sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Den större delen av allmänheten brukar faktiskt följa de bestämmelser som den har blivit upplyst om. Utredningen bedömer därmed att bör ges i uppdrag att tillsam- mans med länsstyrelserna ta fram ett informationsmaterial om en ny terrängkörningslag och finna lämpliga sätt för informationssprid- ning. Detta bidrar till en effektiv tillsyn. Enligt utredningsdirektiven kan hotet om straff och medvetenhet om att straff kan komma att dömas ut om brott begås i viss utsträck- ning avskräcka från att begå brott. Direktiven påpekar att i relation till de skador och störningar som kan uppstå vid olovlig terräng- körning kan straffnivåerna uppfattas som låga. Utredningen ska enligt direktiven utreda och överväga den straffrättsliga regleringen vid otillåten terrängkörning och vid behov föreslå ändringar i syfte att åstadkomma en ändamålsenlig reglering.99 Terrängkörning med motordrivet fordon kan aktualisera en mängd straffstadganden. Följande avsnitt behandlar endast sådan straffrätts- lig lagstiftning som har mer omedelbar relevans för terrängkörning med motorfordon. 2018:29 s. 5 och 9. 8.9.2Den nuvarande straffrättsliga regleringen I 4 § terrängkörningslagen (1975:1313) stadgas att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 1 § första stycket eller mot föreskrift som har meddelats med stöd av lagen döms till böter. Om gärningen är ringa, ska det inte dömas till ansvar. I andra stycket anges att till ansvar döms det inte om gär- ningen är belagd med strängare straff i . Som ett led i regelförenkling på vägtrafikens område var brottet belagt med endast penningböter. Motivet för ändringen från böter till penningböter var att förenkla lag- föringen vid vissa trafikförseelser som kunde anses vara av ordnings- karaktär.100 Miljövårdsberedningen föreslog 1995 att påföljden skulle skärpas till böter eller fängelse . Anledningen till för- slaget om straffskärpning var att efterlevnaden av förbuden i terräng- körningslagen inte var tillfredsställande. Vidare ansåg utredningen att påföljden för körning i regleringsområden borde överensstämma med påföljder för överträdelse av förbud gällande naturreservat.101 I det efterföljande lagstiftningsarbetet ansåg regeringen att på- följden återigen borde vara böter. Regeringen fann att syftet med ändringen till penningböter hade förfallit eftersom Riksåklagaren – till följd av övervakningsproblem och överträdelsernas låga frekvens –inte hade utfärdat några bestämmelser om ordningsbot för över- trädelser av terrängkörningslagen. Vidare ansåg regeringen att en höj- ning till bötesnivån också medförde en bättre överrensstämmelse med sanktioner för likartade brott enligt den dåvarande naturvårdslagen (1964:822).102 Straffskalan för brottet tagande av olovlig väg i 12 kap. 4 § brotts- balken ändrades till att omfatta inte bara böter, utan också fängelse . Likaså ändrades straffskalan för skadegörelse i 12 kap. 1 § från böter eller fängelse i högst till fängelse i högst . 1986/87:34 s. 1, 3 och 11, se även prop. 1990/91:68 s. 81 och 128 f. 101SOU 1995:100 s. 80 f. 1995/96:226 s. 41 f. tillägget i 4 § andra stycket terrängkörningslagen. Därigenom blev straffstadgandet i lagen subsidiärt till de bestämmelser som före- skriver strängare straff i . Den som olovligen kör med motorfordon på annans mark ska därmed i första hand dömas för tagande av olovlig väg eller skadegörelse, om beteendet i övrigt upp- fyller rekvisiten i dessa straffbestämmelser. Det kan dock noteras att det för åtal gällande t.ex. tagande av olovlig väg finns ett krav på åtalsprövning (se vidare nedan).103 Vid en översiktlig genomgång av 72 domstolsavgöranden (66 från tingsrätt och 6 från hovrätt), vilka på något sätt har berört brott mot terrängkörningslagen –2018, framgår att en maj- oritet av de fällande domarna har gällt otillåten skoterkörning i regle- ringsområden.104 Den vanligaste påföljden vid fällande dom i brott- målen har varit 30 dagsböter. I viss mån har påföljden bestämts till penningböter. I rättsfallet RH 1982:76 ansågs körning med motorcykel på bar- mark i terräng inom militärt övningsområde inte föranleda ansvar enligt terrängkörningslagen. Körningen, vilken hade skett på stigar och leder samt i spår efter militära fordon, ansågs ha skett på sådana enskilda leder som var avsedda för motorfordonstrafik eller särskilt anordnade tävlings- eller övningsområden. Därmed hade körningen omfattats av undantagsbestämmelser i terrängkörningsförordningen. Den som förstör eller skadar egendom till men för någon annans rätt till den döms för skadegörelse till fängelse i högst , 12 kap. 1 § . 103SFS 2017:442 samt prop. 2016/17:131 s. 83 och 107. Jfr SOU 2013:85 s. 316 och 401 f. En sammanställning över justerade straffskalor för vissa förmögenhetsbrott återfinns i 2016/17:JuU13 s. 12 f. 104Det kan finnas fler än dessa 72 avgöranden som har rört brott mot terrängkörningslagen . Egendomen behöver alltså inte tillhöra någon annan. Det är till- räckligt att gärningen är till men för annans rätt till egendomen. Med annans rätt avses inte allemansrätt. Skadegörelse är ett uppsåtligt brott. Det är därmed tillräckligt att gärningsmannen uppfyller ett likgiltighetsuppsåt i förhållande till brottsrekvisiten.105 Som tidigare nämnts skärptes straffskalan vid lag- ändringar från böter eller fängelse i högst till fängelse i högst . ströks den bestämning av vilken egendom som om- fattades av bestämmelsen, ”fast eller lös”, eftersom denna bestäm- ning ansågs sakna betydelse. Bestämmelsen om skadegörelse är alltså tillämplig på såväl lösa saker som fastigheter. Genom höjningen av straffskalan syftade regeringen till likhet mellan straffskalorna för alla de centrala förmögenhetsbrotten, dvs. stöld, bedrägeri, förskingring och skadegörelse. Den enskilde kan drab- bas av samma egendomsförlust vid skadegörelse som vid t.ex. stöld. Gärningsmannen visar också samma brist på respekt för andras egen- dom.106 Är brott som avses i 1 § med hänsyn till skadans obetydlighet och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, döms för ringa skadegörelse till böter eller fängelse , 12 kap. 2 §. (För ringa tillgrepp i skog och mark döms för åverkan till böter enligt 12 kap. 2 a §.) Värdegränsen för stöld och ringa stöld – vilken är – bör vara vägledande för gränsdrag- ningen mellan skadegörelse och ringa skadegörelse. Även andra om- ständigheter kan påverka bedömningen av brottets svårhetsgrad.107 Om brott som avses i 1 § är att anse som grovt, döms enligt 12 kap. 3 § första stycket för grov skadegörelse till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det enligt andra stycket särskilt beaktas om gärningen har medfört betydande fara för någons liv eller hälsa, om skadan drabbat 105Agneta m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 12 kap. 1 §. 2016/17:131 s. 67 f., 76 ff. och 105. Regeringen ansåg också att förmögenhetsbrott som riktar sig mot fast egendom inte längre borde särregleras, med undantag för de straff- bestämmelser som indirekt reglerar allemansrätten, a. prop. s. 39 f. och 42 ff. 107Martin Borgeke och , Studier rörande påföljdspraxis med mera, 6 uppl. 2018, s. 811. Jfr NJA 1988 s. 351 och Högsta domstolens dom i mål B 6140-18 ”stöld-gränsen”. sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller annars är syn- nerligen kännbar eller om gärningen varit av särskilt hänsynslös art. Värdet bör överstiga i vart fall ett prisbasbelopp för att ha någon betydelse för rubriceringen vid grovt brott.108 Skadegörelse som drab- bar allmänheten, såsom t.ex. skador på järnvägsspår, signalsystem, telefonledningar och vägbanor bör normalt anses som grov, om den inte utgör sabotage enligt 13 kap. 4 §.109 Tagande av olovlig väg Den som olovligen och på annat än väg färdas över tomt eller plant- ering, eller över någon annan mark som kan skadas av detta, döms för tagande av olovlig väg till böter eller fängelse , 12 kap. 4 § . Utanför det straffbara området för stadgandet ligger att uppta väg, t.ex. att skapa en väg genom att upprepade gånger köra över skogs- mark. Detta kan i stället utgöra olovlig brukande eller egenmäktigt förfarande. Straffstadgandet tagande av olovlig väg omfattar inte heller att olovligen färdas på vad som redan är väg eller t.ex. gångstig. I ett hovrättsavgörande dömdes inte för tagande av olovlig väg i ett fall då den tilltalade använt en nyttjad gångstig över en grannfastighet för att ta sig till en brunn.110 Inom ramen för straffstadgandet ligger i stället att olovligen färdas där det inte finns någon väg eller att färdas på ett sådant sätt att man överskrider gränsen för vägen, såsom att köra bil på gångstig. Det är själva tagandet av vägen – där det inte finns någon väg – som ska vara olovligt. Från det straffbara området undantas därför färd där samtycke föreligger eller där det i lag förutsätts en befogenhet att ta väg, som t.ex. i 7 kap. 6 § expropriationslagen (1972:719).111 2016/17:131 s. 54 f. 109Agneta m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 12 kap. 3 §. 110SvJT 1923 ref. s. 14. Se även NJA II 1949 s. 44 ff. Jfr NJA 1971 s. 210 och justitierådet Welamsons tillägg. 111Nils Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2 uppl. 2015, s. 409, , Brotten. Andra häftet, 2 uppl. 1986, s. 125 ff., och m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 12 kap. 4 §. Det krävs ingen faktisk skada vid färd över annan mark än tomt eller plantering för att straffstadgandet ska vara tillämpligt. Däremot bör skadan framstå som möjlig i det konkreta fallet. Bedömningen av om det aktuella området riskerar att skadas av färden får göras med utgångspunkt i områdets känslighet, färdsättet och den totala skadan.112 I rättsfallet NJA 1946 s. 468 ansågs det tillåtet att använda en gång- stig, så länge det inte medförde förfång för markägaren. Notisfallet NJA 1909 B 412 berörde ett äldre straffstadgande om tagande av olov- lig väg. En person fälldes till ansvar enligt straffstadgandet på grund av att han hade forslat virke över annans mark, vilken hade kunnat ta skada.113 m.fl. har angett att körande med snöskoter i skog och mark sällan torde vara att ta olovlig väg.114 Som tidigare konstaterats skärptes straffskalan genom lagstiftning från böter till böter eller fängelse eftersom de ringa svårhetsgraderna av de flesta förmögenhetsbrott borde ha liknande straffskalor. I förarbetena angavs också att den allmänna tillgången på t.ex. terränggående motorcyklar och snö- skotrar hade medfört att mark numera i större utsträckning skadas till följd av framförande av sådana fordon. I avhållande syfte borde detta få genomslag på straffskalan. Om det otillåtna förfarandet resulterar i skador till ett värde som inte är ringa kan ansvar för skade- görelse i stället aktualiseras.115 I betänkandet om stärkt straffrättsligt skydd för egendom hade tidigare anförts att ett exempel på fall där fängelse kunde komma i fråga var att någon satt i system att på ett otillåtet sätt färdas över någon annans mark.116 Det kan anmärkas att brottet tagande av olovlig väg inte är straff- belagt på försöksstadiet, jfr 12 kap. 5 § . 112Petter m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl. 2013, s. 101, m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 12 kap. 4 §, och prop. 2016/17:131 s. 42. 113Jfr NJA 1876 s. 6, NJA 1901 s. 264 och SvJT 1922 ref. s. 63. 114Nils Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2 uppl. 2015 s. 410. 2016/17:131 s. 83 och 106. 116SOU 2013:85 s. 401. Om brotten ringa skadegörelse, åverkan eller tagande av olovlig väg endast kränker enskilds rätt får brotten åtalas av åklagare bara om åtal av särskilda skäl är motiverat från allmän synpunkt, 12 kap. 6 § . Lagrummet hade sin motsvarighet i den tidigare strafflagen lydelse, 24 kap. 6 §, där det angavs att brotten åverkan eller tagande av olovlig väg – i de fall brottet endast förnärmade enskilds rätt – inte fick åtalas av allmän åklagare med mindre än att stats- åklagaren fann åtal vara påkallat ur allmän synpunkt.117 Vid införandet av utformades paragrafen utifrån Lagrådets förslag om att sådan brottslighet skulle få åtalas av åklagare endast om åtal av särskilda skäl var påkallat från allmän synpunkt. Lagrådet anförde att när åverkan eller tagande av olovlig väg enbart förnärmar enskilds rätt torde allmänt åtal äga rum endast under speciella omständigheter.118 Genom lagstiftningsarbete lades brottet ringa skade- görelse till brotten med åtalsprövning. Vad gällde brotten åverkan och tagande av olovlig väg anförde regeringen att utgångspunkten var att sådana brott – när de endast berörde enskild – inte var av så stort allmänintresse att de i normalfallet borde föranleda åtal. Någon ändring i detta hänseende ansågs inte påkallad.119 Åtalsprövningen gäller alltså endast brott mot enskilds rätt. Sådana brott som kränker statens, en kommuns eller något annat offentligrättsligt organs intresse faller därför under allmänt åtal. I brottsbalkskommentaren anges att om åverkan på enskild egen- dom är till förfång för allmänheten, som t.ex. att skyltar av allmänt intresse rivs ner, kan detta utgöra särskilda skäl för åtal.120 I andra fall är en enskild som önskar en rättslig prövning av brotten hänvisad till enskilt åtal enligt 20 kap. 8 § . 117Jfr NJA II 1949 s. 47. 1962:10 C s. 548 och 598 och NJA II 1962 s. 233. 2016/17:131 s. 42 och 106. 120Agneta m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 12 kap. 6 §. Se även m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2015, s. 411 f. Brott mot frihet och frid Den som olovligen intränger eller kvarstannar där annan har sin bostad, vare sig det är rum, hus, gård eller fartyg, döms för hemfrids- brott till böter, 4 kap. 6 § första stycket . Till böter döms även den som gör sig skyldig till olaga intrång enligt paragrafens andra stycke. Vid grova fall av hemfridsbrott eller olaga intrång döms till fängelse i högst . Den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande döms, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt, för ofredande till böter eller fängelse i högst , 4 kap. 7 § brotts- balken. Hänsynslöst agerande kan innefatta att störa någon med t.ex. höga ljud.121 För vissa fall av hemfridsbrott, olaga intrång och ofredande finns begränsningar av åtalsrätten enligt 4 kap. 11 § på så vis att åtal endast får väckas av åklagare om målsäganden angett brottet till åtal eller om åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Beträffande inne- börden av uttrycket “ur allmän synpunkt” har kommentaren angett att bedömningen ska ske med hänsyn såväl till brottets art och straffets syfte som till omständigheterna vid brottets begående. Det har också betonats att sociala hänsyn, t.ex. till målsäganden, ska beaktas.122 Egenmäktigt förfarande och olovligt brukande Tillgreppsbrotten regleras i 8 kap. . Den som, i annat fall än som regleras i 8 kap. i övrigt, olovligen tar och brukar eller på annat sätt tillgriper något döms för egenmäktigt förfarande till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller bl.a. om någon utan till- grepp rubbar någon annans besittning och därigenom vållar skada eller olägenhet. (8 kap. 8 § första stycket .) Om brottet är grovt döms till fängelse i lägst (andra stycket). Bestämmelsen om egenmäktigt förfarande kan omfatta sådant handlande som års lagstiftningsarbete exemplifierades i 121Agneta m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 4 kap. 7 §. 122Agneta m.fl., m.m., , uppdaterad , i inledningen till andra avdelningen om brotten, under rubriken . 8 kap. 11 § andra stycket , bl.a. att olovligen uppta väg eller att obehörigen skilja någon annan från besittning av fastighet eller del av denna. Lagtexten innehåller numera tillägget att besitt- ningsrubbandet ska vålla skada eller olägenhet.123 Besittningsintrång som är att hänföra till egenmäktigt förfarande är inte bara anläggande av väg och banande av stig, utan även sådant brukande av en befintlig väg som är ägnat att orsaka avsevärd slitning på vägbanan.124 Även beträffande egenmäktigt förfarande finns vissa begräns- ningar av åtalsrätten, 8 kap. 13 §. Den som vållar skada eller olägenhet genom att t.ex. olovligen bruka en fastighet som han eller hon innehar, men som någon annan har nyttjanderätt eller annan rätt till, döms för olovligt brukande till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . (10 kap. 7 § .) Den exemplifiering av vad som tidigare angavs som exempel på olovligt brukande vad gäller fastighet, t.ex. att olovligen ta upp väg, utmönst- rades genom lagstiftningsarbete. Exemplifieringen ansågs kunna omfattas av den föreslagna lydelsen av straffstadgandet.125 Även för olovligt brukande finns vissa begränsningar i åtalsrätten, 10 kap. 10 § . Miljöbrotten finns reglerade i 29 kap. . För miljöbrott döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller oaktsamhet t.ex. orsakar en betydande olägenhet i miljön genom buller eller skakning, 1 § första stycket 3. 2016/17:131 s. 45. 124Agneta m.fl., m.m., , uppdaterad , kommentaren till 8 kap. 8 §. 2016/17:131 s. 46. Avsikten är inte att tillfälligt buller av störande karaktär ska om- fattas av straffstadgandet, liksom heller inte oljud i största allmän- het.126 För grovt miljöbrott döms till fängelse i lägst och högst , 1 § andra stycket. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska bl.a. beaktas om brottet har kunnat medföra varaktiga skador av stor omfattning. Brott mot områdesskydd m.m. För brott mot områdesskydd, med uppsåt eller genom oaktsamhet, döms till böter eller fängelse i högst . Brott mot områdesskydd kan t.ex. vara att skada naturmiljön genom att vidta viss förbjuden åtgärd i ett biotopskyddsområde, 29 kap. 2 § andra stycket 1. Det kan också vara att orsaka en skada, risk för skada eller annan olägenhet för de miljövärden som avses att skyddas bl.a. i en nationalpark, ett naturreservat eller ett djur- och växtskyddsområde genom att olov- ligen uppehålla sig i området eller där olovligen vidta vissa särskilt uppräknade åtgärder, 2 § andra stycket 3. Dessa åtgärder inbegriper att uppföra bebyggelse, stängsel eller upplag, utföra schaktning, mudd- ring, uppodling, markavvattning, täkt, plantering eller avverkning, utöva jakt eller fiske, eller använda bekämpningsmedel. Förseelse mot områdesskydd kan enligt 2 a § föranleda böter. Detta gäller situationen att någon med uppsåt eller genom oakt- samhet bryter mot en föreskrift eller bestämmelse som meddelats av en myndighet för skydd av bl.a. nationalpark, naturreservat eller djur- och växtskyddsområde. För artskyddsbrott döms enligt 2 b § till böter eller fängelse i högst . Av 7 a § förordningen (1998:904) om anmälan för samråd följer att anläggande av en allmän eller enskild skoterled ska föregås av en anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § . Den som med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att göra en sådan anmälan kan 126Bertil m.fl., , suppl. 18, , s. 29:12. dömas för otillåten miljöverksamhet till böter eller fängelse i högst (29 kap. 4 § första stycket ). Vägtrafikant – eller bl.a. den som någon annanstans än på väg för motordrivet fordon – som brister i väsentlig mån i den omsorg och varsamhet som till förekommande av trafikolycka betingas av om- ständigheterna döms för vårdslöshet i trafik till dagsböter, 1 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrotts- lagen). Om någon vid förande av bl.a. motordrivet fordon gör sig skyldig till grov oaktsamhet eller visar uppenbar likgiltighet för andra människors liv eller egendom, döms för grov vårdslöshet i trafik till fängelse i högst , 1 § andra stycket. Brottet vårdslöshet i trafik (paragrafens första stycke) avsåg tidigare enbart vägtrafikant. Som en följd av det ökande antalet snö- skotrar ansågs det emellertid ha uppkommit behov av att reglera även trafik utanför väg. I likhet med vad som redan gällde för grovt brott (paragrafens andra stycke) kom normal- graden av brottet därför även att omfatta förande av terrängfordon.127 Andra brott i trafikbrottslagen som kan aktualiseras vid terräng- körning är olovlig körning (3 §), rattfylleri (4 och 4 a §§), och s.k. smitning (5 §). Beträffande smitning har det inte ansetts finnas någon skyldighet att vidta särskilda åtgärder på grund av sådana mindre skador som kan bli följden av en normal och aktsam körning i terräng. Att ekonomiskt helt obetydliga skador inte ska beaktas har ansetts vara självklart.128 Även trafikförordningen (1998:1276) innehåller bestämmelser för trafik på väg och i terräng, 1 § första stycket. En särskild hänsynsregel finns i 2 kap. 1 § fjärde stycket. En terrängtrafikant ska anpassa sin färdväg och hastighet samt sitt färd- 1972:137 s. 14 ff. och 30. 1972:137 s. 17. sätt så att människor och djur inte störs i onödan och så att skada på annans mark eller växtlighet undviks. Därtill finns en reglering i 4 kap. 8 § om att det med motordrivet fordon inte får äga rum onödig och störande körning vid bostadsbebyggelse. Enligt paragrafen ska föraren av ett sådant fordon i övrigt anpassa färdväg, hastighet och färdsätt så att andra inte störs i onödan. Förare av motordrivet for- don kan dömas till penningböter vid uppsåtligt eller oaktsamt brott mot dessa bestämmelser, 14 kap. 3 § 1.129 I trafikförordningen finns även bestämmelser avseende körning i terräng som gäller bl.a. hastighet, väjningsplikt och belysning. Om en ägare av enskild väg har märkt ut förbud mot trafik med motordrivna fordon genom vägmärke eller på annat tydligt sätt, kan den förare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett sådant förbud dömas till penningböter, 14 kap. 3 § 3. Ansvar enligt trafikförordningen träder inte in om straff kan dömas ut enligt eller trafikbrottslagen, 14 kap. 14 § första stycket trafikförordningen. I förordning (1993:1053) om användning av vattenskoter finns be- stämmelser bl.a. om att vattenskotrar endast får användas i allmän farled och i sådana vattenområden som pekar ut i före- skrifter. Den som framför en vattenskoter i strid med bestäm- melserna döms till penningböter, 5 §. Straff kan inte dömas ut enligt lagen om gärningen är belagd med straff i t.ex. . (Om tillämpning av vattenskoterförordningen, se om dom och , C-412/05, EU:C:2009:336, avsnitt 8.4.6.) I svävarfartsförordningen (1986:305) finns regler bl.a. om att svävare inte får användas utan tillstånd och endast i vissa områden. Enligt 15 § kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelserna dömas till böter, ifall inte gärningen är belagd med straff i sjölagen (1994:1009). Enligt 94 § rennäringslagen (1971:437) kan den som med uppsåt eller av oaktsamhet t.ex. skrämmer eller ofredar renar eller obehörigen 129Även förare av fordon som inte är motordrivet kan dömas till penningböter vid brott mot 1 § fjärde stycket, se 14 kap. 6 § 1 trafikförordningen. driver bort renar från renskötselområde eller hindrar dem från att beta dömas till böter. Betungande offentligrättsliga föreskrifter, som t.ex. föreskrifter om brott och rättsverkan av brott, hör till det obligatoriska lagområdet enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 regeringsformen. Bemyndigande kan ge regeringen rätt att meddela föreskrifter vars överträdande kan medföra bötesstraff, 8 kap. 3 § första stycket 1. I lag som innehåller sådant bemyndigande kan däremot genom s.k. blankett- straffstadgande föreskriva även annan rättsverkan av brott än böter för överträdelse av en föreskrift som meddelas av regeringen med stöd av bemyndigandet, 8 kap. 3 § andra stycket. Ett blankettstraffstadgande är en straffbestämmelse som inte i sig helt beskriver det beteende som är straffbelagt, utan t.ex. hänvisar till en annan bestämmelse i samma författning eller i en separat för- fattning på samma konstitutionella nivå eller lägre.130