sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — har på detta sätt fått fram en siffra om cirka 15 500 barn totalt som kan ha bevittnat våld mot närstående. Siffran är en uppskattning av hur många barn som skulle kunna ha bevittnat ett anmält brott i nära relation. Siffran har därefter analyserats och är enligt såväl Polismyn- dighetens och som utredningens uppfattning troligtvis väsentligt högre än det faktiska antalet inledda förundersök- ningar om barnfridsbrott kommer att uppgå till. Antalet ärenden som leder hela vägen till åtal kommer att vara ännu mindre, liksom antalet som leder till en fällande dom med tillhörande verkställighet av straff, utdömt skadestånd och ansökan om brottsskadeersättning. En stor majoritet av åtalen om barnfridsbrott kommer enligt utred- ningens bedömning att handläggas tillsammans med åtal om de grund- brott som ska ha bevittnats. Det betyder att kostnaderna hos dom- stolarna blir något lägre än om samtliga barnfridsbrott hade handlagts separat. Det betyder även att många av de påföljder som döms ut kom- mer att vara gemensamma för flerfaldig brottslighet, vilket för Krimi- nalvårdens del innebär att påföljder som redan skulle ha varit aktuella kommer att bli något strängare. Det kommer alltså troligen inte att röra sig om fler verkställigheter än som annars hade varit för handen. Utredningen föreslår att man i samband med införande av barn- fridsbrottet ska ta bort den särskilda rätt till brottsskadeersättning som finns för barn som bevittnat brott mellan närstående. Brotts- offermyndigheten kommer genom detta att befrias från ett antal ärenden. Barnfridsbrottet kommer enligt utredningens uppfattning att kunna ge rätt till skadestånd för framför allt kränkning, vilket kan innebära att kommer att tillföras ansök- ningar om brottsskadeersättning i vissa fall. Utredningen menar att detta i stort sett bör ta ut varandra. Straffbestämmelsen om uppmaning till självmord bör enligt utred- ningens mening inte leda till några betydande volymer när det gäller förundersökningar, rättegångar eller fällande domar. Konsekvenser av utredningens förslag den efter införande av en straffbestämmelse om upp- maning till självmord, torde det inte röra sig om mer än en handfull lagföringar . Den här uppfattningen delas av och . Utredningen ser emellertid en möjlig ök- ning av antalet ärenden , i takt med att kunskapen om upp- maningar, självmordshets och annan psykisk påverkan till självmord ökar i samhället. Värt att notera är också att det efter att ett självmord har inträffat kan krävas viss utredning för att utesluta brott. 12.2.2Utvidgningar av straffansvaret leder till merarbete och vissa kostnader De utvidgningar av straffansvaret som utredningen föreslår kommer att innebära merarbete för de brottsbekämpande myndigheterna. Den nya lagstiftningen kommer också inledningsvis att medföra vissa kostnader för information, utbildning och andra liknande insatser framför allt hos och . Det är emellertid svårt och förenat med stor osäkerhet att uppskatta statens merkostnader med anledning av förslagen. Utredningen har erhållit vissa ekonomiska underlag från de myndigheter som i första hand berörs av de lagförslag som lämnas. Utredningen vill här åter understryka att våld mot närstående och barns bevittnande därav i sig leder till stora kostnader för samhället, vilket är viktigt att ha med sig vid värderingen av kostnader för utred- ning och lagföring av sådan brottslighet. Att lämna problemet utan åtgärder medför på lång sikt kostnader som vida överstiger dem som kan uppstå för att försöka komma till rätta med våldet. Det rör sig om allt från kostnader för sjukvård till förlorade skatteintäkter, kost- nader för kriminalitet etc. I utredningen om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor redogörs för flera studier som visar att mäns våld mot kvinnor generellt innebär enorma kostnader för samhället. De uppskattningar som har gjorts indikerar att samhällskostnaderna uppgår till belopp i storleksordningen fem till Konsekvenser av utredningens förslag , beroende på vilka faktorer som inkluderas och hur beräkning- arna har genomförts. De mycket stora skillnaderna hänger bl.a. sam- man med om beräkningarna endast inkluderar direkta kostnader, såsom sjukvård och rättsväsendets kostnader, eller också indirekta kostnader såsom utebliven arbetsinkomst.1 och har gjort en beräk- ning av kostnaderna för att hantera förhör med de drygt 15 500 barn som utgjorde den ursprungliga uppskattningen från Polismyn- dighetens sida. Dessa kostnader uppgår för till mellan knappt 10 och beroende på hur stor andel som utförs av civilanställda och för Åklagarmyndig- heten till . Som berörts i avsnittet ovan framstår det uppskattade antalet barn som kan tänkas ha bevittnat brott mellan närstående och om- fattas av en brottsutredning med anledning av detta som högt räknat. Det är enligt utredningens bedömning nödvändigt att göra en särskild uppskattning av antalet barn som kommer att höras med anledning av misstanke om barnfridsbrott och antalet ärenden som kan komma att leda till åtal och prövning i domstol. En jämförelse kan göras med antalet ansökningar om brottsskadeersättning för barn som bevitt- nat brott mot närstående hos Brottsoffermyndig- heten. inkom 340 sådana ansökningar och uppgick de till 276 stycken. En uppskattning av antalet barn som kan tänkas bli målsägande i ärenden och mål om barnfridsbrott torde ligga någonstans mellan de av uppskattade 15 500 stycken och de mellan 300 och 350 som förekommer i ärenden hos . Utredningen har i diskussion med och Åklagar- myndigheten kommit fram till att antalet anmälda fall av brott mot närstående innehåller fall där samma målsägande har anmält flera händ- elser, och där antalet bevittnande barn följaktligen ska räknas ner. Siffran innehåller också anmälningar som avser samma händelse och där flera involverade personer har anmält varandra. En uppskattning är att det kan komma att röra sig om cirka 4 000 barn som ska höras med anledning av misstanke om barnfridsbrott. Det skulle betyda en kostnad hos med mellan cirka 2,6 mil- joner och beroende på hur stor del av 1SOU 2015:55, s. 105 ff. Konsekvenser av utredningens förslag arbetet som utförs av civilanställda. För inne- bär det en kostnad som uppgår till . För dessa barn ska förordnas särskild företrädare för barn i många fall. Emellertid kommer barn som tillhör samma familj att i många fall kunna tilldelas samma särskilda företrädare. En del av barnen kommer också att ha en särskild företrädare med anledning av andra brott som de misstänks ha utsatts för. En uppskattning från utredningens sida är att antalet förordnanden kommer att öka med 1 500 . har vidare uppgett att i genomsnitt cirka av antalet anmälda brott i nära relation leder till åtal. Det skulle innebära att 800 av de barn som hörs kommer att vara måls- ägande i mål om barnfridsbrott. I många fall tillhör flera barn samma familj och kommer att vara målsägande i samma mål som sitt eller sina syskon. Utredningen räknar med att det i genomsnitt kommer att ingå två barn i varje mål. har tillhandahållit uppgifter om kostnaderna för handläggningen i domstol. Genomsnittlig styckkostnad för ett mål gällande brott mot person i tingsrätt uppgår till . Genom- snittlig styckkostnad för ett brottmål vid hovrätt är . Överklagandefrekvensen för brottmål i ledet tingsrätt–hovrätt var . Frekvensen uppskattas emellertid vara något högre när det gäller brott i nära relation, . Med hänsyn till att de flesta mål om barnfridsbrott, enligt utred- ningens bedömning, kommer att handläggas tillsammans med ett grundbrott får en beräkning göras utifrån en kostnadsökning för varje mål som också kommer att behandla ett barnfridsbrott. En uppskattning är att kostnaden för varje sådant mål kommer att öka . Enligt den beräkning som har gjorts ovan, skulle det röra sig om 400 mål vid tingsrätt som kan komma att beröras av denna kostnadsökning. Det innebär totalt . Om av målen överklagas till hovrätt, innebär det 80 stycken. Det skulle innebära en kostnadsökning för handläggning i hovrätt med . Den totala merkostnaden för dom- stolar skulle alltså uppgå till . Kriminalvården har uppgett att dygnskostnaden uppgick till . Den dagliga kostnaden för en klient i fri- vård var . Fällande domar för barnfrids- brott kommer att medföra en viss straffskärpning, vilket kommer att få genomslag främst på kostnaderna för vistelser i anstalt. Konsekvenser av utredningens förslag för en frivårdspåföljd kommer inte att påverkas av att någon döms för ett barnfridsbrott vid sidan av annan brottslighet. Enligt utred- ningen kan en genomsnittlig straffskärpning uppgå till en månads fängelse vid fällande dom för barnfridsbrott vid sidan av ett genom- snittligt grundbrott som leder till en fängelsepåföljd. i denna framställning har antalet mål där barnfridsbrott ingår uppskattats till 400 . Av dessa kommer några att leda till friande dom eller en påföljd som inte är frihetsberövande. En relativt stor del bör emeller- tid leda till att fängelse döms ut, bl.a. med hänsyn till brottslighetens art. Ungefär två tredjedelar av målen kommer att leda till en fängelse- påföljd, det vill säga ungefär 266 stycken, vilket i sin tur betyder att 266 fängelsepåföljder kommer att bli en månad längre. Kostnaden i fängelse uppgår till . En del av dem som döms till kortare fängelsestraff, upp , har dock möjlighet att avtjäna straffet i sitt hem med elektronisk övervakning, s.k. fotboja. Detta skulle dock bara vara aktu- ellt för en mindre del av de som döms för brott mot närstående, eftersom en sådan påföljd i regel inte kan avtjänas i ett hem som delas med brottsoffret. Utredningen menar att en realistisk uppskattning av tillkommande kostnader för Kriminalvården kan uppgå till 25 mil- joner kronor. Kostnaderna kan även komma att öka för det allmänna avseende behovet av att anlita fler särskilda företrädare och målsägandebiträden med anledning av ökade antal förhör med barn, åtal och rättegångar. var den genomsnittliga ersättningen för målsägandebiträde . Kostnaden för särskild företrädare för barn uppgick till fördelat på 5 054 förordnanden, dvs. Utredningen bedömer dock att ökningen av kostnaderna för målsägandebiträden kommer att relativt sett bli av begränsad omfattning. Antalet minderåriga målsägande som kan ha rätt till särskild företrädare för barn kan öka i och med införande av ett barnfridsbrott. Utredningen har uppskattat att antalet förordnanden kan komma att öka med 1 500 stycken. Det innebär en kostnad om . Merkostnaderna för införande av barnfridsbrottet kan vid en sam- lad bedömning, med undantag för kostnaden för rättsliga biträden, uppskattningsvis beräknas till , varav 3,5 mil- joner kronor för , för Åklagar- myndigheten, för domstolar (utöver Konsekvenser av utredningens förslag rättsliga biträden) och för Kriminalvården. För Brottsoffermyndigheten väntas inte någon kostnadsökning med anledning av införande av barnfridsbrottet. Sammantaget bedöms kostnaderna för införandet av barnfridsbrottet inte bli större än att de kan rymmas inom domstolars, , och nuvarande anslag. Anslaget till Kriminalvården kommer att behöva utökas med 25 mil- joner kronor . Statens kostnader för rättsliga biträden kommer att öka med , vilket medför ett behov av att öka anslaget med motsvarande siffra. Som utredningen konstaterar i avsnittet ovan, beräknas antalet ärenden som rör uppmaning till självmord inte uppgå till mer än något tiotal i ett inledande skede. Kostnaden för införande av straffbestämmelsen om uppmaning till självmord kommer därmed inte bli större än att de kan rymmas inom domstolars, , , och nuvarande anslag. Utökat uppdrag för särskild företrädare för barn Utvidgningen av uppdraget för särskilda företrädare för barn kommer enligt utredningens bedömning i genomsnitt innebära att antalet ersättningsgilla arbetstimmar ökar med två per förordnande. Enligt den timkostnadsnorm som gäller för , enligt vilken arbete ersätts med , skulle det medföra att varje för- ordnande blev i snitt dyrare. Med nuvarande volymer, det vill säga utan hänsyn till förslaget om barnfridsbrott, ger det en merkostnad som uppgår till . Statens anslag för rättsliga biträden behöver vid föreslagen lagändring höjas med motsvarande siffra. Konsekvenser av utredningens förslag 12.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Bedömning: Förslagen kan leda till minskad brottslighet. Brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet kan i viss mån påverkas av utredningens förslag, främst förslagen om införandet av ett särskilt barnfridsbrott och en straffbestämmelse om uppmaning till självmord. En grundtanke bakom att kriminalisera ett visst bete- ende är att kriminaliseringen ska påverka människor på sådant sätt att de inte begår brott, det vill säga att den ska ha en allmänpreventiv verkan. Allmänpreventionen sägs verka genom avskräckning och genom moralbildning eller moralförstärkning och genom vanebild- ning (generellt är det dock svårt att härleda effekter av detta slag till specifika lagändringar). Ett införande av ett särskilt barnfridsbrott kan i vissa fall tänkas verka avhållande på den som utövar våld mot närstående när barn är närvarande. Den kan också i någon mån tänkas stärka den som lever i en destruktiv relation tillsammans med barn att försöka lämna en sådan miljö. En kriminalisering av uppmaning till självmord skulle kunna avhålla vissa personer från att utöva sådana påtryckningar, i vart fall om de sker av obetänksamhet. På lång sikt kan en minskad utsatthet i sin tur minska risken för att själv utveckla destruktiva beteenden, exempelvis att utsätta andra för våld och kränkningar. Bedömning: Förslagen bidrar till att uppnå det jämställdhets- politiska målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. För- slagen kommer inte att medföra några andra konsekvenser av de slag som anges i 15 § kommittéförordningen. Förslagen kan komma att ha en positiv effekt på lagstiftningen i relation till krav. Utredningen bedömer att de förslag som lämnas i huvudsak inte får några sådana konsekvenser som anges i 15 § kommittéförordningen som ska redovisas i betänkandet, det vill säga konsekvenser för den Konsekvenser av utredningens förslag kommunala självstyrelsen, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkur- rensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företag, eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. När det gäller jämställdheten mellan kvinnor och män kan det framhållas att straffrättslig lagstiftning är neutral när skyddsintresset för varje straffbestämmelse bestäms och det gäller också de förslag som har lagts fram genom denna utredning. Utredningen bedömer, i linje med de överväganden som redovisas i kapitel 10, att vissa sär- skilt utsatta grupper kommer att få ett förstärkt straffrättsligt skydd och att förslagen på det sättet påverkar både jämställdheten mellan kvinnor och män och likabehandlingen av människor i en positiv riktning. När det gäller förslaget om införande av barnfridsbrott kan detta stärka arbetet mot våld i nära relationer genom att synen på sådana gärningar, när de bevittnas av barn, skärps ytterligare. Det kan bidra till att minska mäns våld mot kvinnor, vilket är en del av regeringens jämställdhetspolitiska mål. I förarbetena till lagen om att inkorporeras i svensk lagstiftning framhålls att konventionen bör synliggöras i för- arbeten till lagstiftning där konventionen kan vara relevant. För- slaget om ett nytt barnfridsbrott samt det utökade uppdraget för särskild företrädare för barn förstärker på ett uppenbart sätt den rättsliga ställningen för barn som lever med våld och övergrepp i familjen. Barnets rätt att komma till tals enligt artikel 12 och barnets rätt till skydd mot alla former av våld enligt artikel 19 är två grundläggande rättigheter för varje barn som kommer att förstärkas genom detta förslag. Utifrån att har rekommenderat att barnets bästa enligt artikel 3 ska komma i första hand i rättsväsen- dets behandling av barn som utsatts för eller bevittnat brott, samt att ska ge lämpligt stöd till barn som utsatts för eller bevitt- nat brott i hela rättsprocessen och ge barn rätt till ställning som målsägande i rättsprocessen, innebär de förslag som lämnas en förstärk- ning i relation till de åtaganden som finns enligt barnkonventionen.2 Även straffbestämmelsen om uppmaning till självmord kan sägas stärka skyddet för barn som utsätts för trakasserier och psykisk misshandel. 2CRC/C/SWE/CO/5, punkt 59-60. 13.1Förslaget till lag om ändring i Den som begår en brottslig gärning mot en närstående person och gär- ningen bevittnas av ett barn döms, om gärningen är ägnad att skada tryggheten eller tilliten hos barnet i förhållande till någon av dessa personer, för barnfridsbrott till fängelse i högst . Om brottet med hänsyn till omständigheterna är att anse som mindre allvarligt, döms till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grovt barnfridsbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen som bevittnats har varit av särskilt skrämmande och traumatisk art. Paragrafen och brottsrubriceringen barnfridsbrott är ny. I bestäm- melsen föreskrivs straffansvar för den som utsätter ett barn för att bevittna brottslig gärning som begås mot en närstående person och gärningen är ägnad att skada tryggheten eller tilliten hos barnet i förhållande till någon av dessa personer. Syftet med paragrafen är att förstärka det straffrättsliga skyddet för barn som tvingas uppleva våld i familjen. Förslaget till den nya bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.2. De brott som kan föranleda ansvar för barnfridsbrott, i det följ- ande benämnda grundbrott, är sådana som innehåller moment som kan skada barnets trygghet eller tillit i förhållande till en närstående person. Det är en särskilt kvalificerad form av trygghet för barnet som åsyftas, nämligen den i relationen mellan barnet och personer som barnet har en nära och förtroendefull relation till. melsen kommer att ha stor betydelse vid t.ex. vålds- och sexual- brottslighet. Även vid andra typer av brottslighet kan bestämmelsen dock vara relevant, till exempel i det fallet att en förälder hotar den andre föräldern eller inför barnen slår sönder det gemensamma hem- met. Av uttrycket ägnat att följer att det är tillräckligt att grundbrottet typiskt sett är sådant att barnets trygghet eller tillit till t.ex. en förälder kan skadas. Det behöver alltså inte i det enskilda fallet bevisas att så verkligen har skett. I subjektivt hänseende krävs inte heller något syfte från gärningspersonens sida att skada barnets trygghet eller tillit, utan det är tillräckligt att gärningspersonen haft uppsåt beträff- ande de faktiska omständigheterna som varit ägnade att skada barn- ets trygghet eller tillit. Vilka brott som uppfyller det angivna kriteriet får således bedömas utifrån samtliga omständigheter. Så torde dock regelmässigt vara fallet då barnet bevittnat exempelvis våld av mer allvarligt slag mot en närstående till barnet. Det är den som begår grundbrottet mot en närstående som är ansvarig för barnets bevittnande av detsamma. Vid bedömningen av vem som ska räknas som närstående kan ledning hämtas i den per- sonkrets som omfattas av de grova fridskränkningsbrotten i 4 kap. 4 a § , i första hand en person med vilken gärnings- personen har eller har haft ett förhållande, t.ex. någon som är eller har varit gift med gärningspersonen eller som sammanbor eller har sammanbott med denne under äktenskapsliknande förhållanden. Begreppet närstående omfattar också personer som är närstående på annat sätt. Offret kan t.ex. vara gärningspersonens förälder, syskon, barn eller barn till en person som gärningspersonen bor eller har bott tillsammans med. Här måste emellertid finnas en tydlighet kring rela- tionerna i ytterligare ett led, eftersom det typiskt sett är tre personer som inkluderas: det bevittnande barnet, den som utsätts för grund- brottet och gärningspersonen. Barnet som utsätts genom bevitt- nande, ska vara under och närstående till både gärningspersonen och den som utsätts för grundbrottet. Utifrån barnets perspektiv kan offer för grundbrottet samt gärningsperson vara t.ex. föräldrar, nya partners till föräldrar, syskon eller andra nära släktingar. Den som utsätts för grundbrottet samt gärningspersonen ska vara närstå- ende till varandra. Även tidigare närstående omfattas. Det finns ingen begränsning vad gäller åldern för den som utsätts för grund- brottet eller för gärningspersonen. Det går att t.ex. att tänka sig en situation där ett barn bevittnar brott som begås av ett äldre syskon till barnet mot barnets förälder. Ett barn kan också bevittna att en förälder utsätter barnets syskon för brott. Kretsen närstående ska i det här sammanhanget tolkas brett. Av avgörande betydelse för straffansvar blir om bevittnandet av grundbrottet är ägnat att skada tryggheten eller tilliten hos barnet i dess förhållande till någon av de närstående personerna. För straffansvar krävs att barnet har bevittnat den brottsliga gär- ningen. Detta innebär att barnet ska ha sett eller hört gärningen. För straffansvar när barnet har hört den gärning som utgör grundbrottet torde krävas att barnet, utifrån sin förmåga, har kunnat uppfatta att det varit fråga om våld eller en annan brottslig handling. En bedöm- ning måste således göras av om barnet dels befunnit sig i sådan direkt anslutning till händelsen att barnet har kunnat uppfatta gärningen, dels har uppfattat gärningen i sådan utsträckning att gärningen kan skada barnets trygghet eller tillit i förhållande till en närstående per- son. Det betyder att mer diffusa iakttagelser kommer att falla utanför straffbestämmelsens tillämpningsområde. Om någon som känner att det är på väg att uppstå en våldsam situation placerar sina barn i ett annat rum och sätter på dem hörlurar, kommer straffansvar för barn- fridsbrott kunna bli aktuellt om det kan visas att barnet faktiskt har hört händelsen. Däremot kommer sådana situationer som att barn kommer hem efter skolan och ser spår av våldet, t.ex. i form av sönder- slagna möbler, att falla utanför tillämpningen av straffbestämmelsen. Barnet har ju då inte bevittnat den brottsliga handlingen. Bestämmelsen ska vara tillämplig även då barn p.g.a. låg ålder eller av andra orsaker inte kan berätta om sina upplevelser. För straffansvar ska då krävas att det går att fastställa att barnet har varit närvarande vid gärningen på ett sådant sätt att det objektivt går att dra slutsatsen att barnet sett eller hört gärningen. Här måste en bedömning göras utifrån karaktären av den gärning som utgjort grundbrottet. Om gärningen har varit sådan att den har varit ägnad att skada tryggheten eller tilliten hos barnet i relation till en närstående person på ett så tydligt sätt att barnet utifrån sin utveckling och mognad kan ha upp- fattat detta, så ska straffansvar kunna komma ifråga. De objektiva omständigheterna ska vara täckta av uppsåt. Alla upp- såtsformer är tillämpliga, dvs. såväl avsiktsuppsåt som insiktsuppsåt och likgiltighetsuppsåt. En förutsättning för straffansvar för att ha utsatt ett barn för att bevittna våld eller annan brottslig handling mellan närstående, är att ett sådant brott de facto har begåtts enligt de straffrättsliga principer som gäller i svensk rättsordning. Grundbrottet måste vara styrkt på det sätt som krävs i ett brottmål. Detta torde i många fall kunna ske genom att grundbrottet och bevittnandet prövas i samma rättegång. Även om så inte är fallet, kan grundbrottet prövas som en del av bevitt- nandet. Det kan exempelvis bli aktuellt om huvudbrottet först har prövats och bevittnandet av någon anledning utreds och prövas . Även om det inte bör finnas något formellt krav på att det ska finnas, eller i samband med prövningen av bevittnandet ska meddelas, en fällande dom eller motsvarande beslut gällande grund- brottet, torde det i de flesta fall krävas i praktiken.