sou · H6B366 · 2019-01-01 00:00:00 — dödviktseffekter som uppstår när stöd går till företag som skulle ha valt att behålla sin personal även i avsaknad av subventioner. Vid avgörandet av om det föreligger en synnerligen djup lågkonjunktur eller är sannolikt att en sådan är nära förestående ska regeringen enligt propositionen utgå från prognoser om konjunkturläget. Som en allmän utgångspunkt ska dessa prognoser ta sikte på en tidsperiod . Ett tänkbart mått på konjunkturlägets djup är enligt propositionen ett sysselsättningsgap om minus eller lägre.1 framhålls att även andra mått bör kunna användas för att fastställa att det råder en synnerligen djup lågkonjunktur. När det gäller kriteriet att stödåtgärden inte i beaktansvärd omfattning bedöms hindra en samhällsekonomisk önskvärd strukturomvandling eller medföra andra samhällsekonomiska nackdelar, betonar propositionen vikten av att skilja mellan lågkonjunkturer som främst är orsakade av minskad efterfrågan respektive strukturella problem. Om lågkonjunkturen orsakats av, eller samverkar med, betydande strukturella problem föreligger en större risk för undanträngningseffekter och regeringen bör då avstå från att föreskriva om en stödperiod. Av propositionen framgår också att regeringen är medveten om att det kan vara svårt att bedöma om förutsättningarna för att regeringen ska kunna fatta beslut om stödföreskrifter är uppfyllda. konstaterar regeringen att det ligger i sakens natur att förutsättningarna är allmänt hållna och lämnar utrymme för en särskild bedömning av regeringen. Enligt propositionen bör regeringen utgå från en bedömning från när den avgör om förutsättningarna för att föreskriva om en stödperiod är uppfyllda. bör därför bedöma om förutsättningarna för stöd är uppfyllda när Barometerindikatorn är lägre än 80.2 Slutligen är det dock regeringen som självständigt har att avgöra om förutsättningarna för stöd är uppfyllda. Regeringen kan därför fatta beslut om stödföreskrifter även om Barometerindikatorn har ett värde som överstiger 80 och det 1Detta mått anger den procentuella avvikelsen i sysselsättning från den potentiella sysselsättningen. 2Av 1 § punkt 14 förordning (2007:759) med instruktion för framgår också att institutet ska bistå () vid bedömning av om kriterierna enligt 5 § andra stycket lagen (2013:948) om stöd vid korttidsarbete är uppfyllda. krävs inte heller att delar regeringens bedömning att förutsättningarna är uppfyllda för att regeringen ska kunna anta föreskrifter. När stödet aktiveras gäller det hela landet och alla branscher. Rätten till stöd gäller arbetsgivare som är juridiska personer eller fysiska personer som bedriver näringsverksamhet. Lagen gäller dock inte staten, landsting, kommuner, kommunalförbund och samverkansorgan eller juridiska personer om dessa har ett direkt eller indirekt inflytande över, såvida inte verksamheten avser affärsverksamhet. Lagen gäller heller inte arbetsgivare där verksamheten i huvudsak är finansierad av allmänna medel (3 §). Ansökan om och beviljande av stöd vid korttidsarbete sker i två faser bestående av dels preliminärt stöd, dels slutligt stöd som fastställs efter avstämning. Som allmänna förutsättningar för preliminärt stöd gäller att arbetsgivaren ska vara registrerad som arbetsgivare hos under jämförelsemånaden3 (9 §). Stöd får inte lämnas till arbetsgivare som har näringsförbud eller skatte- och avgiftsskulder som överlämnats till (10 §). För arbetstagare gäller att stöd endast får lämnas för arbetstagare som var anställda hos arbetsgivaren under hela eller en del av jämförelsemånaden med samma eller högre sysselsättningsgrad som under stödmånaden och för vilka arbetsgivaren var skyldig att betala arbetsgivaravgifter. Stöd lämnas inte för arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj (11 §). Innebörden är att stöd ska kunna lämnas för alla anställda, oavsett anställningsform och då även för arbetstagare med olika former av tidsbegränsade anställningar (prop. 2013/14:1 s. 349). 3Den kalendermånad som infaller före den månad då regeringen föreskriver att stöd vid korttidsarbete ska lämnas. För att ge rätt till preliminärt stöd ska en arbetstagares arbetstidsminskning vid deltagande i korttidsarbete uppgå till 20, av ordinarie arbetstid (12 §) Löneminskningen ska uppgå till av ordinarie lön om arbetstidsminskningen är , till om arbetstidsminskningen är och till om arbetstidsminskningen är (13 §). De angivna nivåerna är fasta och kan inte ändras i centrala eller lokala avtal. Stöd kan lämnas till såväl arbetsgivare som är bundna av kollektivavtal som arbetsgivare som inte har kollektivavtal. Förutsättningarna för att få preliminärt stöd ser dock något annorlunda ut för de två fallen. För att arbetsgivare som är bundna av kollektivavtal ska kunna erhålla stöd för korttidsarbete krävs att arbetstagaren ska vara bunden av ett kollektivavtal om korttidsarbete som slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisation. De närmare förutsättningarna för tillämpningen av avtalet och vilka arbetstagare som berörs ska regleras i ett lokalt avtal (15 §). För att en arbetsgivare som inte är bunden av ett kollektivavtal ska kunna erhålla stöd krävs i stället att arbetstagarens deltagande i korttidsarbete ska ha stöd i ett skriftligt avtal mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Dessutom krävs det att av arbetstagarna inom en driftsenhet ska delta i korttidsarbete under en stödmånad. Den avtalade arbetstids- och löneminskningen ska vara densamma för alla deltagande arbetstagare. 3.3.2Ansökan om preliminärt stöd Ansökan om preliminärt stöd lämnas till som är handläggande myndighet (37 §). Ansökan ska ha kommit in inom två kalendermånader från utgången av en stödmånad (18 §). Preliminärt stöd utbetalas genom en kreditering av arbetsgivarens skattekonto (32 §). En arbetsgivare som erhållit preliminärt stöd är skyldig att göra en avstämning, som innebär en jämförelse och bedömning av om den genomsnittliga arbetstids- och löneminskningen som har tillämpats överensstämmer med de angivna nivåerna i lagen och de avtal som slutits. Regler för hur denna avstämning ska göras återfinns i 19–24 §§. En arbetsgivare är skyldig att betala tillbaka allt preliminärt stöd som har betalats ut för en arbetstagare om tillämpad genomsnittlig arbetstids- och löneminskning inte motsvarar en och samma nivå som anges i 12 och 13 §§ i lagen (29 §). Vidare gäller att en arbetsgivare är skyldig att betala tillbaka skillnaden mellan preliminärt och slutligt stöd om det preliminära stödet har beräknats på en större arbetstids- och löneminskning än den som faktiskt tillämpats (26 §). En arbetsgivare kan också ha rätt till ytterligare stöd motsvarande skillnaden mellan preliminärt och slutligt stöd, om det preliminära stödet har beräknats på en lägre arbetstids- och löneminskning än den som faktiskt tillämpats (27 §). Arbetsgivaren är skyldig att göra en anmälan till om avstämning och sammanställa de belopp som arbetsgivaren är skyldig att betala eller har rätt till (28–29 §§). Om en anmälan om avstämning inte ges in i rätt tid eller inte innehåller korrekta uppgifter om återbetalningsskyldighet är arbetsgivaren skyldig att återbetala allt stöd (30 §). En arbetsgivare som har ansökt om eller fått stöd ska ge tillfälle att granska verksamheten med avseende på arbetsgivarens rätt till stöd och lämna de uppgifter som behövs för granskningen (38 §). Vid fördelningen av kostnaderna för korttidsarbete är utgångspunkten att dessa ska delas av tre parter, arbetstagare, arbetsgivare och staten. Staten bär en tredjedel av kostnaden oavsett hur stor arbetstidsminskning som tillämpas. Arbetsgivare och arbetstagare bär dock olika stora andelar beroende på vilken nivå av arbetstidsminskning som överenskommits. Arbetstagarna bär en högre andel av kostnaden vid det första steget där arbetstiden minskas med Ju större arbetstidsminskning desto större andel av kostnaden bärs av arbetsgivaren. Anledningen till detta är att regeringen har velat säkerställa att arbetstagarna endast går med på att delta i korttidsarbete om det bidrar till att undvika uppsägningar. Tabell 3.1 Kostnadsfördelning mellan arbetstagare, arbetsgivare och stat vid korttidsarbete (procent) Denna kostnadsfördelning gäller dock endast när arbetstagarens ordinarie lön inte överstiger 40 000. Är lönen högre ökar arbetsgivarens andel av kostnaderna och statens andel sjunker. Detta följer av det lönetak som fastställts i 4 § förordningen (2013:1010) om stöd vid korttidsarbete. Ett särskilt permitteringslönesystem inrättades 1985 som innebar att arbetsgivaren betalade full lön till den anställde vid en permittering. Arbetsgivaren kunde sedan erhålla en ekonomisk ersättning som bestod av dels en statlig permitteringslöneersättning (PLE), dels en kollektivavtalad kompletterande permitteringslöneersättning (PLE K). För att administrera ersättningarna bildade LO och för utbetalning av permitteringslöneersättning (IUP). Permitteringslöneersättningen utgick bara för permitteringar som omfattade under ett kalenderår. Den statliga ersättningen utgjordes vid införandet 1985 av ett fast belopp om per dag. Den kollektivavtalade delen bestod av en procentsats, , av bruttolönen exklusive sociala avgifter. Ersättningsnivåerna kom att höjas. Den statliga delen av permitteringslöneersättningen, PLE, finansierades genom arbetsgivaravgifter. Inbetalningarna, tillsammans med egenavgiften till a-kassan, fonderades på ett särskilt konto i , den s.k. Arbetsmarknadsfonden. Under den ekonomiska krisen kom Arbetsmarknadsfonden att uppvisa stora underskott. Bakgrunden var den ökade belastningen på a-kasseersättningen men också ökade utgifterna för permitteringsersättningen. I den omfattande budgetsanering som genomfördes avskaffades Arbetsmarknadsfonden och den statliga permitteringslöneersättningen. I samband med detta sade arbetsmarknadens parter upp avtalet som reglerade avsättningen till den kompletterande permitteringslöneersättningen. Efter finanskrisen och omfattande varsel inom industrin slöts avtal mellan fackliga organisationer och arbetsgivare om arbetstids- och löneminskningar, de s.k. krisavtalen.1 Ett avtal om lokala krisöverenskommelser tecknades mellan Teknikarbetsgivarna och och började gälla . I samband med detta träffades även en överenskommelse för textil- och modeföretag. Dessa centrala avtal utgjorde grunden för att på lokal nivå sluta överenskommelser om att minska arbetstid och lönekostnad. Industriarbetsgivarna träffade en motsvarande permitteringsöverenskommelse med för de fyra förbunden Industri- och KemiGruppen, Stål och , SVE- MEK och (). Överenskommelsen gällde till och med . och Kemigruppen var glasrespektive sockerindustrin undantagna från överenskommelsen. Några liknande centrala överenskommelser träffades inte med Unionen, Ledarna eller Ingenjörer. För tjänstemän kunde ändå krisöverenskommelser slutas lokalt med stöd av gällande kollektivavtal. Krisavtalen innebar att de anställda i snitt gick ned i arbetstid medan lönen minskades med omkring 12–. Lön och andra ersättningar kunde inte understiga av ordinarie lön. Arbetstidsminskningen kunde omfatta del av dag eller del av vecka, men även hela veckor eller månader då verksamheten stängdes helt . Krisavtalsperioden kunde avbrytas av arbetsgivaren. Lokal överenskommelse kunde träffas om utbildning eller andra kompetenshöjande aktiviteter. Träffades inte sådan överenskommelse var arbetstagaren arbetsbefriad. De krisavtal som träffade med både Teknikarbetsgivarna och andra arbetsgivarförbund inom industrin gällde som längst till och med . Förlängningar skedde sedan under ordinarie avtalsförhandlingar fram till . Efter utnyttjades denna möjlighet i mycket begränsad omfattning. 1Redogörelsen i detta avsnitt bygger på uppgifter i rapporten – Systemen i viktiga konkurrentländer. Någon samlad utvärdering av krisavtalen har inte gjorts. Däremot har vissa fackförbund och arbetsgivarorganisationer gjort utvärderingar inom sina områden. Enligt en utvärdering gjord av Teknikföretagen slöts lokala krisavtal i nästan 700 teknikföretag, motsvarande av de drygt 3 000 företagen som omfattades av utvärderingen. Användandet var betydligt mer omfattande inom stora teknikföretag med minst 250 anställda där andelen uppgick till . En uppskattning från visar att det på närmare var tredje arbetsplats inom förbundet tecknades krisavtal. Inom stålindustrin var det närmare varannan arbetsplats. Bland teknikföretag hade tecknat krisavtal. Ingenjörer uppgav att krisavtal användes vid av företagen där fackförbundet har medlemmar. Krisavtal har alltså varit vanligare på arbetarsidan än på tjänstemannasidan. 5 System i andra länder System för stöd till företag vid tillämpning av korttidsarbete finns i flertalet EU-länder och även i flera länder inom , t.ex. , och . Under finanskrisen användes åtgärden i 22 EU- länder. Flera länder hade etablerade system som kunde användas, men där temporära förändringar gjordes i systemen för att motverka effekterna av den djupa lågkonjunkturen. I andra länder fanns inte system etablerade utan åtgärder infördes temporärt under krisen (Hijzen och Venn, 2011). I detta kapitel redovisas huvuddragen i nuvarande system i några länder som kan bedömas ha betydelse för svensk industri och konkurrenskraft, nämligen , , , och . En kort återblick görs också till åtgärder under finanskrisåren.1 Redogörelsen behandlar inte förekomsten av kompetensutvecklingsinsatser kopplade till korttidsarbete, även om flera länder har sådana, då dessa frågor kommer att behandlas senare i utredningens arbete. I har system för stöd vid korttidsarbete, Kurzarbeitergeld, funnits ända , även om stödets utformning successivt har anpassats till olika förhållanden och behov. kan stöd utgå för tre olika förhållanden eller orsaker: •korttidsarbete av ekonomiska skäl (Kurzarbeitergeld) 1Underlag för kapitlet är bl.a. rapporter från och Eurofound, rapporten – system i andra länder samt uppgifter från enskilda länder. System i andra länder •säsongsrelaterat korttidsarbete (Saison- Kurzarbeitergeld •korttidsarbete vid omstruktureringar (Transferkurzarbeitergeld) Stödet har som övergripande syfte att bevara arbetstillfällen och undvika uppsägningar vid arbetsbrist. Stödet regleras i den tyska socialförsäkringslagstiftningen och administreras av den federala arbetsmarknadsmyndigheten med lokala kontor (Bundesagentur für Arbeit, . De tre stödformerna har övergripande samma syfte och likartad utformning men skiljer sig åt som framgår vad gäller orsaken till korttidsarbete. Det säsongsrelaterade stödet utgår vid särskilt svåra väderförhållanden, avser främst byggsektorn och liknande företag och utgår . Den tredje stödformen avser stöd vid omställnings- eller omstruktureringar i företag, t.ex. vid en övergång till annan anställning för en arbetstagare. Samtliga tre varianter finns tillgängliga permanent. Högst är användningen av det säsongsbaserade stödet medan omställningsstödet har lägst användning. I det följande redogörs närmare för den första stödformen, Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker. Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker kan sökas av företag som av ekonomiska orsaker behöver minska arbetstid och löner i företaget. Som godtagbara ekonomiska skäl räknas generella ekonomiska förändringar eller externa produktionsstörningar. Exempel är konjunkturbetonade förändringar i efterfrågan, begränsningar eller restriktioner i tillträde till andra marknader, olika typer av förändringar i produktionsinriktningen eller produktionsproblem som följd av störningar i leveranser av insatsvaror. För att berättiga till stöd ska arbetstidsminskningen vara tillfällig, med vilket avses att företaget ska kunna visa att de ekonomiska problemen är övergående och att man planerar att återgå till full sysselsättning i företaget. Åtgärden ska också bedömas vara oundviklig, med vilket avses att andra alternativ uttömts internt i företaget, t.ex. tömning av tidsbanker. System i andra länder Behovet av arbetstidsförkortning i företaget måste vara betydande och omfatta ett tillräckligt stort antal anställda. En regel finns därför om att minst en tredjedel av de anställda ska ha erfarit en minskning av arbetstid och löner om . Det finns dock ingen övre gräns för hur mycket arbetstiden får minska. För arbetstagarna gäller vissa kvalifikationskrav som gäller anställningstid, kopplat till inbetalda socialavgifter, motsvarande kvalificeringskrav för arbetslöshetsersättning. Slutligen gäller att en skriftlig överenskommelse ska ha slutits på arbetsplatsen mellan arbetsgivare och arbetstagare, vanligen representerade genom företagsrådet (Betriebsrat). Stödet aktiveras genom att ett företag sluter en överenskommelse om korttidsarbete med arbetstagarna på arbetsplatsen. Företaget ansöker därefter om stöd hos den lokala arbetsförmedlingen. Som stöd för ansökningsprocessen finns tydlig information till både arbetsgivare och arbetstagare om stödet (villkor, ersättningsnivåer m.m.) på myndighetens hemsida liksom ansökningsformulär. En ansökan ska lämnas in senast efter att korttidsarbete införts på arbetsplatsen. Ansökan handläggs av den lokala arbetsförmedlingen, som bedömer om kriterierna för stödet är uppfyllda. I handläggningen av ansökan kan myndigheten bestämma vilka dokument som företaget ska lämna in för att visa behovet av arbetstidsminskning, t.ex. rapporter och uppgifter om försäljning, orderingång, kapacitetsutnyttjande och lager.2 Beviljat stöd utbetalas till företaget. Ersättningsnivåerna i systemet är desamma som i arbetslöshetsförsäkringen. Ersättningen uppgår till av förlorad nettoinkomst för arbetstagare med minst ett barn och till för övriga arbetstagare. Ett inkomsttak finns för stödet och uppgår till (bruttolön). Ersättningen utbetalas till arbetsgivaren som i sin tur betalar ut lön samt ersättningen från staten till de berörda 2Enligt uppgift från arbets- och socialministeriet i . System i andra länder Maximal stödperiod är 12 månader och den kan inte förlängas. Kurzarbeitergeld är ett permanent arbetsmarknadspolitiskt instrument i och finansieras liksom andra liknande åtgärder av sociala avgifter (arbetsgivaravgifter). Vid tillämpning av stödet betalar arbetsgivaren en lägre arbetsgivaravgift. Totala kostnaderna för stödet varierar framför allt med konjunkturläget. Det säsongsrelaterade stödet varierar också med en högre belastning . Den totala kostnaden för stöden uppgick till varav avsåg Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker. under finanskrisen uppgick totala kostnader till , varav det konjunkturella stödet utgjorde merparten. Anpassningar av stödet under finanskrisen Användningen av korttidsarbete och Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker ökade kraftigt i samband med finanskrisen. fick nära 56 000 företag stöd, varav drygt 49 000 företag eller avsåg Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker. Motsvarande siffror för de anställda i företagen var totalt cirka 1 144 000 personer, varav 1 080 000 personer eller avsåg Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker. minskade antalet företag med stöd till cirka 49 000 företag, medan antalet anställda med korttidsarbete dramatiskt minskat till drygt 500 000 personer, varav cirka 429 000 personer eller avsåg Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker. Enligt preliminära uppgifter uppgick årsgenomsnittet till knappt 14 000 företag, varav drygt 2 000 företag (0,) avsåg Kurzarbeitergeld av ekonomiska orsaker.3 Merparten av företagen som tillämpade korttidsarbete med stöd under finanskrisåren fanns inom teknikbranschen, omfattande elek- tronik-, maskin- och fordonsindustri. I flera steg genomfördes anpassningar av systemet för att möta den djupa lågkonjunkturer. Genom lagändringar infördes nya regler som möjliggjorde att fler 3Enligt uppgifter från arbets- och socialministeriet i . System i andra länder företag och anställda kunde omfattas av stödet. Vidare sänktes kraven för att få stöd, stödperioderna förlängdes och ansökningsförfarandet förenklades. Arbetsgivare fick även lägre arbetsgivaravgifter under krisåren. Stöd till kompetensutvecklingsinsatser utvecklades också. hade tidigare flera former av stöd eller ersättning för korttidsarbete, Chômage partielle, ett resultat av en överenskommelse mellan arbetsmarknadens parter och staten . Systemet har därefter förändrats och anpassats till flera olika situationer, vilket till slut resulterade i ett relativt komplext system med flera parallella stödformer. har systemet reformerats. De olika stödformerna har förts samman till ett enhetligt stöd, kallad Activité Partielle. Syftet har varit att förenkla för företagen och göra system enklare, attraktivare och mer fördelaktigt för arbetstagarna. Stödet regleras i den franska arbetsmarknadslagstiftningen (Code du Travail) och sorterar under (activite-partielle). Företaget kan åberopa behov av temporärt stöd av något av följande skäl: ekonomisk konjunktur, svårigheter som gäller leveranser av råvaror eller energi, en katastrof eller dåligt väder av exceptionell art, omvandling, omstrukturering eller modernisering av företaget eller andra omständigheter av exceptionell karaktär. ansöker om stöd ska lokala parter ha konsulterats (om företaget har fler än 50 anställda). Företaget lämnar ansökan om stöd till det lokala statliga servicekontoret. Ansökan ska innehålla företagets motiv för korttidsarbete, avsedd period och antalet anställda som omfattats av åtgärden. System i andra länder När ansökan godkänts ska företaget lämna ytterligare uppgifter om vilka personer som berörs av åtgärden till en särskild statlig service- och utbetalningsfunktion som utbetalar stödet till företagets bankkonto. görs ansökan direkt på nätet, där också utförlig information finns för såväl arbetsgivare som arbetstagare samt en beräkningsmodell (). En viktig del i reformen var att ansökan ska hanteras snabbt, närmare bestämt . Om företaget då inte fått annat besked innebär det att ansökan godkänts. Företaget får en ersättning månatligen med fasta belopp : för företag med 1–250 anställda och för företag med mer än 250 anställda. Företaget betalar i sin tur lön och ersättning till arbetstagaren, som ska motsvara av bruttolönen. Ett tak finns för hur många timmar som kan ersättas av det statliga stödet. Generellt gäller en gräns på per arbetstagare och år. Men om skälen för arbetstidsförkortningen är modernisering av företaget (lokaler och byggnader) ligger gränsen vid per arbetstagare och år. Ett beviljande om stöd gäller . Förlängning kan medges under vissa villkor eller särskilda åtaganden, t.ex. utbildningsinsatser. Ersättningen för korttidsarbete finansieras och utbetalas inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Anpassningar av stödet under finanskrisen Under lågkonjunkturer efter finanskrisen gjordes flera förändringar i det dåvarande franska systemet för korttidsarbete i syfte att göra stödet mer förmånligt genom höjda ersättningsnivåer, utökade stödperioder och lättnader i kriterier för att få stöd. Särskilda justeringar eller insatser riktade till t.ex. bilindustrin genomfördes också under dessa år. System i andra länder har ett system, Chômage Temporaire (ung. tillfällig arbetslöshet) som i mycket liknar det i och som funnits . Systemet omfattar flera varianter av stöd beroende på orsaken till företagets behov att minska arbetstiden och med specifika regler och kriterier. Stödet regleras inom ramen för arbetsmarknadslagstiftningen och hanteras på samma sätt av arbetsmarknadsmyndigheten (ONEM) och dess lokala kontor (Office national de l’emploi, ONEM, . Temporärt stöd för korthetsarbete kan erhållas av flera skäl, bl.a. ekonomiska skäl, force majeure, väderhändelser, tekniska störningar, strejker, m.m. För varje variant av stödet finns särskilda regler och kriterier. Kriterier för stöd till korttidsarbete av ekonomiska skäl kan erhållas vid tillfälliga nedgångar i orderingång, produktion eller omsättning. Stödet får dock inte lämnas vid förhållande som gäller förändringar, reparationer eller underhåll eller problem i organisation eller ledning i företaget.