sou · H7B366 · 2019-12-18 00:00:00 — Styrgruppen samordnar och godkänner förvaltningsplanen. I är det däremot motsvarigheten till de svenska landstingen som är regionala vattenmyndigheter och har i uppgift att fungera som pro- cessledare för vattenförvaltningen. Dessa regionala kommuner är regionala planmyndigheter som sammanställer underlag från avrin- ningsområdena och upprättar förvaltningsplaner och åtgärdsprogram för avrinningsdistrikten. Kunskapsunderlagen tas fram av de statliga fylkesmännen i samråd med kommuner och myndigheter. Besluten om förvaltningsplaner och åtgärdsprogram fattas av politikerna i de fylkesting som ingår i varje avrinningsdistrikt. I är det 1–2 personer på varje utpekad regional vattenmyndighet som arbetar med vattenförvaltningsfrågor. I finns det inga myndig- heter på regional nivå eller avrinningsdistriktsnivå som har uppgifter inom vattenförvaltningen. När det gäller de övriga länderna kan det bland annat noteras att i är det delstaterna som är ansvariga för att genomföra ramdirektivet, och i har vattenstyrelserna och provin- serna uppgifter inom vattenförvaltningen. Det finns olika grupper för samordning mellan central och regional nivå. I de flesta av de undersökta länderna är det miljöministeriet eller mot- svarande som har huvudansvaret för vattenförvaltningen. I är vattenförvaltningen centraliserad till Miljö- och livsmedelsministeriet när det gäller att bland annat utarbeta miljö- mål, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram för alla avrinningsdistrikt, medan åtgärdernas genomförande huvudsakligen har lagts på kom- munerna. Ungefär 17 personer arbetar med vattenförvaltning på departementet. Den centrala miljömyndigheten bistår departemen- tet med sakkunskap. I är det Klimat- och som godkänner alla förvaltningsplaner och åtgärdsprogram samt tar fram nationella vägledningar. Den centrala miljömyndigheten sam- ordnar den norska vattenförvaltningen, men alla sektorsmyndigheter har ansvar för att se till att den egna sektorn deltar i vattenförvalt- ningen. Den centrala miljömyndigheten och sektorsmyndigheterna ska säkerställa att nationella vägledningar och vattenförordningen följs. Departementet ska värdera planerna utifrån ett nationellt per- Exempel från andra länder I är det som tillsammans med andra ministerier styr vattenförvaltningen, medan den centrala miljö- myndigheten ger experthjälp och tar fram underlag. Det finns exempel på att även andra ministerier har hand om vattenförvaltningen. I är det infrastrukturministeriet som har hand om vattenfrågor, och den centrala vattenmyndigheten är ansvarig inte bara för vattenvägar utan även för det centrala väg- nätet. Den centrala vattenmyndigheten i är ett exem- pel på en central myndighet som har olika regionala enheter som deltar i arbetet på avrinningsdistriktsnivå. I finns det en central vattenförvaltningsmyndighet som ger stöd till det ansvariga ministeriet och expertstöd till delstater och kommuner. Samarbete mellan ministerier respektive myndigheter I vilken grad och på vilket sätt som olika ministerier och myndig- heter engageras i vattenförvaltningen varierar. Förutom de myndig- heter som i enlighet med ramdirektivet har pekats ut som behöriga myndigheter finns det i alla de undersökta länderna även andra stat- liga och kommunala myndigheter med uppgifter inom vattenför- valtningen. Det finns flera exempel på hur ministerier respektive centrala myndigheter kan samordna sitt vattenförvaltningsarbete genom att inrätta samarbetsgrupper. I finns det en departementsgrupp med tjänstemän från åtta departement för informationsutbyte, samarbete och samordning mellan olika departement. På myndighetsnivå finns en motsvarande myndighetsgrupp som består av elva myndigheter och som bland annat ska säkra samordningen mellan de elva ingående myndig- heterna och se till att fylkeskommunerna får nödvändig och enhetlig vägledning. Även i finns det en departementsgrupp för informationsutbyte, samarbete och samordning mellan ministe- rierna. I finns det bland annat ett gemensamt centralt organ för vattenfrågor för förbundsnivån och delstaterna för att samordna vattenfrågorna och genomförandet av vattenförvaltningen. Även i de tyska avrinningsdistrikten finns olika samordnings- och avstäm- ningsorgan. Exempel från andra länder Samordning med arbete med översvämningsrisker och havsförvaltning Flera länder har på olika sätt samordnat arbetet med vattenförvalt- ning, översvämningsrisker och havsförvaltning. I har regeringen uttalat att det är viktigt att samman- jämka och koordinera målen för och verkställandet av lagarna om vattenvårdsförvaltning och översvämningsrisker samt direktivet om marin strategi. I regleras vattenvård och havsvård genom samma lag,1 och regeringen har utfärdat tre förordningar inom om- rådet.2 Till det finländska miljöministeriets verksamhetsområde hör bland annat skydd av yt- och grundvatten, havsskydd och olje- bekämpning. På regional nivå ligger vattenvården på de statliga NTM- centralerna, medan landskapsförbunden (motsvarande svenska lands- ting) har ansvar för bland annat havsområdesplaneringen. Den dåvarande regeringen () hade som mål att låta land- skapen ta över vattenförvaltningen från NTM-centralerna. NTM- centralerna ansvarar också för att verkställa översvämningslagen och direktivet om marin strategi.3 I delas ansvaret för vattenförvaltningen mellan den cen- trala politiska nivån (Defra) och myndighetsnivån. Defra har ansva- ret för både vatten- och översvämningsfrågor. har ansvar för vattenförvaltning, medan havsmiljöfrågor sköts av naturskyddsmyndigheten . Havsplanering sköts av havsförvaltningsorganisationen som ger tillstånd, reglerar och planerar aktiviteter i haven runt i syfte att de ska utföras på ett hållbart sätt. De tre nämnda myndigheterna är myn- digheter under Defra. Markavvattningsstyrelser (IDB) är offentliga aktörer som förvaltar vattennivåer i områden med särskilda behov av markavvattning och vidtar åtgärder för att bland annat minska över- svämningsrisker och styra vattennivåer för jordbrukets och miljöns behov. I betonas att vattenförvaltningens förvaltningsplaner och mål ska integreras ibland annat den fysiska planeringen och arbetet med översvämningsrisker. 1Lagen om vattenvårds- och havsvårdsförvaltningen (1299/2004). 2Statsrådets förordning om havsvårdsförvaltningen (980/2011), Statsrådets förordning om vattenvårdsförvaltningen (1040/2006) och Statsrådets förordning om vattenförvaltnings- områden (1303/2004). 3Lagen om översvämningsrisker (620/2010) och direktivet om marin strategi (2008/56/EG). Exempel från andra länder het (SEPA) är en under med uppgifter vad gäller reglering och rådgivning i miljöfrågor, bland annat vatten. SEPA är också ansvarig för systemet som varnar för över- svämningar. SEPA betonar integrationen med arbetet med översväm- ningsrisker för att få en mer holistisk syn på vattenmiljön. I är vattenförvaltningen och arbetet mot över- svämningar integrerat både på central nivå och regional nivå. Vatten- förvaltningen ansvarar för arbetet med att förhindra översväm- ningar, se till att det finns tillräckligt med grundvatten och ytvatten samt arbetet med vattenkvaliteten. Ministeriet arbetar bland annat med att skapa ett effektivt nätverk av vattenvägar och en effektiv vattenförvaltning för att skydda mot översvämningar och för att för- bättra vattnets kvalitet. De regionala vattenstyrelserna ska bland annat se till att vattnet är rent, skydda mot översvämningar och se till att jordbruket har tillräckligt med vatten för sina behov. Även i ingår arbetet med att förebygga översvämningar i vattenpolitiken. I har både ramdirektivet för vatten, över- svämningsdirektivet och havsmiljödirektivet införlivats i tysk lagstift- ning genom vattenlagen (WHG). Kommunerna är viktiga aktörer när det gäller både vattenförvaltningen och översvämningsskydd. I avrinningsdistrikten arbetar man både utifrån ramdirektivet för vatten och översvämningsdirektivet. I ska den federala vattenförvaltningsmyndigheten (BAW) ge stöd till ministeriet när det gäller nationell och internationell vattenförvaltning. BAW arbetar inom tre temaområden: skydd av yt- vatten och grundvatten, miljöskydd samt översvämningsskydd. På delstatsnivå ska delstatsregeringarna samordna vattenförvaltningen och som planeringsorgan se till att både ramdirektivet för vatten och översvämningsdirektivet genomförs. Särskilda organ för beslut eller förankring Enligt ramdirektivet för vatten ska medlemsstaterna uppmuntra aktiv medverkan från samtliga berörda parter i genomförandet av direktivet, särskilt när det gäller att utarbeta, se över och uppdatera förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten. I de flesta länder finns det någon form av utskott, råd eller delegation knuten till den be- höriga myndigheten. Dessa ger någon form av representation för Exempel från andra länder myndigheter, kommuner och olika organisationer i form av till exempel vattenråd. I flera länder är det reglerat hur dessa olika organ ska vara organiserade, och det varierar vilken roll som organen har. I en del länder handlar det om att de fattar beslut om till exempel förvaltningsplaner och åtgärdsprogram, medan det i andra länder handlar om att vara referensgrupper. Det finns också exempel på länder som har båda typerna av organ inom sin vattenförvaltning. I kan det på avrinningsområdesnivå inrättas grupper för att diskutera olika sakfrågor, skapa nätverk och samverka kring arbets- uppgifter som ska utföras. Här kan – förutom kommuner och myn- digheter – även branschorganisationer, ideella organisationer och verksamhetsutövare ingå. På avrinningsdistriktsnivå finns ett så kallat vannregionutskott i varje avrinningsdistrikt som består av myndig- heter och kommuner i distriktet. Utskottet ska samordna olika in- tressen och godkänna förvaltningsplaner och åtgärdsprogram innan de lämnas till regionernas politiker för beslut. Om aktörerna i ut- skottet är oense ska det anges i förvaltningsplaner och lyftas till departementen för avstämning. På avrinningsdistriktsnivå finns också regionala referensgrupper och på central nivå en nationell referensgrupp som består av företrädare för olika organisationer. Syftet med den nationella referensgruppen är bland annat att få in information från intresse- och branschorganisationer. I kan det inrättas tillfälliga vattenråd för att engagera lokal kunskap i vattenplaneringen. Vattenråden inrättas för att lösa särskilda upp- gifter . Främjandet av allmänhetens och in- tressenternas deltagande i vattenförvaltningen görs på nationell nivå genom olika forum och insatser. I ska de regionala statliga NTM-centralerna enligt lag utse en samarbetsgrupp där olika aktö- rer ingår. Den ska bland annat lämna förslag till mål och åtgärder och delta i beredningen av förvaltningsplanen. Det är reglerat i lag att de regionala myndigheterna ska inrätta samarbetsgrupper med represen- tanter för aktörer inom vattenvård och vattenanvändning. I finns ett vattenråd som ska ge råd till miljöministern i frågor om vattenförvaltning. Det består av fem medlemmar från tre ministerier och det isländska kommunförbundet. Det finns även två rådgivande kommittéer som arbetar med miljömyndigheten – en som består av olika intressenter och en som består av myndigheter. I finns det en typ av regionala vatten- parlament för att tillföra vattenarbetet en mer demokratisk dimen- Exempel från andra länder Dessa distriktskommittéer beslutar bland annat om avrinnings- distriktens förvaltningsplaner. Tanken är att de ska främja debatt och samråd mellan vattenintressenter. På avrinningsområdesnivå finns det i lokala vattenkommissioner som beslutar om de lokala förvaltningsplanerna. I har grupper inrättats, både på politisk nivå och tjänstemannanivå, som är organiserade utifrån avrinningsområden. I finns olika exempel på hur man har organiserat vatten- och markorganisationers arbete med ramdirektivets genomförande i olika avrinningsdistrikt, till exempel genom att organisationer och myndigheter träffas i arbetsgrupper. Organisationer har gått samman i så kallade syfte, och de fungerar också som sekretariat för arbets- grupperna. Arbetsgrupperna har en egen arbetsordning där bland annat samarbete och beslutsformer regleras. Beslut i frågor som är relevanta för vattenskyddet ska fattas med konsensus. I frågor där man inte kan enas får miljöministeriet fatta beslut. I finns en nationell rådgivningsgrupp som bland annat ska förbereda, avlämna och implementera förvaltningsplaner. I betonas att både centrala och lokala rådgivningsgrupper har fått förändrade roller – från att inledningsvis ha handlat om att engagera olika in- tressen i vattenförvaltningsarbetet till att numera se till att åtgärderna också verkligen blir genomförda. Även i anges att regeringen och miljömyndigheten vill vidareutveckla de befintliga förbindelse- panelerna i varje avrinningsdistrikt för att stödja vattenförvaltningen och bredda arbetet i syfte att olika delar av samhället involveras på en mer lokal nivå. Information till och samråd med allmänheten betonas De olika länderna arbetar på olika sätt med information till och sam- råd med allmänheten. I flertalet av de länder som har studerats betonas att medborgare och olika intressentgrupper är välkomna att delta i planeringen av vattenvården och i genomförandet av åtgär- derna i praktiken. I lyfts denna aspekt fram i den information som lämnas på till exempel webbplatser. I lyfter man fram att allmänhetens deltagande i arbetet fungerar bäst på lokal nivå, och i finns en rad olika forum för att främja intressenters medverkan i besluts- Exempel från andra länder I har man inrättat grupper på avrinningsom- rådesnivå där mer än 2 000 organisationer deltar. Grupperna ska möjliggöra för intresserade aktörer att delta i arbetet på avrinnings- områdesnivå. I flertalet undersökta länder finns det ofta någon form av webb- sida för att informera om vattenförvaltningen och dess arbete. Som exempel kan nämnas webbsidorna wasseraktiv.at i , vann- portalen.no i och vatn.is i . Förändrad organisation har övervägts i flera länder I de nordiska grannländerna har det pågått ett omfattande föränd- ringsarbete när det gäller vattenförvaltningens organisation. I har vattenförvaltningen förts över från de statliga regio- nala fylkesmännen till de regionala fylkeskommunerna för att öka decentraliseringen från stat till nivå. be- handlades nya förslag om förändrad organisation. Förslagen gick ut på att överföra ansvaret tillbaka till fylkesmannen och att centralisera arbetet. Dessa förslag avvisades dock. I genomfördes en omorganisation som innebar att den geografiska indelningen i amt togs bort och amtsmyndigheterna lades ned och vattenför- valtningen fördes över till ministeriet. har även fler uppgifter förts över från den centrala miljömyndigheten till departe- mentet. Även i har det varit flera förändringar av den regio- nala organisationen , och en stor reform har planerats för att förstärka de regionala kommunernas – landskapsförbundens – roll i förvaltningen. Det finns förslag om att föra över samordningsrollen inom avrinningsdistrikten från de stat- liga regionala myndigheterna till dessa politiska organ på regional nivå. Även i bland annat har det varit en diskussion om vattenförvaltningens organisation, vilken dock utmynnade i att par- lamentet beslutade att behålla den nuvarande organisationen. Exempel från andra länder 14.5Miljömål, kartläggning och analys Olika sätt att besluta om miljömål enligt ramdirektivet I artikel 4 i ramdirektivet anges mål för arbetet. Målen uttrycks på det sättet att medlemsstaterna vid genomförande av de åtgärdsprogram som anges i förvaltningsplanerna ska iaktta vissa krav. Bland dessa krav finns det så kallade icke-försämringskravet och krav på att yt- och grundvatten ska skyddas, förbättras och återställas så att vatten- förekomsterna når god status . Det finns också bestämmelser om vilka mål som ska gälla inom skyddade områden. Andra bestämmelser anger under vilka förutsättningar medlems- staterna får förlänga tidsfristerna eller inrikta sig på att uppnå mindre stränga miljömål eller medge avvikelser från miljömålen på grund av nya projekt. I flera länder är ramdirektivets regler om miljömål införda i natio- nell lagstiftning eller i förordningar. I är dessa regler införda i lag. Målen uttrycks där som ”miljömål vid planering av vattenvården” och det framgår att miljö- målen är mål för förvaltningsplanerna och åtgärdsprogrammen. I är det ministern som enligt lag beslutar om vattenföre- komstspecifika miljömål. Dessa miljömål fastläggs för alla vatten- förekomster genom förvaltningsplaner och förordningar om miljö- mål och åtgärdsprogram. I är reglerna om miljömålen införda i vattenförordningen. Vattenförekomstspecifika miljömål tas in i förvaltningsplanerna som beslutas av de regionala fylkestingen och godkänns av Klimat- och . De vattenförekomst- specifika miljömålen diskuteras i varje avrinningsområde, bland annat om det behövs tidsundantag eller mindre stränga krav. I är det miljömyndigheterna som i samarbete med forskningsinstituten ska definiera miljömålen. När det gäller de övriga länderna kan nämnas att har flera så kallade kvalitetsmålsförordningar. I har miljö- målen införlivats genom ett så kallat beslut om miljömål inom miljö- styrningslagen. Miljömålen diskuteras och tas fram på regional nivå och godkänns av en nationell styrgrupp. Den nationella myndig- heten är ansvarig för miljömålen enligt artikel 4.1 och för konst- gjorda och kraftigt modifierade vatten när det gäller statliga vatten. De regionala vattenstyrelserna lämnar förslag om konstgjorda och kraftigt modifierade vatten och förlängda tidsfrister, medan provin- Exempel från andra länder serna ska godkänna miljömålen för de regionala vattenförekomst- erna och grundvatten. I och har bestämmelserna om miljömål implementerats genom vattenmiljöförordningen. Mål ska tas fram för varje vattenförekomst. Kartläggning, analys och övervakning sköts av statliga myndigheter I de nordiska grannländerna har ansvaret för kartläggning, analys och övervakning lagts på statliga myndigheter. I är det den centrala miljömyndigheten – som har flera lokalkontor – som har ansvaret. Där tas underlag fram av universi- teten, och det har varit en diskussion kring de framtagna underlagen. I är det de regionala statliga fylkesmännen som genomför kartläggning, analys och övervakning i samråd med de kommuner och myndigheter som ingår i avrinningsområdena. Man vill skapa en gemensam plattform och en kvalitetssäkring av fylkesmannens ar- bete. I ansvarar varje regional NTM-central för bland annat statusklassificering. 14.6Strategier, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram Nationella handlingsprogram tas fram i en del länder I flera länder tas det, förutom förvaltningsplaner och åtgärdspro- gram, fram även andra planer, program och strategidokument för vattenförvaltningen. I några länder tas det fram nationella hand- lingsplaner eller strategier på central nivå för hela landet för att styra inriktningen på vattenförvaltningen. I har miljöministeriet tagit fram ett nationellt program för genomförande av vattenvården. Det tar bland annat upp riks- omfattande styrmedel och åtgärder. I tar departementen fram nationella vägledningar som anger den nationella ambitionsnivån och beskriver vad som ska prioriteras för att ge en balans mellan vattenpolitiken och andra politikområden. När det gäller övriga länder kan det nämnas att i tas det fram en nationell vattenförvaltningsplan, och i har regeringen Exempel från andra länder tagit fram en vattenstrategi som anger inriktningen på vatten- förvaltningsarbetet, och där har även miljömyndigheten tagit fram en strategi. I tas det fram en rad olika planer på olika nivåer inom både stats- och vattenförvaltningen. Regeringen tar fram den nationella vattenplanen som styr bland annat riskhantering och färskvattenförsörjning. Planen pekar även ut strategier och behandlar olika sätt att integrera vattenfrågor i den fysiska planer- ingen. Den tar upp frågor som har nationell betydelse och är bind- ande för den centrala statsförvaltningen. Olika sätt att ta fram och besluta om program och planer Enligt ramdirektivet för vatten ska varje medlemsstat se till att för- valtningsplaner utarbetas och att ett åtgärdsprogram upprättas för varje avrinningsdistrikt. Åtgärdsprogrammen ska inbegripa dels grund- läggande åtgärder, dels kompletterande åtgärder som utformas och genomförs för att uppnå målen enligt ramdirektivet. Även förvalt- ningsplanernas innehåll regleras i ramdirektivet. I alla länder tas det fram distriktsvisa förvaltningsplaner och åtgärdsprogram. I några länder beslutas dessa på central nivå, medan de i andra länder beslutas på regional eller lokal nivå. I vilken mån som politiska organ beslutar om planer och program varierar, liksom hur myndigheter och kom- muner kommer in i planeringsarbetet och vilket ansvar som de har för att se till att det inom varje sektor vidtas de åtgärder som behövs. Åtgärdsprogram och förvaltningsplaner hanteras på olika sätt i de nordiska grannländerna. I är det enligt lag miljöministern som beslutar. Förvaltningsplanerna är kommunikationsdokument, medan de juridiskt bindande kraven finns i en förordning med åt- gärdsprogram. I tas åtgärdsprogrammen och förvaltnings- planerna fram utifrån ett underifrånperspektiv. Utifrån identifierade problem i varje avrinningsområde ska lokala typåtgärder för att nå miljömålen föreslås. Dessa åtgärdsanalyser skickas in till en regional fylkeskommun som sammanställer förvaltningsplan och åtgärdspro- gram för hela avrinningsdistriktet. Dessa godkänns av det regionala vattenutskottet och antas av de berörda fylkeskommunerna innan de översänds till och regeringen för granskning och godkännande. I tas förvaltningsplaner för de olika avrin- ningsdistrikten fram av samordnande statliga, regionala myndighe- Exempel från andra länder ter – NTM-centraler – utifrån underlag från de NTM-centraler som ingå i distriktet. och regeringen ska därefter god- känna förvaltningsplanerna. Åtgärdsprogrammen tas däremot fram och beslutas av varje NTM-central för att ge åtgärdsarbetet en lokal förankring. Varje NTM-central ansvarar för att ta fram ett eller flera åtgärdsprogram för sin respektive del av varje avrinningsdistrikt. Även i flera andra länder är det statliga myndigheter som tar fram förslag till förvaltningsplaner och åtgärdsprogram, medan besluten fattas av politiker i form av ministrar eller regeringar. I och tas förvaltningsplanerna fram av miljömyndigheterna, varefter de godkänns av miljöministrarna. I fattas besluten både inom vattenförvaltningsstrukturen och inom den statliga och kom- munala förvaltningsstrukturen. Både den franska vattenförvalt- ningens distriktsvisa vattenparlament – distriktskommittéerna – och tjänstemän inom statsförvaltningen – de samordnande prefekterna – beslutar om distriktens förvaltningsplaner. I de länder som är förbundsstater görs arbetet i dialog mellan den centrala och delstatsregeringarna. I är miljöministeriet ansvarigt för att ta fram och genomföra förvalt- ningsplanerna för de tre avrinningsdistrikten. Arbetet görs i nära samarbete med delstatsregeringarna och andra berörda aktörer. Även i är ansvaret för vattenfrågor delat mellan förbundsnivån och delstaterna. I utgår styrningen från att kriterier och prin- ciper arbetas fram och läggs fast för hela landet, medan det konkreta genomförandearbetet sker i delstaterna och avrinningsdistrikten. Förvaltningsplaner och åtgärdsprogram beslutas av delstatsregering- arna och i en del fall av delstatsparlamenten. Avrinningsområdesvisa delförvaltningsplaner och delåtgärdsprogram I några länder tas det fram planer även på nivåer under avrinnings- distrikten. I pågår arbetet med att ta fram åtgärder i form av lokala åtgärdsanalyser till största delen i avrinningsområdena. I Dan- mark tar kommunerna i samverkan fram planer när det gäller arbetet med våtmarker i berörda avrinningsområden.