sou · H7B353 · 2019-12-09 00:00:00 — Med inkomstgrundad ålderspension avses i detta sammanhang inkomstgrundad ålderspension, beräknad på ett visst sätt, och sådan all- män obligatorisk ålderspension enligt utländsk lagstiftning som inte är att likställa med garantipension (67 kap. 16 §). I beräkningsunderlaget ska också ingå änkepension, efterlevandepension enligt utländsk lag- stiftning samt sådana förmåner som lämnas till den försäkrade enligt utländsk lagstiftning och som motsvarar sjukersättning eller aktivi- tetsersättning eller som utgör pension vid invaliditet (67 kap. 17 §). Den övergripande principen för beräkning av garantipension är att basnivån för garantipensionen minskas med beräkningsunder- laget (se figur 3.1). Basnivån är 2,13 prisbasbelopp för ogifta och 1,9 prisbasbelopp för gifta. Minskningen med beräkningsunderlaget sker , dvs. krona för krona, till den del beräknings- underlaget inte överstiger 1,26 prisbasbelopp för ogifta och 1,14 pris- basbelopp för gifta. Om beräkningsunderlaget överstiger dessa grän- ser, sker minskningen därefter av den överskjutande delen. För den som inte kan tillgodoräknas försäkringstid för garantipension avkortas basnivån och de övriga angivna prisbas- beloppsnivåerna till så stor del som svarar mot kvoten mellan för- säkringstiden och talet 40 (se 67 kap. 21–25 §§). Med de gällande prisbasbeloppen motsvarar basnivån för ogifta 99 045 kro- nor och basnivån för gifta per år.3 3Riksdagen har beslutat om höjningar av garantipensionen, se prop. 2018/19:134. Figuren visar hur garantipensionen avräknas mot den inkomstgrundade allmänna pensionen, nivåerna är uttryckta i basbelopp. 3.2.4Andra förmåner för ålderspensionärer Den vidare grundtryggheten för pensionärer Garantipensionen är en del av det allmänna pensionssystemet men också en del av grundtryggheten för pensionärer. Förutom garanti- pension utgörs denna grundtrygghet av bostadstillägg och äldreför- sörjningsstöd. Garantipensionen är den av förmånerna som har minst behovsprövning. Den är enbart inkomstprövad mot individens allmänna inkomstgrundade pension och syftar främst till att trygga ekonomin vid sidan av boendekostnaden. Bostadstillägg och särskilt bostadstillägg Eftersom garantipension är avsedd att ge en rimlig pensionsnivå vid sidan av bostadskostnaden finns bostadstillägget, som syftar till att ålderspensionärer ska ha möjlighet att ha en god bostad. kan med andra ord beskrivas som ett skydd mot höga bostadskost- nader för pensionärer med låga inkomster och låg förmögenhet. Bostadstillägget regleras i 99–103 kap. socialförsäkringsbalken. Bostadstillägg kan betalas ut från och med till den som är bosatt i och har hel ålderspension. Bostadstilläggets storlek påverkas av civilståndet, bostadskostnaden, inkomsten och förmögenheten. För den som är ogift uppgår bostadstillägget som högst till 96 pro- cent av bostadskostnaden och av resterande bostadskostnad , samt ett tillägg på . Det medför att det högsta beloppet som en ensamstå- ende kan få är . Den som är gift kan som mest få . av bostadskostnaden , och ett tilläggsbelopp på 170 kronor.4 Som ett extra skydd för dem med hög hyra och små marginaler finns också det särskilda bostadstillägget. Det särskilda bostadstillägget ska säkerställa att pensionärens inkomster, efter av- drag för bostadskostnad, ska uppgå till en skälig levnadsnivå. Maxi- malt särskilt bostadstillägg prövas mot individens nettoinkomster inklusive utbetalt bostadstillägg, dvs. inkomsterna efter skatt. Här görs dock ett avsteg från individens faktiska förhållanden: pensio- närens inkomst sätts i beräkningen alltid till lägst nettobeloppet för full garantipension. Sedan äldreförsörjningsstödet infördes har det särskilda bostadstillägget förlorat i betydelse för ålderspensionärer. Äldreförsörjningsstödet är det yttersta skyddsnätet för personer som är eller äldre och regleras i 74 kap. socialförsäkringsbalken. Stödet är helt inkomstprövat och garanterar alla som har fyllt och bor i en skälig levnadsnivå. Äldreförsörjningsstödet är skattefritt och består dels av ersättning som ska garantera en viss skälig levnadsnivå, dels av ersättning för en skälig bostadskostnad. Den skäliga levnadsnivån för en ogift person motsvarar en tolftedel av 1,486 prisbasbelopp, vilket är 2019. 4Riksdagen har beslutat om höjningar av bostadstillägget, m.m., se prop. 2018/19:134. skäliga levnadsnivån för den som är gift är en tolftedel av 1,2105 pris- basbelopp eller 2019. Vid beräkningen av äldreförsörjningsstöd och den skäliga lev- nadsnivån tas endast hänsyn till en skälig bostadskostnad. Som skälig bostadskostnad anses en bostadskostnad för sökande som uppgår till högst för ensamstående och för gift eller sambo.5 Beräkningsreglerna för äldreförsörjningsstödet skiljer sig från dem för det särskilda bostadstillägget endast genom att det är personens faktiska inkomst som beaktas. Stödet är därmed anpassat till pen- sionärens faktiska behov. De som får äldreförsörjningsstöd är de som inte får del av fullt grundskydd i form av garantipension och bostadstillägg. 3.3Omställningspension och garantipension till omställningspension Omställningspension är en efterlevandepension, dvs. en förmån till efterlevande. Förmånen kan efter ett dödsfall under vissa förutsätt- ningar beviljas en efterlevande make eller en med efterlevande make likställd person. Omställningspensionens huvudsakliga uppgift är att den efterlevande inte ska drabbas av en alltför stor standardsänkning under en viss omställningstid efter makens död. Omställningspensionen är arbetsbaserad och inkomstrelaterad och finns i två former, allmän omställningspension – som kan lämnas från tidpunkten för dödsfallet – och förlängd omställningspension – som under vissa förutsättningar kan beviljas efter det att rätten till allmän omställnings- pension upphört. För att inte omställningspensionen ska bli alltför låg i de fall där den avlidne har bidragit till försörjningen på annat sätt än genom förvärvsinkomster eller haft endast låga sådana inkomster finns ett grundskydd som syftar till att ge en kompletterande in- komst för den efterlevande. Detta grundskydd benämns garantipen- sion till omställningspension. 5Riksdagen har beslutat om förändringar i äldreförsörjningsstödet, se prop. 2018/19:134. Omställningspension och garantipension till omställningspen- sion lämnas längst till och med månaden före den då den efterlevande fyller (77 kap. 18 § socialförsäkringsbalken). En efterlevande make, som stadigvarande sammanbodde med sin make vid dennes död, har rätt till allmän omställningspension om denne var försäkrad för sådan förmån enligt 4 och 6 kap. socialför- säkringsbalken och den efterlevande antingen vid dödsfallet stadig- varande sammanbodde med barn , som stod under vård- nad av makarna eller en av dem, eller oavbrutet hade sammanbott med maken av fram till dödsfallet (80 kap. 3 § socialförsäkringsbalken). För att vara försäkrad för förmånen krävs att den avlidne har arbetat i (se 6 kap. 6, 7 och 11 §§). När det gäller allmän omställningspension likställs med efterlevande make en ogift person som är sambo med en annan ogift person vid hans eller hennes död och som har varit gift med den avlidne, har eller har haft barn med den avlidne, eller vid dödsfallet väntade barn med den avlidne (80 kap. 4 §). Omställningspension är arbetsbaserad och inkomstrelaterad. Pen- sionen ska enligt huvudregeln motsvara av ett beräk- ningsunderlag, efterlevandepensionsunderlaget, som i de fall den avlidne är född eller senare beräknas med beaktande av den avlidnes faktiska och antagna pensionsbehållning (80 kap. 10 § och 82 kap. 4 §). För personer födda eller tidigare beräknas efter- levandepensionsunderlaget med beaktande av det prisbasbelopp som gällde det år då den avlidne fyllde och de pensionspoäng som den avlidne tjänat in enligt det tidigare pensionssystemet (82 kap. 22 §). Nedan följer en beskrivning av hur den faktiska och antagna pensionsbehållningen beräknas i de fall den avlidne är född eller . Den faktiska pensionsbehållningen beräknas med utgångspunkt i summan av de pensionsrätter för inkomstpension som kan tillgodo- räknas för den avlidne till och med året före det år då dödsfallet inträffade (82 kap. 9 §). Beräkningen sker enligt ett antal särskilda bestämmelser. Bland dessa bestämmelser kan nämnas att det vid beräkningen av den faktiska pensionsbehållningen endast ska tas hänsyn till pensionsbehållning som avser PGB för plikt- tjänstgöring, barnår och studier om det s.k. förvärvsvillkoret är upp- fyllt. Enligt förvärvsvillkoret måste det för den avlidne under ha fastställts en PGI som uppgått till lägst två gånger det för respektive intjänandeår gällande inkomstbasbeloppet. Förvärvsvill- koret måste vara uppfyllt antingen året före dödsfallet eller med hänsyn till sådana år efter dödsfallet för vilka antagen pensionsbehållning ska beräknas (82 kap. 11 och 13 §§). En antagen pensionsbehållning ska beräknas för den avlidne om dödsfallet har inträffat före det år då den avlidne skulle ha fyllt och pensionsrätt för inkomstpension har fastställts för den avlidne för minst tre av de fem kalenderåren närmast för dödsfallet (82 kap. 14 §). Det finns särskilda bestämmelser för hur den antagna pensionsbehållningen ska beräknas. Huvuddragen i beräkningen är att den antagna pensionsbehållningen ska motsvara summan av de årliga pensionsrätter som kan tillgodoräknas för den avlidne för tiden från och med det år då dödsfallet inträffade till och med det år då den avlidne skulle ha fyllt (82 kap. 16 §). Pensionsrätten för vart och ett av åren ska beräknas så att det motsvarar medeltalet av de pensionsunderlag som kan tillgodoräknas för den avlidne för vart och ett av de fem åren närmast före det år då dödsfallet inträffade. När medeltalet beräknas ska det bortses från de då pensions- underlaget är högst respektive lägst (82 kap. 17 §). En efterlevande make som är försäkrad enligt 4 och 5 kap. social- försäkringsbalken och som uppfyller villkoren för rätt till omställ- ningspension har rätt till garantipension till pensionen (81 kap. 2 § första stycket socialförsäkringsbalken). För att vara försäkrad för förmånen krävs alltså att den efterlevande är bosatt i (5 kap. För att rätt till garantipension till omställningspension ska före- ligga krävs dock inte att den avlidne har varit försäkrad enligt 4 och socialförsäkringsbalken, trots att det är ett villkor för rätt till omställningspension. För att den efterlevande ska ha rätt till garanti- pension till omställningspension krävs att en försäkringstid om kan tillgodoräknas för den avlidne (se 81 kap. 2 § andra stycket). Garantipension till omställningspension lämnas som omställningspension (81 kap. 3 §). Garantipension till omställningspension ska beräknas med hän- syn till faktisk försäkringstid och med tillgodoräknade av framtida försäkringstid (81 kap. 4 §). Som faktisk försäkringstid ska sådan tid räknas som utgör försäkringstid för garantipension, dvs. den förmån som utgår vid ålderdom (81 kap. 5 §). Som framtida försäkringstid räknas som huvudregel tid från och med det år då dödsfallet in- träffade till och med det år då den avlidne skulle ha fyllt . Om dödsfallet inträffar under det år den avlidne skulle ha fyllt , eller senare, får sålunda någon framtida försäkringstid inte tillgodoräk- nas. Om det för den avlidne inte kan tillgodoräknas försäkringstid med minst fyra femtedelar av tiden från och med det år då han eller hon fyllde till och med året före dödsfallet finns en särskild bestämmelse om hur den framtida försäkringstiden ska beräknas. Enligt bestämmelsen ska som framtida försäkringstid tillgodoräknas så stor andel av tiden för dödsfallet till och med året den avlidna skulle ha fyllt som motsvarar förhållandet mellan den försäkringstid som kan tillgodoräknas från och med det år den avlidne fyllde till och med året före dödsfallet och fyra femtedelar av hela sistnämnda perioden (81 kap. 7 §). Den årliga garantipensionen till omställningspension motsvarar en basnivå om 2,13 prisbasbelopp (81 kap. 10 §). Om det för den avlidne inte kan tillgodoräknas försäkringstid för garantipen- sion ska basnivån avkortas till så stor del som svarar mot kvoten mellan försäkringstiden och talet 40 (81 kap. 12 §). Den faktiska garantipensionen till omställningspension räknas sedan ut genom att basnivån, efter eventuell avkortning, minskas med omställningspensionen om den försäkrade har rätt till sådan pension (81 kap. 11 §). Minskningen sker alltså av omställningspensionen, utan tillämpning av de avtrappningsintervall som gäller vid beräkningen av den garantipension som utgår vid ålder- dom. Med omställningspension avses även sådan efterlevandepen- sion enligt utländsk lagstiftning som inte kan likställas med garanti- pension till omställningspension (81 kap. 9 § andra stycket). 3.4Samordning av de sociala trygghetssystemen inom Europeiska unionen Syftet med EU:s rättsakter inom området för den sociala tryggheten är att samordna medlemsstaternas socialförsäkringssystem utan har- monisering. Grundtanken är att genom en samordning av de natio- nella socialförsäkringssystemen begränsa territorialprincipen på så sätt att en migrerande arbetare – eller mera generellt en person som utnyttjar sin rätt till fri rörlighet – varken förlorar sitt försäkrings- skydd eller att intjänade rättigheter går förlorade, som det inte bör vara möjligt att bli ”dubbelförsäkrad” och få ersättningar från flera stater. Samordningen av medlemsstaternas sociala trygghetssystem har en lång historia inom europasamarbetet. Redan i och med bildandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, EEG, infördes en för- ordning om social trygghet för migrerande arbetstagare (rådets förord- ning nr 3/58). Den kom senare att ersättas av förordning 1408/71. Den sistnämnda förordningen är ersatt av förordning 883/2004. Till förordning 883/2004 finns även kopplad en tillämpningsförordning: och rådets förordning (EG) 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, nedan förordning 987/2009. Det är de nämnda förordningarna som avses när termen samordningsbestämmelserna används. EU:s lagstiftningskompetens på det sociala trygghetsområdet är begränsad och utgår från den fria rörligheten för arbetstagare som regleras i artikel 45 i Fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, nedan EUF-fördraget. Den mer preciserade rättsliga grunden till förordning 883/2004 finns i artikel 48 i EUF-fördraget. I arti- kel 48 anges att och rådet i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet ska besluta om sådana åtgärder inom den sociala trygghetens område som är nödvändiga för att genomföra fri rörlighet för arbetstagare och därvid särskilt införa ett system som tillförsäkrar migrerande arbetstagare och egenföretagare samt deras familjemedlemmar att alla perioder som beaktas enligt lagstiftningen i de olika medlemsstaterna läggs samman för förvär- vande och bibehållande av rätten till förmåner och för beräkning av förmånernas storlek samt att förmånerna betalas ut till personer bosatta inom medlemsstaternas territorier. Samordningsbestämmelserna har inte till syfte att harmonisera medlemsstaternas sociala trygghetssystem utan det utgör nationell kompetens att bestämma vilka sociala trygghetsförmåner som ska finnas i den egna staten, förmånernas konstruktion och villkoren för rätt till dessa förmåner.6 Man måste dock beakta att samordnings- bestämmelserna är reglerade i en EU-förordning som är direkt till- lämplig i medlemsstaterna. Det innebär att i den mån nationella bestämmelser och tillämpning kommer i konflikt med samordnings- bestämmelserna (eller något av ) så har före- träde. I 2 kap. 5 § socialförsäkringsbalken anges uttryckligen att unionsrätten inom EU eller EES, eller avtal om social trygghet som ingåtts med andra stater, kan medföra begränsningar i tillämplighe- ten av bestämmelserna i balken. Samordningsbestämmelserna omfattar inte endast EU:s med- lemsstater utan även övriga medlemsstater i EES samt . Vad som i fråga om samordningsbestämmelserna fortsättningsvis åsyftar medlemsstater och deras medborgare avser om inget annat anges även övriga medlemsstater i EES och samt dessa länders medborgare. I förordningen regleras att det ska finnas en administrativ kom- mission (förkortas AK) som är knuten till Europeiska kommissio- nen. AK består av företrädare för samtliga medlemsstater och ska bl.a. behandla administrativa frågor och tolkningsfrågor på samord- ningsbestämmelsernas område, underlätta en enhetlig tillämpning av gemenskapslagstiftningen samt främja och utveckla samarbetet mellan medlemsstaterna och deras institutioner. AK offentliggör beslut och rekommendationer om hur bestämmelser i förordningen ska tolkas, vilka kan ge vägledning om hur bestämmelserna ska tillämpas. 6Se dom i målet Salgado González (C-282/11, EU:C:2013:86), punkt 36 och däri angiven rättspraxis. Förordningen är indelad i sex avdelningar. Den första avdelningen innehåller allmänna bestämmelser om definitioner, personkrets, och sakområden samt de viktiga principerna om likabehandling, lik- ställande av omständigheter, exportabilitet och om sammanläggning av perioder. I den andra avdelningen finns bestämmelser om faststäl- lande av tillämplig lagstiftning. Avdelning tre är den mest omfat- tande avdelningen och innehåller särskilda bestämmelser om de olika förmånskategorierna. Avdelningarna fyra, fem och sex innehåller bl.a. administrativa bestämmelser och övergångsbestämmelser. Till förordning 883/2004 hör även elva bilagor där det i enlighet med för- ordningen bl.a. har förtecknats hur vissa av medlemsstaternas för- måner kategoriseras i olika hänseenden och förmåner för vilka har medgetts olika undantag vid tillämpningen. 3.4.2Allmänna bestämmelser, m.m. Definitioner (artikel 1) I artikel 1 finns definitioner av olika termer som har betydelse för tillämpningen av förordningen. Exempelvis definieras ”försäkrings- period” som avgiftsperioder, anställningsperioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare, såsom de definieras eller erkänns som försäkringsperioder i den lagstiftning enligt vilken den har full- gjorts eller betraktas som fullgjorda, och alla perioder som behandlas som sådana, om de enligt den lagstiftningen erkänns som likvärdiga med försäkringsperioder (artikel 1 t). Definitionen av termen ”bosätt- ningsperiod” är perioder som definieras eller erkänns som sådana i den lagstiftning enligt vilken den har fullgjorts eller betraktas som fullgjorda (artikel 1 v). Förordningens personkrets (artikel 2) Samordningsbestämmelserna gällde ursprungligen endast för migre- rande arbetstagare, egenföretagare och deras familjemedlemmar. En nyhet i och med införandet av förordning 883/2004 var att den ut- vidgade samordningsbestämmelsernas personkrets till att avse samt- liga migrerande personer som är medborgare i en medlemsstat, dvs. även icke förvärvsaktiva som t.ex. studenter och pensionärer. Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar, nedan förordning 1231/2010, medför att samordnings- bestämmelserna är tillämpliga även på tredjelandsmedborgare som lag- ligen vistas i en EU-stat och då minst två medlemsstater är inblandade. Den gäller även för familjemedlemmar till en sådan tredjelandsmed- borgare om även dessa lagligen vistas inom EU. och är inte anslutna till förordning 1231/2010.7 Förordningens sakområden (artikel 3) I artikel 3.1 anges de sakområden på vilken förordningen ska till- lämpas. a)förmåner vid sjukdom, b)förmåner vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap, c)förmåner vid invaliditet, d)förmåner vid ålderdom, e)förmåner till efterlevande, f)förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdom, g)dödsfallsersättningar, h)förmåner vid arbetslöshet, i)förmåner vid förtida pensionering, och j)familjeförmåner. Förordningen är (med vissa undantag) tillämplig på alla allmänna och särskilda system för social trygghet oavsett om de är avgifts- finansierade eller inte. I artikel 3.3 anges att förordningen också ska tillämpas på så kallade särskilda icke avgiftsfinansierade kontantför- måner, nedan hybridförmåner, som omfattas av artikel 70 (se vidare 7Storbritannien är dock anslutna till förordning 859/2003, som är föregångaren till förordning 1231/2010. Vidare anges att förordningen inte är tillämplig på socialhjälp och medicinsk hjälp (artikel 3.5 a). Likabehandling m.m. (artiklarna 4 och 5) En av europasamarbetets hörnstenar är att all diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden, vilket slås fast i artikel 18 i EUF- fördraget. Denna rätt till likabehandling kommer till uttryck i arti- kel 4 i förordningen där det anges att de personer på vilka förord- ningen tillämpas ska ha samma rättigheter och skyldigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medbor- gare, om inget annat föreskrivs i förordningen. Det betyder alltså att den som är medborgare i ett visst land, arbetar i ett annat men bor i ett tredje land måste likabehandlas med medborgarna i arbetslandet som då är den stat som i sammanhanget är behörig stat. Av EU- domstolens rättspraxis följer att artikeln förbjuder såväl direkt som indirekt diskriminering. Med indirekt diskriminering kan avses t.ex. att en stat förvisso saknar medborgarskap som ett försäkringsvillkor men att försäkringsvillkoren kan vara utformade så att de är lättare att uppfylla för den statens egna medborgare jämfört med andra medlemsstaters medborgare. I artikel 5 regleras den aspekt av likabehandling som avser lik- ställande. Dels anges i artikeln att om enligt den behöriga medlems- statens lagstiftning vissa förmåner eller andra inkomster har vissa rättsverkningar ska den lagstiftningen beakta liknande förmåner eller inkomster som förvärvats i en annan stat. Dels anges att om enligt den behöriga medlemsstatens lagstiftning rättsverkningar uppstår genom vissa omständigheter eller händelser ska den medlemsstaten beakta liknande omständigheter som inträffar i en annan medlemsstat. Regleringen i artikel 5 gäller om inte annat följer av förordningen och med beaktande av de särskilda tillämpningsbestämmelserna (dvs. för- ordning 987/2009). Sammanläggning av perioder (artikel 6) Möjligheten till sammanläggning av perioder kan också sägas ha sin grund i den fria rörligheten för arbetstagare. Svårigheten för en per- son som rör sig mellan medlemsstaterna att uppfylla nationella kvalificerings- och beräkningsvillkor kan hindra den fria rörligheten. I artikel 6 har man därför reglerat att den behöriga institutionen i en medlemsstat i nödvändig utsträckning ska beakta perioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat som om de fullgjorts enligt lagstiftningen som institutionen tillämpar. Detta gäller dels om erhållande, bibehållande eller återfående av rätt till förmåner enligt medlemsstatens lagstiftning villkoras av att försäkrings-, an- ställnings- eller bosättningsperioder har fullgjorts, dels om inte annat följer av förordningen. Av dom i målet (C-257/10, EU:C:2011:839) framgår att det inte krävs försäkrings- perioder i den behöriga staten utan enbart perioder från en annan medlemsstat för att uppfylla den behöriga statens förmånsvillkor. Sammanläggningsprincipen tillämpas inte fullt ut på ålders- och efter- levandepensioner, eftersom det för dessa förmåner finns specialregler i kapitel 5 i förordningen (se avsnitt 3.4.4). Exportabilitet (artikel 7) I artikel 7, som har rubriken upphävande av krav på bosättning, regleras det som brukar kallas exportabilitet. Bestämmelsen innebär att en kontantförmån inte får minskas, hållas inne, dras in eller för- verkas med anledning av att mottagaren eller dennes familjemed- lemmar är bosatta i en annan medlemsstat än den utbetalande in- stitutionen.