sou · H7B33d2 · 2019-01-30 00:00:00 — Genom dessa bestäms villkoren för den kommunala verksamheten och uppgiftsfördelningen mellan stat, landsting och kommun. Kommunernas självstyre utövas av beslutande församlingar som utses genom allmänna val och företräder den lokala befolkningen. Modellen till självstyrelse har en lång tradition i och är ett viktigt demokratiskt värde. Den syftar till att ge människor ansvar och inflytande över gemensamma frågor. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Regeringsformen erkänner självstyrelsens betydelse för det svenska folkstyret. Genom grundlagen får kommunerna stark legitimitet och förväntas således ha en viktig roll i samhällsutvecklingen. Kommu- nernas självstyre ger även kommunerna ett handlingsutrymme där besluten fattas på den lokala självstyrelsens grund. Självstyret är inte absolut och det finns inga autonoma kommuner i . Kommu- nernas självstyre kan ses som en motvikt till ett nationellt besluts- center då 290 kommuner kan motverka maktkoncentrationen och uppväga de nationella målen. så ligger det i statens intresse att påverka och försäkra sig om att kommunerna utför de uppgifter de är ålagda att utföra. Likvärdigheten är en grundläggande princip i lagstiftningen som styr de kommunala verksamheterna så att medborgarna garanteras en likvärdig samhällsservice oberoende på var i landet man väljer att bo. Beträffande ansvars- och uppgiftsfördelningen påpekade (SOU 1996:129) att förhållandet mellan staten och den kommunala självstyrelsen präglas av en helhetssyn, varvid staten och kommunerna samverkar på områden och i olika former för att uppnå gemensamma samhälleliga mål. Statens styrning syftar därför ofta till att skapa större nationell likvärdighet mellan kommunerna inom viktiga samhällsområden. Det kan handla om att åstadkomma likvärdighet i en verksamhets resultat, men också i utformandet av verksamheten (Statskontoret 2016:24). Det finns även andra anledningar för staten att styra dessa, till exempel att man från statens sida vill tydliggöra prioriteringar inom vissa områden som kommunerna har ansvar för att tillhandahålla. En annan viktig anledning är att staten vill visa sig handlingskraftig och på det sätt skapa förtroende och legitimitet för sin politik. Statskontoret bedömer i sin rapport styrning av kommu- nerna (Statskontoret 2016:24) bland annat att statens styrning av kommunerna har ökat i omfång, komplexitet och detaljeringsgrad under . Nya styrformer har tillkommit så som överenskommelser, handlingsplaner och kunskapsstyrning. Styrning- en genom riktade statsbidrag har också ökat. Statskontoret har tidigare uppmärksammat att vikten av att tyd- liggöra ansvarsfördelningen mellan de samverkande myndigheterna. (Statskontoret, Utvecklad styrning – om sammanhållning och tillit i förvaltningen). Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun I utredningens delbetänkande (SOU 2017:82) uttryckte företräd- arna för Arbetsförmedlingen att det råder en otydlighet i ansvarsför- delningen och att vissa områden ligger utanför arbetsmarknads- politikens ansvar, där andra politikområden så som socialpolitiken och utbildningspolitiken behöver ta ett större ansvar för arbetslösa personer. Av de kommuner som deltagit i utredningens fokusgrup- per fanns det ett flertal som menar att det skett en förskjutning i roller och ansvar inom arbetsmarknadspolitiken och andra politikområden. De anser att Arbetsförmedlingen är mer beroende av kommunernas insatser som Arbetsförmed- lingen erbjuder insatser av social karaktär. Kommunerna framhåller att det finns en otydlighet om vem som ska göra vad, när den andres ansvar börjar, och att det kan vara tidskrävande att förhandla om gränserna för ansvar mellan kommunen och Arbetsförmedlingen. För att en kommun ska kunna befatta sig med en uppgift krävs att den ryms inom den kommunala kompetensen. Den definierar både vilka skyldigheter och vilka möjligheter att frivilligt utföra en upp- gift som kommunerna har. På det arbetsmarknadspolitiska området utgår kommunernas befogenheter framför allt från följande lagar: •Regeringsformen (RF) •Kommunallagen (2017:725) •Lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter (befogen- hetslagen) •Socialtjänstlagen (SoL) •Lagen (1044:475) om arbetslöshetsnämnd. I 1 kap. 8 § anges att den offentliga förvaltningen omfattar statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter. Föreskrifter som avser kommunernas befogenheter i övrigt och deras åligganden ska med- delas genom lag (8 kap. 2 §). Av 12 kap. 4 § framgår att förvaltnings- uppgifter kan överlämnas åt kommuner. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun och regionala angelägenheter av allmänt intresse, och övriga ange- lägenheter som bestäms i lag, på den kommunala självstyrelsens grund (14 kap. 2 §). Kommunallagens bestämmelser definierar kommunernas så kallade allmänna kompetens. Regleringen innebär att en kommun har möj- lighet att frivilligt ta på sig uppgifter så länge de ryms inom denna kompetens. När det gäller kommunernas roll på det arbetsmark- nadspolitiska området är det viktigt att notera att kommuner inte får ha hand om sådana angelägenheter som enbart staten ska ha hand om, se punkt 2 nedan. I sådant fall krävs särskild befogenhet enligt lag. Av 2 kap. kommunallagen framgår att kommunerna 1.själva får ha hand om angelägenheter – av allmänt intresse –som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar; lokaliseringsprincipen (1 §). 2.inte får ha hand om sådana angelägenheter som enbart staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan ska ha hand om (2 §). 3.ska behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat; likställighetsprincipen (3 §). 4.inte får ta ut högre avgifter än som motsvarar kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som de tillhandahåller; självkostnads- principen (6 §). 5.får driva näringsverksamhet, om den drivs utan vinstsyfte och syftar till att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar eller tjänster åt medlemmarna (7 §). 6.får genomföra åtgärder för att allmänt främja näringslivet i kom- munen eller . Individuellt inriktat stöd till enskilda näringsidkare får lämnas endast om det finns synnerliga skäl för det (8 §). Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Kommunerna har även en utvidgad kompetens i förhållande till den allmänna kompetensen i kommunallagen. I befogenhetslagen samlas kompetensutvidgande föreskrifter inom olika områden. Arbetsmark- nadsfrågor är ett av dessa områden. Enligt 6 kap. 2 § får kommunerna, efter överenskommelse med Arbetsförmedlingen, ordna aktiviteter för deltagare i arbetsmark- nadspolitiska åtgärder. Under vilka förutsättningar sådana överens- kommelser får ingås och vad de ska innehålla meddelas av reger- ingen. I förarbetena anges att kommunerna inte får ingå sådana överenskommelser om åtgärderna anordnas genom upphandlings- förfarande eller om det kan uppstå en konkurrenssnedvridning i för- hållande till andra aktörer. Detta framgår dock inte av lagens lydelse. För att en uppgift ska rymmas inom den allmänna kompetensen krävs bland annat att angelägenheten ska ha ett allmänt intresse. Av detta följer att en kommun inte får lämna understöd till enskilda. Möjligheten att ge ekonomiskt bistånd till en enskild för dennes försörjning regleras därför i speciallag; SoL. I 3 kap. 2 § SoL anges att socialnämnden bl.a. ska främja den enskildes rätt till arbete, bostad och utbildning. Enligt 4 kap. 1 § SoL har den som inte kan försörja sig men som kan arbeta rätt till eko- nomiskt bistånd om han eller hon står till arbetsmarknadens för- fogande. Om den som får ekonomiskt bistånd inte har kunnat erbju- das någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd får socialnämnden i en kommun enligt 4 kap. 4 § SoL begära att denne ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompetens- höjande verksamhet. Sådan praktik eller kompetenshöjande verks- amhet ska syfta till att utveckla den enskildes möjligheter att i fram- tiden försörja sig själv och stärka möjligheterna att komma in på arbets-marknaden eller på en fortsatt utbildning. ska samråda med Arbetsförmedlingen innan beslut fattas. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Enligt lagen om arbetslöshetsnämnd är varje kommun skyldig att ha en arbetslöshetsnämnd, med uppgiften att vidta eller på annat sätt främja kommunala åtgärder för att förebygga eller minska verk- ningarna av arbetslöshet. ska bland annat sam- arbeta med myndigheter och enskilda vilkas verksamhet rör syssel- sättningsfrågor. Huruvida lagen ger kommunerna ytterligare befogenheter är oklart. I Den kommunala kompetensen och arbetsmarknadsfrågorna (, ) konstaterar att tolkningen att lagen kan ge kommunerna en viss allmän kompetens bör göras med försiktighet, eftersom det saknas klargörande förarbeten och rättspraxis. Sammanställning över kommunernas uppgifter Följande skyldigheter för kommunerna har beröringspunkter med arbetsmarknadspolitiken, även om de har sin grund i andra politik- områden såsom näringspolitik, utbildningspolitik eller integrations- politik: 1.Kommunen ska erbjuda samhällsorientering för nyanlända in- vandrare1. 2.Kommunen ska erbjuda vuxenutbildning,2 bland an- nat svenska för invandrare och samhällsorienterande ämnen.3 Utbildningen ska utgå från elevernas behov och förutsättningar.4 3.Kommunen ska hålla sig informerad om hur vissa ungdomar i kommunen är sysselsatta och motivera den enskilde att påbörja eller återuppta en utbildning.5 1Lagen (2013:156) om samhällsorientering för vissa nyanlända invandrare. 2En del av komvux utgörs av yrkesinriktad vuxenutbildning. Arbetsplatsförlagt lärande ska omfattas av utbildningen. Utbildningen kan ges i form av lärlingsutbildning. 3Två nya syften för orienteringskurser; grundläggande digital kompetens och grundläggande kunskaper om arbetsliv och arbetsmarknad i , infördes i 2 kap. 6 § för- ordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 420 kap. 2 § andra stycket skollagen (2010:800). 529 kap. 9 § skollagen (2010:800). Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun 4.Kommunen svarar för inom sitt område, och ger bland annat försörjningsstöd. Ansvaret innebär att kommunen ska främja den enskildes rätt till arbete, bostad och utbildning.6 Den enskilde ska stå till arbetsmarknadens förfogande för att få försörjningsstöd, såvida det inte finns särskilda skäl.7 5.Kommunen ska medverka till att personer med betydande svårig- heter i sin livsföring får en meningsfull sysselsättning.8 6.Kommunen ska medverka till att personer med vissa funktions- hinder får tillgång till arbete eller studier. En insats som kan be- viljas är daglig verksamhet.9 Utöver dessa skyldigheter finns det en rad frivilliga uppgifter på eller i närheten av det arbetsmarknadspolitiska området. Kommunerna har här alltså inga skyldigheter utan enbart möjligheter att företa åtgärder: 1.Allmänt främja näringslivet i kommunen.10 2.Bedriva näringsverksamhet för att bereda anställning åt funk- tionshindrade.11 3.Anordna daglig verksamhet (se ovan punkt 5). 4.Ingå i samordningsförbund inom rehabiliteringsområdet med andra kommuner, landsting, och Arbetsför- medlingen. Förbunden kan såväl finansiera individuella insatser där parterna bidrar på olika sätt som bedriva ett strukturövergri- pande arbete för att främja samverkan mellan parterna. 5.Begära att den som får försörjningsstöd ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompetenshöjande verk- samhet om den enskilde inte har kunnat erbjudas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Det måste dock föregås av samråd med Arbetsförmedlingen.12 63 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453). 74 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). 85 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453). 915 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. 102 kap. 8 § kommunallagen (2017:725). 112 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453). 124 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453). Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun 6.Anordna aktiviteter för deltagare i arbetsmarknadspolitiska pro- gram, men endast efter överenskommelse med Arbetsförmed- lingen.13 7.Tillsammans med Arbetsförmedlingen kartlägga omfattningen av den lokala ungdomsarbetslösheten.14 8.Tillsammans med Arbetsförmedlingen kartlägga en nyanländs ut- bildning, kompetens och övriga förutsättningar för att etableras i arbetslivet.15 10.Kommunerna får även ta emot ekonomiskt stöd från Arbetsför- medlingen för anordning av studie- och yrkesvägledning och jobbaktiviteter med coachning.16 I ett historiskt perspektiv har ansvarsfördelning och finansiering av arbetsmarknadspolitiska insatser skiftat mellan stat och kommun. var de flesta arbetsmarknadsåtgärder organise- rade i regi, mottog många kommuner viss statlig finansiering för dessa insatser. Därefter har det förekommit ett stort antal reformer som flyttat ansvaret för delar av arbetsmark- nadspolitiken fram och tillbaka mellan stat och kommun. har utvecklingen gått mot en ökad centralisering av arbetsmarknadspolitiken, med reformer som förtydligat att vissa områden inom arbetsmarknadspolitiken är statliga uppdrag ( &2012; Minas 2011). Ett av de senaste exemplen är eta- bleringsreformen där staten 2010 övertog det samlade ansvaret från kommunerna för att underlätta och påskynda vissa nyanlända in- vandrares etablering i arbets- och samhällslivet. Majoriteten av de program eller insatser som kommunerna till- handahåller tillkom krisår. I tider av hög arbetslöshet drabbas kommunerna av såväl minskade skatteintäkter som ökade kostnader för ekonomiskt bistånd. 136 kap. 2 § lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter. 143 § förordningen (2015:502) om viss samverkan om unga och nyanlända. 156 a § förordningen (2015:502) om viss samverkan om unga och nyanlända. 1614 a § förordningen (2007:813) om jobbgaranti för ungdomar. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun fram dels genom kommunernas egna initiativ, där högre krav på motprestationer uppfattades som ett sätt att bromsa stegrande kost- nader för ekonomiskt bistånd, dels genom förändringar i den dåvar- ande socialtjänstlagen som ökade kommunernas möjligheter att villkora rätten till försörjningsstöd med krav på motprestationer (2012). Som en följd av detta startade flera kommuner ett aktivt arbete med egna arbetsmarknadsinsatser. De insatser som kommunerna erbjuder innefattar bland annat att anordna särskilda arbetsmarknadsverksamheter, ta emot praktikanter, samt erbjuda utbildning och studie- och yrkesvägledning till arbetssökande. Med arbetsmarknadsinsatser som genomförs av kommunerna av- ses stödinsatser med syfte att korta en individs väg till arbete eller utbildning. Verksamheten avser således den verksamhet i kommunen som riktar sig till arbetslösa. Kommunala arbetsmarknadsinsatser är ofta inriktade på grupper av arbetssökande som står längre från arbetsmarknaden till exempel lågutbildade, långtidsarbetslösa och nyanlända (och 2006). Inom kommunala insatser ingår aktiviteter som redovisas nedan. Definition och redo- visning utgår från Kommun- och landstingsdatabasen () där kommunernas och landstingens verksamheter följs upp. Frågorna som är ställda i Kolada rör kommunala arbetsmarknadsin- satser generellt och inte nödvändigtvis bara insatser riktade till mot- tagare av försörjningsstöd. Enligt SKL deltog drygt 100 300 personer i olika kommunala arbetsmarknadsinsatser . Det är ökning med runt 5 400 personer jämfört med . Siffrorna bygger på inrapporterad stati- stik från 248 av totalt 290 kommuner, och omräknat till samt- liga kommuner. Omräknat till samtliga kommuner rör det sig om cirka 5 250 anställda (SKL arbetsmarknadsstatistik 2017). Mer än hälften av deltagarna i olika arbetsmarknadsinsatser, , saknar gymnasieutbildning varav har en icke fullgjord grundskoleutbildning. Kommunerna anger att de flesta arbetssökande som får stöd på de kommunala arbetsmarknads- verksamheterna har anvisats från arbetsförmedlingen (), vilket har ökat jämfört med . Förkla- ringen till ökningen kan vara satsningen på extratjänster, där stod för en stor del av anvisningarna till kommunerna. Arbetssökande från () har minskat jämfört med . Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun arbetsmarknadsinsatser uppgick till enligt SKL (SKL Arbetsmarknadsstatistik 2016). I kom- munal arbetsmarknadsstatistik 2017 (SKL 2018) uppskattas att kom- munernas sammanlagda kostnader för arbetsmarknadspolitik upp- gick till 5 400 miljoner. En studie från IFAU visar att av kommunerna bedrev någon form av aktiv arbetsmarknadspolitik . Studien visar också att skillnaderna mellan kommunerna var stora när det gällde både innehåll och omfattning av insatserna. I SKL:s jämförelse mellan nettokostnader för arbetsmarknadsinsatser i olika kommuner 2015 spänner kostnaden per invånare mellan och . Nedan redogörs för de insatser som kommunerna anger att de tillhandahåller för arbetslösa. Arbetsprövning /-träning Insatser som syftar till att klarlägga eller utreda en individs arbets- förutsättningar utifrån fysiska, psykiska och sociala funktioner. In- satsen kan innebära att den arbetssökande får stöd för att på en arbets- plats systematiskt pröva/träna sina förmågor i konkreta arbetsupp- gifter. Syftet med insatsen kan ibland vara att individen ska få rätt ersättning. Insatser som syftar till att ge den arbetssökande stöd i konkreta upp- gifter som att skriva en CV, göra en anställningsintervju, söka arbete, ge information med mera. Till detta kommer kontinuerliga moti- verande samtal med fokus på att individen ska komma fram till vad hon/han vill och formulera en egen handlingsplan. Insatser för att öka individens förutsättningar att komma i arbete, till exempel i form av orienterande/vägledande kurs, körkortsteori, datakurs och yrkessvenska. Ordinarie utbildningar som svenska för Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun invandrare (SFI) eller studiemedelsberättigade utbildningar räknas inte hit. Matchning mot arbete sker utifrån den enskildas intressen/färdig- heter och arbetsgivares rekryteringsbehov. Insatsen innebär också systematiska kontakter med privata och offentliga arbetsgivare. Arbetspraktik hos offentliga eller privata arbetsgivare Med praktik hos offentliga arbetsgivare eller privata avses insatser för att tillhandahålla och administrera praktikplatser hos arbetsgi- vare i offentlig sektor eller på arbetsplatser/i arbetslag inom den kommunala arbetsmarknadsverksamheten. Arbetsuppgiften kan även omfatta stöd till praktikanten och/eller handledare på arbetsplatsen. Studie-, yrkes- och arbetsvägledning Information och motiverande samtal som syftar till att ge arbets- sökande underlag för beslut om val av yrkes- och arbetsinriktning. Insatser som syftar till att tillhandahålla och administrera tidsbe- gränsade kommunala arbetsmarknadsanställningar. I arbetsuppgiften kan ingå att organisera/erbjuda kompetensut- vecklande insatser eller utbildning och att ge stöd till den anställda och/eller handledare på arbetsplatsen. Med validering avses kartläggning av tidigare förvärvad kompetens. Även yrkeskompetensbedömning ingår (dvs. den bedömningen som kommunen i form av arbetsgivare anordnar och får merkostnads- ersättning från Arbetsförmedlingen för att utföra). Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun En yrkeskompetensbedömning kan pågå mellan och . Yrkeskompetensbedömningen är alltid en del av en praktik- period. Feriejobb /-praktik Insatser som syftar till att tillhandahålla och administrera feriejobb/och eller praktik för elever i grundskola och gymnasium. Fördelningen av arbetstid kopplat till arbetsmarknadsåtgärder Enligt SKL:s statistik om kommunala arbetsmarknadsåtgärder för- delas arbetstiden i kommunerna på följande aktiviteter: Figur 10.1 Kommunernas arbetsmarknadsåtgärder (intern arbetstid) Studie-, yrkes-, Praktik i privat regi Uppgifter från SKL, arbetsmarknadsstatistik 2017. Några saker är kan poängteras i anslutning till denna figur. Den största andelen av tiden läggs på arbetsprövning och arbetsträning. Arbetsprövning är en utredningsmetod som tidigare främst har initi- erats av men kan även initieras av Arbetsförmed- Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun lingen eller arbetsgivaren själv. Utredningen erfar att det förekom- mer att kommunerna utför arbetsprövning i ”Komhall” och att det bedöms som en social insats. använder sig dock inte av denna metod längre. Den är inte reglerad i författning. I Arbets- förmedlingens så kallade sökandekategorier, en förteckning över såväl den enskildes status (till exempel deltidsarbetslös) som tillgängliga åtgärder, återfinns inte arbetsprövning. Arbetsträning däremot regleras i författning på det arbetsmarknadspolitiska området. Den som anordnar arbetsträning – arbetsgivaren – kan få bidrag för att täcka kostnaderna från Arbetsförmedlingen. Det är dock Arbetsför- medlingen som anvisar till insatsen. Matchning är ett begrepp som kan ha olika betydelser. Jobb- sökaraktiviteter är dock normalt en del av matchningsarbetet. Kommuner är skyldiga att tillhandahålla studie- och yrkesväg- ledning till alla som går i grundskola, gymnasieskola och vuxenutbildning eller avser att påbörja en utbildning.17 Det har sin grund i utbildningspolitiken och utgör ingen egentlig arbetsmark- nadsåtgärd. Däremot infördes som en del i jobbgarantin för ung- domar en möjlighet för kommunerna att få ersättning av Arbetsför- medlingen för studie- och yrkesvägledning till målgruppen. Det är därför rimligt att tro att det är arbetstiden för denna vägledning som inryms i posten Studie-, yrkes- och arbetsvägledning ovan. Kategorin arbetsmarknadsanställningar omfattar särskilda tidsbe- gränsade anställningar. Med detta menas anställningar i form av till exempel nystartsjobb, skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare (), utvecklingsanställning, trygghetsanställning, extratjänst och helt kommunalt finansierade projektanställningar (SKL 2017). I denna kategori är det rimligt att tro att kommunen i de flesta fall ikläder sig rollen som arbetsgivare (även om exempelvis en praktikant i for- mell mening inte räknas som en arbetstagare). Även en stor del av feriejobb och praktik i offentlig regi skulle kunna utgöras av kommunens egna verksamhet, det vill säga att kommunen medverkar i rollen som arbetsgivare. Utredningen bedömer att det har skett en förskjutning i fördel- ningen mellan uppgifter, se figur 10.2. 172 kap. 29 § skollagen (2010:800): Elever i alla skolformer utom förskolan och förskole- klassen ska ha tillgång till personal med sådan kompetens att deras behov av vägledning inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses. Även den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till vägledning. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Figur 10.2 Förskjutning i utförandet i arbetsmarknadspolitiken ▪Sociala insatser som Arbetsförmedlingen upphandlar, t.ex. särskilt stöd till personer med funktionsnedsättning, ångest, missbruksproblem. ▪Arbetsmarknadsutbildningar som motsvarar kurser i komvux, t.ex. samhällsorientering, etableringskurs, yrkessvenska. ▪Arbetsmarknadstjänster till arbetssökande, bl.a. jobbsökaraktiviteter och anordning av praktik hos andra arbetsgivare ▪Hjälpa arbetsgivare att hitta kandidater Mot bakgrund av detta konstaterar utredningen att det är möjligt att det finns olika tolkningar av vad som är en arbetsmarknadsåtgärd och vad som inte är det. anvisar till arbets- praktik och kommunen är den arbetsplats där praktiken genomförs innebär enligt utredningens mening inte att den statliga respektive kommunala medverkan utgör parallella system till varandra. Det skulle kunna finnas kommuner som tar emot praktikanter men ändå inte bedömer att kommunen tillhandahåller arbetsmarknadsinsatser, vilket enligt utredningen utgör den korrekta bedömningen. Problemet uppstår när kommunerna utför samma uppgift som Arbetsförmedlingen. Hur omfattande denna parallella verksamhet är kan man inte bedöma med hjälp av SKL:s kommunala arbetsmark- nadsstatistik.