sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — •analysera och ta ställning till om och hur den rättsliga ställningen för barn på annat sätt kan stärkas under förundersökningen och i en eventuell efterföljande rättegång avseende det brott som barnet har bevittnat samt oavsett ställningstagande i sak lämna nödvän- diga författningsförslag. Utredningen har också fått regeringens uppdrag att överväga ett straff- rättsligt ansvar för uppmaning eller annan psykisk påverkan att begå självmord. Utredningen ska inom ramen för detta uppdrag: •analysera och redogöra för vilket straffansvar som finns för den som uppmanar någon annan att begå självmord samt analysera behovet av en särskild kriminalisering för uppmaning eller annan psykisk påverkan att begå självmord, och •oavsett ställningstagande i sak föreslå hur en sådan kriminaliser- ing bör vara utformad och lämna fullständiga författningsförslag. Utredningens fullständiga direktiv finns som bilaga till betänkandet.1 Utredningen har arbetat brett och utåtriktat när det gäller båda de frågeställningar som omfattas av direktiven. Möten och studiebesök har skett hos såväl myndigheter som ideella organisationer samt repre- sentanter för olika professioner med kunskap på respektive område. Utredningen har också tagit del av berättelser från personer som har erfarenhet av våld mellan närstående och av närstående som har begått självmord. Möten har också genomförts med personer som har erfarenhet av uppmaningar till självmord, antingen genom att själv ha blivit utsatt eller genom en närstående som utsatts. Utred- ningen har därutöver fört en dialog med Barnafrid kring deras reger- ingsuppdrag att utvärdera barnahus.2 Till sin hjälp i utredningsarbetet har utredningen haft en expert- grupp. Expertgruppsmöten har hållits vid fyra tillfällen. I expert- gruppen har deltagit representanter från rättsväsendets myndigheter, , , , Folkhälso- myndigheten, en advokat och sakkunnig vid . 2S2018/00212/FST. 3Betänkandets disposition, begrepp och definitioner Detta betänkande är upplagt i tre huvudsakliga delar. Kapitel 4 till 9 utgör den första och deskriptiva delen av betänkandet. Här avhandlas problembeskrivning (kapitel 4), vad de som drabbats säger (kapitel 5), gällande rätt (kapitel 6), lägesgenomgång i (kapitel 7), åtaganden enligt vissa internationella rättsakter (kapitel 8) och inter- nationella jämförelser (kapitel 9). I den andra delen återfinns kap- itel 10, som är det mest omfattande kapitlet och behandlar utredning- ens analys, överväganden och förslag. Där finns också de straffrättsliga utgångspunkter som är styrande för frågorna om kriminalisering. I kapitel 11 behandlas ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Den tredje delen, kapitel 12, ägnas åt konsekvenser av utredningens förslag. I kapitel 1 finns utredningens författningsförslag och i kapitel 13 finns författningskommentar. I betänkandet behandlas två huvudsakliga områden: barn som be- vittnar våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående samt uppmaning att begå självmord. Inom alla områden finns ord och begrepp som används på ett visst sätt inom just det området. Utred- ningen försöker i det här avsnittet presentera några av de begrepp som förekommer mer frekvent i betänkandet och vilka definitioner som då används. En del begrepp är sådana att de behöver fyllas med Betänkandets disposition, begrepp och definitioner innehåll genom en juridisk analys och diskussion. Detta sker i före- varande fall i betänkandets tionde kapitel. Våld är ett begrepp som förekommer i detta betänk- ande. Begreppet kan ha olika innebörd i olika sammanhang. Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter, , arti- kel 19 ska t.ex. alla barn ges skydd mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behand- ling, misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp. I viss psykologisk och socialt orienterad forskning används en mycket bred definition av våld. Våld kan då omfatta fysiskt, psykiskt, sexuellt, ekonomiskt, materiellt och latent våld. Utredningen har hänvisat till en del sådan forskning i framför allt kapitel 4. I en del av den forsk- ning som utgör underlag till resonemangen i kapitel 4 används i stället en snävare definition av våld, vilket framgår av framställningen. När juridiska resonemang om våld förs i betänkandet, menas gärningar som uppfyller kriterierna för de straffbestämmelser som ingår i brottskategorin brott mot person. I betänkandet används både begreppet självmord och begreppet suicid för att beskriva den handling som innebär att någon tar sitt eget liv. Självmord är det begrepp som används mest i dagligt tal, även om konstruktionen kan ifrågasättas med hänsyn till att ordet mord beskriver en brottslig gärning som utförs mot någon annan. Utredningen väljer ändå att använda detta begrepp då det är så veder- taget i vårt språkbruk. Suicid är en klinisk term som används inom såväl forskning som sjukvård. Betänkandets disposition, begrepp och definitioner I utredningens direktiv formuleras uppdraget som rör barn utifrån begreppet att bevittna våld eller andra brottsliga handlingar mot när- stående. Med bevittna avses enligt t.ex. kommentaren till brotts- skadelagen att se eller att höra något. Utredningen ansluter sig till denna definition, som får anses vara etablerad i svensk rättsordning. Definitionen används i betänkandets alla delar. Det finns olika definitioner av begreppet uppleva. Enligt Svensk ord- bok utgiven av () och enligt Natio- nalencyklopedin (NE) är innebörden att vara med om något som direkt berörd part, med avseende på skeende etc., gärna på något an- märkningsvärt sätt. Utredningen använder begreppet uppleva enligt denna definition. Att uppmana är enligt SO och enligt att begära ett visst hand- lande av någon, vanligen med viss kraft, dock inte nödvändigtvis från en maktposition. Denna definition används i betänkandets alla delar och förekommer även i författningsförslaget. Ett trauma är enligt den definition som används i detta betänkande och som är hämtad ur NE ”påverkan av människokroppen för- orsakad av yttre faktorer och/eller händelser som ger en övergående eller kvarstående effekt”. Psykiskt trauma utgörs av ”psykisk påverkan efter en händelse av chockartad eller smärtsam art, vanligen en separa- tions-, katastrof- eller kränkningsupplevelse”. 4.1Barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående Det finns cirka 2,1 miljoner barn i Sverige.1 Flera studier tyder på att ungefär vart tionde barn i har upplevt våld mellan närstående vuxna.2 I absoluta tal innebär det ungefär 210 000 barn. I den senaste nationella kartläggningen av våld mot barn uppgav 14 pro- cent av eleverna att de upplevt att en förälder (eller motsvarande) utövat psykiskt och/eller fysiskt våld mot en annan förälder (eller motsvar- ande). av eleverna uppgav att de upplevt att en förälder utsatt en annan förälder för fysiskt våld, varav hade upplevt det . Det var papporna som stod för majoriteten av det fysiska och systematiska våldet.3 uppskattar att runt 3 000 barn vistas i skyddat boende.4 Enligt flera studier är det mycket vanligt att våld mellan vuxna som lever med barn utövas i barnens närvaro; i en av dessa studier uppges att barn varit närvarande vid av våldstillfällena.5 Det finns också studier som pekar på att barn i större utsträckning än äldre barn tenderar att befinna sig i våldets direkta närhet.6 Barn 1Enligt SCB:s officiella statistik fanns 2 121 598 barn i . 2Gilbert m.fl. (2009) Child Maltreatment 1 Burden and consequences of child maltreatment in high-income countries. 3Jernbro och (2017) Våld mot barn 2016, s. 30. 4SOU 2017:112, s. 22. 5Almqvist och (2004); Fusco och Fantuzzo (2009); Holden (2003); m.fl. (2011) och Spilsbury m.fl. (2007). 6Fusco och Fantuzzo (2009) Domestic violence crimes and children: A population-based investigation of direct sensory exposure and the nature of involvement. kan också bevittna våld och andra brottsliga handlingar mot sina syskon. Barn som är utsatta för människohandel kan också vara utsatta för våld alternativt ha bevittnat våld eller andra övergrepp av och mot närstående.7 Svårt att upptäcka utsatthet Mycket talar för att det finns stora mörkertal när det gäller barn som på olika sätt upplever våld mellan närstående, av samma orsaker som när det handlar om våld som riktas direkt mot barn. I en studie upp- gav av de barn som rapporterat om utsatthet för våld i familjen eller bevittnande av sådant våld att de hade berättat om sin utsatthet för socialtjänsten.8 Äldre brottsofferstudier indi- kerar att av alla som utsatts för våld av någon i sin närhet rapporterat detta till polisen.9 Av de elever som deltog i All- männa elevstudie och som varit utsatta för någon form av misshandel (exklusive sexuella övergrepp) hade berättat för någon person om misshandeln. Det vanligaste var att eleven berättat för ett syskon eller jämnårig vän. hade berättat för en professionell inom skola, socialtjänst, polis, hälso- och sjukvård eller ungdomsmottagning.10 Det är vanligt att barn och unga anpassar sig utifrån de konse- kvenser som kan följa om de skulle berätta om sin utsatthet. Det kan handla om allt från en oro för ökad risk för ytterligare våld till en oro för att bli omhändertagen av sociala myndigheter och liknande. Barn och unga som lever med våld i familjen kan också uppfatta detta som normalt. Barn och tonåringar som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck (en företeelse som förklaras närmare under avsnitt 4.2.3) är särskilt utsatta. Barnet kan inte söka stöd och skydd hos sina föräldrar eller andra närstående eftersom det ofta är de som utövar förtrycket och alltså inte ser sina handlingar som brottsliga. Det som utmärker hedersrelaterat våld och förtryck är att det är systematiskt och kollek- tivt, det vill säga flera personer försvarar och sanktionerar förtrycket. 7Socialstyrelsen (2018) Barn i internationell människohandel och exploatering. Vägledning för , s. 27. 8Annerbäck m.fl. (2010) Prevalence and characteristics of child physical abuse in – Findings from a population-based youth survey. 9Överlien, (2012) Våld i hemmet – barns strategier, s. 22. 10Jernbro och (2017). Våld mot barn 2016, s. 45. Ett barn eller en tonåring som berättar om förtrycket och våldet riskerar att mista sin familj och sitt sammanhang.11 Förutsättningar för att kunna berätta är trygghet, skydd och till- gång till stöd. Svåra påfrestningar kan dessutom göra att minnet påverkas. Det kan bli svårt att skilja ut tillfällen, exakta tidpunkter och detaljer, vilket i sin tur kan medföra att berättelsen upplevs som mindre tillförlitlig av rättsväsendet, även om kunskapen om denna problematik torde ha ökat något.12 Av de intervjuarbeten som behandlas i kapitel 5 framgår att många barn efterlyser informa- tion om vad som händer när de berättar om sin utsatthet. Det finns en okunskap om rättsprocessen och arbete, vilket hos barnen leder till rädsla och föreställningar om att situationen bara skulle bli värre om de berättade. Barnen har också svårt att veta vem de ska vända sig till och flera efterlyser anpassade frågor om våld från vuxna i sin närhet. En ytterligare svårighet är att barn som bevittnar våld, som alltså inte själva är målsägande enligt dagens ordning, endast kan höras om vårdnadshavarna samtycker till det. Det innebär inte bara att barnet är beroende av att vårdnadshavaren tillåter att barnet hörs, utan det kan också påverka barnets möjlighet att synliggöras för att på så sätt få tillgång till eget stöd och skydd. Våldet som barnen bevittnar kan ha olika karaktär. Det kan vara allt ifrån livshotande eller dödligt våld till mer vaga hot och handgriplig- heter som ligger på gränsen till det brottsliga. Även om vissa hand- lingar inte är straffbara, kan de upplevas som mycket skrämmande för barnet. Våldet kan pågå under längre eller kortare perioder i barnets liv, eller förekomma vid ett enstaka tillfälle. Flera svenska studier har undersökt på vilket sätt barnen bevittnar våldet och var de befinner sig när det sker. Barnen är exempelvis när- varande genom att befinna sig i det hus där våldet sker, genom att bevittna våldet i rummet där det pågår eller till och med genom att försöka stoppa våldet.13 11https:///for-vuxna-om-barn/vanliga-amnen/utsatta-ituationer/hedersrelaterat- vald/ 12Unicef (2018) Vem skyddar mig från våld? 13Broberg m.fl. (2011) Stöd till barn som bevittnat våld mot mamma. Resultat från en nationell utvärdering. Ett barn som upplever våld i hemmet löper, jämfört med andra barn, större risk att under sin barndom bli utsatt för fysisk och psykisk omsorgssvikt samt andra typer av fysiskt och sexuellt våld av någon i sin omgivning. I en analys av 30 forskningsrapporter fann man att mellan av barn som upplevt våld i hemmet även blivit utsatta för fysisk misshandel av en omsorgsperson. En äldre svensk studie visade att av ungdomarna som upplevt våld i hemmet också blivit utsatt för direkt våld av en närstående en eller flera gånger.14 Studier och kartläggningar visar att våldet inte alltid är isolerat till barnens mamma. Det förekommer även att barn vars mamma utsätts för våld själva blir utsatta för våld av båda sina för- äldrar.15 nationella kartläggning av våld mot barn i (2016) visar att av barn som upplevt våld mellan föräldrar själva är utsatta för fysisk misshandel, drygt 49 pro- cent för psykisk misshandel, för försummelse och för sexuella övergrepp.16 Barn som bevittnar våld mot en förälder som de är beroende av för sitt välbefinnande utsätts för en form av psykiskt våld. Barn kan enligt vissa forskare omöjligt ses som opåverkade vittnen till våldet, utan de hör, ser, känner och agerar. Det går inte att utskilja en viss typ av våld, t.ex. det fysiska, som svårast för barn att uppleva. Det är kombinationen av våld, utsatthet, kränkningar och kontrollerande beteende som är av betydelse. Hoten, kränkningarna och oron kan upplevas som lika svårt som det fysiska våldet mot den närstående och dem själva.17 Det kan enligt viss forskning vara psykiskt mer skadligt för ett barn att uppleva våld i familjen än att själv utsättas för våld. 14Överlien, (2012) Våld i hemmet – barns strategier, s. 37 f. 15Broberg m.fl. (2011) Stöd till barn som bevittnat våld mot mamma. Resultat från en nationell utvärdering, s. 12. 16Jernbro och (2017). Våld mot barn 2016, s. 32. 17Överlien (2012) Våld i hemmet – barns strategier, s. 171. barnets ena förälder slår eller förgriper sig mot den andra föräldern blir barnet känslomässigt övergivet och skyddslöst. Den ena föräldern är då en hotfull angripare och den andra är ett utsatt offer.18 Detta är något som kan skada barnets anknytning till sina omsorgspersoner.19 Studier har visat att barn som upplever våld tenderar att utveckla posttraumatiskt stressyndrom i högre utsträckning än barn som ut- sätts för andra trauman.20 Flera studier visar att barn som har erfaren- heter av våld mellan sina föräldrar generellt sett mår sämre än barn som inte har sådana erfarenheter, vilket utvecklas i det följande. Exponering hos små barn Barn till mammor som utsätts för våld under graviditeten riskerar att påverkas negativt av våldet redan innan de föds, t.ex. genom att de kan skadas fysiskt och påverkas av mammans stress. Det går att ända ner i ettårsåldern se tydliga negativa responser hos barn vars mamma utsätts för våld av en närstående. Yngre barn löper större risk att visa negativa reaktioner av upplevt våld. Exempel på sådana reaktioner är oro och stress, eftersom de har svårare än äldre barn att förstå och begreppsliggöra det de upplever och att distansera sig från våldsepi- soden. Små barn befinner sig generellt fysiskt närmare sina omsorgs- personer och har mindre möjligheter än större barn att fjärma sig från upplevelserna av våldet.21 Erfarenheter av livet grundlägger strukturen för hjärnans utveckling. Långvariga och höga nivåer av stress (t.ex. genom våld i familjen) innebär en hög risk för att hjärnans struk- turering skadas. Om omsorgspersonen är skrämmande och kränkande kan barnet inte utveckla en trygg och organiserad anknytning, efter- som det inte är möjligt att söka tröst och skydd hos förövaren. Ett barn som växer upp i en omgivning där hot och våld när som helst kan förekomma, lever i ett förhöjt spänningstillstånd som innebär 18Broberg m.fl. (2011) Stöd till barn som bevittnat våld mot mamma. Resultat från en nationell utvärdering. 19Hultmann och (2015) Family Violence and Other Potentially Traumatic Inter- personal Events Among 9- to 17-Year-Old Children Attending an Outpatient , s. 5 f. 20McAlister Groves (2001) When home isn´t safe: Children and domestic violence. 21Överlien (2012) Våld i hemmet – barns strategier, s. 27. att ett ängsligt anknytningsbeteende ständigt är aktiverat. Det inne- bär också att barnets utveckling hämmas, eftersom det utforskande beteendet hämmas när anknytningsbeteendet aktiveras.22 Barn som antingen utsätts för våld av sina anknytningspersoner eller ser en om- sorgsperson bli utsatt för våld av den andre omsorgspersonen, riskerar också att få sitt anknytningsmönster påverkat, vilket innebär att barnet inte har några fungerade strategier för hur de på bästa sätt ska få sina behov tillgodosedda. Det gäller i relation till båda omsorgsperson- erna.23 Barn som upplevt våld mot sina omsorgspersoner löper större risk att utveckla symtom som ångest, nedstämdhet, posttraumatisk stress (PTSD) samt beteendeproblem som trots och uppförande- störning än barn som inte har sådana erfarenheter. Vidare har våld mellan barnets omsorgspersoner visat sig medföra sämre skolpresta- tioner hos barn. Våldet tycks även kunna inverka negativt på utveck- lingen av verbal förmåga och minnesförmågor hos förskolebarn. Dessa barn är även mer utsatta för mobbning i skolan än andra barn.24 Upprepad exponering för våld mellan närstående påverkar kroppens stresshanteringssystem och riskerar att leda till att systemet störs långsiktigt.25 Det finns risk för långsiktiga effekter på både den psyk- iska och den fysiska hälsan. Att växa upp i en familj där det före- kommer våld och/eller försummelse kan leda till förhöjd risk för missbruk, hjärt- och kärlsjukdomar, generellt nedsatt fysisk hälsa, psykisk ohälsa, förtida död och självmord.26 Även högre förekomst av astma och allergier hos barn som levt med våld mellan sina omsorgs- personer har dokumenterats i både internationella och svenska studier.27 22Howe m.fl. (1999) Attachment theory, child maltreatment and family support. A practice and assessment model. 23Hultmann & (2015) Family Violence and Other Potentially Traumatic Interpersonal Events Among 9- to 17-Year-Old Children Attending an Outpatient , s. 5 f. 24Lucas m.fl. (2016) Bully, bullied and abused. Associations between violence at home and bullying in childhood. 25McEwen och Gianaros (2011); Moffitt och Klaus-Grawe Think (2013) och Shonkoff och Garner (2012). 26Felitti m.fl. (1998) Relationship of Childhood Abuse and Household Dysfunction to Many of the Leading Causes of Death in Adults: The Adverse Childhood Experiences (ACE) Study. 27Graham-Bermann och Seng (2005); , Howell och Graham-Bermann (2012) och m.fl. (2011). Studier av långsiktiga konsekvenser visar att barn som upplevt våld mellan sina föräldrar och mot sina syskon löper en ökad risk för att också uppleva våld eller att utsätta andra för våld i en vuxen rela- tion. När barnen själva är i tonåren och börjar etablera nära relationer finns alltså risk för att de både utsätts för och utsätter sin partner för våld.28 Barn som upplever att en omsorgsperson dödas av en annan omsorgs- person drabbas av ett svårt trauma och kan drabbas mycket hårt av detta. Studier har visat att barn som förlorat en eller båda sina för- äldrar efter våld från en närstående och i vissa fall efterföljande själv- mord, har en högre risk än andra att drabbas av t.ex. psykisk ohälsa, självskadebeteende och missbruk. Barn som var vid döds- fallet löpte sju gånger högre risk än andra att drabbas av psykisk sjuk- dom eller svår psykisk ohälsa och sex gånger högre risk att hamna i missbruk eller utveckla självskadebeteende enligt en studie. Även de som var vid dödsfallet hade högre, om än inte lika hög, risk för psykisk ohälsa, självskadebeteende och missbruk.29 Det saknas officiell statistik kring förekomsten av fall där en för- älder dödar den andra föräldern. En fråga som kan göra situationen extra svår för efterlevande barn, är vårdnaden om dem efter döds- fallet. publicerade nadsöverflyttning i samband med våld i familjen. skick- ade ut en enkät till landets 321 kommuner och stadsdelar. Av de 207 kommuner och stadsdelar som besvarade enkäten angav elva att de –2012 hade haft ärenden där den ena vårdnads- havaren – i samtliga fall pappan – hade dödat den andra vårdnads- havaren. Dessa ärenden rörde sammanlagt 23 barn som alla tycks ha placerats i familjehem. När det gäller fem av barnen hade social- nämnden ännu inte väckt talan om överflyttning av vårdnaden. För övriga 18 barn hade socialnämnden väckt en sådan talan och domstolen hade också flyttat över vårdnaden till en särskilt förordnad vårdnadshavare. I drygt hälften av fallen dröjde det mellan 28Renner och Slack (2006) Intimate partner violence and child maltreatment: Understanding intra- and intergenerational connections. 29Lysell m.fl. (2016) Killing the Mother of Ones Child – Psychiatric Risk Factors Among Perpetrators and Offspring Health Consequences. 1 och från det att barnet berövades sin mamma till dess att vårdnaden flyttades över. En tredjedel av barnen fick en eller två sär- skilt förordnade vårdnadshavare . Att stå under vårdnad av den person som orsakat en förälders död kan i sig framstå som kränkande för barnet. Det kan också få praktiska konsekvenser, efter- som exempelvis vårdinsatser som huvudregel kräver samtycke från vårdnadshavaren. Barnet riskerar alltså att inte få möjlighet att inom rimlig tid söka professionell hjälp för det trauma det har drabbats av genom dödsfallet. Det finns två begrepp som återkommer i forskning om barn som upp- lever våld i familjen: coping och resiliens. Coping kan enkelt uttryckt förklaras som det människor gör för att övervinna svårigheter. Det finns anledning att dela upp begreppet i det här sammanhanget i pro- blemfokuserad och emotionsfokuserad coping. Problemfokuserad coping handlar om att lösa situationen och de problem som uppkom- mit. Emotionsfokuserad coping handlar om att reducera stress och andra känslor som svårigheterna ger upphov till. Hanteringen av stress och andra komponenter som gör barnet tåligt mot påfrestningar, är det som kallas resiliens (”studsa tillbaka”). Hur denna process ser ut beror på barnens livssituation i övrigt, deras personliga egenskaper och kontextuella faktorer såsom gatuvåld och kulturell förståelse av våld. Utfallet av denna process kan sägas vara det som avgör i vilken utsträckning barnet tar skada av det våld som upplevs. Det finns forsk- ning som pekar på att barnens resiliens minskar för varje potentiellt traumatisk upplevelse, vilket understryker vikten av tidiga interven- tioner.30 Det finns forskning kring barns strategier före, under och efter perioder/händelser av våld i familjen. Före en våldshändelse är det vanligt att barns handlingar är inriktade på att förebygga och dämpa, för att minska risken för att en närstående ska utsättas för våld av en annan närstående. Barn som lever med våld i hemmet lär sig att tyda såväl små subtila signaler som tydliga tecken på att våld är på väg att 30Överlien (2012) Våld i hemmet – barns strategier, s. 30 ff. Barn som lever med våld i familjen kan därför bli mer käns- liga för konfliktsituationer och reagera starkare emotionellt.31 Under en våldsepisod är det inte ovanligt att barn går emellan och försöker stoppa våldet. De går emellan föräldrarna fysiskt, verbalt och på andra sätt. Barnen gör detta med insikt om att de själva riskerar att bli skadade, men väljer detta över risken för att den våldsutsatta föräldern ska bli allvarligt skadad eller dödad.