sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Även bestämmelsen om utbyte av information mellan medlems- staterna utvecklas genom ändringsdirektivet. Medlemsstaterna blir genom ändringsdirektivet skyldiga att upp- rätta och upprätthålla en förteckning över de leverantörer av audio- visuella medietjänster och videodelningsplattformstjänster som faller inom deras jurisdiktion. I detta kapitel redogörs först för utredningens överväganden om ändringsdirektivets nya och ändrade definitioner och vilka behov av ändringar i radio- och tv-lagen dessa medför. Därefter behandlas de ändringar i direktivets tillämpningsområde som sker genom ändrings- direktivet. Sedan redogörs för utredningens överväganden i fråga om utökade skyldigheter för medlemsstater att föra register över leveran- törer etablerade i medlemsstaten, om en leverantör ska vara skyldig Definitioner, jurisdiktion och registrering att meddela förändringar i de uppgifter som Myndigheten för press, radio och tv har registrerat och vilken sanktion som bör gälla för det fall en leverantör inte anmäler sin verksamhet eller förändringar i de uppgifter som registrerats. Slutligen behandlas de ändringar som sker i direktivets bestämmelser om procedurerna vid en begränsning av den fria rörligheten samt utbyte av information. Förslag: Definitioner av begreppen videodelningsplattform, leve- rantör av videodelningsplattform och användargenererad video in- förs i radio- och tv-lagen. Definitionerna av produktplacering och sponsring ändras så att även videodelningsplattformar och användargenererad video omfattas. Bedömning: Det finns inte något behov av lagändring eller andra åtgärder för att genomföra ändringsdirektivets ändrade definitio- ner av audiovisuell medietjänst, audiovisuellt kommersiellt med- delande och program. Det finns inte heller något behov av att föra in en definition av redaktionellt beslut i radio- och tv-lagen. I AV-direktivet definieras olika begrepp. Genom ändringsdirektivet har vissa definitioner, t.ex. av audiovisuell medietjänst och program, ändrats. Nya definitioner har tillkommit, t.ex. av redaktionellt beslut och videodelningsplattformstjänst. Bestämmelsen i 3 kap. 1 § radio- och tv-lagen (2010:696) inne- håller en lista med centrala begrepp och deras definitioner. Genom de ändringar som sker i AV-direktivet behöver nya definitioner läggas till och ändringar ske i andra definitioner. Utöver de förslag som lämnas i detta avsnitt föreslår utredningen i avsnitt 16.5.1 att det införs en ny definition i radio- och tv-lagen av begreppet beställ- radio och att definitionen av leverantör av medietjänster utökas till att även omfatta den som tillhandahåller beställradio. I avsnitt 16.5.2 föreslår utredningen att även beställradio ska ingå i definitionen av begreppet sponsring. Definitioner, jurisdiktion och registrering av videodelningsplattform och användargenererad video Videodelningsplattformstjänst, leverantör av videodelningsplattform och användargenererad video är nya begrepp som införs genom änd- ringsdirektivet (artikel 1.1 aa, ba och da AV-direktivet genom änd- ringsdirektivet). De nya begreppen videodelningsplattformstjänst, leverantör av videodelningsplattform och användargenererad video skiljer sig från de begrepp som förekommer i radio- och tv-lagen. För att under- lätta förståelsen av lagen är det lämpligt att definitioner av dessa be- grepp införs. Radio- och tv-lagens definition av videodelningsplattformstjänst behöver enligt utredningens uppfattning inte ordagrant följa ändrings- direktivets definition utan kan utformas i linje med befintliga defini- tioner i lagen. En videodelningsplattform skulle då vara en tjänst som i sin helhet, i en särskiljbar del, eller i en väsentlig funktion i tjänsten har som huvudsakligt syfte att via elektroniska kommunikationsnät tillhandahålla allmänheten tv-program, användargenererade videor, eller bådadera, för vilka leverantören saknar redaktionellt ansvar men bestämmer hur innehållet ska organiseras. I likhet med audiovisuella medietjänster ska tillhandahållandet ha ett informations-, underhåll- nings- eller utbildningssyfte. Europeiska kommissionen (kommissionen) avser att utfärda rikt- linjer i syfte att förtydliga vissa delar av definitionen av begreppet videodelningsplattformstjänst. Som framgår av kapitel 6, som behand- lar regleringen av videodelningsplattformstjänster, är frågan om att avgöra vad som omfattas av begreppet videodelningsplattformstjänst förknippad med flera gränsdragningsfrågor. Utredningens bedömning är att den närmare tolkningen av begreppet därmed får utvecklas i rättstillämpningen (se vidare avsnitt 6.4.2). För begreppen leverantör av videodelningsplattform och användar- genererad video kan ändringsdirektivets definitioner användas orda- grant. Definitioner, jurisdiktion och registrering Audiovisuellt kommersiellt meddelande, produktplacering och sponsring Direktivets utökade tillämpningsområde medför att definitionerna av audiovisuellt kommersiellt meddelande, sponsring och produkt- placering ändras (artikel 1.1 h, k och m AV-direktivet genom ändrings- direktivet). Begreppet audiovisuellt kommersiellt meddelande är ett överordnat begrepp för bl.a. tv-reklam, sponsring, teleshopping och produkt- placering (artikel 1.1 h AV-direktivet genom ändringsdirektivet). Även en användargenererad video kan innehålla ett audiovisuellt kommer- siellt meddelande. Begreppet audiovisuellt kommersiellt meddelande ingår inte i radio- och tv-lagens uppräkning av olika definitioner (jfr 3 kap. 1 § radio- och tv-lagen). De olika former som ett audiovisuellt kom- mersiellt meddelande kan ha framgår i stället av radio- och tv-lagens definitioner av t.ex. produktplacering, reklam och sponsring (3 kap. 1§ 10, 13, och 14 radio- och tv-lagen). Den ändring som sker i direk- tivet innebär inte att det uppkommit något behov av att införa en motsvarande övergripande definition i radio- och tv-lagen. Ändringsdirektivet innebär att definitionen av produktplacering änd- ras så att även en användargenererad video omfattas av bestämmelser om produktplacering (artikel 1.1 m AV-direktivet genom ändrings- direktivet). Produktplacering är enligt radio- och tv-lagen förekomsten i ett program av en vara, en tjänst eller ett varumärke, om detta sker i marknadsföringssyfte och mot betalning eller liknande ersättning till leverantören av medietjänsten, dock inte när varan eller tjänsten är av obetydligt värde och har tillhandahållits gratis (3 kap. 1 § 10 radio- och tv-lagen). Definitioner, jurisdiktion och registrering Radio- och tv-lagens bestämmelser om produktplacering förut- sätter alltså att ersättning har utgått till leverantören av medie- tjänsten. En användargenererad video skapas av en användare och laddas upp på videodelningsplattformen av samma eller någon annan användare. Den ersättning som lämnats bör som huvudregel gå till den som antingen skapat eller lagt upp den användargenererade videon på videodelningsplattformen. Det kan dock inte uteslutas att ersättning lämnas till leverantören av videodelningsplattformen. Den nuvarande definitionen av produktplacering i radio- och tv-lagen be- höver därför ändras så att även användargenererad video ingår. Den ersättning som ska utgå ska ha lämnats till den som skapat eller lagt upp den användargenererade videon på videodelningsplattformen eller till leverantören av videodelningsplattformen. För begreppet sponsring innebär ändringsdirektivet, förutom juster- ingar av redaktionell karaktär, att även videodelningsplattforms- tjänster och användargenererade videor faller inom regelverket för sponsring (artikel 1.1 k AV-direktivet genom ändringsdirektivet). I radio- och tv-lagen definieras sponsring som bidrag som någon som inte tillhandahåller eller producerar ljudradio, tv-sändning, beställ- tv eller sökbar text-tv ger för att finansiera dessa medietjänster eller program i syfte att främja bidragsgivarens namn, varumärke, anseende, verksamhet, produkt eller intresse (3 kap. 1 § 14 radio- och tv-lagen). Radio- och tv-lagens definition av sponsring bör ändras så att även videodelningsplattformar och användargenererade videor om- fattas av bestämmelserna om sponsring. Begreppet audiovisuell medietjänst, som omfattar både linjära och icke-linjära tjänster, definieras i artikel 1.1 a i AV-direktivet. I skälen till AV-direktiv angavs att direktivet inte borde omfatta nätupplagor av tidningar (skäl 28). Den ändring som sker ge- nom ändringsdirektivet syftar till att klargöra att även delar av en tjänst, en särskiljbar del, kan vara en audiovisuell medietjänst om delen har som huvudsakligt syfte att tillhandahålla tv-sändningar eller beställ-tv. Definitioner, jurisdiktion och registrering Om en tjänst, t.ex. en nättidning, består av olika delar där audio- visuellt innehåll ingår i en del av tjänsten, ska kravet på huvudsakligt syfte anses uppfyllt om denna del har ett audiovisuellt innehåll och en audiovisuell form som kan särskiljas från tjänsteleverantörens huvudsakliga verksamhet. Det kan t.ex. vara fristående delar av nät- tidningar som innehåller audiovisuella program eller användargene- rerade videor (skäl 3 ändringsdirektivet). Radio- och tv-lagen innehåller inte någon definition av audio- visuell medietjänst, däremot definieras beställ-tv och tv-sändning (3 kap. 1 § 3 och 18 radio- och tv-lagen). I förarbetena till radio- och tv-lagen uttalas om beställ-tv att avsikten inte är att databaser där endast några få eller delar av tv-program tillhandahålls tillsammans med innehåll av annat slag ska omfattas av definitionen. Det gäller exempelvis tidningarnas webbsidor där de audiovisuella inslagen bara är en del av tjänsten. Detta framgår bl.a. av att leverantören ska erbjuda tjänsten i form av en katalog med program som leverantören har valt ut. Avsikten var att definitionen av beställ-tv skulle motsvara direktivets definition, dvs. det ska vara fråga om en audiovisuell medie- tjänst (prop. 2009/10:115 s. 109). Radio- och tv-lagens definitioner av beställ-tv och tv-sändning utesluter inte att en avskild del av t.ex. en nättidning som innehåller webbsändningar eller beställ-tv omfattas av radio- och tv-lagen på det sätt som anges i skälen till ändringsdirektivet. och tv () har också i beslut funnit att tv-program som samlats på en särskild plats, där de inte tillhanda- hålls som en mindre del av övrigt innehåll, och som i övrigt uppfyller definitionen av beställ-tv ska anses som en sådan tjänst och omfattas av radio- och tv-lagen (beslut , Myndigheten för press, radio och tv:s dnr 12/00777–00779). har alltså ansett att en nättidning, för den av- gränsade del som innehåller audiovisuellt innehåll, kan anses som en leverantör av medietjänster enligt radio- och tv-lagen. Den ändring i definitionen av audiovisuell medietjänst som sker genom ändringsdirektivet innebär ett förtydligande av att en tjänst som ingår som en del i en annan tjänst, t.ex. en nättidning, kan utgöra en audiovisuell medietjänst om denna del har som huvud- sakligt syfte att tillhandahålla beställ-tv eller tv-sändning. Det inne- bär enligt utredningens mening inte att begreppen ska tolkas annor- lunda jämfört med hur nuvarande bestämmelser om tv-sändningar Definitioner, jurisdiktion och registrering och beställ-tv tolkats i svensk rättstillämpning utan ligger väl i linje med denna. Ändringen medför därför inte något behov av att defi- niera audiovisuell medietjänst i radio- och tv-lagen. Inte heller krävs någon ändring i radio- och tv-lagens definitioner av tv-sändning eller beställ-tv. Genom ändringsdirektivet förtydligas AV-direktivets definition av program på så sätt att längden på en uppsättning rörliga bilder med eller utan ljud saknar betydelse för om dessa ska anses som program. Ett program behöver inte heller längre ha form och innehåll som är jämförbara med formen och innehållet för tv-sändningar. Begreppet program definieras som rörliga bilder med eller utan ljud oavsett längd, som utgör ett enskilt inslag i en programtablå eller en katalog som sammanställts av en leverantör av medietjänster (artikel 1.1 b AV-direktivet genom ändringsdirektivet). Iradio- och tv-lagen definieras begreppen programtjänst och tv- program (3 kap. 1 § 12 och 17 radio- och tv-lagen). Program definie- ras däremot inte. I förarbetena till radio- och tv-lagen har regeringen också uttalat att program inte bör definieras i lagen. Med begreppet program avses detsamma som i yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) vilket innebär att även enkla meddelanden faller in under begreppet (prop. 2009/10:115 s. 110). trädde ändringar i YGL i kraft. Efter ändringarna definieras program som innehållet i ljudradio, tv eller andra sådana överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektro- magnetiska vågor samt innehållet i offentliga uppspelningar ur en databas (1 kap. 2 § YGL). Enligt förarbetena är program en kortare form av det använda begreppet radioprogram som tar sikte på innehållet i de sändningar eller andra överföringar som behandlas i grundlagen. Någon ändring i sak är inte avsedd (prop. 2017/18:49 s. 248). YGL:s definition av program omfattar alltså även program i ljud- radio. Att även sökbar text-tv omfattas av YGL framgår av för- arbetena till grundlagen där det konstateras att text-tv, under förut- sättning att den sänds till allmänheten, kan ges ett rättsligt skydd i grundlag i samma utsträckning som ljudradio och tv i allmänhet Definitioner, jurisdiktion och registrering 1990/91:64 s. 67). YGL:s definition omfattar därför mer än AV-direktivet genom ändringsdirektivets definition av program. Radio- och tv-lagen definierar dock tv-program som program som huvudsakligen består av rörliga bilder med eller utan ljud, vilket motsvarar direktivets definition. Det finns inte heller något krav i radio- och tv-lagen på att ett tv-program ska ha viss längd eller form och innehåll som är jämförbart med formen och innehållet för tv- sändningar. Utredningens uppfattning är att de ändringar som sker i AV-direktivets definition av program stämmer väl överens med hur begreppet tv-program används i svensk rätt. Någon ändring av defini- tion av tv-program behöver därför inte införas i radio- och tv-lagen. Redaktionellt beslut definieras enligt ändringsdirektivet som ett be- slut som regelbundet fattas i syfte att utöva redaktionellt ansvar och som är kopplat till den dagliga driften av den audiovisuella medie- tjänsten (artikel 1.1 bb AV-direktivet genom ändringsdirektivet). Någon särskild definition av redaktionellt beslut behövs, enligt utredningens bedömning, inte i radio- och tv-lagen. Förslag: Radio- och tv-lagens hänvisning till AV-direktivet för bedömningen av om en leverantör av medietjänster är etablerad i enligt direktivet ska ändras till att gälla AV-direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet. Det förtydligas att radio- och tv-lagens bestämmelser gäller i tillämpliga delar för den som bedriver sändningsverksamhet som enligt direktivet står under en annan EES-stats jurisdiktion. En bestämmelse införs i radio- och tv-lagen som innebär att lagen tillämpas på leverantörer av videodelningsplattformar etab- lerade i enligt artikel 28a i AV-direktivet, i lydelsen enligt ändringsdirektivet. Definitioner, jurisdiktion och registrering Ändringsdirektivet innebär vissa nya kriterier som avgör vilken med- lemsstat som ska anses ha jurisdiktion över tv-sändningar och beställ- tv. I följande avsnitt lämnas överväganden i frågan om hur de nya kriterierna ska återspeglas i radio- och tv-lagen. Bedömningen av jurisdiktion i de fall en leverantör av audio- visuella medietjänster driver verksamhet i flera medlemsstater En audiovisuell medietjänst som kan tas emot i någon stat som om- fattas av avtalet om det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-stat) faller inom svensk jurisdiktion om leverantören av medie- tjänsten uppfyller något av de fyra kriterier som anges i 1 kap. 3 § radio- och tv-lagen. Det första kriteriet för svensk jurisdiktion enligt bestämmelsen är att leverantören är etablerad i enligt defini- tionen i artikel 2.3 i AV-direktivet, i den ursprungliga lydelsen. De två följande kriterierna är av teknisk art och avser att en leverantör som använder sig av en satellitlänk belägen i eller en satellit- kapacitet som tillhör kan falla under svensk jurisdiktion om denne inte är etablerad i någon annan EES-stat. Om inget av de tre första kriterierna är tillämpliga avgörs frågan om etableringen är i enligt artiklarna 49–54 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. En leverantör av en medietjänst kan bedriva verksamhet i flera länder och fråga kan då uppkomma om var denne ska anses etablerad. Den definition som radio- och tv-lagen hänvisar till utvecklas genom ändringsdirektivet där artikel 2.3 b ersätts med en bestämmelse som innebär att det vid bedömningen av var en leverantör med verksam- het i flera medlemsstater ska anses som etablerad görs en närmare koppling till den programrelaterade verksamheten. Med programrelaterad verksamhet bör då, enligt utredningens mening, förstås det dagliga redaktionella arbetet, liksom de redaktio- nella beslut som fattas. Det vill säga beslut som regelbundet fattas i syfte att utöva den faktiska kontrollen av både programval och hur programmen ska struktureras, antingen i en traditionell tablå för tv- sändningar, eller i en katalog för beställ-tv. Förutom beslut om val av program i tablå eller katalog kan detta även vara produktion och inköp av program. Enbart teknisk bearbetning eller försäljning av reklamtid bör inte vara avgörande vid bedömningen om en audio- visuell medietjänst är etablerad i . Definitioner, jurisdiktion och registrering För bedömningen av när en tjänst är etablerad i finns i radio- och tv-lagen en hänvisning till artikel 2.3 AV-direktiv. Genom ändringsdirektivet utvecklas bestämmelsen. Hänvisningen bör därför ändras till att gälla AV-direktivet, i dess lydelse enligt ändringsdirektivet. I1 kap. 3 § andra stycket radio- och tv-lagen räknas de bestäm- melser i radio- och tv-lagen upp som gäller även den som står under annan medlemsstats jurisdiktion. De bestämmelser som avses gäller främst tillståndskrav, tillståndsvillkor som inte är direkt program- relaterade och andra bestämmelser om t.ex. tillsyn och återkallelse av tillstånd. När motsvarande bestämmelse infördes i radio- och TV- lagen (1996:844) angavs att de bestämmelser som räknades upp gällde i tillämpliga delar (prop. 2007/08:8 s. 38 f. och s. 63). radio- och tv-lag (2010:696) saknas denna begränsning (prop. 2009/10:115 s. 274). Flera av de bestämmelser som bestämmelsen hänvisar till har dock anknytning till innehåll, granskning och tillsyn. Dessa bestäm- melser gäller inte för den som faller under en annan EES-stats juris- diktion. För att undvika otydlighet bör anges att de uppräknade be- stämmelserna gäller i tillämpliga delar. Genom ändringsdirektivet utökas AV-direktivets tillämpningsområde till att omfatta även videodelningsplattformar. De bestämmelser som ska gälla för videdelningsplattformar behandlas i kapitel 6 där utred- ningen föreslår att videodelningsplattformar ska regleras i radio- och tv-lagen (avsnitt 6.4.4). En medlemsstat behöver kunna fastställa om en leverantör av en videodelningsplattform är etablerad inom dess territorium. Vid tillämp- ningen av AV-direktivet genom ändringsdirektivet ska en leverantör av videodelningsplattformar som är etablerad i en medlemsstat i den mening som avses i artikel 3.1 i och rådets direk- tiv 2000/31/EG av om vissa rättsliga aspekter på in- formationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktivet om elektronisk handel) omfattas av den med- lemsstatens jurisdiktion (artikel 28a AV-direktivet genom ändrings- direktivet). Definitioner, jurisdiktion och registrering Om en leverantör inte är etablerad i någon medlemsstat enligt direktivet om elektronisk handel anger ändringsdirektivet olika kriterier för när en tjänst ska anses som etablerad i en medlemsstat. Dessa kriterier utgår från att förekomsten av ett moderföretag, ett dotterföretag eller en del i en företagsgrupp i en medlemsstat kan innebära att leverantören anses som etablerad i denna medlemsstat. Utredningen anser att en bestämmelse som reglerar när en leve- rantör av en videodelningsplattform faller under svensk jurisdiktion behövs och därför bör införas i radio- och tv-lagen. På motsvarande sätt som regeln om var en audiovisuell medietjänstleverantör är etable- rad bör den nya bestämmelsen hänvisa till den relevanta artikeln i , i dess lydelse enligt ändringsdirektivet. Innebörden bör vara att radio- och tv-lagen tillämpas på leverantörer av video- delningsplattformar etablerade i enligt artikel 28a i AV- direktivet, i lydelsen enligt ändringsdirektivet. Den bör införas som en ny bestämmelse i 1 kap. radio- och tv-lagen, som handlar om lagens innehåll och tillämpningsområde. Förslag: Leverantörer av videodelningsplattformar etablerade i ska anmäla sin verksamhet för registrering hos Myndig- heten för press, radio och tv. Myndigheten för press, radio och tv:s beslut i frågan om re- gistrering ska kunna överklagas. Den som enligt radio- och tv-lagen ska anmäla en sändnings- verksamhet eller ett tillhandahållande ska i anmälan även ange på vilken grund tjänsten faller under svensk jurisdiktion. Bedömning: Det finns inte behov av ytterligare lagändringar eller andra åtgärder om skyldighet att anmäla verksamhet än de nu föreslagna ändringarna för att genomföra ändringsdirektivets krav på att upprätta och upprätthålla en förteckning över leveran- törer under svensk jurisdiktion. Definitioner, jurisdiktion och registrering För att AV-direktivets bestämmelser ska kunna upprätthållas på ett effektivt sätt behöver en medlemsstat veta vilka leverantörer av medietjänster och videodelningsplattformar som faller under dess, och andra medlemsstaters, jurisdiktion. Ändringsdirektivet ställer därför upp krav på att en medlemsstat ska upprätta och upprätthålla en förteckning över de leverantörer som ligger under dess jurisdiktion. I detta avsnitt redogörs för ändringsdirektivets krav på att upp- rätta och upprätthålla ett register och de nuvarande bestämmelserna om registrering som finns i radio- och tv-lagen. Därefter behandlas de utökade krav på registrering som ändringsdirektivet innebär och om det finns behov av ändringar i radio- och tv-lagen. I de följande avsnitten tar utredningen upp om även ändringar i verksamheten ska anmälas (avsnitt 4.2.4) och vilken sanktion som bör träffa den som inte anmäler en verksamhet eller ändringar i de uppgifter som regi- strerats (avsnitt 4.2.5). I avsnitt 16.5.1 föreslås att även den som till- handahåller beställradio som finansieras med public service-avgift en- ligt lagen (2018:1893) om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst ska anmäla sig för registrering. Krav på att upprätta och upprätthålla en förteckning över leverantörer av medietjänster och videodelningsplattformar Genom ändringsdirektivet införs krav på att en medlemsstat ska upprätta och upprätthålla en uppdaterad förteckning över leveran- törer av audiovisuella medietjänster under dess jurisdiktion. I för- teckningen ska även anges vilken av de grunder som anges i direk- tivet som jurisdiktionen baseras på. Motsvarande skyldighet införs för videodelningsplattformar där förteckningen ska innehålla leveran- törer av videodelningsplattformar som är etablerade eller anses vara etablerade på medlemsstatens territorium och vilken grund som jurisdiktionen baseras på. Medlemsstaten ska lämna förteckningen, inbegripet eventuella uppdateringar till kommissionen (artikel 2.5 b och 28a.6 AV-direktivet genom ändringsdirektivet). Syftet med detta nya krav är att säkerställa ett effektivt genomförande av direktivet. Kommissionen ska säkerställa att förteckningarna görs tillgäng- liga i en central databas. Förutom att tillsynsmyndigheterna ska ha tillgång till databasen ska informationen i denna vara allmänt till- gänglig. Om de olika medlemsstaternas förteckningar är oförenliga