sou · H6B392 · 2019-01-01 00:00:00 — Radiospektrumpolitiken bör därför ta hänsyn till alla sektorer och väga in de olika behoven (skäl 8 radiospektrumbeslutet). Skäl 9 i radiospektrumbeslutet anger också att beslutet inte bör påverka medlemsstaternas rätt att införa de begränsningar som krävs för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt för försvars- ändamål. Den tekniska förvaltningen av radiospektrum omfattar harmoni- sering och allokering av radiospektrum. En sådan harmonisering bör enligt skäl 11 i radiospektrumbeslutet återspegla vad som krävs enligt de allmänna politiska principer som fastställts på gemenskapsnivå. Den tekniska förvaltningen av radiospektrum omfattar dock inte förfaranden för urval och tillståndsgivning, och inte heller beslutet om huruvida konkurrensmässiga urvalsförfaranden ska användas för allokering av radiofrekvenser. För att nå beslutets syften – som de beskrivits ovan – fastställs i beslutet bland annat förfaranden för att underlätta en politik när det gäller strategisk planering och harmonisering av radiospektrumanvänd- ningen i gemenskapen för att därigenom optimera radiospektrum- användningen och undvika skadlig störning (artikel 1.2 a radiospekt- rumbeslutet). Det fastställs även förfaranden för att säkerställa ett effektivt genomförande av radiospektrumpolitiken i gemenskapen, och särskilt utveckla ett allmänt tillvägagångssätt för att säkerställa harmoniserade villkor för tillgång till och effektiv användning av radiospektrum (artikel 1.2 b radiospektrumbeslutet). I artikel 1.4 radiospektrumbeslutet anges att beslutet inte påver- kar de åtgärder som vidtagits på gemenskapsnivå eller nationell nivå i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen för att uppnå mål av allmänt intresse, särskilt när det gäller reglering av innehåll och audiovisuell politik, när det gäller direktiv /53/EU3 och med- lemsstaternas rätt att organisera och använda sitt radiospektrum för att trygga den allmänna ordningen och säkerheten samt försvaret. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /53/EU av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på marknaden av radioutrustning och om upphävande av direktiv /5/EG. För att uppnå det i artikel 1 av radiospektrumbeslutet angivna syftet får Europeiska kommissionen enligt artikel 4.6 radiospekt- rumbeslutet också anta sådana tekniska genomförandeåtgärder som anges i artikel 4.1 radiospektrumbeslutet och som inte omfattas av artikel 4.2 radiospektrumbeslutet. Enligt artikel 10 i radiospektrum- beslutet ska medlemsstaterna anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra beslutet och alla åtgärder som följer av det. Europeiska kommissionens andra beslut, meddelanden och rekommendationer Som framgår ovan fastställs i radiospektrumbeslutet förfaranden för att underlätta en politik när det gäller strategisk planering och har- monisering av radiospektrumanvändningen i gemenskapen, och för att säkerställa ett effektivt genomförande av radiospektrumpolitiken i gemenskapen och särskilt för att utveckla ett allmänt tillvägagångs- sätt för att säkerställa harmoniserade villkor för tillgång till och effek- tiv användning av radiospektrum. Europeiska kommissionen spelar här en nyckelroll genom bland annat utfärdande av beslut, medde- landen och rekommendationer på området. Medlemsstaterna genom- för Europeiska kommissionens beslut, medan meddelanden och re- kommendationer är rådgivande och inte rättsligt bindande. En europeisk kodex för elektronisk kommunikation I meddelandet En strategi för en inre digital marknad i COM(2015) 192 (DSM), angav Europeiska kommissionen att över- synen av ramverket för telekommunikation skulle fokusera på åtgär- der för att stimulera investeringar i bredbandsnät med hög hastighet, anta en mer enhetlig strategi för radiospektrumpolitik och radio- spektrumförvaltning på den inre marknaden, skapa förutsättningar för en verklig inre marknad genom att ta itu med regelfragmentering, säkerställa ett effektivt konsumentskydd, lika villkor för alla mark- nadsaktörer och enhetlig tillämpning av reglerna, samt säkra ett mer effektivt institutionellt regelverk. och rådets direktiv (EU) 2018/1972 av den om inrättande av en europeisk kodex för elektro- nisk kommunikation (EU-direktivet) offentliggjordes i EU:s offi- ciella tidning . EU-direktivet trädde i kraft . EU-direktivet består av en övergripande om- arbetning av fyra befintliga direktiv (ramdirektivet, auktorisations- direktivet, och rådets direktiv /22/EG av om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommu- nikationstjänster (direktivet om samhällsomfattande tjänster) och och rådets direktiv /19/EG av om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommuni- kationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektivet) som förs samman till ett enda direktiv. Precis som i tidigare direktiv särskiljer regleringen mellan över- föring och innehåll (innehåll regleras i AV-direktivet). Regelverket bör omfatta alla elektroniska kommunikationsnäts användning av radiospektrum, inklusive den framväxande egenanvänd- ningen av radiospektrum för nya typer av nät som uteslutande utgörs av autonoma system av mobil radioutrustning som är uppkopplad via trådlösa länkar utan någon central förvaltning eller centraliserad nätoperatör och som inte nödvändigtvis ingår i utövandet av någon särskild ekonomisk verksamhet (skäl 12 EU-direktivet). Med vederbörlig hänsyn till att radiospektrum är en kollektiv nyttig- het av stort socialt, kulturellt och ekonomiskt värde ska medlems- staterna säkerställa en ändamålsenlig förvaltning av radiospektrum för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster inom sitt territorium i enlighet med artiklarna 3 och 4 EU-direktivet. De ska säkerställa att behöriga myndigheters allokering av, utfärdande av allmänna auktorisationer för och beviljande av individuella nytt- janderätter till radiospektrum för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster grundas på objektiva, transparenta, kon- kurrensfrämjande, icke-diskriminerande och proportionella kriterier (artikel 45.1 EU-direktivet). EU-direktivet påverkar inte åtgärder som medlemsstater vidtagit för ändamål som rör allmän ordning och säkerhet samt försvar (arti- kel 1.3 c EU-direktivet). I skälen till direktivet anges att verksamhet som sammanhänger med radiospektrumpolitiken i unionen inte bör påverka de åtgärder som unionsrätten vidtagit på unionsnivå eller nationell nivå, i enlighet med unionsrätten, som ett led i arbetet med att nå mål av allmänt intresse, särskilt i fråga om offentliga myndig- heters och , innehållsreglering och audiovisuell poli- tik och mediepolitik samt medlemsstaternas rätt att organisera och använda sitt radiospektrum för allmän ordning, allmän säkerhet och försvaret (skäl 108 EU-direktivet). Vid tillämpningen av artikel 45 EU-direktivet ska medlemsstaterna respektera relevanta internatio- nella avtal, inbegripet ITU-RR och andra avtal som antagits inom ramen för ITU och som är tillämpliga på radiospektrum, däribland det avtal som ingicks vid den regionala radiokommunikationskonfe- rensen 2006, och får ta hänsyn till allmänintresset (artikel 45.1 andra stycket EU-direktivet). Medlemsstaterna ska verka för en harmoni- sering av användningen av radiospektrum för elektroniska kommu- nikationsnät och kommunikationstjänster inom unionen, i linje med behovet av en ändamålsenlig och effektiv användning och för att uppnå konsumentfördelar som konkurrens, stordriftsfördelar och interoperabilitet för nät och tjänster (artikel 45.2 första meningen EU-direktivet). Den allmänna auktorisationen för tillhandahållande av elektro- niska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster samt nytt- janderätter till radiospektrum och nyttjanderätter till nummerresurser får endast omfattas av de villkor som är upptagna i bilaga I. Sådana villkor ska vara icke-diskriminerande, proportionella och transparenta. I fråga om nyttjanderätter till radiospektrum ska sådana villkor säker- ställa en ändamålsenlig och effektiv användning av radiospektrum och vara förenliga med artiklarna 45 och 51, (artikel 13.1 EU-direktivet). Behöriga myndigheter ska koppla villkor till individuella nyttjande- rätter till radiospektrum i enlighet med artikel 13.1 EU-direktivet på ett sådant sätt att man säkerställer att radiospektrumet används opti- malt och på det mest ändamålsenliga och effektiva sättet (artikel 47.1 EU-direktivet). Administrativa avgifter som tas ut av företag som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller kommunikationstjänst i enlighet med den allmänna auktorisationen eller som har beviljats nyttjanderätt ska sammanlagt täcka enbart de administrativa kostna- derna för förvaltning, kontroll och genomdrivande av systemet med den allmänna auktorisationen, samt för de nyttjanderätter och sär- skilda skyldigheter som avses i artikel 13.2, som får inbegripa kostna- der för internationellt samarbete, harmonisering och standardisering, marknadsanalys, övervakning av efterlevnaden och annan kontroll av marknaden samt regleringsarbete som inbegriper utarbetande och genomförande av sekundärrätt och förvaltningsbeslut, till exempel beslut om tillträde och samtrafik samt åläggas de enskilda företagen på ett objektivt, transparent och proportionellt sätt så att administra- tiva tilläggskostnader och därmed sammanhängande avgifter minime- ras (artikel 16.1 a och b EU-direktivet). System för administrativa avgifter bör inte leda till snedvridning av konkurrensen eller hinder för marknadsinträde (skäl 54 första meningen EU-direktivet). Medlemsstaterna får låta den behöriga myndigheten införa avgif- ter för nyttjanderätter till radiospektrum eller för rättigheter att in- stallera faciliteter på, över eller under offentlig eller privat egendom vilka används för tillhandahållande av elektroniska kommunikations- nät eller kommunikationstjänster och tillhörande faciliteter, varvid avgifterna ska säkerställa en optimal användning av de resurserna (artikel 42.1 EU-direktivet). Medlemsstaterna ska säkerställa att av- gifterna är sakligt motiverade, transparenta, icke-diskriminerande och proportionella till det avsedda syftet, och att de tar hänsyn till de allmänna målen för detta direktiv (artikel 42.1 andra meningen EU-direktivet). Vad gäller nyttjanderätter till radiospektrum ska medlemsstaterna sträva efter att säkerställa att tillämpliga avgifter fastställs på en nivå som säkerställer effektiv tilldelning och använd- ning av radiospektrum. Bland annat genom att fastställa acceptpriser som minimiavgifter för nyttjanderätter till radiospektrum genom att ta hänsyn till nyttjanderätternas värde vid eventuella alternativa användningar, ta hänsyn till kostnader som uppkommer till följd av villkor som är knutna till nyttjanderätterna samt i största möjliga ut- sträckning tillämpa betalningsvillkor som är kopplade till radiospekt- rumets faktiska tillgänglighet för användning (artikel 42.2 a, b, c EU- direktivet). Av skälen till direktivet framgår att för att säkerställa att resurser utnyttjas optimalt bör avgifterna återspegla den ekonomiska och tekniska situationen på den berörda marknaden samt varje annan betydande faktor som påverkar deras värde (skäl 100 första meningen EU-direktivet). EU-direktivet påverkar inte det ändamål för vilket avgifter för nyttjanderätter och rättigheter att installera faciliteter används (skäl 100 tredje meningen EU-direktivet). Nationella regleringsmyndigheter och andra behöriga myndig- heter ska främja effektiv konkurrens och undvika snedvridningar av konkurrensen på den inre marknaden när de fattar beslut om be- viljande, ändring eller förnyelse av nyttjanderätter till radiospektrum för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster i enlighet med detta direktiv (artikel 52.1 EU-direktivet). När en medlemsstat anser att antalet nyttjanderätter ska begrän- sas ska den tydligt fastställa och motivera de eftersträvade målen genom ett urvalsförfarande grundat på jämförelse eller konkurrens, och om möjligt kvantifiera dem, varvid vederbörlig vikt ska fästas vid behovet av att uppfylla nationella mål och mål för den inre mark- naden (artikel 55.2 EU-direktivet). De mål som medlemsstaten får fastställa i syfte att utforma det aktuella urvalsförfarandet ska, utöver att främja konkurrens, vara begränsade till ett eller flera av följande: a)Främja täckning. b)Säkerställa erforderlig tjänstekvalitet. c)Främja ändamålsenlig användning av radiospektrum, bland annat genom beaktande av villkoren knutna till nyttjanderätterna och nivån på avgifterna. d)Främja innovation och affärsutveckling (artikel 55.2 a, b, c och d EU-direktivet). Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 30.5 och 30.6 EU- direktivet får medlemsstaterna inte begränsa eller återkalla rättig- heter att installera faciliteter eller nyttjanderätter till radiospektrum eller nummerresurser före utgången av den tidsperiod för vilken de beviljades, utom när detta är berättigat enligt artikel 19.2 i EU-direk- tivet och, i tillämpliga fall, enligt bilaga I och enligt relevanta natio- nella bestämmelser om kompensation för återkallande av rättigheter (artikel 19.1 i EU-direktivet). I artikel 19.2 EU-direktivet anges att i enlighet med behovet av att säkerställa en ändamålsenlig och effek- tiv användning av radiospektrum eller genomförandet av tekniska genomförandeåtgärder som antagits enligt artikel 4 i radiospektrum- beslutet får medlemsstaterna tillåta begränsning eller återkallande av nyttjanderätter till radiospektrum, inbegripet de rättigheter som av- ses i artikel 49 i EU-direktivet, på grundval av på förhand fastställda och tydligt definierade förfaranden, i enlighet med principerna om proportionalitet och icke-diskriminering. I sådana fall får rättsinne- havarna, i lämpliga fall och i enlighet med unionsrätt och relevanta nationella bestämmelser, ersättas på lämpligt sätt. Medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter ska säkerställa att användningen av radiospektrum på deras territorium är organiserad på ett sådant sätt att ingen annan medlemsstat hindras från att på sitt territorium tillåta användning av harmoniserat radiospektrum i enlighet med unions- rätten, särskilt på grund av gränsöverskridande skadlig störning mel- lan medlemsstater. Medlemsstaterna ska vidta alla åtgärder som krävs för detta ändamål, utan att det påverkar deras skyldigheter enligt internationell rätt och relevanta internationella avtal, exempelvis ITU–RR och ITU:s regionala radioavtal (artikel 28.1 EU-direktivet). 5.4.2Nationell reglering på området elektronisk kommunikation Bestämmelserna i lag (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK) syftar till att enskilda och myndigheter ska få tillgång till säkra och effektiva elektroniska kommunikationer och största möjliga utbyte vad gäller urvalet av elektroniska kommunikationstjänster samt deras pris och kvalitet (1 kap. 1 § första stycket LEK). I 1 kap. 1 § andra stycket LEK anges att syftet ska uppnås främst genom att konkurrensen och den internationella harmoniseringen på området främjas. Av 1 kap. 8 § LEK följer att om är i krig eller krigsfara eller det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen meddela de föreskrifter om elek- troniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster med till- hörande installationer och tjänster samt annan radioanvändning som behövs med hänsyn till landets försvar eller säkerhet i övrigt. I enlig- het med 1 kap. 8 § andra stycket LEK får föreskrifter om den freds- tida planeringen för totalförsvarets behov av elektroniska kommu- nikationer under sådana förhållanden som anges i första stycket meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. Enligt 1 kap 9 § LEK får den som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster av särskild betydelse från allmän synpunkt förpliktas att på visst sätt beakta totalförsvarets behov av elektronisk kommunikation under höjd beredskap. Det krävs tillstånd för användning av viss radiosändare eller radio- sändare inom ett visst frekvensutrymme i enlighet med 3 kap. 1 § LEK. Kravet på tillstånd gäller inte för , Säkerhetspolisen, Försvarsmakten, och , vid verksamhet som verket bedriver på uppdrag av Försvarsmakten eller (3 kap. 3 § LEK). Vidare föreskrivs att den myndighet som regeringen bestämmer beslutar efter hörande av Försvarsmakten om tilldelning av radiofrekvenser för Försvarsmakten, och samt om de ytter- ligare villkor som behövs. När det gäller och Säker- hetspolisen, beslutar den myndighet som regeringen bestämmer i sådana frågor efter hörande av dessa myndigheter (3 kap. 3 § andra stycket LEK). Av 3 kap. 4 § LEK följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från tillståndsplikt enligt 3 kap. 1 § LEK. Därvid får det föreskrivas vill- kor om att den radioanläggning där sändaren ingår ska uppfylla be- stämda tekniska krav samt i övrigt sådana villkor som anges i 3 kap. 11 § första stycket punkterna 1–7 och 9 samt 3 kap. 11 a § punkterna 1, 2 och 4 LEK. Villkor som innebär en begränsning av vilka elektro- niska kommunikationstjänster eller vilka tekniker som får användas får meddelas endast i de fall som anges i 3 kap. 11 § andra och tredje styckena LEK. Vidare anges att den som enligt 3 kap. 3 § LEK eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 3 kap. 4 § LEK är undantagen från tillståndsplikt ska vid tillämpning av LEK anses ha tillstånd (3 kap. 5 § LEK). Av 3 kap. 6 § första stycket LEK följer att tillstånd ska beviljas om förutsättningarna enligt punkterna 1–6 är uppfyllda, däribland att det kan antas att radiofrekvenser kommer att användas på ett sådant sätt att risk för otillåten skadlig störning inte uppkommer (3 kap. 6 § första stycket punkten 1 LEK). Vidare krävs att radioanvändningen utgör en effektiv användning av frekvensutrymmet (3 kap. 6 § första stycket punkten 2 LEK) och att radioanvändningen inte kommer att inkräkta på det frekvensutrymme som behövs för verksamhet som avses i 3 kap. 3 § LEK (3 kap. 6 § första stycket punkten 5 LEK). Antalet tillstånd som beviljas i ett frekvensutrymme får begränsas om det är nödvändigt för att garantera en effektiv användning av radiofrekvenser (3 kap. 7 § LEK). Efter att sådant beslut om begräns- ning av antalet tillstånd har meddelats ska tillståndsprövningen ske efter jämförande urvalsförfarande (skönhetstävling), anbudsförfarande (auktion) eller en kombination av jämförande urvalsförfarande och anbudsförfarande (3 kap. 8 § LEK första och tredje styckena). Tillstånd att använda radiosändare får förenas med villkor (3 kap. 11§ första stycket punkterna 1–9). Sådana villkor är bland annat vill- kor om frekvensutrymme, det geografiska område som tillståndet avser, skyldighet att dela frekvensutrymme med annan, tekniska krav och annat som krävs för att säkerställa ett faktiskt och effektivt frekvensutnyttjande. Sådana villkor får bara meddelas om det krävs för att undvika skadlig störning, säkerställa ett effektivt frekvens- utnyttjande, skydda människors liv eller hälsa, tillgodose det allmän- nas intresse av att vissa elektroniska kommunikationstjänster finns tillgängliga i vissa delar av landet, eller tillgodose det allmännas in- tresse av att främja tillhandahållandet av radio- och tv-tjänster för vilka tillstånd meddelats enligt annan lag (3 kap. 11 § andra stycket LEK). Det är tillåtet att överlåta eller hyra ut tillstånd att använda radio- sändare i enlighet med 3 kap. 23 och 24 §§ LEK. I LEK finns därtill bestämmelser om administrativa avgifter för tillstånd att använda radiosändare, se avsnitt 5.6. Statsstöd är när det offentliga (det vill säga staten, kommuner eller landsting) stöttar en ekonomisk verksamhet med offentliga medel och det resulterar i att mottagaren får en fördel gentemot andra aktörer på marknaden, genom att det gynnar en viss verksamhet eller produktion. Det gäller till exempel om endast vissa sektorer eller branscher får stöd. I artiklarna 107–109 fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt (EUF-fördraget) anges att statligt stöd till företag är oförenligt med den inre marknaden. Huvudregeln är således att statligt stöd är förbjudet. I artikel 107.1 i EUF-fördraget anges att statligt stöd till företag är oförenligt med den inre marknaden om: 1.det rör sig om en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med statliga medel, 2.handeln mellan medlemsstater påverkas, 3.åtgärden gynnar mottagaren av stödet, och 4.åtgärden snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen. I artikel 108.3 EUF-fördraget anges att stödet som huvudregel får lämnas först sedan det anmälts till Europeiska kommissionen och Europeiska kommissionen har godkänt det. Detta så kallade genom- förandeförbud har av ansetts ha direkt effekt, vilket innebär att det kan åberopas av vissa enskilda, i första hand konkur- renter till stödmottagare, inför nationella domstolar. Konkurrenter till stödmottagare ska exempelvis kunna hindra ett stöd som är på väg att lämnas genom att vända sig till domstol med yrkande om att stödet stoppas. De ska också genom en talan vid domstol kunna utverka att stödet betalas tillbaka. Konkurrenter till stödmot- tagare som har lidit skada av att olagligt stöd har lämnats kan också ha rätt till ersättning för skadan. Statligt stöd som lämnas utan att det godkänts av Europeiska kommissionen är ett så kallat olagligt stöd. Det offentliga kan ge stöd till vissa utpekade områden utan att först behöva vänta på Europeiska kommissionens godkännande. För att kunna göra det måste stödet i så fall utformas enligt de krav som anges i Europeiska kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i för- draget (gruppundantagsförordningen). Det offentliga kan också ge stöd som är mindre än maximalt per stödmottagare utan att behöva vänta på Europeiska kommissionens godkännande, förutsatt att de krav som finns i Europeiska kommissionens förordningar om stöd av mindre betydelse är uppfyllda.4 Om en medlemsstat ger ett olagligt stöd kan Europeiska kom- missionen besluta att det strider mot . Medlemsstaten ska då återkräva stödet från stödmottagaren. Även en svensk domstol kan pröva om en åtgärd utgör ett statligt stöd som skulle ha anmälts till Europeiska kommissionen. Det är inte ett krav att kommissionen har fattat ett beslut om att ett visst stöd är olagligt för att medlems- staterna ändå ska vara skyldiga att återkalla stödet.5 4Bland annat Kommissionens förordning (EU) nr 360/2012 av om tillämp- ningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på stöd av mindre betydelse som beviljas företag som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt in- tresse, Kommissionens förordning (EU) nr 1407/2013 av om tillämp- ningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på stöd av mindre betydelse. 5SOU 2011:69, Olagligt statsstöd, s. 91. Det finns två allmänna svenska författningar som antagits för att göra det möjligt för att uppfylla EUF-fördragets krav på stats- stödsområdet. Det är lagen (2013:388) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler och förordningen (2016:605) om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler. Författningarna innehåller närmare bestämmelser om hur ska tillämpas i . Att beslutar om avgifter följer av 9 kap. 1 § regeringsformen (RF), se avsnitt 5.3. I 3 § avgiftsförordningen (1992:191) regleras rätten för myndig- heter under regeringen att ta ut avgifter. Myndigheter kan besluta om avgiftens storlek och disponera avgiftsintäkterna bara om det följer av en lag, förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen.