete efter avslutad insats. Arbetsmarknadsutbildningen ska bidra till att motverka bristsituationer på arbetsmarknaden, men inte ge en hel yrkesutbildning från grunden. Det utbildningsbehov arbetsmark- nadsutbildningen ska täcka kan sägas svara mot utbildningsbehov C i figur 8.1 i kapitlets inledning. har sådana utbildningstillfällen kommit att kallas rekryteringsutbildningar. Denna typ av kortare, gärna arbetsplatsförlagda utbildningar i nära samverkan med en eller flera rekryterande arbetsgivare ska vara den huvudsakliga En ändamålsenlig användning av utbildningsinsatser formen för de utbildningsinsatser som handhas av Arbetsförmed- lingen. finns dock många inskrivna arbetssökande hos som har behov av mer omfattande och mer forma- liserade utbildningsinsatser för att nå en varaktig ställning på arbets- marknaden. Dessa utbildningar är inte alltid kopplade till konkreta rekryteringsbehov och är möjliga att använda som stabiliserings- politisk insats. Så länge som inriktningen för arbetsmarknadspoli- tiken är att rusta personer för ökad anställningsbarhet och bidra till att möta arbetsgivares kompetensförsörjningsbehov behöver kunna bidra till att även personer med dessa utbild- ningsbehov, motsvarande utbildningsbehov B i figur 8.1 i kapitlets in- ledning, får en möjlighet att möta dessa. Med de reformer som genomförs inom den kommunala vuxenutbildningen finns ökande möjligheter till individanpassade och flexibla utbildningsinsatser i enlighet med individens och arbetsmarknadens behov. Med ett allt mer flexibelt och arbetsmark- nadsnära utbildningsutbud inom det reguljära utbildningssystemet finns inte behov att upphandla motsvarande insatser inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Denna typ av utbildningsbehov ska därför i första hand tillgodoses genom vägledning till det reguljära utbild- ningssystemet. Men när arbetsmarknadsbedömningen visat att det är lämpligt ska Arbetsförmedlingen också kunna anvisa en individ att ansöka till reguljära studier som en arbetsmarknadspolitisk insats. Reguljär utbildning ska alltså vara det huvudsakliga sättet att tillgodose arbetssökandes utbildningsbehov om de inte kan kopplas direkt till en rekryterande arbetsgivare.