sou · H7B314 · 2019-03-27 00:00:00 — Paragrafen innehåller sökbegränsningar när det gäller användning av ansiktsbilder och biometriska uppgifter som kan tas fram ur dessa som sökbegrepp i passregistret. Övervägandena finns i avsnitt 11.5. Bestämmelsen i första stycket fanns tidigare införd i 6 b §. Den bestämmelsen reglerade då både ansiktsbilder och fingeravtryck. reglerar den enbart fingeravtryck och föreskriver ett totalt sökför- bud för dessa. När det gäller ansiktsbilder och de biometriska uppgifter som kan tas fram ur dessa föreskrivs visserligen också ett sökförbud i första stycket men det är inte undantagslöst. I andra stycket finns nämligen ett undantag som tillåter viss sök- ning på ansiktsbilden och de biometriska uppgifter som kan tas fram ur dessa. Dessa uppgifter får användas vid sökning vid ansöknings- tillfället och då endast om det är nödvändigt för att kontrollera om sökandens ansiktsbild finns i registret. Sökning får göras inte bara i samband med ansökan om pass utan även i samband med ansökan om statligt identitetskort. Sökning får på motsvarande sätt göras i registret över statliga identitetskort enligt 6 kap. 10 § lagen om stat- liga identitetshandlingar. Genom att sökandens ansikte jämförs med samtliga ansiktsbilder i registret kan det förhindras att samma per- son kan skaffa sig flera pass i olika identiteter. Automatiska ansikts- igenkänningsprogram kan alltså användas som ett hjälpmedel vid identitetskontrollen. Sådana program kan dock inte helt ersätta den kontroll som handläggaren gör. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Vid tillämpningen av 5 § andra stycket 5 och tredje stycket 1 samt 5 a § andra stycket ska med statligt identitetskort jämställas nationellt identitetskort. Om den handling som medförs enligt 5 a § andra stycket är ett nationellt identitetskort gäller inte skyldigheten att låta befatt- ningshavaren ta fingeravtryck. 3.Vid tillämpningen av 6 § tredje stycket och § första stycket ska med statlig fysisk identitetshandling jämställas nationellt identitetskort och identitetskort för folkbokförda i samt, om ansökan görs före , svenskt körkort och SIS-märkt identitetskort. 4.Bestämmelserna om återkallelse och makulering gäller även pass som utfärdats före ikraftträdandet. Övervägandena finns i kapitel 14. Punkten 1 föreskriver när lagen ska träda i kraft. Av punkten 2 framgår att ett nationellt identitetskort ska gälla som resehandling vid resor inom EU under kortets hela giltighetstid. Nationella identitetskort kommer att utfärdas fram till när lagen om statliga identitetshandlingar träder i kraft. Där- efter kommer det att finnas giltiga nationella identitetskort ytter- ligare . Skyldigheten att lämna fingeravtryck vid resa till eller från gäller inte för den som reser med ett nationellt identitetskort. Efter- som det nationella identitetskortet inte innehåller några fingeravtryck som kan användas för jämförelse finns det inte heller någon anled- ning att ta personens fingeravtryck. Av punkten 3 följer att nationella identitetskort och identitets- kort för folkbokförda i vid ansökan om och utlämnande av pass ska jämställas med statliga fysiska identitetshandlingar under kortens hela giltighetstid. Korten kan alltså användas för att identi- fiera sökanden i samband med en ansökan om pass och när passet lämnas ut. Av punkten framgår även att körkort och SIS-märkta identitetskort kan användas, dock endast från ikraftträdandet. Punkten 4 reglerar att bestämmelserna om återkallelse och maku- lering ska gälla även pass som utfärdats före ikraftträdandet. Bestäm- melsen innebär att den nya grunden för återkallelse tillämpas även beträffande pass som utfärdats enligt den gamla lagstiftningen. Dess- utom ska även tidigare utfärdade pass lämnas in för makulering först i samband med att ett nytt pass lämnas ut, oavsett om de då är giltiga eller inte. 16.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 1 § Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållan- den, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs och uppgif- ten förekommer i verksamhet som avser 1.folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolk- ningen och, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i annan verksamhet som avser registrering av en betydande del av befolkningen, eller 2.förande av eller uttag ur sjömansregistret. Sekretess gäller i verksamhet som avses i första stycket 1 för uppgift i form av fotografisk bild av den enskilde och biometrisk upp- gift som har tagits fram ur bilden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst sjut- . Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess i folkbokföringen, i annan liknande registrering av befolkningen och, i den utsträckning som regeringen föreskriver det, i annan verksamhet som avser regi- strering av en betydande del av befolkningen. Övervägandena finns avsnitt 11.7. Ändringen i andra stycket innebär att det förstärkta sekretesskydd som gäller för fotografier i de register som omfattas av bestämmel- sen även ska gälla för biometriska uppgifter som har tagits fram ur fotografierna. Det innebär att de biometriska uppgifterna kommer att omfattas av samma sekretesskydd som ansiktsbilderna. 16.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism 7 § En verksamhetsutövare ska identifiera kunden och kontrollera kundens identitet genom identitetshandlingar eller registerutdrag eller genom andra uppgifter och handlingar från en oberoende och tillför- litlig källa. Om kunden företräds av en person som uppger sig handla på kun- dens vägnar, ska verksamhetsutövaren kontrollera den personens identitet och behörighet att företräda kunden. En person som är personligen närvarande vid kontroll enligt första eller andra styckena, och som är svensk medborgare eller folkbokförd i , ska styrka sin identitet med ett pass enligt passlagen (1978:302), ett statligt identitetskort enligt lagen (20xx:xx) om statliga identitets- handlingar eller, om det bedöms lämpligt, en statlig e-legitimation enligt samma lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om den identifiering av kunden och den som uppger sig företräda kunden som en verksamhetsutövare ska utföra inom ramen för de åtgärder som ska vidtas för kund- kännedom. Bestämmelsen i tredje stycket är ny. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.2. Bestämmelsen föreskriver att det vid den identitetskontroll som görs enligt bestämmelsens första och andra stycke krävs att en per- son som är svensk medborgare eller folkbokförd i landet som är personligen närvarande identifierar sig med en statlig fysisk identi- tetshandling, dvs. pass eller statligt identitetskort. Någon motsvar- ande bestämmelse har tidigare inte funnits i lag eller förordning. På vilket sätt identiteten ska styrkas har i stället angetts i myn- dighetsföreskrifter. De statliga fysiska identitetshandlingarna håller en hög nivå av säkerhet och utgör därmed ett mycket starkt bevis för sökandens identitet. Andra handlingar kan således inte längre använd- as för att styrka identiteten i detta sammanhang. För att en noggrann kontroll ska kunna göras måste den som kontrollerar sökandens iden- titet få handlingen överlämnad till sig för närmare granskning. Det är alltså inte tillräckligt att handlingen visas upp utan den måste lämnas över för kontroll. Om det bedöms lämpligt och verksamhetsutövaren har de tekniska förutsättningarna för att kontrollera denna kan även en statlig e-legi- timation som utfärdats enligt lagen om statliga identitetshandlingar användas för identifiering av någon som är personligen närvarande. Eftersom den statliga e-legitimationen utfärdas på högsta tillitsnivå efter samma kontroller som de statliga fysiska identitetshandling- arna håller även den en mycket hög säkerhetsnivå. Något undantag för personer som är svenska medborgare eller folkbokförda i som är personligen närvarande vid kontrollen finns inte. Har en sådan person inte en statlig identitetshandling måste han eller hon i stället ansöka om en sådan för att kunna identi- fiera sig enligt bestämmelsen. Liksom tidigare kan dock förenklade kontroller vidtas i enlighet med övriga bestämmelser i lagen under förutsättning att risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism bedöms vara låg. Någon ändring när det gäller den riskbedömning som ska göras och som kan resultera i att de åtgärder som krävs för att få kundkännedom inte alltid är lika omfattande är alltså inte avsedd. Bestämmelsen i tredje stycket omfattar alltså endast personer som uppfyller kraven för att få en statlig identitetshandling utfärdad och när identitetskontrollen görs vid ett personligt sammanträff- ande. Även transaktioner som utförs av personer som varken är med- borgare eller folkbokförda i omfattas emellertid av lagen, men i dessa fall finns inte i lagen några krav på hur identifieringen ska ske. I dessa fall kan dock föreskrifter meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer enligt 8 kap. 1 § 9. Det- samma gäller identifiering som sker på distans. 1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.undantag för vissa speltjänster från tillämpning av lagen eller bestämmelser i den, 2.innehållet i och omfattningen av den allmänna riskbedömningen enligt 2 kap. 1 § och om faktorer som kan tyda på låg eller hög risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism, 3.undantag från kravet på dokumenterade riskbedömningar enligt 2 kap. 2 §, 4.riskklassificering av kunder enligt 2 kap. 3 §, inbegripet faktorer som kan tyda på låg eller hög risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism, 5.innehållet i och omfattningen av interna och gemensamma rutiner enligt 2 kap. 8 och 9 §§, 6.innehållet i rutiner för lämplighetsprövning enligt 2 kap. 13 §, 7.dokumentation av genomförda utbildningar och vilken infor- mation och utbildning som ska tillhandahållas anställda enligt 2 kap. 14 §, 8.nödvändiga åtgärder och rutiner för att skydda anställda och andra företrädare enligt 2 kap. 15 §, 9.åtgärder för identitetskontroll enligt 3 kap. 7 och 8 §§, med undantag för de situationer som avses i 3 kap. 7 § tredje stycket, 10.vad som avses med förenklade åtgärder för kundkännedom och ivilka situationer som förenklade åtgärder är tillåtna enligt 3 kap. 15 §, 11.vad som avses med skärpta åtgärder för kundkännedom och i vilka situationer som skärpta åtgärder ska vidtas enligt 3 kap. 16 och 17 §§, 12.hur rapportering till ska göras enligt 4 kap. 3 §, 13.hur uppgifter ska lämnas till enligt 4 kap. 6 §, 14.system för uppgiftslämning enligt 4 kap. 7 §, 15.bevarande av handlingar och uppgifter enligt 5 kap. 3 §, 16.förutsättningarna för förlängt bevarande av handlingar och upp- gifter enligt 5 kap. 4 §, 17.innehållet i och omfattningen av rutiner för intern kontroll och modellriskhantering enligt 6 kap. 1 §, 18.kriterierna för när funktioner som avses i 6 kap. 2 § första stycket ska inrättas samt de krav som ska gälla i fråga om funktion- ernas organisation, befogenheter och oberoende, 19.organisation, kompetens, befogenheter, funktion och obero- ende för den centrala kontaktpunkten enligt 6 kap. 3 §, 20.det särskilda rapporteringssystemet enligt 6 kap. 4 §, och 21.skyldighet för verksamhetsutövare som avses i 1 kap. 2 § första stycket 1–12 att periodiskt eller på begäran lämna uppgifter om sin verksamhet, sina kunder och andra förhållanden som är nödvändiga för att tillsynsmyndigheter ska kunna bedöma den risk som kan för- knippas med de verksamhetsutövare som står under tillsyn. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i olika avseen- den. Ett tillägg har skett i punkt 9. Ändringen behandlas i avsnitt 8.6.2. Tillägget innebär att föreskriftsrätten inte omfattar de situationer som avses i 3 kap. 7 § tredje stycket. När det gäller identifiering av svenska medborgare eller personer som är folkbokförda i och som är personligen närvarande finns det således inte några möj- ligheter att föreskriva undantag från kravet på identifiering med en statlig identitetshandling. Dessa personer är i stället hänvisade till att skaffa en sådan handling. Däremot kan föreskrifter meddelas beträff- ande identifiering som sker av personer som varken är medborgare eller folkbokförda i . Föreskrifter kan också meddelas avse- ende identifiering som sker på distans. Mot bakgrund av att det är fråga om undantag från en central säkerhetshöjande åtgärd är en given utgångspunkt att de identifieringssätt som tillåts måste hålla en hög säkerhetsnivå. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Vid tillämpningen av 3 kap. 7 § tredje stycket ska med statlig fy- sisk identitetshandling jämställas nationellt identitetskort och identitetskort för folkbokförda i . Övervägandena finns i kapitel 14. Punkten 1 föreskriver när lagen ska träda i kraft. Av punkten 2 framgår att nationella identitetskort och identitets- kort för folkbokförda i ska jämställas med statliga fysiska identitetshandlingar under kortens hela giltighetstid. Korten kan alltså användas för att identifiera sökanden i samband med den identitets- kontroll som ska göras enligt lagstiftningen. Åtgärder för att minska bedrägeribrottsligheten –skärpta krav och rutiner för svenska identitetshandlingar En särskild utredare ska utreda och lämna förslag till förändringar av de krav och rutiner som gäller för svenska identitetshandlingar. Syftet är att minska det ökande antalet bedrägerier som begås med hjälp av förfalskade identitetshandlingar. •föreslå hur antalet identitetshandlingar och utfärdare ska begränsas, •analysera och föreslå hur verifieringen av äktheten och giltigheten av identitetshandlingar kan förbättras, •utreda och vid behov föreslå hur identitetshandlingar bör utfär- das och utformas för att bli säkrare, •analysera och ta ställning till om fysiska identitetshandlingar bör innehålla en e-legitimation på högsta tillitsnivå, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Säkrare identitetshandlingar – en viktig åtgärd för att minska bedrägeribrottsligheten Enligt uppgifter från nationella bedrägericenter har bedrägeribrottsligheten ökat kraftigt . I Brotts- förebyggande rådets rapport i (2016:9), framgår att det anmäldes drygt 173 000 bedrä- gerier enligt 9 kap. 1–3 §§ till . Enligt den senaste statistiken från kan man se en viss minskning av brottstypen, men antalet anmälningar ligger fortfaran- de på en hög nivå. En gemensam nämnare för bedrägeribrottslighet är att gärningspersonen olovligen använder någon annans identitets- uppgifter. Detta kallas i vardagligt tal för identitetskapning och är kriminaliserat genom en ny bestämmelse i 4 kap. 6 b § . Ytterligare en gemensam nämnare för många bedrägeribrott är användandet av förfalskade identitetshand- lingar. Det har i olika sammanhang påpekats att det finns brister i säker- heten och rutinerna för svenska identitetshandlingar. har i en skrivelse till regeringen framfört att staten bör ta ansvar för svenska identitetshandlingar och har förespråkat en bättre ordning när det gäller processen för utfärdande av identitetshand- lingar (dnr Ju2015/05176/L4). föreslår i en rapport till regeringen att endast en statlig myndighet ska ha som uppgift att utfärda identitets- handlingar och att biometriska uppgifter i den befintliga identitets- handlingen ska jämföras med personens egen biometri vid nyutfär- dande av identitetshandlingar (dnr Fi2016/03766/DF). Myndigheten rekommenderar i rapporten också att endast svenska identitetshand- lingar som innehåller biometri ska kunna ligga till grund för e-legiti- mationer på den högsta svenska tillitsnivån. Även gör i rapporten ligheten i bedömningen att en central aktör bör få ansvaret för hanteringen av identitetshandlingar. I betänkandet Kvalificerad välfärdsbrottslighet – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra (SOU 2017:37) pekas det särskilt på behovet av att se över antalet utfärdare av identitetshandlingar och att koncentrera ansvaret till en myndighet för att förebygga brottslighet mot välfärden. Utredning- en identifierar även behovet av att i större utsträckning kunna an- vända biometriska uppgifter för att säkerställa att registrerade upp- gifter speglar verkliga förhållanden. Färre identitetshandlingar och utfärdare måste dock vägas mot betydelsen av den enskildes tillgång till en giltig identitetshandling. En identitetshandling är i princip nödvändig för att få tillgång till viktiga samhällsfunktioner, t.ex. att skaffa en e-legitimation på hög tillitsnivå eller öppna ett bankkonto. Identitetshandlingen är också nödvändig för att t.ex. kunna hämta ut beställda varor och resehand- lingar. En identitetshandling är alltså en förutsättning för att enskil- da ska kunna fungera fullt ut i samhället. En viktig åtgärd för att minska bedrägeribrottsligheten är att för- bättra hanteringen och säkerheten kring svenska identitetshandling- ar för att förebygga att identitetshandlingar förfalskas och manipu- leras eller används av personer som inte är de personer de utger sig för att vara. Antalet accepterade identitetshandlingar ska begränsas Det regleras inte i författning vilka handlingar som utgör giltiga identitetshandlingar. Det regleras inte heller vilka krav som ska gälla för handlingar som används som identitetshandlingar. Som utgångs- punkt gäller i stället att det är den som identitetshandlingen visas för, som avgör om den kan godtas som bevis för någons identitet. I broschyren De 7 stegen, som ges ut av , listas 15 identitetshandlingar som bankerna godtar som bevis för någons identitet. Det är fråga om äldre och nyare versioner av svens- ka pass, nationellt identitetskort, identitetskort för folkbokförda i , svenskt körkort och SIS-märkta identitetskort. SIS är en ideell förening som driver och samordnar standardiseringen i och står för . Broschyren fungerar som en branschstandard för hur en identitetskontroll ska gå till och an- vänds förutom av banker också av handeln. Utöver de nämnda identitetshandlingarna finns en mängd hand- lingar av skiftande kvalitet, exempelvis medlemskort, passerkort och kundkort. Denna typ av handlingar godtas i allmänhet inte som iden- titetshandlingar men kan i vissa sammanhang anses tillräckliga som identitetsbevis. Motsvarande gäller även de s.k. . LMA står för lagen om mottagande av asylsökande. Kortet är i första hand ett bevis på att någon är asylsökande och får vara i i väntan på beslut om sin asylansökan. Uppgifterna på kortet baseras på den enskildes egna uppgifter och kortet accepteras inte allmänt som ett bevis på någons identitet. Kortet kan dock i vissa fall användas för att legitimera sig, t.ex. när man hämtar postpaket från utlandet och vid vissa myndighetskontakter. accepteras också under vissa förutsättningar vid öppnande av bankkonton. Den stora mängden olika typer av identitetshandlingar medför att det är svårt att kontrollera om en handling är äkta eller falsk. Efter- som det är många i samhället som i olika situationer ska kontrollera identiteter ökar risken att oriktiga identitetshandlingar inte upp- täcks. En ordning med färre giltiga identitetshandlingar skulle därför förbättra möjligheterna att kontrollera en handlings äkthet och gil- tighet. •föreslå hur antalet identitetshandlingar ska begränsas och särskilt överväga om det bör regleras i författning vilka handlingar som ska utgöra giltiga identitetshandlingar och vilka krav som ska ställas på en giltig identitetshandling, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Antalet utfärdare av identitetshandlingar ska begränsas Utfärdande av identitetshandlingar är en central funktion i samhället och ansvaret är delat mellan ett flertal myndigheter och privata ak- törer. De svenska identitetshandlingar som allmänt accepteras som god- tagbara utfärdas av i huvudsak tre myndigheter – , och Transportstyrelsen. Utöver det kan banker utfärda SIS-märkta identitetskort. Även vissa företag och myndigheter får utfärda SIS-märkta identitetskort till sina anställda. mentet svarar för att identitetskort utfärdas för personal vid utländ- ska beskickningar, konsulat och internationella organisationer i . Vidare utfärdar de utlandsmyndigheter som även är passmyndig- heter nationella identitetskort och pass. Ett problem med att identitetshandlingar utfärdas av en rad aktörer är att handlingarna kan se mycket olika ut och vara av skiftande kva- litet. Flera utfärdare innebär också att det ställs olika krav på ansök- ningsprocess, bakgrundskontroll av den sökande, tillverkningspro- cess av det fysiska kortet och utlämningsprocess. Kritik har framförts mot att det svenska körkortet accepteras som en identitetshandling. Kritiken rör främst körkortets tioåriga giltighetstid, att det finns för många varianter av svenska körkort och att de inte alltid innehåller de senaste säkerhetsdetaljerna. Trots denna kritik och att körkortet i första hand är ett bevis på behörighet att framföra fordon av olika slag är körkortet den handling som de allra flesta i använder som identitetshandling. Körkortets egenskaper regleras relativt detaljerat, såväl behörigheter och administrativa krav som kortets fysiska egenskaper, i Europa- parlamentets och rådets direktiv /126/EG av om körkort, vilket genomförts i svensk rätt främst genom kör- kortslagen (1998:488) och körkortsförordningen (1998:980). En ordning med färre utfärdare av identitetshandlingar skulle för- bättra möjligheterna att kontrollera en handlings äkthet och giltig- het samt skapa bättre förutsättningar för en enhetlig hantering av hela processen från ansökan om en identitetshandling till utlämnande av den. •föreslå hur antalet utfärdare av identitetshandlingar ska begränsas och lämna förslag på utfärdare, •analysera och vid behov föreslå en enhetlig reglering av giltiga identitetshandlingar när det gäller processen för ansökan, bak- grundskontroll av den sökande, tillverkning av den fysiska hand- lingen och utlämnande, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Verifieringen av identitetshandlingars äkthet och giltighet behöver förbättras Det är svårt att avgöra om en identitetshandling är äkta eller falsk eftersom förfalskningar ofta är skickligt gjorda och kontrollmöjlig- heterna begränsade. är den som ska kontrollera en identitets- handlings äkthet i princip hänvisad till att kontakta respektive ut- färdare, vilket förstås är tidskrävande. Det finns vissa tekniska lös- ningar för att verifiera äktheten. Dessa system bygger emellertid på att handeln är intresserad av att köpa in tjänsten till sin verksamhet. •kartlägga hur verifieringen av identitetshandlingars äkthet och giltighet görs , •analysera och föreslå hur verifiering av äktheten och giltigheten av identitetshandlingar kan förbättras, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Hur kan identitetshandlingars säkerhetsnivå förbättras? De identitetshandlingar som används är konstruerade på olika sätt vilket innebär att säkerhetsnivån varierar. Den tekniska utveck- lingen har gjort det möjligt att förse handlingar med biometriska uppgifter i syfte att göra identifieringen av handlingens innehavare säkrare. Med biometriska uppgifter avses uppgifter om en enskild per- sons fysiska, fysiologiska eller beteendemässiga kännetecken, som gör det möjligt att identifiera en person. Det kan vara allt från an- siktsbilder, iris, namnteckning och fingeravtryck till dna-uppgifter. Nationella identitetskort och pass är försedda med ett chip som lagrar personuppgifter och foto. I passet lagras även fingeravtrycket i chippet. Syftet är att höja säkerheten och säkerställa att kortinne- havaren är samma person som identitetskortet är utställt till.