sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Tillståndsperioder som sammanfaller i tiden innebär att myn- dighetens förberedande arbete inför utlysning av sändningstillstånd underlättas. Om tillståndsperioderna inte överensstämmer finns en risk att osäkerhet uppstår om vilket utrymme som myndigheten disponerar för tillståndsgivning, dvs. hur många tillstånd som kan meddelas. Synkroniserade tillståndsperioder innebär i stället att möj- ligheterna till ett effektivt utnyttjande av det tillgängliga frekvens- utrymmet ökar. Utredningens bedömning är därför att tillståndsperiodernas längd för public service-tv och annan tv bör vara synkroniserade. Förutsättningarna för helt synkroniserade tillståndsperioder Nuvarande tillstånd för marksänd tv som meddelats av Myndigheten för press, radio och tv löper ut . Det innebär att till- ståndsperioden inte är helt synkroniserad med public service-före- tagens nuvarande tillstånd som sträcker sig till . Mot bakgrund av beslut om att åttaåriga tillstånd för public service ska börja gälla bör tillstånd för annan marksänd tv också gälla . På så sätt skapas förutsättningar för helt synkronise- rade tillståndsperioder. Enligt 4 kap. 12 § andra stycket radio- och tv-lagen kan Myndig- heten för press, radio och tv besluta om kortare tillståndsperiod än om det finns särskilda skäl. Om myndigheten beslutar om en och lång tillståndsperiod för de tillstånd som Tillståndsperioden för marksänd tv börjar gälla är det möjligt att tillstånden för både public service-tv och annan tv kan gälla för alla . Därmed kan alltså tillståndsperiodernas längd sammanfalla helt efter att nästa sexåriga tillståndsperiod för public service löpt ut. Ut- redningen anser att det kan vara lämpligt att tillståndsmyndigheten överväger denna möjlighet. 14.3.2Tillståndsperiodens längd för annan tv än public service Förslag: Frågan om tillståndsperiodens längd för annan tv än public service bör utredas ytterligare, inför den tillståndsperiod som inleds 2026. Som framgår av föregående avsnitt finns fördelar med tillstånds- perioder som sammanfaller. Av nuvarande bestämmelser följer att nästa tillståndsperiod är sexårig, både för public service-tv och annan tv. gäller att tillstånd för public service-tv ska gälla . Frågan om tillståndsperiodens längd för annan tv än public service ska vara aktualiseras därför i prakti- ken först i och med den tillståndsperiod som ska inledas . Det finns därför möjlighet att avvakta för att i ett senare skede återkomma till frågan och föreslå ändringar i radio- och tv-lagen. Det finns också skäl som var för sig talar för att beakta frågan om tillståndsperiodens längd tillsammans med andra frågor som påverkar förutsättningarna för marksänd tv. Ett skäl att återkomma till frågan i ett senare skede och utreda den i ett bredare sammanhang är att frågan inte kan ses isolerad från utvecklingen på mediemarknaden, t.ex. det minskande intresset för marksändningar, hur andra distributionsplattformar utvecklas och hur allmänhetens mediekonsumtion förändras. Det är, enligt utred- ningen, rimligt att anta att kommer att innebära ytterligare utveckling när det gäller teknik för tv-distribution och förändringar av de kommersiella förutsättningarna för att verka på mediemarknaden. Det kan därför vara förenat med vissa risker att redan nu lämna förslag om åttaåriga tillståndsperioder som ska gälla –2033. Tillståndsperioden för marksänd tv Ett annat skäl är att frågan om tillståndsperiodernas längd har beröringspunkter med frekvenspolitiken, dvs. hur det allmänna väl- jer att möjliggöra användning av tillgängligt radiospektrum. Utred- ningen om radiospektrumanvändning har lämnat betänkandet Frekvenser i samhällets tjänst (SOU 2018:92), bl.a. med förslag om de frekvensband som används för marksänd tv. Slutligen kan framhållas att en översyn kan ge utrymme för att se över frågor som har betydelse för marknätets utveckling och kon- kurrenskraft. Utvecklingen på mediemarknaden liksom förändringar i allmänhetens mediekonsumtion innebär att allt färre använder marknätet för att ta del av tv-sändningar. Utvecklingen beskrivs närmare i avsnitt 13.3.1. Utredningen bedömer att det trots marknätets minskande bety- delse finns ett fortsatt stort intresse från tv-bolagens sida att få till- stånd att sända i marknätet. Det visades bl.a. vid de senaste tillstånds- omgångarna som genomfördes och 2016. Än så länge har inte heller några tillståndshavare valt att lämna marknätet med en direkt hänvisning till plattformens vikande ställning. Marksänd tv är alltså, trots det minskade publikunderlaget, enligt utredningens uppfatt- ning en fortsatt viktig distributionsform. Det kan dock inte bortses från att tillståndshavare framöver kan komma att välja att inte sända i marknätet, med hänsyn till det minskande publikintresset för distributionsformen. I sammanhanget bör det nämnas att de ekonomiska förutsättningarna för att bedriva sändningar i marknätet påverkas av hur många aktörer som sänder. Om några tillståndshavare väljer att lämna så ökar kostnaderna för de som är kvar. De ekonomiska villkoren är i huvudsak en fråga mellan programföretagen och operatören, men kan påverkas av de yttre ramar som ges av tillståndsvillkoren. Utredningen bedömer sammantaget att det är en fördel om för- slag om tillståndsperiodens längd kan lämnas med beaktande av den senaste utvecklingen på medieområdet, dvs. så nära som möjligt inför det att en ny tillståndsperiod ska börja gälla. Tillståndsperioden för marksänd tv Utredningen om radiospektrumanvändning har lämnat betänkandet Frekvenser i samhällets tjänst (SOU 2018:92). Utred- ningens uppdrag var att föreslå hur frekvensanvändningen kan pla- neras på lång sikt, åren 2027–2047, för att kunna möta samhällets behov så effektivt som möjligt. I uppdraget ingick bl.a. att undersöka förutsättningarna för de frekvensband som används för marksänd radio och tv. Utredningen om radiospektrumanvändning menar att marknäten för radio och tv fyller en viktig funktion i den svenska mediepolitiken. Genom marknäten når public service-företagen av den fast bosatta befolkningen i fritt tillgängliga sänd- ningar och med hög säkerhet och robusthet. Den förändrade medie- konsumtionen innebär dock en ökande efterfrågan på innehåll som tillgängliggörs online och det kan enligt utredningen inte uteslutas att efterfrågan på marksänd tv minskar –2047. Utredningen föreslår att bör verka för att en s.k. ko-primär allokering av frekvensutrymmet som används för marksänd tv antas vid Internationella teleunionens världsradiokonferens (SOU 2018:92 s. 214). Med ko-primär allokering menas att frekvensutrymmet kan ut- nyttjas av två olika typer av radioanvändning. Utredningen fram- håller att det är ett nationellt beslut om landet i sådant fall vill ha den ena eller andra användningen eller om landet vill att båda använd- ningarna ska dela på frekvensutrymmet (SOU 2018:92 s. 215). Utredningen om radiospektrumanvändning föreslår också att förutsättningarna för en övergång från marksänd tv till alter- distributionssätt för att nå hela befolkningen utreds . Utredningen bedömer det som sannolikt att marknäts- sändningar av tv kan komma att behövas eller därefter, men anser att behöver vara förberedd på en snabbare förändring än så (SOU 2018:92 s. 214 och 220). Det kan också nämnas att det på europeisk nivå beslutats att det frekvensutrymme som används för tv fortsatt ska användas för tv (och Rådets beslut (EU) 2017/899 av om användningen av frekvensbandet 470–i unionen). Tillståndsperioden för marksänd tv Hur påverkas frågan om tillståndsperiodernas längd av de förslag och bedömningar som lämnats av Utredningen om radiospektrumanvändning ? beslut innebär att public service-bolagens tillstånd kom- mer att gälla . Den första åttaåriga tillstånds- perioden kommer alltså att sträcka sig till och med och därmed delvis överlappa den tidshorisont som radiospektrumutredningen lämnat förslag om. Så- vida public service-bolagens tillstånd , liksom , ställer krav på att programmen ska sändas i marknätet påverkas också möjligheten att använda det aktuella frekvensutrymmet för annat än tv. Hur stor denna påverkan blir beror på vilket intresse det finns från andra tv-företag att sända via marknätet och på vilka förutsätt- ningar som ges av regeringen i de beslut om vilket frekvensutrymme som får användas för tv som föregår tillståndsgivningen. Om spektrumutredningens förslag om ko-primär allokering genom- förs skapas möjligheter för att fatta beslut om annan använd- ning än tv-sändningar i det nu aktuella frekvensutrymmet. I praktiken är dock sådana möjligheter beroende av hur frekvensutrymmet an- vänds i våra grannländer. En annan användning förutsätter koordiner- ing med åtminstone , och . Mot bakgrund av att EU beslutat om fortsatt användning för tv och att det finns en tröghet i det internationella frekvensplaneringsarbetet är det inte troligt att beslut kan fattas om att tv-frekvenserna ska tas i anspråk för något annat . Det är dock inte osanno- likt att frågan om att frigöra frekvenser för annan användning kan komma att aktualiseras under den åttaåriga tillståndsperiod som in- leds 2026. Mot denna bakgrund bedömer utredningen att det inte är lämp- ligt att redan nu lämna förslag om hur långa tillståndsperioderna ska vara för annan tv än public service . Tillståndsgivningssystemet bör utformas så att marknätet är attraktivt som distributionsplattform En översyn bör sammantaget sträva efter att åstadkomma så goda förutsättningar för marksänd tv som möjligt, bl.a. mot bakgrund av marknätets betydelse för public service och för landets säkerhet och Tillståndsperioden för marksänd tv Ett konkurrenskraftigt marknät är en fördel för medie- marknaden som helhet och bör vara utgångspunkten för en sådan översyn. Frågor som bör bli föremål för en översyn i ett sådant samman- hang är bl.a. tillståndsgivningssystemets utformning. Långa tillstånds- perioder innebär i sig att systemet blir stelt och att möjligheten för nya aktörer att komma in försvåras. En utgångspunkt för en översyn kan därför vara att reglerna bör vara utformade för att underlätta och framför allt påskynda processen för nya aktörer att få tillstånd om ledigt sändningsutrymme uppstår under en pågående tillståndsperiod. Att lättare kunna förändra och anpassa utbudet i marknätet kan vara ett sätt att stärka marknätets konkurrenskraft. Frågor som aktuali- seras är bl.a. hur tillståndsprocessen kan utformas och vilka krav som tillståndsmyndigheten kan ställa på tillståndshavarna. Utredningen bedömer ovan att det är en fördel med synkroniserade tillståndsperioder för public service tv och annan tv (avsnitt 14.3.1). Utredningen bedömer dock också att det bör analyseras ytterligare om tillståndsperiodernas längd kan utformas på ett flexibelt sätt utan att fördelarna med synkroniserade tillståndsperioder går förlorade. Ökad flexibilitet kan t.ex. åstadkommas om tillståndsperiodens längd var kortare, men medgav förlängning så att en tillståndsperiod sammanlagt kunde uppgå till innan tillståndet utlystes på nytt. En lösning skulle kunna vara fyraåriga tillståndsperioder med rätt till en fyraårig förlängning. Detta bör dock – som sagts – utredas ytter- ligare, inför den tillståndsperiod som inleds 2026. Bestämmelser om vidaresändningsplikt infördes genom lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar. Syftet var bl.a. att säkerställa att boende i en kabelansluten fastighet hade tillgång till samma pro- gramutbud som de skulle ha haft om fastigheten inte hade varit an- sluten till kabelnätet (prop. 1984/85:199 s. 38 f., prop. s.124 och prop. 2004/05:105 s. 25). Bestämmelserna om vidaresänd- ningsplikt finns nu i 9 kap. radio- och tv-lagen och omfattar sänd- ningar från och . Regleringen innebär bl.a. att vidaresändningsplikten inte omfattar fler än fyra programtjänster som sänds . Sökbar text-tv omfat- tas inte. Myndigheten för press, radio och tv har i en rapport föreslagit dels att vidaresändningsplikten ska omfatta fyra programtjänster med olika innehåll, dels att sökbar text-tv ska ingå i vidaresändningsplikten. Detta avsnitt inleds med en redogörelse för den EU-rättsliga grunden för möjligheten att införa vidaresändningsplikt följt av yttrandefrihetsgrundlagens och radio- och tv-lagens bestämmelser om vidaresändningsplikt. Därefter redogörs för Myndigheten för press, radio och tv:s förslag. Slutligen redogörs för utredningens överväganden om vidaresändningsplikten bör omfatta fyra program- tjänster med olika innehåll och om sökbar text-tv ska ingå i vidare- sändningsplikten. trädde och rådets direk- tiv (EU) 2018/1972 av om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation i kraft (direktivet om europeisk kodex för elektronisk kommunikation). Medlems- staterna ska ha genomfört direktivet i nationell lagstiftning . Direktivet ger, i likhet med tidigare direktiv på området, en möjlighet för medlemsstaterna att meddela bestäm- melser om skälig sändningsplikt (vidaresändningsplikt). Genom- förandet av direktivet om en europeisk kodex för elektronisk kom- munikation och dess bestämmelser om sändningsplikt kommer att ske parallellt med eventuella ändringar i radio- och tv-lagen (2010:696) gällande vidaresändningsplikt. Hänvisningar i detta avsnitt sker därför till kodexen och inte till tidigare direktiv. En medlemsstat får enligt direktivet ålägga tillhandahållare av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster som används för distribution av radio- och tv-sändningar till allmänheten skälig sändningsplikt för överföring av vissa angivna radio- och tv- sändningar och därtill hörande tilläggstjänster. En förutsättning är att ett betydande antal slutanvändare använder ett sådant nät och tjänster som sitt huvudsakliga medel för att ta emot sändningarna. Sändningsplikt ska bara införas när det är nödvändigt för att uppfylla mål avseende allmänintresset som klart definieras av varje medlems- stat och de ska vara proportionella och transparenta (artikel 114.1 direktivet om en europeisk kodex för elektronisk kommunikation). Om en medlemsstat infört bestämmelser om vidaresändningsplikt ska dessa ses över med jämna mellanrum (artikel 114.2). Den sändningsplikt som åläggs en bestämd tillhandahållare av medietjänster bör vara rimlig. Medlemsstaterna bör ge en objektiv motivering till den sändningsplikt som föreskrivs i den nationella lagstiftningen för att säkerställa att denna plikt är transparent, pro- portionell och tydligt definierad (skäl 308 direktivet om en europeisk kodex för elektronisk kommunikation). Varje svensk medborgare och svensk juridisk person har enligt yttrande- frihetsgrundlagen (YGL) rätt att sända radioprogram genom tråd. Denna etableringsfrihet får bara inskränkas genom de undantag som räknas upp i grundlagen (3 kap. 1 och 2 §§ YGL). Ett av undantagen innebär att det i lag får meddelas föreskrifter om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning (3 kap. 2 § 1 YGL). En sådan be- gränsning av sändningsrätten får bara göras för att tillgodose ända- mål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ända- mål som har föranlett begränsningen och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen (jfr 3 kap. 5 § YGL och 2 kap. 21–23 §§ regeringsformen). Vidaresändningsplikten avser program. definieras program i YGL som innehållet i ljudradio, tv eller andra sådana överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor samt innehållet i offentliga uppspelningar ur en databas (1 kap. 2 § YGL). Program är en kortare form av det använda begreppet radioprogram som tar sikte på innehållet i de sändningar eller andra överföringar som behandlas i grundlagen. Någon ändring i sak är inte avsedd (prop. 2017/18:49 s. 248). Den som äger eller på annat sätt förfogar över ett elektroniskt kommunikationsnät som används för överföring av tv-sändningar till allmänheten genom tråd ska, om ett betydande antal hushåll som är anslutna till nätet använder det som sitt huvudsakliga medel för att ta emot tv-sändningar, se till att de boende i de ansluta hushållen kan ta emot tv-sändningar som sker med tillstånd av regeringen och som kan tas emot i området utan villkor om särskild betalning. Skyl- digheten gäller bara för tv-sändningar vars sändningstillstånd har förenats med krav på opartiskhet och saklighet samt ett villkor om ett mångsidigt programutbud där det ska ingå nyheter. sändningsplikt gäller bara om förutsättningarna är uppfyllda för vidaresändning enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Tv-sändningarna ska kunna tas emot på ett tillfredsställande sätt och utan kostnad för själva mottagningen (9 kap. 1 § radio- och tv-lagen). Vidaresändningsplikten omfattar inte fler än fyra programtjänster som sänds av en tillståndshavare vars verksamhet finansieras med public service-avgift enligt lagen (2018:1893) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst (9 kap. 2 § radio- och tv-lagen). Myndigheten för press, radio och tv får, om det finns särskilda skäl, i enskilda fall besluta om undantag från vidaresändningsplikten, antalet kanaler som ska vidaresändas och den teknik som ska använ- das (9 kap. 7 § radio- och tv-lagen). Enligt förarbetena till bestämmelserna om vidaresändningsplikt finns det ett starkt allmänt intresse av att befolkningen i hela landet nås av det programutbud som sänds i allmänhetens tjänst och som finansieras via tv-avgiften. En sådan ordning främjar yttrandefrihet och informationsfrihet samt ger hushållen tillgång till ett mångsidigt programutbud som under krav på bl.a. saklighet och opartiskhet tar hänsyn till olika åldersgruppers behov, intresset av att spegla kulturell mångfald, funktionshindrades behov och andra samhällsviktiga in- tressen. Man bör även betrakta det utbud av tv-program som () sänder som en helhet, som tillsammans upp- fyller kraven för att omfattas av sändningsplikt. Utgångspunkten var därför att samtliga hushåll, oavsett om de är anslutna till ett kabelnät, ska ha tillgång till hela det programutbud som sänds i allmänhetens tjänst (prop. 2004/05:105 s. 16 f. och s. 23 ff., bet. 2004/05:KU26, rskr. 2004/05:252). 15.4Myndigheten för press, radio och tv:s rapport 15.4.1Programtjänster med olika innehåll Myndigheten för press, radio och tv har sammanställt rapporten , utrymmet för lokala kabelsändarorganisa- tioner samt tillgång och upptäckbarhet i en onlinemiljö – En översyn av nuvarande reglering och analys av framtida behov (Vidaresändnings- plikt 2016, Myndigheten för press, radio och tv:s dnr 16/01858). I rapporten föreslår myndigheten bl.a. att de programtjänster som omfattas av vidaresändningsplikt ska ha olika innehåll. Myndigheten anser att ett krav på att programtjänsterna ska ha olika innehåll inte innebär en utökad skyldighet för distributörerna eftersom skyldigheten fortfarande skulle omfatta fyra program- tjänster. Den ändring som föreslås innebär i stället en ökad tydlighet och förutsägbarhet och skapar en yttre gräns för distributörernas skyldigheter. Detta ger ett mer hållbart och neutralt krav som allmänhetens tillgång till public service-bolagens programutbud fortfarande garanteras (s. 50). Under arbetet med rapporten 2016 fick olika intressenter möjlighet att lämna synpunkter på förslaget till Myndigheten för press, radio och tv. SVT och Utbildnings- radio AB (UR) ansåg att vidaresändningsplikten borde omfatta fyra programtjänster med olika innehåll. De operatörer, , , , och , som lämnade synpunkter ansåg att de programtjänster som omfattades av vidaresändningsplikt borde ha olika innehåll. Även ett antal intresseorganisationer lämnade synpunkter. I de fall en orga- nisation hade en åsikt i frågan var denna att programtjänsterna borde ha olika innehåll. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) ansåg att vidaresändningsplikten inte endast skulle omfatta programtjänster med olika innehåll. Detta för att säkerställa att ett viktigt meddelande till allmänheten når fram, oberoende av vilken programtjänst som används (s. 48 ff.). I rapporten 2016 föreslår Myndigheten för press, radio och tv också att vidaresändningsplikten utökas till att även om- fatta sökbar text-tv för vilken villkor om opartiskhet och saklighet ställs i tillstånd. Myndigheten anser att det finns ett behov av att reglera frågan om vidaresändningsplikt för sökbar text-tv för att skapa en tydlighet och förutsägbarhet för programföretagen, operatörerna och allmän- heten. Sökbar text-tv har, enligt myndigheten, en betydelsefull del i strävan att tillgodose allmänhetens intresse av tillgång till allsidig Eftersom SVT:s och UR:s tjänster för sökbar text-tv omfattas av ett krav på opartiskhet och saklighet har tjänsterna dessutom blivit en alltmer naturlig och inkorporerad del i SVT:s och UR:s programverksamheter. Det kan enligt myndigheten även konstateras att de sökbara text-tv-tjänsterna fortfarande får anses ta en liten del av kapaciteten i sändarnäten i anspråk. Myndig- heten anser vidare att ett krav på mångsidigt programutbud inte gör sig gällande på samma sätt för sökbar text-tv som för tv-sändningar eftersom utbudet i sökbar text-tv till den allra största delen består av nyheter och programinformation. Ett sådant krav borde därför, enligt myndigheten, inte införas för sökbar text-tv (s. 64). Flera intressenter lämnade synpunkter till myndigheten under arbe- tet med rapporten. SVT och UR ansåg att vidaresändningsplikten borde omfatta sökbar text-tv med krav på opartiskhet och saklighet. , och ansåg att det inte fanns något behov av att utöka vidaresändningsplikten efter- som sökbar text-tv redan vidaresändes frivilligt. Det krav på nödvän- dighet som ställs i direktivet var därför inte uppfyllt. noterade att SVT:s textbaserade text-tv fanns tillgäng- lig på webben och att tillgången till denna därför redan var säker- ställd. Synpunkter lämnades också av ett antal intresseorganisationer. En klar majoritet av dessa organisationer ansåg att sökbar text-tv borde omfattas av vidaresändningsplikt. Även MSB ansåg att sökbar text-tv skulle omfattas så att allmänheten skulle kunna leta efter information på sökbar text-tv vid ett viktigt meddelande till allmän- heten (s. 61 ff.). 15.5.1Programtjänsterna ska ha olika innehåll Förslag: De programtjänster som omfattas av vidaresändnings- plikt ska ha olika innehåll. Vidaresändningsplikten gäller tv-sändningar som sker med stöd av tillstånd från regeringen och skyldigheten omfattar inte fler än fyra programtjänster som sänds av en tillståndshavare som finansieras med public service-avgiften (9 kap. 1 och 2 §§ radio- och tv-lagen). Något krav på att programtjänsterna ska ha olika innehåll finns inte . SVT ska, enligt sitt sändningstillstånd för perioden –2019, sända SVT1 och SVT2 samt ytterligare två programtjänster till hela landet. De två ytterligare programtjänsterna ska skilja sig såväl från varandra som från SVT1 och SVT2 med avseende på innehåll eller sändningstider (1 §). SVT ska även bereda utrymme för sändningar av program och sökbar text-tv från UR (3 §). De ytterligare två pro- gramtjänster som sänds i marknätet vid sidan av SVT1 och SVT2, är Barnkanalen, där SVT24 tar vid när Barnkanalen inte sänds, och Kunskapskanalen, som är ett samarbete mellan SVT och UR. I en komplettering till sändningstillståndet ges SVT rätt att, till- sammans med UR, sända SVT1 och SVT2 i hög- upplöst kvalitet (hd-kvalitet). Även om SVT1 HD och SVT2 HD innehållsmässigt motsvarar SVT1 och SVT2 räknas de som separata programtjänster. SVT sän- der därför sex programtjänster i marknätet, vilket medför att alla SVT:s programtjänster inte omfattas av vidaresändningsplikten.