sou · H7B363 · 2019-12-19 00:00:00 — I vissa fall saknar substraten ett alter- nativt användningsområde och deras värde blir då lågt eller t.o.m. negativt, vilket gör det möjligt för vissa biogasanläggningar att ta betalt för att ta emot dessa substrat och att råvaruhanteringen där- med kan ge ett kostnadsbidrag till efterföljande processteg. Det- samma kan gälla om hanterings- eller förbehandlingskostnaderna är höga. Det kan exempelvis vara livsmedelsindustri, -distribution eller -handel som väljer att betala den som är villig att ta hand om pro- 10Schnürer, och , , Biogasprocessens mikrobiologi (2017), s. 6. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag dukter som av olika skäl inte kan säljas vidare. En annan modell är att substratägaren avstår sitt substrat gratis, mot att de får tillbaka den biogödsel som är en restprodukt från rötningen. Stallgödsel är ett sådant exempel. Sammantaget kan man hävda att det är svårt att ge en allmängiltig bild av den handel som sker med olika substrat som kan användas för att producera biogas. Även om det i många fall finns goda upp- skattningar av tillgången av råvaror som är tekniskt möjliga att röta, är det i slutändan de lokala förutsättningarna som i praktiken be- stämmer om det är försvarbart att investera i en rötningsanläggning. Rötning av substrat resulterar i den rågas som är den första pro- dukten i biogasens förädlingskedja. Rågasen kan produceras i allt från små gårdsanläggningar som i huvudsak använder gödsel som substrat till större samrötningsanläggningar där flera olika substrat hanteras eller gasproduktionsanläggningar vid avloppsreningsverk som främst rötar avloppsslam. I de anläggningar som producerar rågas kan de efterföljande för- ädlingsleden uppgradering och förvätskning var mer eller mindre integrerade med rågasproduktionen. Rågasen kan även förbrännas direkt i anslutning till själva produktionen och då främst för att pro- ducera el- och/eller värme (se vidare nedan). Biogasproduktion i anslutning till avloppsreningsverk I kapitel 3 redovisades att det 2018 fanns 280 biogasproducerande anläggningar i . Ungefär hälften av dessa var lokaliserade i an- slutning till avloppsreningsverk och dessa rötar då företrädesvis av- loppsslam. Av det totala antalet avloppsreningsverk (ca 1 750 st) är det alltså bara som producerar biogas. Å andra sidan handlar detta om de stora och medelstora anläggningar som tillsam- mans renar avloppsvatten från av landets befolk- ning. Ca 30 av de 138 biogasproducerande anläggningarna har även kapacitet att uppgradera gasen. Rötningen av avloppsslammet kan Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag sägas ha två syften. Det ena handlar om att den nedbrytning av slammet som rötningen innebär minskar volymen slam som renings- verket måste hantera. Det andra syftet är att producera biogas. Olika anläggningar kan lägga större eller mindre vikt vid biogasprodukti- onen och då även på att ta till vara på gasen. Gas som inte används för lokal produktion av el- och värme, uppgraderas eller som säljs vidare måste facklas bort vid anläggningen. Även i samband med driftsproblem i en uppgraderingsanläggning och samtidiga svårig- heter att få annan avsättning för rågasen kan fackling behöva tillgripas. facklades av avloppsreningsverkens biogasproduktion. Avloppsreningsverken kan själva svara för biogasproduktionen eller så är det någon annan aktör som finns etablerad i anslutning till va-verket som står för denna produktion. Det kan vara ett kom- munalt energibolag eller någon privat aktör som då vanligen är sam- lokaliserad med va-verket. Orötat slam från mindre avloppsrenings- verk och små enskilda avloppsanläggningar transporteras i vissa fall till större anläggningars rötkammare för att där bli biogas. Flera avloppsreningsverk arbetar med olika projekt som syftar till att optimera och öka biogasproduktionen, bl.a. genom mer samröt- ning av avfall som exempelvis matavfall, slam från fettav- skiljare, samt frukt- och grönsaksavfall.11 De biogasanläggningar som rötar avloppsslam har allmänt sett ofta hög produktionskapacitet och i vissa fall även viss överkapacitet i sina rötkammare. Anläggningar med överkapacitet har därför möj- lighet att ta emot och röta även andra substrat (exempelvis matav- fall). Kostnader förknippade med att bli av med den ökade mängden rötrest som följer av att en större del av produktionskapaciteten tas till vara gör dock att det inte alltid finns ekonomiska incitament att öka biogasproduktionen i dessa anläggningar (se vidare avsnittet 7.10 om marknaden rötrester). I sammanhanget bör det även noteras att av landets befolkning är anslutna till va-verk som saknar möjlighet att införa biogasproduktion. I dessa anläggningar används annan teknik än röt- ning för att stabilisera slammet (ofta s.k. kalkstabilisering och slam- laguner). Svenskt vatten anger att det krävs minst ca 10 000 anslutna brukare för att det ska vara lönsamt med biogasproduktion. För att det ska vara lönsamt att uppgradera biogasen krävs minst ca 50 000 11Schnürer, och , , Biogasprocessens mikrobiologi (2017), s. 58. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag Investeringar i biogasproduktion vid avloppsre- ningsverken eller i uppgraderingsmoduler konkurrerar dessutom med investeringar i processteg som har en tydligare inriktning på an- läggningens huvudverksamhet dvs. den lagstadgade va-verksamheten. Produktionspotentialen i biogasanläggningarna tas därför inte alltid till vara på ett effektivt sätt. Eftersom biogasproduktionen är under- ordnad en effektiv rening av avloppsvatten kan detta försämra effek- tiviteten i biogasproduktionen. Som har framgått ovan är matavfall ett viktigt substrat för produk- tion av biogas och i kapitel 3 framgår det att i 36 s.k. sam- rötningsanläggningar svarar för huvuddelen (2018) av den svenska biogasproduktionen. Den biologiska behandlingen av matavfall (rötning och kompo- stering) uppgick till 2018 (exkl. hemkompostering). Matavfall som behandlades i samrötningsanläggningar har ökat och som matavfall som behandlades i centrala komposteringsanläggningar har minskat med 23 procent.12 Utöver matavfall från hushåll och liknande avfall från verksam- heter kan samrötningsanläggningarna även kan ta emot verksamhets- avfall från exempelvis livsmedelsbutiker och från livsmedelsindustrin. kom av substratet från livsmedelsindustrin. Behandlingsavgiften för att röta matavfall ligger genomsnittligt på per ton exkl. moms. Intervallet är mellan 340 och 700 kronor.13 Industrianläggningar, deponier och gårdsanläggningar Av kapitel 3 framgår det att av biogasproduktionen i sker vid industrianläggningar (), deponier (7 pro- cent) och gårdsanläggningar (). De drygt 40 gårdsanlägg- ningarna är i huvudsak gödselbaserade. 12Avfall , Svensk avfallshantering , s. 28. 13Samma källa, s. 43. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag I betänkandets kapitel 12 redovisas en mer utförlig beskrivning av de kostnader som kan förknippas med biogasproduktion i . Allmänt sett är det emellertid svårt att ge en entydig illustration av kostnadsbilden för produktion av biogas. Råvarukostnaderna (sub- strat- och hanteringskostnader) utgör ofta en betydande del av den totala produktionskostnaden, och i och med varierande råvarupriser skiftar produktionskostnaderna också . För biogas kompli- ceras bilden ytterligare eftersom villkoren för produktionen ser mycket olika ut. Många kommuner rötar avloppsslam och har då en betydligt lägre råvarukostnad än aktörer som som måste köpa in avfall och andra substrat för rötning eller som i huvudsak baserar sin produktion på substrat som ger ett sämre gasutbyte, exempelvis gödsel. Kommunerna betalar ofta en avgift för att få avfallet behandlat. Den genomsnittliga avgiften för rötning av matavfall har varit oförändrad och ligger på per ton (exkl. moms). Variationen i behandlingsavgifter var emellertid rätt stor och låg mellan 360–380 kronor.14 En studie har visat att produktionskostnaden för biogas som har tillverkats från avfall är jämförbar med kostnaden för tillverkning av fossil bensin eller diesel.15 Produktionskostnaden för tillverkning av biogas från gödsel bedömdes dock vara nästan dubbelt så hög, men i paritet med kostnaden för framställning av etanol från spannmål eller HVO från tallolja. 7.5Användning och vidareförädling av rågasen 7.5.1El- och värmeproduktionsanläggningar som använder rågas Biogas kan användas för produktion av både el- och värme. När rågas används är produktionen ofta småskalig. Sådan produktion förekom- mer då vanligen i direkt anslutning till själva gasproduktionsanlägg- ningen där den rågas som producerats genom rötning av organiskt material förbränns för att tillverka värme och el. 14Avfall , Svensk avfallshantering , s. 37. 15Börjesson, m.fl., Dagens och framtidens hållbara drivmedel – i sammandrag (2016). Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag används ofta i själva biogasanläggningen och/eller i den anläggning som levererar själva substratet. Det kan i det senare fallet handla om ett djurstall, ett avloppsreningsverk eller en avfallsanläggning som tillgodoser hela eller delar av sitt el- och värmebehov från den när- belägna biogasanläggningen. El- och värmeproduktionen kan ingå i samma juridiska person som biogasproduktionen, men det förekom- mer även att denna verksamhet bedrivs av någon annan aktör som då alltså köper rågasen av biogasproducenten. Lokalt producerad biogasbaserad värme kan även levereras ut på närbelägna fjärrvärmenät och el kan matas in på elnätet. Biogas kan även användas för mer storskalig kraftvärmeproduk- tion. Då används dock uppgraderad gas som levereras via gasnät (se vidare nedan). Rågasen kan också vidareförädlas genom att den uppgraderas. Som har beskrivits i kapitel 3 innebär detta att gasens kvalitet höjs genom att den renas från partiklar, vatten och vissa ämnen. Vid uppgra- deringen höjs även gasens energivärde genom att koldioxidinnehållet sänks. Genom att uppgradera rågasen till fordonsgaskvalitet kan gasen matas in på ett gasnät, användas som en del i fordonsgas eller i vissa industriella processer. Uppgraderingen breddar således gasens användningsområde och möjliggör fler distributionsmöjligheter. Rågasen uppgraderas som regel i en anläggning som ligger i nära anslutning till själva rågasproduktionen. Det är dock inte alltid samma juridiska person som svarar för både rågasproduktionen och upp- graderingen. På va-området är det exempelvis vanligt med en sådan uppdelning. I likhet med det som redovisades angående produktion av el- och värme köper i så fall uppgraderingsaktören rågasen från biogasproducenten. Biogasanläggningar med uppgraderingskapacitet kan även ha möj- lighet att producera el och/eller värme. I vilken utsträckning dessa aktörer väljer att uppgradera rågasen eller förbränna den för att pro- ducera el- och värme är i många fall en fråga om vad som ger det bästa ekonomiska utbytet vid den aktuella tidpunkten. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag Ett ytterligare steg i förädlingen av den uppgraderade biogasen är att omvandla den till flytande form (LBG) i en förvätskningsanlägg- ning. Som har redovisats i kapitel 3 finns det dock endast en sådan anläggning i (i ). Här driver Gasum en bio- gasproduktionsanläggning och svarar för processen från råvara till uppgraderad biogas. Därefter tar över och förvätskar den uppgraderade biogasen till LBG för regional distri- bution. Fordonsgas framställer också komprimerad biogas (CBG) för mer lokal distribution. Ytterligare förvätskningsanläggningar kommer att tas i drift i och i () . Förvätskningsanläggningar planeras även i bl.a. , och , delvis med stöd från regeringens satsning på flytande biogas (Drive LBG, se kapitel 6). Gasanvändare kan vara allt från tung industri, lätta och tunga fordon till hushållskunder som använder gas för uppvärmning eller enbart för matlagning. I det västsvenska naturgasnätet finns det knappt 39 000 naturgas- kunder, varav ca 34 000 är hushållskunder och 4 800 övriga kunder som är t.ex. stora industrier och kraftvärmeverk.16 I stads- och fordonsgasnät finns ca 61 000 kunder varav ca 820 är före- tagskunder och 10 är industrier. Gasanvändare som köper fordonsgas kan handla om taxi, kom- munala fordonsflottor, tjänstebilar, men även privatbilister som tankar vid publika tankställen. Sopbilar samt andra lätta och tunga lastbilar finns också med gasdrift. Kollektivtrafikföretag eller andra företag kan ha egna gastankställen vid exempelvis bussdepåer. Det finns även aktörer som både producerar och använder gasen lokalt. Det kan exempelvis handla om lantbruksföretag som produ- cerar biogas från gödsel och som använder biogasen för uppvärm- ningsändamål i den egna verksamheten eller för att producera el som antingen nyttjas lokalt eller som levereras ut på elnätet. 16Energimarknadsinspektionen, el- och naturgasmarknad 2018 (Ei R2019:02), s. 58. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag I de närmaste följande avsnitten beskrivs de olika användarkate- gorierna något närmare. Av den uppgraderade biogasen används som driv- medel i olika typer av gasfordon. Försäljningen av fordonsgas ökade kraftigt men ökningstakten har avstannat och märks en mindre nedgång.17 uppgick leveranserna av fordonsgas till och är därmed fjärde vanligaste drivmedel (efter bensin, diesel och HVO).18 Det bör dock noteras att andelen biogas i fordonsgasen har ökat i båda absoluta och relativa tal. var andelen biogas i fordonsgasen 94 procent.19 fanns det drygt 54 000 gasfordon i . Av dessa svarade person- och skåpbilar för den överlägset största an- delen (). var bussar och resten var tunga fordon. Av det totala antalet personbilar var gas- drivna 2018. Det totala antalet gasfordon ökade stadigt under peri- oden till 2017 varefter ökningstakten planade ut något. finns dock tecken på att marknaden har vänt uppåt igen. Flera fordonstillverkare har lanserat nya modeller (både tunga och lätta fordon) med bättre och modernare teknik för gasdrift (både gas i komprimerad och flytande form) och ökade nyregistreringen av gasdrivna personbilar med 39 pro- cent jämfört med . Gas, etanol och biodiesel har varit vanliga drivmedel inom busstrafiken i och har el blivit allt vanligare som drivmedel.20 Inom stadstrafiken har gas använts , inte minst för att därigenom bidra till bättre luftkvalitet i stadsmiljöerna. I kollektivtrafiken är av alla bussar anpassade för 17www.energigas.se (). 18Energimyndigheten, Drivmedel 2018 – Redovisning av rapporterade uppgifter enligt drivme- delslagen, hållbarhetslagen och reduktionsplikten (ER 2019:14). 19www.energigas.se (). 20Energimyndigheten, Rapportering av Underlag till rapportering enligt direktiv om utbyggnad av infrastrukturen för alternativa bränslen (2019). Det går inte att urskilja fordon som drivs på LNG från de som drivs på CNG i vägtrafikregistret. Detta kommer dock att vara möjligt . Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag att drivas med fordonsgas. Av hela bussbeståndet i kan gå på gas.21 För lastbilar är alternativa drivmedel som el, etanol och gas fort- farande relativt ovanligt. För både tunga och lätta lastbilar är gas det vanligaste alternativa drivmedlet, om man bortser från att dieselfor- don även kan drivas med HVO som blandas med fossil diesel.22 Bland de lätta lastbilarna är det som är gasdrivna. Bland de tunga lastbilarna ökar gasdriften, om än från en låg nivå. Flera fordonstillverkare har lanserat nya modeller (både tunga och lätta fordon) med bättre och modernare teknik för gasdrift (både gas i komprimerad och flytande form). har om- rådet flytande fordonsgas (LBG/LNG) fått ökad uppmärksamhet. Fordonstillverkare som och har marknadsintroducerat tunga lastbilar som drivs av flytande fordonsgas och ser en väntad årlig produktion på ca 500 lastbilar , vilket motsvarar av marknaden.23 Fordonsgas distribueras till slutanvändare via gastankställen. Dessa kan försörjas via lokala rörnät, flakning av komprimerad gas eller så transporteras gasen till tankställena i flytande form via tank- bil. Publika tankställen är öppna för allmänheten. Icke publika tank- ställen är avsedda för vissa fordonsflottor och/eller företag. Där- utöver brukar man skilja ut tankställen som är placerade i anslutning till bussdepåer och som då främst är avsedda för tankning av bussar.24 Vid utgången av 2018 fanns det 185 publika tankställen i , 14 icke-publika och 50 tankställen vid bussdepåer. har ytterligare tankstationer tagits i drift och antalet som tillhandahåller flytande fordonsgas har mer än fördubblats (från 6 tank- stationer till 15 (). () är samlingsnamnet och varu- märket för den allmänna kollektivtrafiken i . SL:s verksamhet bedrivs i bolagsform. Via SL, förvaltar Region vissa avtal och tillgångar. 21Trafikanalys, Fordon 2018. (), Så klarar transporter klimatmålen – En delrapport från Vägval för klimatet (2019), s. 30 och 40. 24www.scb.se (). Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag rar, beställer och följer upp trafiken samt underhåller och förnyar infrastrukturen. Upphandlade trafikentreprenörer svarar för detalj- planering, driften av trafiken och mötet med resenärerna. av det drivmedel som SL förbrukar an- vänds inom busstrafiken. inledde SL ett arbete med att ställa om sin bussflotta i hållbar riktning genom att introducera etanolbussar. Den första biogasdrivna bussen togs i trafik 2004 och i samband med det upprättades ett avtal med va-verket i Henriksdal om leverans av biogas via rörledning till en bussdepå som då fanns lokaliserad på , från va- verket. går samtliga på bio- drivmedel (inkl. el) varav ca 320 går på biogas. Detta är av SL:s bussflotta. En ungefär lika stor andel av buss- flottan drivs av etanol och resterande går på bio- diesel (HVO eller RME). är fyra av SL:s bussdepåer inkopplade på fordons- gasnätet. De rörledningar som går mellan fordonsgasnätet och depåerna ägs av liksom själva tankinfrastrukturen. SL köper ingen flakad biogas. SL har slutit tre avtal om biogasleverans med två biogaspro- ducenter. Det är dels Scandinavian Biogas som producerar biogas i anslutning till avloppsreningsverket i Henriksdal (två avtal), dels Käppalaförbundet25 som driver ett avloppsreningsverk på . Det ena avtalet med biogas går ut vid års- skiftet 2021/22 (med en option ) och det andra avtalet med samma leverantör går ut /24. Avtalet med går ut /27.26 Noterbart är att det bara var det ena avtalet med biogas som upphandlades. De andra två avtalen slöts utan före- gående upphandling. Vid den upphandling som gjordes inkom tre anbud. Den biogas som SL köper via dessa avtal säljs sedan vidare till Keolis som är den operatör som kör samtliga biogasbussar. 25Käppalaförbundet renar avloppsvatten från drygt en halv miljon människor i elva medlems- kommuner norr och öster om . 26SL har även ett avtal med gasnät AB om leverans av s.k. balansgas. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag Den svenska sjöfarten är en mångfacetterad bransch med aktörer som verkar på allt från lokal till global nivå. De båtar som används kan vara allt från småbåtar för taxitransporter till stora oceangående fartyg. Noterbart i sammanhanget är att den inrikes sjöfarten27 en- dast står för en mindre del av växthusgasutsläppen på svenskt vatten. Huvuddelen kommer i stället från internationell sjötrafik.28 Att sjö- farten i så pass står utsträckning är internationell gör det nödvändigt med internationella överenskommelser för att minska dess klimat- påverkan. IVA konstaterar att utöver viss begränsad drift med förnybar el används endast små mängder fossilfria drivmedel inom sjöfarten. I hamn har fartyg dock bunkrats helt eller delvis med LBG . IVA slår fast att det endast finns begränsade incita- ment för sjöfarten att använda förnybara drivmedel på nationell nivå och än färre drivkrafter globalt.29 kan det konstateras att det görs en del betydande investeringar i produktion av LBG i bl.a. där produktionen till viss del är inriktad på användning som marint drivmedel.30 27Inrikes sjöfart omfattar fartyg som trafikerar två eller flera svenska hamnar och som bunkrar bränslet i . 28Det bör dock noteras att har reviderat sin beräkningsmetod för den inrikes sjöfartens klimatutsläpp (inkl. fritidsbåtssektorn) och att utsläppssiffrorna där- igenom har fördubblats. , Förbättrad metod att mäta utsläpp från sjöfart, pressmeddelande . (), Så klarar transporter klimatmålen – En delrapport från Vägval för klimatet (2019), s. 53. 30Vid massabruk i Skogn utanför har Scandinavian Biogas via sitt dotterbolag byggt en biogasanläggning som ska producera LBG från avfall och processvatten från fisk- och skogsindustrier i området. Anläggningen anges vara den största i världen. Avsikten är att i ett påföljande led fördubbla produktionskapaciteten, vilket skulle ge en total produktionskapacitet på 250 GWh . ingick Biokraft ett flerårigt avtal med Hurtigruten om leverans av LBG till Hurtigrutens fartyg. (och ). Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag Vissa delar av den svenska basindustrin är mer eller mindre beroende av naturgas, gasol eller biogas i sina produktionsprocesser, både som bränsle eller som insatsråvara. I kapitel 3 har det redovisats att det främst är inom stål- och metallindustrin, kemiindustrin (exkl. petro- leumraffinaderier) och livsmedelsindustrin som gasanvändningen är stor. Den svenska industrins utsläpp av växthusgaser uppgick till ca koldioxidekvivalenter, vilket motsvarar knappt en tredjedel av totala utsläpp. Omställningen till klimatneutralitet till 2045 ställer således stora krav på industrin. Att ersätta fossila bränslen med biobränslen ses som en viktig del inom samtliga industrigrenar.31 Det ökade behovet av förädlade biobräns- len inom industrin till 2045 uppskattas enligt IVA till mellan 18 och , vilket kan jämföras med den totala användningen av bio- bränsle inom industrin som uppgick till , vilket motsvarade av industrins totala energianvänd- ning.32 Det är främst inom järn- och stålindustrin, raffinaderiindu- strin, kemiindustrin (exkl. raffinaderier) och cementindustrin som behovet av mer biobränslen kommer att vara störst. Dessa industri- grenar svarade för cirka tre fjärdedelar av industrins ut- släpp av växthusgaser.33 I sammanhanget bör det dock noteras att denna andel inte enbart är ett resultat av förbränning av fossila bränslen utan också en följd av andra industriella processer. Järn- och stålindustrin är den industrisektor som svarar för den ojämförbart högsta andelen växthusgasutsläpp (av in- dustrins totala utsläpp ). (), Så klarar svensk industri klimatmålen – En delrapport från Vägval för klimatet (2019), s. 21. 32Samma källa, s. 23. 33Samma källa, s. 7. Gasmarknadens aktörer, struktur och karaktärsdrag Denna industrisektor använder ca naturgas och knappt gasol.34 Tillverkning av järn och stål kräver bety- dande energimängder eftersom processtemperaturerna kan överstiga hela 1 . El används vid smältning och bearbetning, men energitäta bränslen med hög och jämn kvalitet kan vara nöd- vändiga bl.a. för att åstadkomma en jämn förbränning med hög verk- ningsgrad och för att upprätthålla en stabil ugnsatmosfär. För dessa ändamålet används främst gasformiga bränslen så som naturgas och gasol. Värmningsprocesserna kan endast elektrifieras i begränsad ut- sträckning som en följd av de krav som ställs på höga temperaturer. Industrin anger att biogas eller biogasol utan större processföränd- ringar skulle kunna fungera som ett substitut för värmning och i vissa andra delar av tillverkningsprocessen, dock under förutsättning att biogasen eller biogasolen håller samma kvalitet som den naturgas eller gasol som ersätts.35 Tillverkning av cement är den tredje största utsläppskällan bland de svenska industribranscherna (av industrins totala ut- släpp).36 Inom denna industrigren används företrädesvis avfalls- bränslen (varav flera har fossilt ursprung). Mest energi används för upphettning av kalksten till temperaturer som närmar sig 1 .