sou · H7B349 · 2019-11-26 00:00:00 — På motsvarande sätt som vid bedömningen av vilken svårhetsgrad ett brott tillhör kan det emellertid inte uteslutas att det i rättstillämpningen kommer att ställas vissa krav på att omständig- heterna i det enskilda fallet kan jämställas med de i lagtext angivna exemplen.173 I förarbetena till rekryteringslagen framhölls också att ytterligare exemplifieringar, utöver faran för att gärningen leder till förövande av särskilt allvarlig brottslighet, borde undvikas i lagtext för att inte riskera en alltför snäv tillämpning av ringaundantagen.174 2001/02:149 s. 44 f., prop. 2009/10:78 s. 47 f. och prop. 2015/16:78 s. 32 f. 173Jfr t.ex. NJA 2018 s. 378 p. 17 och NJA 2018 s. 677 p. 2009/10:78 s. 47 f. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Sammanfattningsvis är det utredningens bedömning att ringa- undantagen i den föreslagna lagen bör utformas på samma sätt som i den nuvarande finansieringslagen och i princip all annan straffrätts- lig lagstiftning där sådana undantag finns, dvs. utan angivande av omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om ringa fall föreligger. Att domstolen vid den bedömningen exempelvis sär- skilt bör beakta omfattningen av samröret med en terroristorganisa- tionen eller faran för att ett rekryteringsförsök leder till att brott begås tydliggörs i författningskommentaren. Det gäller också brottet offentlig uppmaning till terrorism där det annars framstår som natur- ligt att regleringen så långt möjligt överensstämmer med uppvig- lingsbestämmelsen i . Enligt utredningen blir det mest överskådligt om ringaundantagen placeras i straffbestämmelserna i stället för en i egen bestämmelse. I författningskommentaren utvecklas, som nämnts, resonemangen om när en gärning kan anses utgöra ett ringa fall. En särskild reglering om frivilligt tillbakaträdande bör inte införas Utredningen har fått i uppdrag analysera och ta ställning till om det i den straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism bör införas en re- glering om straffnedsättning eller befrielse från ansvar vid frivilligt tillbakaträdande. Sådana bestämmelser finns bl.a. beträffande de all- mänfarliga brotten i där det för straffansvar är tillräck- ligt att fara för viss skada har uppkommit. Enligt 13 kap. 11 § brotts- balken får således straffnedsättning ske beträffande vissa berörda brott175 när den som begått brottet frivilligt har avvärjt den fara eller verkan som anges i brottsbeskrivningen innan avsevärd olägenhet har uppkommit. Om faran var ringa, och det för gärningen inte är före- skrivet ett strängare straff än fängelse, ska det enligt samma be- stämmelse inte dömas till ansvar. Liknande bestämmelser om straff- nedsättning eller straffrihet vid frivilligt tillbakaträdande finns också i 14 kap. 12 § och 15 kap. 14 § beträffande förfalsknings- brotten respektive brotten om mened, falskt åtal och annan osann ut- saga. I 23 kap. 3 § finns också bestämmelser om straffri- het vid frivilligt tillbakaträdande från försök, förberedelse eller stämpling. 175Uppräkningen i 13 kap. 11 § omfattar inte straffbestämmelserna i samma kapitel om grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage och flygplatssabotage. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Av de brott som ingår i den nya terroristbrottslagen är det enbart terroristbrottet som på motsvarande sätt som de allmänfarliga brotten innehåller ett farerekvisit. De övriga kriminaliserade gärningarna upp- ställer för brottens fullbordan inga krav på att en fara för en viss effekt eller skada ska ha uppstått. Visserligen liknar framför allt brotten finan- siering och rekrytering i flera avseenden bestämmelserna om förbere- delse respektive stämpling i 23 kap. . I bestämmelserna om rekrytering till terrorism, utbildning för terrorism och resa i terrorism- syfte är också ett försöksansvar inbyggt i brottskonstruktionerna (se avsnitt 7.7.7). Att någon frivilligt tillbakaträtt på sätt som avses i 23 kap. 3 § är emellertid en omständighet som kan beak- tas i tillräcklig utsträckning vid bedömning av om ringa fall föreligger eller vid straffmätningen av det eller de enskilda brotten. Att vid sidan om den allmänna regleringen om straffrihet vid ringa fall införa en särreglering om straffnedsättning eller straffrihet i vissa fall, i samma lag, framstår inte som erforderligt och inte heller lämpligt. När det sedan gäller terroristbrottet finns det vissa systematiska skäl som talar för att det brottet på samma sätt som de allmänfarliga brotten i skulle kunna omfattas av en bestämmelse om frivilligt tillbakaträdande med motsvarande innehåll som den i 13 kap. 11 § . I betraktande av innehållet i det objektiva rekvi- sitet i terroristbrottet får emellertid det praktiska behovet av en så- dan reglering anses vara obefintligt eller i vart fall mycket begränsat. Det är således inte alldeles enkelt att föreställa sig hur någon med- verkande vid en så allvarlig brottslig gärning som normalt torde krävas för att det ska röra sig om ett fullbordat terroristbrott kan avvärja den uppkomna faran innan avsevärd olägenhet har uppkommit. I sam- manhanget måste också ett av de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § första stycket 4 särskilt lyftas fram. Enligt den bestäm- melsen ska vid straffmätningen i skälig omfattning beaktas om den tilltalade försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verk- ningar av brottet. För att döma till lindrigare straff än det som är föreskrivet för brottet krävs att det finns särskilda skäl; ett krav som inte uppställs i t.ex. 13 kap. 11 § . Resultatet i det enskilda fallet torde emellertid knappast påverkas av om prövningen görs enligt bestämmelserna om straffmätning i 29 kap. 5 § eller enligt en reglering motsvarande den i 13 kap. 11 § samma balk. Att ett tillbakaträdande medför att en gärning blir mindre farlig efter En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning att den har avbrutits torde också – en reglering om frivilligt tillbaka- trädande förutan – ha betydelse vid straffvärdebedömningen. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att det i jämförelse med vad som gäller för de allmänfarliga brotten i finns vissa systematiska skäl som talar för att låta terroristbrottet omfattas av bestämmelser om frivilligt tillbakaträdande. Vid sidan om regler- ingen i 29 kap. finns det emellertid knappast något be- hov av ett sådant tillägg. Det är också så att regleringen om frivilligt tillbakaträdande, såvitt känt, mycket sällan har tillämpats i praktiken. Den har också utsatts för kritik i doktrinen.176 En sådan reglering bör därför inte införas i den av utredningen föreslagna lagen. 7.9.1Allmänt om straffskalor, straffvärde, gradindelning och kvalifikationsgrunder Straffvärdebegreppets centrala roll i påföljdsbestämningen följer av 29 kap. 1 § . Enligt den bestämmelsen ska straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Av bestämmelsens andra stycke följer bl.a. att vid bedömningen av straffvärdet ska den skada, kränk- ning eller fara som gärningen inneburit beaktas. Med straffvärde avses brottets svårhet eller allvar i förhållande till andra brott. Det görs åtskillnad mellan det abstrakta och konkreta straff- värdet. Med det abstrakta straffvärdet avses en hel brottstyps straff- värde, t.ex. grov stöld, uttryckt genom brottets straffskala. stöld är en annan brottstyp. Det abstrakta straffvärdet är ett mått på hur allvarligt lagstiftaren ser på den aktuella brottstypen i förhål- lande till andra brott. Inom straffskalan ska i princip alla tänkbara gärningstyper som faller inom det aktuella tillämpningsområdet kunna inordnas, och straffskalan måste därmed ha en viss spännvidd, från ett lägsta straff till ett högsta. Med det konkreta straffvärdet avses det straffvärde som fastställs för en enskild gärning. Vid den bedöm- ningen ska bl.a. de principer om straffvärdebedömning som framgår av 29 kap. 1–3 §§ beaktas. 176Se t.ex. Ulväng, Jareborg, , Kriminalrättens grunder, 2 u. 2013, s. 383 f. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Strafflatituden i en straffskala uttrycks i böter och/eller fängelse. Vid gradindelade brott, dvs. ringa brott, brott av normalgraden och grova eller synnerligen grova brott, är varje grad av brottet en egen brottstyp. Gradindelningen måste i princip ske före straffvärde- bedömningen, dvs. frågan om ett visst brott t.ex. är grovt eller inte ska normalt prövas innan man ser till vilket straff den begångna gär- ningen ska åsättas. Vid de allra flesta gradindelade brott överlappar straffskalorna varandra. För ett brott av normalgraden kan det t.ex. föreskrivas fängelse i högst medan brottets grova variant bestraffas med fängelse i lägst två och högst . En anledning till denna situation är att inte alla faktorer som påverkar straffvärdet, eller i övrigt straffets längd, påverkar gradindelningen. Exempel på sådana faktorer är att gärningspersonen har ett sådant överskjutande uppsåt som avses i 29 kap. 2 § 1 , dvs. att brottet var menat att få allvarligare följder än det faktiskt fått, eller att det är fråga om ett sådant återfall i brott som motiverar en straffskärpning (jfr 29 kap. 4 § ). Vid gradindelade brott är det vanligt att det anges vilka omständigheter, s.k. kvalifikationsgrunder, som särskilt ska beaktas vid bedömningen av till vilken grad ett brott ska hänföras. De brukar sällan vara uttömmande utan även andra om- ständigheter kan ha betydelse och en helhetsbedömning ska göras av samtliga relevanta omständigheter. Att straffvärdet, inom ramen för den tillämpliga straffskalan, är avgörande för straffmätningen, dvs. bestämningen av ett straff i ett enskilt fall, är ett uttryck för den vikt som bör läggas på principerna om ekvivalens och proportionalitet vid utformningen av straffska- lorna. Principerna innebär att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott ska bestraffas lika strängt. Olika brott måste således jämföras med varandra. 7.9.2En höjd straffnivå för terroristbrottslighet Utredningens bedömning: Utvecklingen har varit sådan att det finns anledning att se än mer allvarligt på terroristbrotts- lighet . Lagföringsunderlaget är emellertid begränsat. Viss försiktighet är därför påkallad vid förändringar av de befint- liga straffskalorna. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Skälen för utredningens bedömning Det finns anledning att se allvarligare på terroristbrottslighet På sätt som beskrivits tidigare hotar terrorismen sådana förhållanden som att samhället ska präglas av öppenhet och respekt för mänskliga rättigheter liksom demokratins grundläggande värden. Terrorist- brott leder ofta till enskilda individers död eller skada, skapar svåra trauman hos de som drabbas, däribland naturligtvis närstående, och kan sprida allmän rädsla och fruktan. Terroristattentat medför ofta också svåra konsekvenser för ett samhälle i form av t.ex. omfattande materiell förstörelse och påfrestningar för viktiga samhällsfunktio- ner. De intressen som den straffrättsliga lagstiftningen mot terro- rism avser att skydda är således av väsentlig betydelse och detta bör återspeglas i straffskalorna för de olika brottstyperna. Straffskalorna för brotten finansiering, offentlig uppmaning, rekry- tering och utbildning har varit oförändrade sedan införandet av finansieringslagen 2002 och rekryteringslagen 2010. har det emellertid skett en utveckling där bl.a. rekrytering till terrorist- organisationer samt finansiering av och uppmaningar till terrorism har tagit sig andra uttryck. Exempelvis har de internationella nätver- ken expanderat och användningen av internet har ökat, exempelvis för att sprida budskap med terrorisminnehåll. I vissa fall kan t.ex. rekrytering till terrorism eller finansiering av terrorism vara av sär- skild betydelse för möjligheten att bedriva terroristverksamhet, så- som vid mer organiserade och välplanerade terroristdåd t.ex. inom ramen för terroristorganisationer som deltar i väpnade konflikter utom- lands. Detsamma gäller attacker som skett eller kan ske i , på andra håll i och i världen. Det finns individer både i och utomlands som betraktar terroristattentat mot mål i som legitima. Resandet från till utlandet för att ansluta sig till ter- roristorganisationer var omfattande –2016. En sådan situation kan tyvärr uppstå igen. Enligt de brottsbekämpande myn- digheterna finns i nu fler potentiella ensamagerande gär- ningsmän och expanderande nätverk av aktörer med avsikter att begå terroristbrottslighet, även med internationella förtecken. Brottslig- het som omfattas av den nuvarande regleringen kan stärka såväl förmågan som övertygelsen hos dessa personer eller nätverk att begå terroristhandlingar. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Det är först i samband med denna översyn som det finns möj- lighet att samlat överväga straffskalornas utformning i den straff- rättsliga lagstiftningen mot terrorism. Utredningen har i den delen ett uttalat uppdrag i direktiven att åstadkomma en höjd straffnivå. Av skäl som redovisats ovan kan det på flera sätt också hävdas att utvecklingen har varit sådan att det finns anledning att se allvarligare på terroristbrottslighet . Lagföringsunderlaget är emellertid begränsat. Viss försiktighet är därför påkallad vid för- ändringar av de befintliga straffskalorna och höjningen av vissa skalor ska sättas i relation till de befintliga straffskalorna. Hur kan straffskalor i allmänhet förändras för att åstadkomma en höjd straffnivå? En straffskala kan skärpas genom en höjning av maximistraffet och/ eller minimistraffet. Vid gradindelade brott kan inte straffskalorna för olika svårhetsgrader ses isolerade var för sig. Till exempel är det i praktiken så att den överlappande delen av straffskalan för exem- pelvis normalgraden av brottet ofta inte kommer till användning, eftersom minimistraffet för en svårare grad av ett brott kan anses utgöra ett praktiskt maximum för straffmätning av den närmast lägre liggande graden.177 En höjning av maximistraffet för brott av normalgraden kan emellertid ge domstolarna ytterligare ut- rymme för en mer nyanserad straffvärdebedömning i det enskilda fallet. Ett sätt att uppnå en eftersträvad skärpt syn i fråga om viss brottslighet kan således vara att höja straffmaximum för brott av normalgraden. Genom en sådan höjning skapas utrymme för en strängare bedömning av allvarliga fall, som ändå inte kan anses utgöra grova brott.178 När det gäller vilken höjning som kan komma i fråga för respek- tive brottstyp i den straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism måste det, för att säkerställa principerna om proportionalitet och ekviva- lens, givetvis också göras en jämförelse med andra brottstyper såväl inom som utanför den lagstiftningen. 177Se t.ex. prop. 2015/16:111 Synnerligen grova narkotikabrott s. 72, prop. 2016/17:222 Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten s. 44 f. och prop. 2016/17:131 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott s. 84. Se även avgörande i mål nr B 5534-18 p. 2002/03:138 s. 21 f. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Utredningens förslag: Straffet för terroristbrott ska vara fäng- else i lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt ska straffet vara fängelse i lägst två och högst . Om ett högre lägsta straff för gärningen har föreskrivits i annan lag, gäller vad som där sägs i fråga om lägsta straff. Skälen för utredningens förslag: Den nu gällande straffskalan för terroristbrott är fängelse i lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt är straffet fängelse i lägst två och högst . Om ett högre lägsta straff för gärningen har föreskrivits i , gäller vad som där sägs i fråga om lägsta straff. Straffansvaret för terroristbrott kan omfatta konkreta gärningar av skilda slag och straffvärdet kan därför variera stort. Straffskalan måste utformas på ett sådant sätt att den ger utrymme för att beakta de olika typer av gärningar som omfattas av brottsbeskrivningen. I och med att kravet på att den gärning som utgör terroristbrott all- varligt ska kunna skada ett land eller en mellanstatlig organisation ligger att brottet tillhör de mest allvarliga gärningarna som före- kommer i svensk rätt. Utredningens förslag att slopa katalogen över exakt vilka brottsliga gärningar som kan utgöra terroristbrott på- verkar inte det förhållandet. Maximistraffet för terroristbrott bör därför, liksom tidigare, vara fängelse på livstid. När det gäller minimi- straffet för terroristbrott anser utredningen att denna nivå kan jäm- föras med straffskalorna för andra mycket allvarliga brott som folk- mord och brott mot mänskligheten. För dessa brottstyper föreskrivs också ett fängelseminimum . Minimistraffet för terrorist- brott bör därför behållas oförändrat. Det kan diskuteras om det finns något praktiskt behov av en lindrigare straffskala som ska gälla för mindre grova fall av terrorist- brott. Vid terroristbrottets införande uttalades att mindre grova fall kan tänkas föreligga när gärningen inte inneburit fara för människors liv eller hälsa eller egendom av särskild betydelse. Som exempel anges bl.a. hot om att begå terroristbrott eller olika former av olovligt han- terande av vapen eller sprängämnen.179 Även med utredningens för- slag kan tänkas att sådana handlingar kan komma att utgöra terrorist- 2002/03:38 s. 89. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning brott, om än bara i speciella undantagssituationer. Som nämnts tidigare är dock praxis på området begränsad. Det finns sammantaget därför inte tillräckliga skäl för att avskaffa den särskilda straff- skalan som gäller för mindre grovt terroristbrott. Sammanfattningsvis gör utredningen bedömningen att det inte bör föreslås några förändringar i straffskalorna för terroristbrottet. Med förebild i den nuvarande regleringen bör det finnas en regler- ing där det uttryckligen framgår att ett annat straffminimum än det i straffskalan för terroristbrottet ska tillämpas om ett högre lägsta straff för gärningen har föreskrivits i annan lag, såsom exempelvis för dråp eller mord i brottsbalken.180 Med det av utredningen före- slagna terroristbrottet finns det skäl att låta den regleringen vara generell och omfatta lägsta straff för gärningen även i annan lag än . 7.9.4Straffskalan och kvalifikationsgrunderna för samröre Utredningens förslag: Straffet för brottet samröre med en terro- ristorganisation ska vara fängelse i högst . Om brottet är grovt, ska straffet vara fängelse i lägst och och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om samröret har ingått som ett led i en verksam- het som har bedrivits i större omfattning eller om det på annat sätt har varit av särskilt farlig art. Skälen för utredningens förslag Förslagen i propositionen Ett särskilt straffansvar för samröre med en terroristorganisation I propositionen Ett särskilt straffansvar för samröre med en terro- ristorganisation har föreslagits att straffskalorna för det föreslagna brottet samröre med en terroristorganisation ska vara fängelse i högst . Om brottet är grovt, ska straffet vara fängelse i lägst och högst . 2002/03:38 s. 66 f. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det enligt förslaget i propositionen särskilt beaktas om brottet har avsett brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egendom av sär- skild betydelse, om brottet har ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller om det annars har varit av särskilt farlig art.181 Vissa minimi- och maximistraff för samröresbrottet ska höjas I avsnitt 7.9.2 har framförts skäl som talar för ett än mer strängt förhållningssätt rörande terroristbrottslighet. Detta strängare syn bör återspegla sig även i straffskalan för samröresbrottet. Vid den samlade översyn som görs framstår det som motiverat att sam- röresbrottet ska åsättas ett högre abstrakt straffvärde än de andra brotten i rekryterings- och finansieringslagen. På sätt som framhållits i den ovan nämnda propositionen medför det förhållandet att flera personer gått samman för att utföra terroristbrottslighet att risken för sådan brottslighet ökar.182 Vissa terroristorganisationer har en väl utvecklad organisation, avsevärda ekonomiska resurser och har orsakat mycket svårt lidande för stora delar av befolkningen i flera länder. Samröre med sådana och andra terroristorganisationer upprätthåller och stärker organisationernas förmåga att begå mycket allvarlig brotts- lighet. I vissa fall kan det lämnade stödet i form av exempelvis vapen vara välplanerat, omfattande och även på andra sätt avgörande för genomförande av organisationens brottsliga verksamhet. Brottslig- het som i sin tur kan orsaka stort mänskligt lidande och allvarlig skada för sådana intressen som särskilt bör värnas i ett demokratiskt samhälle. Straffskalan för samröre med en terroristorganisation föreslås således skärpas i förhållande till vad som föreslagits i den aktuella propositionen. Det är vidare befogat att straffskalan för samröres- brottet är strängare än vid motsvarande svårhetsgrader av brotten finansiering av terrorism, offentlig uppmaning till terrorism, rekry- tering till terrorism, utbildning för terrorism och resa i terrorismsyfte (se avsnitt 7.9.5). Eftersom omständigheterna kring ett samröre med en terroristorganisation kan variera stort bör dock straffskalorna för 2019/20:36 s. 36 f. 2019/20:36 s. 17 f. En ny och samlad straffrättslig terrorismlagstiftning normalgraden av det brottet fortsatt utgå från allmänna fängelse- minimum. Maximistraffet för brottet samröre med en terroristorganisation av normalgraden bör sättas till . En sådan nivå är påkallad i jämförelse med övriga brott och det föreslagna maximistraffet för grovt samröresbrott (se nedan och avsnitt 7.9.5), samt kan ge utökade möjligheter för domstolarna att göra en mer nyanserad straffmät- ning vid brott av normalgraden. Förslaget innebär visserligen att straffskalorna för brott av normalgraden och det grova brottet skulle överlappa varandra på så sätt att fängelse från och till och med är gemensamt för båda brottstyperna. I allmänhet ska alltför stora överlappningar mellan straffskalorna undvikas. Beträffande samröresbrottet torde emellertid en något större över- lappning än annars kunna accepteras eftersom det kan finnas om- ständigheter som bör kunna ha betydelse för straffvärdet men som normalt inte påverkar gradindelningen. En sådan överlappning torde inte heller medföra särskilda tillämpningsproblem för samöresbrottet och straffskalor som sträcker sig från fängelseminimum till fängelse i högst förekommer på andra ställen i straffrätten, t.ex. i be- stämmelserna i om kapning, sjö- eller luftfartssabotage och flygplatssabotage. Beträffande de brottstyperna överlappar straff- skalorna för brott av normalgraden också i betydande utsträckning straffskalorna för de grova brotten. Sammanfattningsvis anser utred- ningen att det inte finns något hinder mot att sätta maximistraffet för normalgraden av samröresbrottet till fängelse . Minimistraffet för grovt brott bör sättas på en sådan nivå att all- varet i sådana brott tydligt markeras. Beträffande samröresbrottet återspeglar ett straffminimum och på ett ade- kvat sätt den lägsta nivån av den brottstypens svårhet. En sådan högre nivå skulle innebära en uppgradering av de grova samröres- brotten i allmänhet, dvs. även för de grova brott som har ett straff- värde som överstiger straffminimum. Syftet är inte att i förhållande till de förslag som lämnats i propositionen förändra bedömningen av vilka brott som ska betraktas som grova. Det kan visserligen hävdas att förslaget till minimistraff i förhållande till vad som i övrigt före- slås framstår som långtgående, särskilt i betraktande av den för- siktighet som ovan har påkallats.