sou · H7B33d2 · 2019-01-30 00:00:00 — Förslaget i denna del innebär att Arbetsförmedlingen ska nyttja det reguljära utbildningsväsendet i stället för att lägga medel på nya egen- initierade utbildningar som i huvudsak överensstämmer med utbudet i det reguljära systemet. Konsekvenser för förslaget redovisas i avsnitt 8. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Förslaget i denna del innebär att det införs en skyldighet att sam- ordna planeringen för stödet till den enskilde då denne är i behov av stöd från både Arbetsförmedlingen och . Formerna för hur samverkan ska genomföras bestäms av Arbetsförmedlingen och bör kunna hantera lokala variationer mot bakgrund av rådande för- utsättningar i respektive kommun. Att skapa sådana strukturer kan ställa krav på ökade resurser initialt. Företag upplever att kommunerna utför insatser som även faller inom avtalade områden, exempelvis Stöd och matchning. Detta har inneburit att leverantörernas beräknade volymer (som leveran- törer till Arbetsförmedlingen) kan ha blivit lägre. När dessa delar ”återförs” till Arbetsförmedlingen är det rimligt att tro att volymer- na ökar, i förhållande till nuvarande ordning. Detta kräver dock att kommunerna har anlitat leverantörer i mindre utsträckning än vad Arbetsförmedlingen gör för dessa tjänster. På motsvarade sätt så kan ett tillbakaträdande från kommunernas sida innebära att kommuner- nas leverantörer påverkas i form av försämrade möjligheter till intäk- ter. Förslaget i denna del bör därför få större betydelse för enskilda företag än för branschen. Det är samma tjänster som ska utföras men det rör sig sannolikt om olika leverantörer. En konsekvens av tydliggörandet av ansvarsfördelningen kan vara att leverantörernas transaktionskostnader för deltagande i offentliga upphandlingar minskar. Köparen blir en och samma myndighet, jäm- fört med det stora antal kommuner som är motparter till nuvarande leverantörer till kommunernas arbetsmarknadstjäns- ter. Olika myndigheter utformar sina upphandlingsdokument på olika sätt, ställer olika krav, har olika avtalsvillkor och utvärderar på olika sätt. Det finns inga kompletta uppgifter om hur mycket kommunerna köper arbetsmarknadstjänster för. I SKL:s statistik om kommunala arbetsmarknadsinsatser anges att uppgifter har inkommit från 161 av 290 kommuner. uppgav att de inte hade köpt arbetsmarknadsrelaterade tjänster från privata aktörer . Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun kommun redovisade högst kostnader med 22,8 miljoner kro- nor, därefter kommun med . statistik anges att kommun hade redovisat högst kostna- der med , därefter med 21,1 miljo- ner kronor. 143 kommuner hade lämnat uppgift om kostnad för köpta tjänster. Utredningen har inte funnit några uppgifter om fördelningen av dessa kostnader på olika kommunala arbetsmarknadsåtgärder. Uti- från kategoriseringen av sådana åtgärder är det dock rimligt att tro att största delen ligger inom den kategori som avser kommunens egna initiativ till insatser för enskilda (”Som anordnare av insatser till en- skilda”). Att ta emot personer i praktik, arbetsträning eller subven- tionerad anställning i egen regi kan svårligen läggas ut till en extern part. Att samarbeta med Arbetsförmedlingen är troligen något som utförs i egen regi. Kommunerna skulle däremot kunna köpa tjänsten att få fram praktikplatser och feriearbeten hos andra arbetsgivare. De tjänster som köps inom ramen för den kommunala vuxenutbild- ningen kategoriseras troligen inte som arbetsmarknadsåtgärder. Köp av studie- och yrkesvägledningstjänster skulle dock kunna finnas här, i den utsträckning kostnaderna för inköp inte skulle läggas till utbildningsområdet. Eftersom förslaget kommer att innebära att omfattningen av sär- skilt kommunernas arbetsmarknadsstöd till enskilda minskar bedö- mer utredningen att även kostnaderna för inköp av tjänster kommer att minska. Att samma leverantör har avtal om samma tjänster men med olika uppdragsgivare – Arbetsförmedlingen respektive kommu- nerna – minskar därmed också. Av samma skäl minskar även krock- arna mellan leverantörer av samma tjänst men på uppdrag av dessa olika uppdragsgivare, som agerar på samma marknad. Förslagen i denna del innebär att kommunerna inte längre kommer att tillhandahålla arbetsmarknadsstöd. Det finns flera kommuner som har byggt upp en omfattande organisation för arbetsmarknads- frågor och som lägger stora belopp på detta politikområde. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun I den mån dessa organisationer avser arbetsmarknadsstöd som om- fattas av Arbetsförmedlingens åtagande kommer verksamheten att behöva upphöra. Delar som utgör socialt stöd eller primärt syftar till aktivering berörs dock inte av förslagen. Om sådan verksamhet be- drivs under namnet kan den därmed kvarstå. Kommunerna kan bara samverka kring uppgifter där man har be- fogenhet. En begränsning av befogenheterna på det arbetsmarknads- politiska området kan därmed också innebära en begränsning av möjligheterna att samverka med Arbetsförmedlingen. Lagen om arbetslöshetsnämnd, som utredningen föreslår ska upphävas, innehåller en skyldighet för kommunerna att ha en arbets- löshetsnämnd, antingen som en särskild nämnd eller att en annan nämnd får i uppdrag att vara arbetslöshetsnämnd. Om en kommun inte väljer något av dessa två alternativ så blir kommunstyrelsen automatiskt arbetslöshetsnämnden. Att upphäva lagen borde därför innebära att en befintlig inskränkning av självstyrelsen lyfts bort. Kommunerna är därmed fria att behålla den nuvarande funktionen på samma plats i organisationen eller välja en annan. När det gäller samverkan så kan de samverkansområden som utredningen har iden- tifierat härledas till socialpolitik, näringspolitik, integrationspolitik och utbildningspolitik. I två fall – kartläggning av ungdomsarbets- lösheten och samverkan kring arbetsmarknadspolitiska prognoser – är hemvisten inte lika självklar. Många kommuner har under utvecklat en omfattande verksamhet och en hög kompetens på det arbetsmark- nadspolitiska området. Det är sannolikt att denna kompetens kom- mer att behövas när Arbetsförmedlingens stöd ska utökas till de områden där kommunernas arbetsmarknadstjänster har ersatt Arbets- förmedlingens tjänster. Behovet av stöd förändras rimligen inte till följd av förslaget. Däremot kommer det ökade behovet av arbets- kraft hos Arbetsförmedlingen sannolikt vara mindre än de årsarbets- krafter som utfört kommunernas arbetsmarknadsåtgärder. Utred- ningen har dessutom – som ett av skälen mot de parallella systemen –anfört att det är sannolikt att det utförs dubbelarbete. Som visats ovan (se avsnitt 10.1.3) bedömer utredningen även att det rör sig om en mindre omfattning än den som redovisas i SKL:s statistik. Detta beror på att utredningens definition av arbetsmarknadspoli- tiska åtgärder inte verkar överensstämma med vad som enligt stati- stiken utgör arbetsmarknadspolitiska åtgärder. För att minska de Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun negativa konsekvenserna av återgången till en större statlig närvaro även i praktiken så är det av största vikt att denna kompetens tas tillvara. Det är även sannolikt att övertagande av denna kompetens kan ge stora vinster för en ökad förståelse för kommunernas verk- samhet. Därmed bör samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna kunna förbättras ytterligare. Det är dock rimligt att tro att förslaget kommer att innebära en nedskärning av personal i de kommuner som har byggt upp en om- fattande arbetsmarknadsverksamhet som ger stöd åt arbetslösa och arbetsgivare som söker arbetskraft. Kommunerna får uttryckligt lagstöd för att ordna platser till feriearbete och feriepraktik tar kommunerna ett stort ansvar när det gäller att hitta platser till feriearbete och feriepraktik på andra arbetsplatser än i den kommunala verksamheten. I praktiken kommer förslaget därför inte att få några konsekvenser såvitt utredningen bedömer. När lagen om arbetslöshetsnämnd och anvisningsbestämmelsen i 4 kap. 4 § SoL upphävs är det dock viktigt att undanröja eventuella oklarheter om kommunernas befogenhet i detta avseende. inte längre kommer att tillhandahålla soci- ala insatser bedöms kunna bidra till en ökning i den kommunala verksamheten, såvida kommunerna gör samma bedömning av beho- vet av sociala insatser som Arbetsförmedlingen har gjort. Förslaget i denna del innebär att Arbetsförmedlingen ska nyttja det reguljära utbildningsväsendet i stället för att lägga medel på nya egeninitierade utbildningar som i huvudsak överensstämmer med ut- budet i det reguljära systemet. Konsekvenser för förslaget redovisas i avsnitt 8. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Den del av förslaget som innebär att kommunerna och Arbetsför- medlingen ska samordna sina respektive stöd utgör en inskränkning i den kommunala självstyrelsen. Syftet med denna reglering är att ta tillvara på de synergier som kan uppnås om båda aktörer bidrar. För- utom att öka kvaliteten, effektivisera arbetet och motverka konflik- ter mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna så syftar regler- ingen även till att öka förtroendet för det offentliga stödet hos den enskilde och skapa bättre förutsättningar för en likvärdig service. Utredningen bedömer att förslaget utgör ett effektivt sätt att uppnå nämnda ändamål. En viktig aspekt är att regleringen är tvingande. Det finns annars risk för att någon förändring inte kommer till stånd. Här har utredningen gjort en intresseavvägning mellan den kommunala självstyrelsen å ena sidan och möjligheterna att komma tillrätta med problemet å andra sidan. När det tydliggörs att kommu- nerna inte har möjlighet att verka fritt på det arbetsmarknadspoli- tiska området är det än viktigare att kommunernas kompetens till- varatas på något annat sätt. En tvingande reglering bedöms därför även kunna mildra de negativa verkningarna av kommunernas från- träde från det statliga åtagandet. Utredningen anser att den kommunala finansieringsprincipen blir tillämplig när skyldigheten att upprätta en samordnad individuell planering införs.43 Vilka uppgifter blir kvar hos kommunerna? Utredningens förslag innebär att kommunerna kommer att ha en fortsatt stor betydelse för arbetsmarknadens funktionssätt, särskilt i gränslandet mot andra politikområden. Rollen kommer dock att se 43Det kan noteras att denna typ av samordnad planering återfinns på flera områden, exempel- vis i SoL 2:7 där planering ska ske tillsammans med . ansåg då, enligt bet. 2009/10:SoU3 s. 14, att den nya skyldigheten inte skulle få till följd att nya medel tillsköts kommunerna, trots att finansieringsprincipen bedömdes aktualiseras. 2008/09:193 anges följande: ”Den föreslagna bestämmelsen om skyldigheten att ingå överenskommelser kommer, enligt regeringens bedömning, inte att innebära några ekonomiska eller andra konsekvenser för huvudmännen. Motiv för denna bedömning är att det inte är fråga om någon ambitionshöj- ning, med hänsyn till att huvudmännen är skyldiga enligt lag att samverka. Ett krav på en överenskommelse torde snarare bidra till att effektivisera samarbetet och skapa förut- sättningar för samordnade insatser. Formaliseringen av samarbetet bör därför också verka kostnadsbesparande .” Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun annorlunda ut jämfört med . Kommunerna kommer inte längre att på frivillig basis lägga omfattande egna resurser på uppgifter som Arbetsförmedlingen ansvarar för. I stället ska kommunerna i större utsträckning bidra med sin särskilda kompetens som samarbetspart till Arbetsförmedlingen och som anordnare av sociala insatser. Ge- nom att renodla såväl Arbetsförmedlingens som kommunernas upp- gifter bör effektiviseringsvinster kunna uppnås. Utredningens för- slag innebär att kommunernas framtida medverkan kommer att se ut på följande sätt: Tabell 10.1 Kommunernas framtida medverkan Mottaga praktikanter, inkl. yrkeskompetensbedömning Mottaga personer för arbetsträning Anordna sysselsättning i Komhall Som samarbetspart till Arbetsförmedlingen Samordnad individuell planering av stöd till den enskilde Framtagande av prognoser och planer avseende näringsliv respektive ungdomsarbetslöshet Arbetsmarknadsmässor (näringsliv), även självständigt Starta eget-verksamhet (näringsliv), även självständigt Finsam Främja sysselsättning i annans regi Som anordnare i utbildningspolitiken Som anordnare av insatser till enskilda Anordna sysselsättning i Komhall Ackvirera platser till feriearbete och feriepraktik Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Däremot ska kommunerna inte: •Självständigt anordna subventionerade anställningar och arbets- praktik i egen eller annans regi (notera dock undantaget avseende feriearbete och feriepraktik). •Utföra validering mot yrke. •Tillhandahålla jobbsökaraktiviteter, coachning och matchnings- stöd, till arbetssökande (även försörjningsstödstagare). •Hjälpa arbetsgivare med att hitta lämpliga kandidater. I det följande kommenteras kommunernas respektive roller. Kommunen i rollen som arbetsgivare Som arbetsgivare har varje kommun en självklar roll i arbetsmark- nadspolitiken genom att vara den största eller en av de största lokala arbetsgivarna. Denna roll berörs inte av utredningens förslag. Det är viktigt att skilja på sådant som kommunen utför primärt i egenskap av arbetsgivare och sådant som innebär att kommunen ger den arbetssökande arbetsmarknadsstöd. I det första fallet behandlas kommunen som alla andra arbets- givare och kan få ersättning för vissa kostnader på samma sätt som om den hade varit en privat arbetsgivare som tar emot en person i subventionerad anställning, arbetsträning eller arbetspraktik.44 Det är dock Arbetsförmedlingen som tillhandahåller och möjliggör stöd- insatsen. Det offentligfinansierade stödet kommer därmed från sta- ten och inte kommunen. Kommunens arbetsgivarintresse får anses bestå i behovet av arbetskraft till verksamheten och förhoppningen om att den anvisade individen ska visa sig kunna tillgodose detta be- hov . Kommunernas agerande kan inte hänföras till det om- råde som enbart ska handhas av staten, här Arbetsförmedlingen. Det är en annan sak om kommunerna själva initierar en stödinsats, se avsnitt 10.1.3. Utredningen bedömer att kommunerna bör kunna ikläda sig roll- en som arbetsgivare även på arbetsmarknadspolitikens område utan särskilt, befogenhetsutvidgande, lagstöd. Det kan dock kräva att det 44Subventionerad anställning omfattar introduktionsjobb, nystartsjobb, extratjänst, lönebi- drag och yrkesintroduktionsanställning. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun finns ett arbetsgivarintresse som beskrivs ovan. Om ett sådant in- tresse saknas skulle mottagandet däremot kunna utgöra understöd till en enskild. Då krävs särskilt lagstöd. För att bedöma om det finns ett arbetsgivarintresse vid mot- tagande av en arbetssökande i en viss åtgärd så kan man titta på om det finns några privata arbetsgivare som agerar på samma sätt. Utred- ningen konstaterar att även privata arbetsgivare tar emot arbetssök- ande i subventionerade anställningar, på arbetspraktik och för arbets- träning. Kompetensenligheten får dock bedömas i det enskilda fallet av domstol. Mot bakgrund av att arbete i rollen som arbetsgivare inte bör kategoriseras som arbetsmarknadsåtgärder vore det önskvärt att kunna se hur stor del av de kommunala arbetsmarknadsåtgärderna som ut- görs av denna kategori. Befintlig statistik särskiljer dock inte arbets- marknadsåtgärderna enligt de två beskrivna typerna45. Utifrån beskriv- ningarna av de redovisade kommunala arbetsmarknadsåtgärderna finns det dock anledning att tro att kommunen som arbetsgivare utgör en inte oväsentlig del av kategorierna Arbetsprövning/-trä- ning, Arbetsmarknadsanställningar, Praktik i offentlig regi och Ferie- jobb/praktik.46 Tillsammans utgör dessa hälften av den arbetstid som enligt SKL lades på kommunala arbetsmarknadsåtgärder 2017. Kommunen i rollen som samarbetspart Kommunerna och Arbetsförmedlingen samarbetar i många olika avseenden. Befintliga samarbeten (se avsnitt 10.1.5) be- rörs inte av utredningens förslag. I stället förtydligas vikten av sam- arbete i allmänhet och i synnerhet genom regleringen av den samord- nade individuella planeringen mellan Arbetsförmedlingen och kom- munen. Utredningen bedömer att kommunernas sociala stöd och deras kunskap om det lokala näringslivet bör tas tillvara genom sam- arbete. Bedömningen är att samarbetet kommer att underlättas av tyd- liggörandet av ansvarsfördelningen. enbart som arbetsgivare som tar emot en anvisad person från Arbetsförmedlingen respektive som anordnare av insatsen. 46Se avsnitt 10.1.3 för en redogörelse av de kommunala arbetsmarknadsinsatserna. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Som främjare av sysselsättning i annans regi Kommunerna har möjlighet att enligt upphandlingslagstiftningen ställa sysselsättningskrav som avtalsvillkor. Det kan handla om att den som vinner kontraktet ska sysselsätta ett antal personer som bedöms stå långt från arbetsmarknaden, när denne utför avtalad tjänst. Det finns även en möjlighet att begränsa de aktörer som får lämna anbud till verksamheter där är funktions- hindrade eller har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Som anordnare av utbildningar Utredningen föreslår att användandet av utbildningar i det reguljära utbildningsväsendet tydliggörs. Se konsekvensanalyser för detta för- slag i avsnitt 8. Som anordnare av insatser till enskilda I denna kategori samlas sådant arbete som innebär stöd till både arbetsgivare som söker arbetskraft och till arbetssökande. Det kan handla om insatser till arbetssökande för att komplettera deras kom- petens så att de förs närmare arbetsmarknaden, hjälp med att för- bättra ansökningshandlingar och hitta passande tjänster att söka, eller stöd till arbetsgivare att hitta lämpliga kandidater. Enligt utredningens förslag är det Arbetsförmedlingens uppgift att svara för arbetsmarknadsstöd till de personer som är anmälda hos myndigheten. Detsamma får anses gälla . För andra enskilda finns inte samma begränsning. För kommunernas del så återfinns begränsningen då i stället i den kommunala kompetensen. Utgångs- punkten är att stöd till enskilda inte kan vara av allmänt intresse för kommunen.47 Kommunerna kommer i fortsättningen att kunna utföra upp- gifter som syftar till att hitta platser för feriearbete och feriepraktik. 47Se till exempel RÅ 1930 ref. 1 och RÅ 1991 ref. 64. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Förslaget innebär att det blir tydligare för den enskilde vilken aktör som ger vilket typ av stöd. Med en samordnad individuell planering bör även det offentliga stödet till den individen kunna utgöra en kedja av insatser som har fastställts med hjälp av kompetens inom arbetsmarknadspolitikens såväl som socialpolitikens område. Där- igenom bör den enskilde både uppleva en förbättrad tydlighet och snabbare kunna få samordnade insatser från både stat och kommun. Dessa konsekvenser bör dels leda till ett förbättrat förtroende för det statliga respektive kommunala stödet, dels förkorta den enskil- des tid i arbetslöshet. och kommunerna däremot inte tar hela sitt ansvar så finns kommunerna respektive Arbetsförmedlingen inte längre där som ett skyddsnät, som garanterar det offentliga stödet till den enskilde. Då är risken att tiden i arbetslöshet i stället förlängs för den arbetssökande. För de individer som är i behov av fysisk kontakt kan förslaget innebära en försämring med tanke på Arbetsförmedlingens pågående arbete att minska den fysiska närvaron (se bilaga 1 till detta kapitel). Utredningen bedömer inte att förslagen får några särskilda konse- kvenser för: Arbetsförmedlingen och kommunerna samarbetar inom ramen för . Genom Rådet för Europeiska socialfonden i (Svenska ) finansieras projekt som ska bidra till en väl fungerande arbetsmarknad och en varaktigt ökad sysselsättning Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun på lång sikt. Kommuner har i allt större utsträckning ansökt om pengar från fonden. Många av de kommuner som utredningen har varit i kontakt med anser att samverkan mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna försvårats på grund av att det råder osäkerhet om Arbetsförmedlingen kan medfinansiera tjänster inom ramen för socialfondens samverkansprojekt, då Arbetsförmedlingen upphand- lar liknade arbetsmarknadstjänster som kan anses vara likvärdiga med de tjänster som kommunerna erbjuder. Utredningens förslag kan påverka socialfondsprogrammets genomförande, både under inne- varande programperiod och kommande, men inte så att det uppstår några direkta hinder. I förlängningen borde en tydligare ansvarsför- delning innebära större möjligheter för ESF att påverka strukturer, skapa bestående effekter och implementering av lyckade metoder och arbetssätt. Det kan till och med bli så att samverkan mellan stat och kommun blir ett måste med en tydligare gränsdragning, för att nå framgång. Med fokus i den sociala pelaren så kan ansvarsfördel- ningen innebära att ESF också kommer samarbeta ännu mer med kommunerna och stödja kommunerna i andra åtaganden som exem- pelvis vägledning och sociala insatser. Förslagen till ESF och för programperioden –2027 tyder på att projekten i ännu större ut- sträckning kommer att jobba med svaga grupper och sociala frågor.48 Utredningens förslag bör innebära att fler kvinnor och män får till- gång till en väl fungerande samverkan mellan Arbetsförmedlingen och kommunernas verksamheter. Därigenom bör den enskilde både uppleva förbättrad tydlighet och samordnade insatser från både stat och kommun. 48ESF+ ska investera på tre områden: 1) Utbildning och livslångt lärande. 2) Effektiva arbets- marknader och lika tillgång till sysselsättning av hög kvalitet. 3) Social inkludering, hälsa och fattigdomsbekämpning. Frågor och svar om den nya socialfonden och globaliseringsfonden. 2021–2027 – Europeiska kommissionen – Faktablad. Europeiska socialfonden+ (ESF+) IP/18/3923. Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun Möjligheter att nå de integrationspolitiska målen Med tydligare möjlighet att ta del av samordnade insatser ges ett bre- dare utbud av insatser att erbjuda den enskilde som har behov av detta. Det innebär att nyanländas heterogena behov kan tillgodoses. Oavsett om en person som är ny i behöver en insats från kommunen eller Arbetsförmedlingen ska den samordnade insatsen kunna tillgodose den enskildes behov på ett mer ändamålsenligt sätt. Ett samspel har påverkan på möjligheterna att nå de integrations- politiska målen bör även det offentliga stödet till den individen kun- na utgöra en kedja av insatser som har fastställts med hjälp av kom- petens inom arbetsmarknadspolitikens såväl som socialpolitikens område. Utredningens förslag syftar till att säkerställa insatser till arbetssökande för att komplettera deras kompetens så att de förs närmare arbetsmarknaden, vilket innebär bättre förutsättningar för utrikesfödda och nyanlända att kunna etablera sig på arbetsmark- naden. Utredningen har även övervägt andra lösning än de föreslagna. Detta beskrivs kort nedan. 10.4.1Kommunerna får ansvar för arbetsmarknadsstöd för personer som uppbär försörjningsstöd I utredningens fokusgrupper 2017 framförde flera företrädare från kommuner anser att det finns behov av att erkänna kommunernas åtagande. De menade att utvecklingen på arbetsmarknaden och sam- mansättningen av de arbetslösa har formaliserat en breddning av kommunernas uppdrag. De kommuner som i undersökningen före- språkade ett utökat uppdrag för kommunerna angav flera skäl till varför de anser att kommunerna är en mer effektiv arbetsmarknads- politisk utförare. Flera kommuner lyfter kommunernas roll som kostnadsbärare för varaktig arbetslöshet som en central faktor som talar för ett ut- ökat kommunalt utföraransvar. Incitamenten att undvika ökade kost- Tydligare ansvarsfördelning mellan stat och kommun nader för försörjningsstöd styr kommunerna mot långsiktigt effek- tiva insatser som leder till hållbar arbetsmarknadsetablering.