sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — Utredningen anser därför att den särskilda rätten till brottsskadeersättning som finns för barn som bevittnat brott mellan närstående, bör tas bort vid föreslagen kriminalisering. Utredningens analys, överväganden och förslag Kommer någon som har rätt till ersättning att bli utan vid en lagändring? Det är av stor betydelse att barn som enligt nuvarande reglering har rätt till brottsskadeersättning inte kommer i ett sämre läge vid en lagändring som innebär att rätten till särskild brottsskadeersättning tas bort. I teorin bör alla barn som har rätt till brottsskadeersättning för att de har bevittnat brott mot närstående också ha rätt till skade- stånd med anledning av ett barnfridsbrott, eftersom samma gärningar är tänkta att omfattas. Barn kan vid införande av barnfridsbrott ha rätt till skadestånd för kränkning och i vissa fall personskada i form av psykiskt lidande. Det finns emellertid omständigheter kring de processuella reglerna som förtjänar att analyseras närmare för att försöka att fullt ut svara på frågan. Om allmänt åtal har väckts, ska en ansökan om brottsskade- ersättning göras från det att dom eller slutligt beslut vann laga kraft. Om allmänt åtal inte har väckts men förundersökning inletts, ska en ansökan göras från det att förunder- sökningen lades ned eller beslut fattades i åtalsfrågan. I övriga fall ska en ansökan göras från det att brottet begicks. Om brott har begåtts mot ett barn eller om ett barn har bevittnat brott enligt 9 § brottsskadelagen, får barnet göra en ansökan fram till den dag han eller hon fyller oavsett om ovan nämnda förutsätt- ningar är uppfyllda (15 § brottsskadelagen). För utredningen framstår det som att regleringen kring utbetal- ning av brottsskadeersättning för barn som bevittnar brott och regler- ingen för barn som utsatts för brott korresponderar med varandra i stora delar. För att ett barn som bevittnat brott ska ha rätt till utbetal- ning av brottsskadeersättning krävs att det finns någon form av doku- mentation kring det brott som barnet ska ha bevittnat. Det torde i första hand röra sig om dom eller förundersökningsprotokoll, vilket generellt är det underlag som också ska presenteras vid ansökan om ersättning för skada med anledning av brott som barnet själv blivit utsatt för. Brottet som bevittnats ska ha varit ägnat att skada trygg- heten och tilliten hos barnet i hans eller hennes förhållande till en närstående person. Det krävs enligt praxis också att det framgår av dokumentationen att barnet bevittnat brottet på ett sådant sätt att det har rätt till ersättning med anledning Utredningens analys, överväganden och förslag av bevittnandet.41 meddelar i många fall avslag på den grunden att det inte i tillräcklig utsträckning framgår av underlaget att barnet faktiskt har bevittnat gärningen. Utredningens slutsats är att de barn som enligt nuvarande regler- ing om brottsskadeersättning p.g.a. bevittnande, vid införande av ett barnfridsbrott, skulle ha en likvärdig möjlighet att bli beviljade brotts- skadeersättning med anledning av att de själva utsatts för brott och tilldömts skadestånd. Ett slopande av rätten till särskild brottsskade- ersättning för bevittnande skulle alltså inte försätta dessa barn i ett sämre läge. Det är enligt utredningens bedömning snarare så att straff- bestämmelsen kommer att ha ett vidare tillämpningsområde än regler- ingen om särskild brottsskadeersättning för bevittnande. Det är därmed möjligt att ersättning för framför allt kränkning kommer att dömas ut i vissa fall som inte har gett rätt till brottsskade- ersättning. I rättstillämpningen kommer också att finnas större möj- ligheter att göra en differentierad bedömning av rätten till skade- stånd utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt 31 kap. 11 § fjärde stycket ska interventions- reglerna i 18 kap. tillämpas i de fall då målsäganden har biträtt allmänt åtal eller då målsäganden, själv eller genom åklag- aren, för skadeståndstalan i samband med åtalet. Om den tilltalade fälls för brottet och döms att betala skadeståndet, ska denne för- pliktas betala även målsägandens rättegångskostnad. Ogillas åtalet och skadeståndstalan, förpliktas målsäganden däremot att ersätta endast den merkostnad som målsägandens processföring lett till för den tilltalade, t.ex. för bevisning rörande skadans storlek. Begräns- ningen av kostnadsansvaret förstärker den fördel målsäganden har av att dennes skadeståndstalan överhuvudtaget kan handläggas till- sammans med det allmänna åtalet. Målsägandens skyldighet att ersätta motpartens rättegångskost- nader kan bortfalla i vissa fall. I de fall då målsäganden för en talan som avser skadestånd för kränkning, och i vissa fall sveda och värk m.m., stadgar 6 kap. 6 § skadeståndslagen att en skadelidande som har tillerkänts skadestånd inte ska ersätta den skadeståndsskyldiges 41Brottsoffermyndigheten (2017) 2017, s. 16. Utredningens analys, överväganden och förslag rättegångskostnader i ett mål där skadestånd på grund av brottet prövas. Bestämmelsen är tillämplig endast om skadeståndsyrkandet har bifallits helt eller delvis. Den bör alltså inte omfatta fall där ersättning för kränk- ning m.m. visserligen dömts ut i lägre instans men underinstansens dom ändras i högre instans på så sätt att ersättning inte döms ut. Regeln i 6 kap. 6 § skadeståndslagen är dock inte absolut. Den gäller inte ”om särskilda skäl föranleder annat”. Som exempel kan nämnas fall som ligger nära tillämpningsområdet för bestämmelserna i 18 kap. 3 § eller 6 § eller 31 kap. 4 § , som bl.a. behandlar onödig rättegång och vårdslös processföring.42 Slutsatsen är alltså att målsäganden i vissa fall kan bli skyldig att ersätta en begränsad del av motpartens rättegångskostnader om ett yrkande om skadestånd, som handläggs tillsammans med ett brott- mål, ogillas i sin helhet. Detta gäller för alla målsägande som för skadeståndstalan i samband med att ett brottmål prövas. 10.2.10Förstärkningar av barns rättsliga ställning utan att kriminalisera bevittnande Bedömning: Det krävs en kriminalisering för att barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående ska få sina rättigheter tillgodosedda på ett tillfredsställande sätt. Förslag: Om en särskild straffbestämmelse inte införs, kan en rätt till särskild företrädare för barn införas för barn som bevitt- nar våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående, om någon av barnets vårdnadshavare misstänks för brottet. Den sär- skilda företrädaren bör då ges befogenhet att besluta om barns deltagande i förhör med anledning av det brott som bevittnats samt ansöka om brottsskadeersättning för barnets räkning. Utredningen ska enligt direktiven analysera och ta ställning till om och hur den rättsliga ställningen för barn på annat sätt kan stärkas under förundersökning och i en eventuell efterföljande rättegång avseende brott som barnet har bevittnat samt oavsett ställningstag- ande i sak lämna nödvändiga författningsförslag.43 Utredningens Tredje häftet, publicerad i Zeteo , s. 291–296. Utredningens analys, överväganden och förslag slutsats är att det krävs en kriminalisering för att dessa barn ska få sina rättigheter tillgodosedda på ett tillfredsställande sätt. Eftersom uppdraget innefattar att även lämna förslag på alternativa lösningar, presenteras några sådana möjligheter under detta avsnitt. Barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående har, enligt nuvarande ordning, ingen självständig ställning under utredning och rättsprocess. De har alltså ingen rätt till ett eget juridiskt ombud eller någon som tillvaratar deras intresse i vårdnads- havarnas ställe. Barn som har utsatts för fysiskt våld eller övergrepp har i vissa fall rätt till en särskild företrädare, vilket innebär ett stöd. Barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar mellan när- stående har heller inte tillträde till de flesta av landets barnahus, som i första hand tar emot barn som är brottsoffer. Ett sätt att stärka ställningen för barn som bevittnar våld eller andra brottsliga handlingar mellan närstående, kan vara att ge dessa barn en rätt till särskild företrädare för barn om det är någon av barnets vårdnadshavare som misstänks ha begått det brott som ska ha bevittnats av barnet. Den särskilda företrädaren skulle då kunna ges befogenhet att besluta om deltagande i förhör med anledning av det brott som ska ha bevittnats. Det skulle ge dessa barn en starkare ställning när det kommer till att bli hörda under utredningen, efter- som det annars är vårdnadshavarna som beslutar om huruvida barnet ska höras. Det är inte självklart att det i varje enskilt fall är förenligt med barnets bästa att höras, men det bör inte vara vårdnadshavarna som fattar det beslutet om de på något sätt varit inblandade i det brott som bevittnats, antingen som gärningsperson eller brottsoffer. En annan befogenhet som bör tillkomma den särskilda företrädaren är att för barnets räkning ansöka om brottsskadeersättning enligt 9 § brottsskadelagen. 10.2.11Ytterligare sätt att stärka den rättsliga ställningen för barn generellt Bedömning: Det behövs, utöver kriminalisering av bevittnande, åtgärder för att stärka den rättsliga ställningen för och omhänder- tagandet av barn som bevittnar våld eller andra brottsliga hand- lingar mellan närstående. Dessa åtgärder bör även omfatta barn som utsätts för fysiska övergrepp av närstående. Utredningens analys, överväganden och förslag Många som arbetar med utredning av brott mot barn och stöd till barn, vittnar om att gruppen barn som upplever våld mellan när- stående i vissa fall kan vara osynlig i myndigheternas hantering. Utredningen har under sitt arbete besökt flera barnahus, skyddade boenden och intresseorganisationer samt bl.a. träffat tjänstemän vid , och som gett uttryck för denna uppfattning. Det finns naturligtvis också exempel på ett gott arbete för denna grupp. Barn som bevittnar brott mellan närstående har en hög risk för att själva utsättas för våld, utöver de skadeverkningar som upplevelserna av brott mellan närstående i sig kan medföra. För att barnen ska få ett adekvat skydd, krävs att de myndigheter som har ansvar för att utreda och erbjuda skydd samverkar eller samarbetar med varandra. De flesta barn behöver också få prata om sina upplevelser och känna att de blir hörda. Barn har generellt en stark lojalitet mot båda sina föräldrar och andra närstående, oavsett om dessa har utövat våld. Det gör att barnen kan komma att befinna sig i en lojalitetskonflikt när våldet uppdagas och utreds. Många barn känner en stark skuld i relation till en närstående som t.ex. döms till fängelse på grund av att barnet har berättat om vad som har hänt. Dessa aspekter av barnens behov och upplevelser måste omhändertas av dem som har att utreda dessa gärningar och att arbeta med barnen. För att barnens behov ska tillgodoses på bästa sätt, krävs att den personal som arbetar med dem har den kompetens som är nödvändig för att se och ta hand om de komplexa processer som uppstår hos barnen och deras familjer. Det går att komma till rätta med en del av problemen genom ett införande av en särskild straffbestämmelse om barnfridsbrott. Detta är emellertid inte en lösning på hela problembilden. Det behövs en rad åtgärder utöver kriminalisering för att ge dessa barn den hjälp och det stöd de har behov av med anledning av våld mellan närstå- ende. Utredningen har valt att lyfta fram två huvudsakliga åtgärds- områden i det följande: ett utökat uppdrag för särskilda företrädare för barn samt översyn av barnahusens verksamhet. Dessa åtgärder kan ha stor betydelse även för barn som har utsatts för fysiskt våld eller övergrepp av närstående. Utredningens analys, överväganden och förslag Särskild företrädare för barn Förslag: Uppdraget för särskilda företrädare för barn ska utökas till att omfatta fler åtgärder för att tillvarata barnets rätt under förundersökning, rättegång och efterföljande process. Bedömning: Frågan om att införa en ny form av ombud för barn kan behöva utredas särskilt. Särskild företrädare för barn kan spela en viktig roll som barnets ställföreträdare under förundersökning och rättegång. Enligt nuvar- ande reglering har särskilda företrädare för barn ett mycket begränsat uppdrag. De övertar vårdnadshavarnas ansvar och rättigheter under förundersökning och rättegång när det gäller vissa angelägenheter som rör processen. Uppdragets omfattning såvitt avser ersättningsgillt arbete är litet och det är ovanligt att den särskilda företrädaren har en möjlighet att etablera kontakt och förtroende i relation till barnet i någon större utsträckning. är det den särskilda före- trädaren som har möjlighet att tillvarata barnets intresse under hela rättsprocessen, utan att behöva ta hänsyn till några andra intressen som kan uppkomma. Detta är något som enligt utredningens upp- fattning bör utvecklas. Det finns också uppgifter som uttryckligen behöver framgå av regleringen att de ingår i uppdraget för särskild företrädare för barn. Det finns ett behov av att utöka den tid en särskild företrädare får lägga ner i ärenden för att bättre kunna tillvarata barnets intresse. Detta är särskilt viktigt i början av ett uppdrag, för att barnet ska ha möjlighet att bygga upp ett förtroende för företrädaren. Reglerna om uppdraget för särskilda företrädare behöver enligt utredningens mening förses med en skrivning om detta. Det behöver också framgå av bestämmelsen att det ingår i den särskilda företrädarens uppdrag att hämta barn till förhör, eftersom detta är något som är oklart vem som ska ansvara för. Vid utredningens besök hos olika Utredningens analys, överväganden och förslag barnahus har det framkommit att man ser olika på den frågan, vilket kan ge upphov till praktiska problem. Det är av mycket stor betydelse för barnet att få adekvat informa- tion som är anpassad efter barnets ålder och mognad om utfallet av utredningen samt den eventuellt efterföljande domstolsprocessen. Ansvaret för detta är också föremål för diskussion och skilda bedöm- ningar på många barnahus och bland andra som arbetar med brotts- utredningar som omfattar barn som målsägande. För utredningen framstår det som naturligt att det ska ingå i den särskilda företräd- arens uppdrag att förse barnet med sådan information och få ersätt- ning för detta arbete. Det finns enligt utredningens uppfattning även skäl att låta den särskilda företrädarens uppdrag omfatta att företräda barnet när det gäller åtgärder för att få till stånd en verkställighet av utbetalning av skadestånd med anledning av det brott barnet utsatts för samt ansöka om brottsskadeersättning. Förändringarna i uppdraget för särskilda företrädare medför ett behov av justeringar i regleringen av hur företrädarna kan begära ersättning för sitt arbete. Det arbete som har lagts ner fram till att huvudför- handlingen har avslutats och sådant som hör till visst efterarbete, bör alltjämt kunna ersättas i samband med dom eller slutligt beslut i målet. Arbete som läggs ner efter huvudförhandlingen ska sedan kunna ersättas separat. Det handlar om åtgärder som är kopplade till verk- ställighet av skadestånd och ansökan om brottsskadeersättning. En bortre gräns för att begära ersättning bör finnas och enligt utred- ningens mening är det lämpligt att bestämma denna till från att dom eller slutligt beslut i målet vunnit laga kraft. Ansökan för sådant arbete ska enligt utredningens mening lämpligen göras hos den tings- rätt som beslutade om förordnande av den särskilda företrädaren. Utredningens analys, överväganden och förslag En ny form av ombud för barn behöver utredas Det finns stora luckor för tillvaratagande av barns rätt utanför det område som omfattas av den särskilda företrädarens uppdrag. Någon utomstående aktör skulle behöva kunna träda in om barnets vård- nadshavare av olika skäl saknar förmåga att uppfylla sina plikter som barnets ställföreträdare, utöver de befogenheter som tillkommer den sociala barnavården med stöd av tvångslagstiftning. Föräldrar som själva har utsatts för våld eller andra brottsliga handlingar kan ha en försämrad förmåga att omhänderta barnens behov av stöd och hjälp. Det är inte heller ovanligt att det utöver våld kan förekomma andra problem i en familj, t.ex. missbruk eller psykisk ohälsa. Barn som har bevittnat, eller för den delen utsatts för, brott kan ha ett särskilt behov av att någon utomstående tar omhand deras intressen. Det kan t.ex. handla om att se till att barns behov av insatser i samband med trauma tillgodoses. Utredningen har under sitt arbete haft anledning att överväga frågan om särskilda företrädare också kan och bör ges större befogen- heter att träda in i vårdnadshavarnas ställe när det gäller sådant som exempelvis ansökan om bistånd för stödinsatser samt vård för trauma- bearbetning i anslutning till rättsprocessen. Särskilda företrädare har enligt den ordning som finns ett utpräglat och begränsat juridiskt uppdrag som barnets ställföreträdare. Ett uppdrag som omfattar mer sociala och omvårdande aspekter av ställföreträdarskapet skulle inne- bära en förändring av uppdraget som särskild företrädare i grunden. Det skulle krävas en helt annan kompetensprofil för uppdraget, som inte främst baseras på juridisk kunskap och erfarenhet. Det kan också ifrågasättas om denna form av uppdrag lämpligen ska kopplas till utred- ning av brott och efterföljande domstolsprövning av detsamma. I betänkandet Se barnet! valde vårdnadsutredning att inte föreslå att ett särskilt biträde för barn vid infekterade vårdnadstvister skulle införas, efter som detta kan vara förenat med vissa risker och svårigheter.44 En helt ny form av ombud för barn kan dock komma att behöva behöver utredas vidare utifrån alla de aspekter som nämns ovan. Ombudets uppgifter skulle då kunna komma att omfatta frågor av varierande karaktär som hanteras av flera olika departement. 44SOU 2017:6 s. 323 f. Utredningens analys, överväganden och förslag Underrättelse till vårdnadshavare efter interimistiskt beslut om särskild företrädare för barn Bedömning: Det finns inte anledning utvidga möjligheten att avvakta med expediering av interimistiskt beslut om särskild före- trädare för barn eller att införa en möjlighet att underlåta att informera vårdnadshavare om sådant beslut. har tillkännagett för regeringen att man bör överväga en möjlighet att skjuta upp eller underlåta att underrätta vårdnads- havare om förhör med ett barn som misstänks ha utsatts för brott, om en sådan underrättelse är till men för barnet. Bakgrunden till till- kännagivandet är en riksdagsmotion i vilket motionärerna anförde att om förhör hålls med ett barn som misstänks vara utsatt för heders- relaterad brottslighet, ska vårdnadshavare enligt lag underrättas , såvida det inte innebär att utredningen försvåras. Det innebär enligt motionärerna problem i de fall inte har beslutat om att omhänderta barnet med stöd av LVU i samband med förhöret. Det kan innebära osäkerhet för barnet som då är utlämnat till familjen. Av samma skäl bör det enligt motionär- erna finnas en möjlighet att underlåta underrättelse om det finns en vag misstanke om att barnet far illa i hemmet, även om förundersök- ningen måste läggas ned.45 Enligt 7 § lagen om särskild företrädare för barn, ska åklagaren under- rätta barnets vårdnadshavare om de utredningsåtgärder som vidtas i fråga om barnet sedan ett interimistiskt beslut om särskild företrädare har meddelats. Underrättelsen ska göras så snart det är möjligt utan men för utredningen. I 2 a § förordningen (1999:998) om särskild före- trädare för barn stadgas att domstolen kan vänta med att expediera beslutet om särskild företrädare för barn till dess att det kan ske utan men för utredningen. Expediering får dock aldrig ske senare än den 45Utskottsöverväganden /18:JuU17. Utredningens analys, överväganden och förslag sjätte vardagen efter det intermistiska beslutet. När en särskild före- trädare har förordnats utan att vårdnadshavarna har hörts, under- rättas alltså dessa senast efter beslutet, oavsett vilka utredningsåtgärder som har vidtagits och hur utredningsläget ser ut. Förordnande av särskild företrädare för barn innebär en inskränk- ning av vårdnadshavares rättigheter. Vårdnadshavare måste ha rätt att bli informerade om sådana åtgärder . Utred- ningen anser därför inte att förslaget om underlåtelse av underrättelse till vårdnadshavare kan vinna bifall. Det kan uppstå situationer där utredningsåtgärder inte kan vidtas som planerats, när barn t.ex. inte kan hämtas till förhör p.g.a. sjukdom eller att de hålls hemma från skolan eller för- skolan. Detta kan leda till men för utredningen, om vårdnadshavare får reda på att en förundersökning pågår genom expediering av beslutet om särskild företrädare innan vissa utredningsåtgärder har hunnit vidtas. Det kan då finnas en möjlighet för den misstänkte eller den andra vårdnadshavaren att t.ex. påverka barnet på olika sätt. Fristen för expediering av ett interimistiskt beslut om särskild företrädare för barn utökades enligt en förordningsändring som trädde i kraft så sent som den 1 augusti 2018.46 Inför denna regel- ändring gjordes noggranna överväganden kring tidsfristen. Utred- ningen finner inte att något skäl framkommit för att så nära en genomförd förändring göra någon annan bedömning i frågan. Bedömning: Det bör i lämpligt sammanhang utredas om det finns behov av författningsreformer och andra åtgärder för barna- husens verksamhet, för att alla barn som utsatts för brott av när- stående ska ha likvärdig rätt till anpassade åtgärder oavsett var i landet de bor. Utredningens analys, överväganden och förslag Om en straffbestämmelse införs som kriminaliserar att utsätta barn för att bevittna brott mellan närstående, kommer det att innebära en märkbar ökning av antalet brottsutredningar som omfattar barn som är målsägande. blir också svensk lag , vilket kan resultera i att andra myndigheter blir mer uppmärksamma på att barn kan ha utsatts för brott, vilket i sin tur skulle kunna öka antalet anmälningar till polisen. har med anledning av införandet av som lag tillsatt ett införandeprojekt som berör olika verksamheter där lagen får genomslag. Polismyndig- heten har arbetat på flera olika sätt med utveckling av sitt arbete med brottsutsatta barn, vilket redovisas närmare i kapitel 7. har uttryckt oro över de skillnader som kvar- står när det gäller genomförandet av i kommunerna och landstingen, vilket leder till att barns tillgång till stöd och tjänster inte är likvärdig.47 finns ett trettiotal barnahus i och den modellen för att ta emot brottsutsatta barn har fått ett stort genomslag. Barna- husen skiljer sig emellertid åt till och med i ett sådant grundläggande avseende som vilka barn som omfattas av barnahusets målgrupp. Vidare avgör huvudmannen för varje samverkanspart vilka resurser som ska läggas på respektive barnahus. Det innebär stora skillnader i bemanning från barnahus till barnahus och därmed stora skillnader för barnen. Det saknas styrdokument om samordnarnas mandat och arbetsbeskrivning. Det går inte att föra statistik för jämförelse och verksamhetsutveckling för barnahusverksamheten som helhet då information från respektive samverkanspart saknas eller är brist- fällig och statistik mellan myndigheter inte går att samköra. Barna- husen saknar därmed möjlighet att utvärdera sina verksamheter. Det är oklart vad respektive samverkanspart vid ett barnahus har för ansvar gentemot barnet och hur uppföljning av detta ska ske. Ett exempel på ett ansvarsområde som faller mellan stolarna är vem som ska ge barnet information genom hela ärendehanteringen, från att barnet hämtas på skolan/förskolan till beslut om att väcka åtal eller att lägga ner förundersökningen.48 Barnahusen är en samverkansform som inkluderar flera olika myn- digheter och verksamheter. En reglering av sådan verksamhet kan vara förenad med svårigheter. Utredningen menar emellertid att det finns 47CRC/C/SWE/CO/5, 2015 p. 48Barnafrid (2019) Slutrapport utvärdering av barnahus, s. 58 ff.