sou · H7B342 · 2019-10-01 00:00:00 — Enligt 4 kap. 3 § bör en upphandlande myndighet beakta miljö- hänsyn, sociala och arbetsrättsliga hänsyn vid offentlig upphandling om upphandlingens art motiverar detta. Rätten att få delta i en offentlig upphandling Rätten att få delta i en offentlig upphandling regleras i 4 kap. 4–7 §§. Enligt 4 § får en leverantör, som enligt bestämmelser i den stat i vilken leverantörens verksamhet är etablerad har rätt att leverera den tjänst som upphandlingen avser, inte uteslutas från att delta i en upp- handling endast på grund av krav på att leverantören ska vara en fysisk eller en juridisk person. När det gäller tjänstekontrakt, byggentre- sådan juridisk person som tillgodoser behov i det allmännas intresse, under förutsätt- ning att behovet inte är av industriell eller kommersiell karaktär, och 1. som till största delen är finansierad av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet, 2. vars verksamhet står under kontroll av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet, eller 3. i vars styrelse eller motsvarande ledningsorgan mer än halva antalet leda- möter är utsedda av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet. 38Jfr med principerna för valfrihetssystem enligt 1 kap. 2 § LOV. Se avsnitt 4.2.2. prenadkontrakt eller sådant varukontrakt som också omfattar tjänster eller monterings- och installationsarbeten, får en juridisk person åläggas att i anbudet eller anbudsansökan uppge namn på de personer som ska utföra tjänsterna och deras yrkeskvalifikationer. Av 4 kap. 5 § första stycket framgår – liknande innehåll som i 5 kap. 1 § LOV – följande. En grupp av leverantörer får delta i en upphandling. En upphandlande myndighet får inte ställa upp villkor om att en sådan grupp ska ha en viss juridisk form för att få lämna en anbudsansökan eller ett anbud. Myn- digheten får dock begära att en sådan grupp ska ha en viss juridisk form när den blivit tilldelad kontraktet, om det krävs för att kontraktet ska kunna fullgöras på ett tillfredsställande sätt. Bestämmelsen i innehåller ytterligare två stycken vari regleras att Myndigheten får ange i något av upphandlingsdokumenten hur en grupp av leverantörer ska uppfylla kraven på ekonomisk och finansiell ställning enligt 14 kap. 3 och 4 §§ eller teknisk kunskap och yrkeskunskap enligt 14 kap. 5 § om det är berättigat av objektiva skäl. Myndigheten får ställa upp särskilda villkor om hur en grupp av leve- rantörer ska fullgöra kontraktet om det är berättigat av objektiva skäl. Motsvarande befogenheter finns inte reglerade i LOV. En upphandlande myndighet kan vidare, enligt (4 kap. 6–7 §§) begränsa antalet anbudssökande som får lämna anbud. Enligt 6 § kan detta ske i ett selektivt förfarande, ett förhandlat förfarande med föregående annonsering, en konkurrenspräglad dialog eller ett för- farande för inrättande av innovationspartnerskap. I sådana fall ska den upphandlande myndigheten i annonsen eller inbjudan att bekräfta intresse ange 1.de kriterier och regler som den kommer att tillämpa vid valet av anbudssökande som ska få lämna anbud, och 2.det lägsta antal anbudssökande som kommer att få lämna anbud och, i förekommande fall, det högsta antal som kommer att bjudas in. I finns ytterligare bestämmelser om bl.a. uteslutning (13 kap.), kvalificeringskrav och åberopande av andra leverantörers kapacitet (14 kap.) och egen försäkran och utredning om leverantörer/under- leverantörer (15 kap.). Villkor för underleverantörer enligt En leverantör ansvarar för att de underleverantörer den anlitar upp- fyller de arbetsrättsliga villkor som har ställts i en upphandling. Risker för oskäliga arbetsvillkor kan finnas vid alltför långa och komplexa underleverantörskedjor, varför det kan finnas skäl till att ställa sär- skilda arbetsrättsliga villkor i en upphandling. Enligt 17 kap. 2 § andra stycket ska en upphandlande myn- dighet kräva att leverantören säkerställer att dennes underleverantör som direkt medverkar till att fullgöra kontraktet, uppfyller de villkor som har ställts enligt bestämmelsens första stycke. Enligt 17 kap. 6 § , har en upphandlande myndighet rätt att begära vissa uppgifter från en anbudsgivare, vilket exempelvis kan avse hur stor del av kontraktet som kan komma att fullgöras av någon annan och vilka underleverantörer som leverantören avser att anlita. Endast de leverantörer som faller in under kategorin ”medverkar till fullgörande av kontraktet” torde således, enligt en rimlig tolkning om- fattas av underleverantörsbegreppet (trots att något underleverantörs- begrepp inte finns definierat i författning). Av 1 kap. 20 § framgår vad som avses med ramavtal39, dvs. ett avtal som ingås mellan en eller flera upphandlande myndigheter och en eller flera leverantörer i syfte att fastställa villkoren i kontrakt som senare ska tilldelas . Ramavtal kan enligt bestämmelsen ingås mellan en eller flera upphandlande myndigheter och en eller flera leverantörer. Enligt författningskommentaren40 till bestämmelsen bör dock noteras att ett ramavtal är ett slutet system, vilket innebär att avrop således endast får göras av upphandlande myndigheter som är parter i ramavtalet. Likaså får avrop bara ske från leverantörer som är anslutna till ramavtalet i fråga, dvs. parter i ram- avtalet. Det är därmed inte möjligt för en leverantör att i efterhand ansluta sig till ett ramavtal.41 Det är inte heller möjligt för en upp- 39Ytterligare regler om ramavtal finns bl.a. i 7 kap. 1–9 §§ . 40Se , lag (2016:1145) om offentlig upphandling 1 kap. 20 §, Lexino . 41Se Förvaltningsrätten i dom i mål nr 45 581–10. handlande enhet att i efterhand ansluta till ett ramavtal.42 Kontrakt som baseras på ett ramavtal måste avropas under ramavtalets giltig- hetstid.43 Att ramavtal är slutna system och att parterna måste kunna identifieras framgår också av skäl 6044 till LOU-direktivet.45 4.4.2Lag (1993:1651) om läkarvårdsersättning I lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning (LOL) finns bestämmelser om privatpraktiserande läkares rätt till ersättning från det av landstingen finansierade och administrerade offentliga ersättningssystemet, i de fall vårdavtal inte har träffats med (se 1 §). Motsvarande regler om ersättning för privatpraktiserande fysioterapeuter finns i lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi (LOF). Bestämmelserna i gäller för vård av den som är bosatt46 i om inte något annat särskilt är föreskrivet, men gäller även den som, utan att vara bosatt i landet, bl.a. har rätt till vårdförmåner vid sjukdom och moderskap i enligt vad som stadgas i 2 §. I 3 § LOL definieras vad som enligt denna lag avses med vård, dvs. 42Se Förvaltningsrätten i dom i mål nr 1857–12. Enligt domen ska de myndigheter som planerar att göra avrop från ett ramavtal vid annonseringen aktivt ha bekräftat sitt intresse för detta. I målet finns ett inhämtat yttrande från . 43Att tilldelningsbeslut meddelats efter ramavtals giltighetstid, och därmed också att kontrakt tecknats efter ramavtalets utgång, innebar inte en överträdelse av enligt Kammarrätten i dom , mål nr 1376–16 (se , lag (2016:1145) om offentlig upphandling 1 kap. 20 §, Lexino ). 44I vilka bl.a. anges att ”Vissa aspekter behöver dock klargöras, särskilt att ramavtal inte bör användas av en upphandlande myndighet som själv inte identifieras i dessa. I detta syfte bör de upphandlande myndigheter som är parter i ett specifikt ramavtal från första början tydligt anges, antingen genom att de namnges eller på ”Vissa aspekter behöver dock klargöras, särskilt att ramavtal inte bör användas av en upphandlande myndighet som själv inte identifieras i dessa. I detta syfte bör de upphandlande myndigheter som är parter i ett specifikt ramavtal från första början tydligt anges, antingen genom att de namnges eller på annat sätt, som en hän- visning till en viss kategori av upphandlande myndigheter inom ett tydligt avgränsat geografiskt område, så att berörda upphandlande myndigheter enkelt och otvetydigt kan identifieras. På samma sätt bör ett ramavtal inte vara öppet för anslutning av nya ekonomiska aktörer när det väl har ingåtts. När en inköpscentral använder allmänna register över upphandlande myndig- heter eller kategorier av upphandlande myndigheter, såsom lokala myndigheter i ett visst geo- grafiskt område, och myndigheterna har rätt att utnyttja de ramavtal som inköpscentralen ingår, bör inköpscentralen göra detta på ett sätt som gör det möjligt att kontrollera inte bara den berörda upphandlande myndighetens identitet, utan också från vilket datum den fick rätt att utnyttja de ramavtal som inköpscentralen ingår, eftersom detta datum avgör vilka specifika ramavtal som den upphandlande myndigheten bör få använda.” 45Se och rådets direktiv /24/EU av om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv /18/EG. 46Enligt författningskommentar till bestämmelsen är avsikten att samma bosättningsbegrepp ska tillämpas som i folkbokföringslagen (1991:481). medicinskt motiverad vård, behandling eller undersökning som ges av en läkare eller under läkarens överinseende samt rådgivning som lämnas av läkare i födelsekontrollerande syfte eller i fråga om abort eller sterilisering. Det är således endast de åtgärder som ryms inom ovan avgränsat vårdbegrepp som kan generera läkarvårdsersättning enligt lagen. Enligt bestämmelsens andra stycke får ställa krav på remiss för vård hos privatpraktiserande läkare med specialistkompetens som villkor för ersättning, däremot endast under förutsättning att remiss- krav även gäller för motsvarande vård hos en specialist inom lands- tinget. Remiss får dock inte krävas för läkarvård inom verksamheter som avser barnmedicin, gynekologi eller psykiatri (3 §, andra stycket). Enligt 4 § avses med det landsting inom vars område läkaren bedriver eller avser att bedriva sin verksamhet. Det är med andra ord det som ansvarar för läkarvårdsersättningen gentemot läkaren, oberoende av från vilket landsting patienten kom- mer eller är bosatt i. Enligt lagen lämnas läkarvårdsersättning endast till läkare som har sam- verkansavtal med rörande sin verksamhet. Bestämmelsen om samverkansavtal avser inte vikarie enligt 10 § (se 5 §). Av 5 § tredje och fjärde stycket framgår att En läkare i privat verksamhet som ger vård enligt avtal med , får ta emot ersättning från på de villkor och enligt de grunder som och läkaren kommit överens om. gäller i stället för bestämmelserna i denna lag. Vid ingående av samverkansavtal och vårdavtal ska till- lämpa lagen (2016:1145) om offentlig upphandling eller lagen (2008:962) om valfrihetssystem, om inte annat följer av 5 a–5 h §§. Vid en sådan tillämpning av lagen om offentlig upphandling ska de bestämmelser till- lämpas som gäller tjänster av sådant slag som anges i bilaga 2 till den lagen.”47 47Här möjliggörs, enligt kommentar till bestämmelsen, en tillämpning av 15 kap. när det gäller ingående av samverkansavtal, torts att dessa är att anse som tjänstekoncessioner för vilka normalt inte gäller (med hänvisning till 1 kap. 2 § ). Av 5 a–h §§ framgår vad som gäller om en läkare, som enligt den aktu- ella lagen är ersättningsberättigad, avser att överlåta sin verksamhet. Läkaren ska (enligt 5 a §) anmäla till om denne vill säga upp sin rätt till ersättning och möjliggöra för annan läkare att få ingå sam- verkansavtal med med motsvarande villkor (ersättnings- etablering). Enligt 6 § första meningen ska svara för den läkarvårds- ersättning som inte täcks av patientavgiften. Om vården har avsett en patient som inte är bosatt inom område, skall det lands- ting inom vars område patienten är bosatt svara för den utbetalda läkarvårdsersättningen, om inte landstingen kommer överens om något annat.48 Av 7 § framgår bl.a. vissa krav på kompetens och drift av verk- samhet för att få ersättning, samt vilka läkarspecialiteter som undan- tas från läkarvårdsersättningen. Av 8 § framgår krav på arbetstid49 i verksamheten för att vara berättigad till ersättning. Enligt 9 § utgår inte ersättning till läkare som är anställd i något landstings hälso- och sjukvård eller i ett bolag eller annan juridisk person sinom hälso- och sjukvården som har ett rättsligt bestämmande inflytande i. Däremot kan ersättning lämnas om läkaren är tjänstledig (enligt for- mellt beslut från ) och vikarierar för en annan läkare. Företagshälsovård eller elevhälsa enligt 2 kap. 25 § skollagen (2010:800) omfattas inte heller av rätten till läkarvårdsersättning. 48Detsamma gäller om patienten inte är bosatt inom något landstingsområde, men inom vilket område patienten eller familjemedlemmen är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbetslös, det landsting inom vars område personen är registrerad som arbetssökande, svara för den utbetalda läkarvårdsersättningen. kan också, efter överenskom- melse med få ansvaret att ha hand om utbetalning av läkarvårdsersättning. 3 § HSL om principen att hemlandstinget svarar för vård i annat landsting, så kallad utomlänsvård. 49Senast efter verksamhetens start ska läkaren, som huvudregel, arbeta heltid (motsvar- ande minst /vecka i genomsnitt ”eller har arbetat minst någon tolvmånadersperiod ”) för att vara berättigad till läkarvårdsersättning om ej villkoren i bestämmelsens andra stycke är uppfyllda. Enligt 14 § ska en läkare som får läkarvårdsersättning samverka med andra inom vård- och rehabiliteringsområdet. kan meddelas av regeringen kring detta om inte nödvändiga riktlinjer kan uppnås på annat sätt.50 I15–19 §§ regleras gemensamma bestämmelser om läkarvårdsersätt- ningen med angivelse av grunder för beräkning av arvoden m.m. Enligt 15 § ska bl.a. läkarvårdsersättning för viss åtgärd lämnas med ett belopp som utgör skälig ersättning för läkarens arbete och kostnader. Ersättning ska således lämnas för specifika åtgärder och inte för eller för ett visst antal patienter.51 I 20 § finns särskilda regler gällande ersättning inom vissa (geo- grafiska) områden. Av bestämmelsen framgår att en läkare som etable- rar sig på en ort inom ett särskilt stödområde, ska arvoden enligt 15 § lämnas med tjugo procents förhöjning och denna ska betalas av lands- tinget. efter etableringen ska däremot höjningen minskas ner till . Vad som avses med stödområde framgår av förordning (1999:1382) om stödområden för vissa regionala företagsstöd. I 22–25 a §§ finns bestämmelser om patientavgift. Av 22 § framgår att patienten får avkrävas patientavgift från en, enligt lagen ersättnings- berättigad, läkare. För rådgivning i födelsekontrollerande syfte, abort eller sterilisering får patientavgift däremot inte tas ut. Detsamma gäller om det framgår av särskilda föreskrifter. Av bestämmelsens andra stycke framgår att om patientavgift inte får tas ut, ska 6 § första stycket tillämpas på motsvarande sätt. Detta innebär att det är patientens hem- landsting som ska svara för kostnaden för patientavgift som inte tas ut av patienten. Läkaren kan dock alltid vända sig till det landsting inom vars område verksamheten bedrivs. 50Se kommentar till 14 §. 51Se vidare 15 § samt kommentar till densamma. I 26 § stadgas att en läkare som begär läkarvårdsersättning ska medverka till att den egna verksamheten kan följas upp och utvärderas. Läkaren ska till lands- tinget lämna en redovisning med uppgifter om mottagningens personal och medicintekniska utrustning samt om utförda vårdåtgärder och antalet patientbesök. Läkaren ska på begäran av lämna upplysningar och visa upp patientjournal samt övrigt material som rör undersökning, vård eller behandling av en patient och som behövs för kontroll av begärd läkarvårdsersättning. Av 6 § (1998:543) om hälsodataregister följer att läkaren också ska lämna uppgifter till hälsodataregister. Här bör noteras att landstingen inte har rätt till uppgifter som med- för att enskilda patienters identitet röjs, utan syftet är att ta del av räkningsunderlag och andra uppgifter som behövs för kostnadsupp- följning av de privatpraktiserande vårdgivare som har offentlig finan- siering enligt denna lag. 4.5Bestämmelser av betydelse för bemanning och inhyrning av personal När det gäller nationell lagstiftning inom området för bemanning och uthyrning av personal gäller framför allt lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare (uthyrningslagen). Den trädde i kraft och och rådets direktiv /104/EG av om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag (bemanningsdirektivet) genomfördes i och med detta i svensk rätt. Bemanningsdirektivets syfte (se artikel 2) är: …att skydda arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och för- bättra kvaliteten i det arbete som utförs av dem genom att erkänna prin- cipen om likabehandling enligt artikel 5 tillämpas på dem och genom att erkänna bemanningsföretag som arbetsgivare, med beaktande av behovet att fastställa en lämplig ram för anlitande av arbetskraft som hyrs ut av bemanningsföretag för att effektivt bidra till att skapa arbetstillfällen och till att utveckla flexibla arbetsformer. gjordes också ändringar i lagen (1993:440) om privat arbets- förmedling och uthyrning av arbetskraft, som , efter ändringarna, endast innehåller bestämmelser om privat arbetsförmedling.52 Uthyrning av arbetstagare är baserad på ett trepartsförhållande där bemanningsföretaget är arbetsgivare (och ett anställningsavtalsför- hållande gäller mellan bemanningsföretaget och (den uthyrde) arbets- tagaren). Arbetstagare utför dock i praktiken arbete åt annan än arbetsgivaren, dvs. Det föreligger däremot inget avtals- förhållande mellan den uthyrde arbetstagaren och kundföretaget. Där- emot råder ett affärsförhållande mellan bemanningsföretaget och kund- företaget. Denna omständighet har medfört att kundföretag, genom även annan lagstiftning än uthyrningslagen och arbetsförmedlings- lagen, har fått ett lagstadgat ansvar för den inhyrde arbetstagarens villkor. Exempelvis framgår av 2 kap. 1 § första punkten 4 diskrimi- neringslagen (2008:567) att en arbetsgivare inte får diskriminera den som hos arbetsgivaren står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft. Bemanningsföretaget svarar på motsvarande sätt (enligt 2 kap. 1 § första stycket punkten 1 diskrimineringslagen) för att den uthyrde arbetstagaren inte diskrimineras av bemanningsföretaget. Samma gemensamma ansvar mellan kundföretag och bemannings- företag gentemot (inhyrd/uthyrd) arbetstagare regleras i arbetsmiljö- lagen (1977:1160). Arbetsmiljöansvaret ligger primärt på arbetsgivaren, dvs. bemanningsföretaget, medan den som anlitar inhyrd arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet – i detta fall kundföretaget – ska vidta de skyddsåtgärder som är nödvändiga i detta arbete (se 3 kap. 12 § andra stycket arbetsmiljölagen (se nedan avsnitt 4.7)53. Även i andra situationer är ansvaret gemensamt. Arbetsgivaren (bemanningsföretaget) har exempelvis ansvar för den organisatoriska och sociala arbetsmiljön och att regler gällande detta följs, men med arbetsgivare likställs, enligt föreskrifter (se 3 § AFS 2015:4) den som hyr in arbetskraft, dvs. I de fall någon eller några av de berörda parterna utgörs av hälso- och sjukvårdspersonal eller vårdgivare som därmed bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet, läggs till befintliga regler om bemanning 52Se SFS 2012:856. Lag om ändring i lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyr- ning av arbetskraft. 53SOU 2011:5, s. 100 f. och in-/uthyrning av personal, också ansvaret för att bedriva en jäm- lik, behovsstyrd, god och patientsäker vård som i sin tur regleras bl.a. i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), patientsäkerhetslagen (2010:659), patientlagen (2014:821) m.fl., och där arbetsmiljön och ansvaret för densamma också kan vara avgörande för patientsäkerheten. Det krävs därför både tydlighet och förståelse för vem som har ansvar för vad, särskilt då flera aktörer kan vara ansvariga samtidigt54 (se vidare avsnitt 13.4). 4.5.1Lag (2012:854) om uthyrning av arbetstagare Av 1 § uthyrningslagen framgår att lagen gäller arbetstagare som är anställda av bemanningsföretag i syfte att hyras ut till kundföretag för arbete under kundföretagets kontroll och ledning. Syftet för anställ- ningen ska således vara uthyrning. Detta innebär att situationer där en anställd ”lånas” ut av bemanningsföretaget till ett kundföretag, inte träffas av lagen. Inte heller omfattas annan bemanningsverksamhet som ett bemanningsföretag kan erbjuda kundföretaget som exempel- vis har med rekrytering eller entreprenadförhållanden att göra. Dock är det inte alltid lätt att i praktiken avgöra om en verksamhet sker i entreprenadform eller om det ska betraktas som uthyrning av arbets- tagare, varför bedömning måste göras i varje enskilt fall.55 Eftersom lagen omfattar både privat och offentlig verksamhet, innebär detta att inhyrning av hälso- och sjukvårdspersonal inom hälso- och sjukvårdsverksamhet omfattas av den aktuella lagstiftningen under förutsättning att personalen är anställd av ett bemanningsföretag. Samma regler gäller då för privata utförare som för de som drivs i landstingens egna regi. I 2 § regleras att ett avtal som inskränker arbetstagarens rättigheter enligt denna lag, är ogiltigt i den delen, om inte annat följer av 3 §. Denna bestämmelse träffar alltså avtal mellan bemanningsföretag och arbetstagare, bemanningsföretag och kundföretag och kollektivavtal. 54Inte minst vid situationer då externa leverantörer eller underleverantörer till upphandlade utförare tar in personal från bemanningsföretag och som kan medföra komplexa ansvars- fördelningar. 55I kommentaren till 1 § hänvisas till prop. 1970:166 s. 21 ff. samt till rättsfallen NJA 1989 s. 629 och AD 2006 nr 24. Ledning för tolkningen bör kunna hämtas ur praxis, men ytterst är det EU- domstolens tolkning av bemanningsdirektivet som avgränsar vad som avses med uthyrning av arbetstagare, se prop. 2011/12:178 s. 27 och 28.” (se författningskommentar Karnov, förf. Av 3 § framgår att vissa inskränkningar får göras genom kollektiv- avtal som har slutits av en central arbetstagarorganisation, dock under förutsättning att avtalet respekterar övergripande skydd för arbets- tagare som avses i bemanningsdirektivet56. Enligt 4 § får ett sådant avtal (som avses i 3 §) tillämpas av ett bemanningsföretag gentemot en arbetstagare som inte är medlem av den avtalsslutande arbetstagarorganisation, under förutsättning att arbetstagaren ”sysselsätts i sådant arbete som avses med avtalet och inte omfattas av något annat tillämpligt kollektivavtal”. I 5 § definieras i tre punkter vad som avses med bemannings- företag (”en fysisk eller juridisk person som har arbetstagare anställda i syfte att hyra ut dessa till kundföretag för arbete under kundföretagets kontroll och ledning”), kundföretag (”en fysisk eller juridisk person för vilken och under vars kontroll och ledning arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag arbetar”) och grundläggande arbets- och anställ- ningsvillkor. Med denna tredje punkt avses i lagen: villkor som fastställts i kollektivavtal eller andra bindande generella be- stämmelser som gäller hos kundföretaget och som avser a)arbetstidens längd, övertid, raster, vilotid, nattarbete, semester eller helgdagar, b)lön, c)skydd för barn och ungdomar, gravida, nyblivna mödrar och ammande kvinnor, eller d)skydd mot diskriminering på grund av kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfatt- ning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Definitionerna i uthyrningslagen skiljer sig dock något från defini- tionerna i bemanningsdirektivet.57 Av 6 § stadgas att en arbetstagares uppdrag i kund- företaget varar, så ska arbetstagaren, av bemanningsföretaget, tillför- säkras minst de grundläggande arbets- och anställningsvillkor som skulle ha gällt om han eller hon hade anställts direkt av kundföretaget för utförande av samma arbete. Bestämmelsen ger uttryck för likabehand- lingsprincipen som motsvaras av artikel 5.1 i bemanningsdirektivet. Likabehandlingsprincipen ska, frånsett undantaget i 3 §, enligt kom- mentaren till bestämmelsen, tolkas strikt efter sin ordalydelse.