sou · H7B346d2 · 2019-11-29 00:00:00 — Det finns modellberäkningar som visar att tillgångsköp och forward guidance kan kompensera för ELB i framtida lågkonjunkturer.97 Dessa modell- resultat baseras dock bl.a. på det vanligt förekommande antagandet att ekonomins aktörer är framåtblickande i tillräcklig utsträckning, vilket inte är fastlagt i litteraturen. De makroekonomiska effekterna av tillgångsköp i ekonometriska studier visar inte en lika samstäm- mig bild.98 För de tre penningpolitiska målvariablerna som diskuteras i av- snitt 15.3.2 – inflationsmål, prisnivåmål och genomsnittligt inflati- onsmål – behöver ett prisindex väljas. Som framgår av Tabell 15.3 har samtliga inkluderade centralbanker valt ett mått som korresponderar med utvecklingen av de priser konsumenter möter. Ett vanligt mått är ett konsumentprisindex, KPI. Det är ett levnadskostnadsindex och syftar till att visa på vilken inkomstutveckling som behövs för ett hushåll i syfte att upprätthålla sin levnadsstandard. Som framgår i detta avsnitt finns alternativa mått till KPI. Utöver sina officiella inflationsmått kommunicerar centralban- ker vanligtvis ett eller flera s.k. underliggande inflationsmått där en eller flera, ofta volatila, komponenter exkluderas (se Tabell 15.3). En nackdel att ha ett underliggande mått som målvariabel är att det är mindre känt för allmänheten. Dessutom täcker sådana mått en mindre del av allmänhetens konsumtionskorg. Det bör också noteras att bredare mått såsom KPI och underliggande mått vanligtvis går mot samma ökningstakt längre ut i prognoshorisonten då tillfälliga effek- ter har klingat av. I detta avsnitt diskuteras först de tre mått som varit föremål för störst diskussion i (KPI, KPIF och HIKP). Därefter kom- menteras alternativa mått på nominell utveckling där löner och till- gångspriser har en mer framträdande roll. 97Se Reifschneider (2016) och Dorich m.fl. (2018). 98Se Borio och Zabai (2016) för en översikt samt avsnitt 18.6.2 för en diskussion. KPI är ett problematiskt mått i Det är viktigt att notera att även om många länder har valt konsument- prisindex (KPI) så skiljer sig definitionerna av KPI mellan olika länder. Bl.a. så påverkas utvecklingen av KPI i mer av ränteut- vecklingen än i andra länder.99 Det är ett fundamentalt problem och innebär att KPI-utvecklingen blir betydligt mer volatil i än mått som inte inkluderar direkta effekter av ränteförändringar. Dess- utom kan noteras att räntekomponenten i KPI påverkar dess utveck- ling i ”fel” riktning – en räntehöjning får en direkt effekt på KPI som innebär att inflationen stiger medan syftet med räntehöjningen är att dämpa den ekonomiska aktiviteten och minska inflationen.100 I Figur 15.3 visas utvecklingen av KPI tillsammans med två alter- mått, KPIF och HIKP, vilka beskrivs vidare nedan. Utöver att vara mer volatil har KPI även en lägre genomsnittlig utveckling –2018: jämfört för de två andra måtten. Det beror på att räntorna trendmässigt har fallit tillbaka , vilket påverkar KPI-inflationen negativt. 99Det beror framför allt på att rörlig bolåneränta är vanligare i , se (2013). 100Se (2016). -0,5 Anm. KPI = konsumentprisindex; KPIF = KPI med fast ränta; HIKP = harmoniserat index för konsumentpriser. Källa: databas (). KPIF och HIKP två möjliga alternativ till KPI KPI:s känslighet för förändringar i reporänta var huvud- orsaken till att bytte mått , från KPI till KPIF.101 De två alternativ till KPI som oftast lyfts fram i den svenska debatten är KPIF och HIKP.102 KPIF är KPI med fast ränta, dvs. måttet exkluderar direkta effekter av ränteförändringar i KPI. I sam- band med de stora ränteförändringarna under finanskrisen och den efterföljande lågkonjunkturen blev det än mer tydligt att Riksban- ken i praktiken styrde penningpolitiken mot KPIF, inte mot den formella målvariabeln KPI. HIKP står för ”Harmoniserat index för konsumentpriser” och baseras på en EU-förordning. Ett viktigt syfte med måttet är att under- lätta jämförelser av prisutvecklingen mellan EU-länder. 101Se (2017a, b). 102Se (2016) och (2016) för en analys av skillnaderna mellan KPIF och HIKP. I de av beställda tre externa utvärderingarna förordas tre olika mått: Giavazzi och Mishkin (2006) förordar HIKP, Goodhart och Rochet (2011) förordar KPI medan Goodfriend och King (2016) förordar KPIF (se avsnitt 14.4.2). länderna beräknas det även för , , och . Det bör dock noteras att principerna för hur HIKP beräknas, exem- pelvis när det gäller justering för kvalitetsförbättringar, skiljer sig åt mellan länder vilket i viss utsträckning försvårar jämförbarheten. Den genomsnittliga skillnaden i inflationstakt 1994–2018 mellan HIKP och KPIF är mindre än en tiondel. Att skillnaderna är mycket små åskådliggörs i Figur 15.4 där utvecklingen av prisnivån för de två indexen framgår. 1994 1996 1998 2000 2002 2004 2006 2008 2010 2012 2014 2016 2018 Anm. KPIF = Konsumentprisindex (KPI) med fast ränta; HIKP = harmoniserat index för konsumentpriser. Källa: databas (). Skillnader enskilda år beror på att de faktorer som skiljer måtten åt tillfälligt har haft en avvikande utvecklingstakt. De viktigaste skill- naderna mellan måtten är följande:103 103Se (2016) och (2016). •Boendekostnader: Även om direkta effekter från ränteförändringar rensas bort från KPIF så innehåller måttet andra boenderela- terade kostnader vilka varierar över konjunkturcykeln.104 Effek- terna av förändringar i bostadspriser ingår i KPIF som ett 25-årigt glidande medelvärde. I HIKP ingår endast löpande driftskostna- der såsom sophantering och underhåll. •Olika indextyper: Inflationen mätt med HIKP antar att konsum- tionens sammansättning är den samma trots förändrade relativ- priser. KPIF däremot tar, likt KPI, viss hänsyn till förändrade konsumtionsmönster. •Olika konsumtionskorgar: Utöver nämnda skillnader ovan ingår äldrevård, sjukvård och vissa finansiella tjänster i HIKP men inte KPIF. Sammantaget är dock skillnaderna relativt små. Konsum- tionskorgarna överensstämmer till 85–. •Internationell jämförbarhet: KPIF beräknas endast i medan HIKP beräknas för alla EU-länder samt , , och . HIKP används också som målvariabel i bl.a. euro- området och . Vidare är HIKP det mått som rapporterar till i den s.k. konvergens- rapporten. Som nämns ovan bytte målvariabel från KPI till KPIF . Den huvudsakliga motiveringen var att KPIF (lik- som HIKP) inte påverkas direkt av ränteförändringar.105 Valet mellan KPIF och HIKP motiverades dock inte utifrån vilket mått som är att föredra utifrån de strukturella skillnaderna som beskrivs ovan. I stället motiverades valet av KPIF framför HIKP med att det sist- nämnda måttet106 skulle kunna komma i konflikt med budskapet om oförändrad penning- politik i samband med bytet av målvariabel 104För egna hem ingår det genomsnittliga anskaffningsvärdet (kapitalstocken), fastighetsskatt, avskrivningar och villaförsäkring. För bostadsrätter approximeras boendekostnader med s.k. im- puterade hyreskostnader. 105Riksbanken (2017a). För rapporter som föregick detta beslut, se (2016a, 2017b) och Apel m.fl. (2016). 106Riksbanken (2017b), s. 3. Vad som exakt avsågs med detta är oklart. Beträffande eventuell pen- ningpolitisk påverkan av valet av målvariabel kan noteras att vid till- fället då förändringen gjordes prognostiserade att KPIF skulle öka snabbare än HIKP åren 2017–2019.107 Därutöver visar beräkningar att ökningstakten i KPIF det kommande decenniet överstiger ökningstakten i HIKP med cirka 0,2 procentenheter.108 Alternativ till nuvarande prisindex I detta avsnitt har endast olika typer av konsumentprisindex diskuterats som möjliga nominella ankare i ett penningpolitiskt mål. Det finns dock andra ”priser” i ekonomin som ibland lyfts fram som ersättare eller komplement till traditionella prisindex. Bland dessa tillhör utvecklingen av nominella löner och tillgångspriser de van- ligaste. Det finns internationella studier som indikerar att löneutvecklingen har närmare samband med den realekonomiska utvecklingen än KPI- relaterade mått.109 En viktig förklaring till detta är att KPI-relaterade mått påverkas mer av tillfälliga störningar från bl.a. utländska priser och växelkursrörelser. Utvecklingen av löner och realekonomi (t.ex. sysselsättning) är däremot mindre volatila.110 En penningpolitik som stabiliserar löneutvecklingen har därför förutsättningar att i högre utsträckning också stabilisera den realekonomiska utvecklingen jäm- fört med en stabilisering av KPI-relaterade mått. Det bör också note- ras att den nominella löneutvecklingen är en central komponent för hur inflationen utvecklas. Det beror på att lönekostnaden utgör en stor andel av företagens totala kostnader. 107Se (2017c), Tabell 2, s. 32. 108Riksbanken (2017a). 109Modellberäkningar baserade på amerikanska data visar att det är mer fördelaktigt om cen- tralbanken stabiliserar löneutvecklingen jämfört med prisutvecklingen, se Debortoli m.fl. (2019). Huruvida detta förhållande även gäller svensk ekonomi är oklart då det saknas systematiska empiriska studier. Se Mankiw och (2003) för ett teoretiskt bidrag. 110Arbetskostnader, som utöver löner även inkluderar arbetsgivaravgifter och löneberoende skatter, kan dock vissa år vara volatila på grund av förändringar i dessa två komponenter. mer än produktiviteten måste företagen förr eller senare höja priserna om vinstandelen inte varaktigt ska bli lägre. Det faktum att löner är mer trögrörliga innebär att löneföränd- ringar blir mer persistenta, exempelvis är det inte sannolikt att en höjning av lönenivån reverseras . Eftersom löneutveck- lingen förr eller senare påverkar prisutvecklingen så smittar persi- stensen i löneökningar över till persistens i inflation. Det är i första hand denna persistens i inflation som centralbanker vill motverka eftersom den kan ge ekonomiska kostnader. Att ha löneutveckling- en som ett nominellt ankare, eller åtminstone som ett intermediärt mål, har därför förts fram som ett alternativ till KPI-relaterade mått.111 Nyare forskning indikerar också att det är mer fördelaktigt för att styra mot löneutvecklingen än inflationen.112 Att löneutvecklingen är något som centralbanker noga följer är uppenbart från deras kommunikation. Tillsammans med produkti- vitetsutvecklingen är det sannolikt den mest centrala variabeln när centralbankerna ska bedöma hur den underliggande inflationstakten utvecklas . har dock inte någon centralbank använt löneutvecklingen som ett uttalat mål för penningpolitiken. Tillgångspriser, såsom den årliga ökningstakten i bostads- eller aktie- priser, ingår inte de målvariabler som centralbanker använder.113 Upp- rinnelsen till finanskrisen och den penningpolitiska inriktningen under den efterföljande lågkonjunkturen har accentuerat en debatt huruvida utvecklingen av tillgångspriser på ett tydligare sätt bör ingå i centralbankernas målvariabler. Åren innan finanskrisen var den ekonomiska utvecklingen stark i många länder med hög tillväxt i till- gångspriser såsom bostäder och aktier. var inflations- utvecklingen jämförelsevis måttlig. Likaledes har tillgångspriserna, bl.a. som en följd av centralbankernas expansiva penningpolitik, ökat 111Se t.ex. Blanchflower och Posen (2014) och Erceg m.fl. (2000). 112Debortoli m.fl. (2019) visar att det ekonomiska utfallet blir mer fördelaktigt om lönetillväxt i stället för inflation beaktas i centralbankernas räntesättning. Det gäller speciellt om central- banken som realt mål använder sig av sysselsättningens avvikelse från en trendmässig utveck- ling. 113Däremot ingår i KPIF effekterna av förändringar i bostadspriser men då som ett 25-årigt glidande medelvärde. kraftigt under konjunkturuppgången efter finanskrisen medan infla- tionsutvecklingen varit svag.114 Frågan är då om, och i så fall hur, centralbankerna bör ta större hänsyn till utvecklingen av tillgångs- priserna när de bedriver penningpolitik. Enligt internationella överenskommelser ska konsumentbaserade priser avspegla levnadsomkostnader och endast innefatta varor och tjänster.115 Det bör noteras att det är prisutvecklingen av nuvarande varor och tjänster som utgör grunden för den prisutveckling som ingår i beräkningarna. Utifrån ekonomisk teori är ett mer korrekt sätt att mäta utvecklingen av levnadsomkostnader att beakta prisut- vecklingen på såväl nuvarande som framtida varor och tjänster.116 Ett praktiskt problem med en sådan ansats är att framtida priser inte finns tillgängliga för de flesta varor och tjänster. Det har dock fram- förts att olika typer av tillgångspriser (såsom huspriser och aktie- priser, vilka är framåtblickande) kan användas som proxy för fram- tida priser. Om exempelvis huspriser stiger är det en proxy för att de s.k. boendetjänster bostaden kommer att leverera ägaren har stigit i pris. Detta angreppssätt stöter dock på prak- tiska problem eftersom tillgångspriser kan vara mycket volatila vilket försvårar penningpolitikens roll att, utöver ett prisstabilitetsmål, stabilisera den realekonomiska utvecklingen. Att inkludera årliga förändringar i tillgångspriser i centralbanker- nas målvariabler är av dessa skäl problematiskt. I stället har debatten sedan finanskrisen fokuserat kring om centralbanker inom ramen för penningpolitiken bör ta hänsyn till utvecklingen av tillgångs- priser utan att de nödvändigtvis behöver ingå i de officiella infla- tionsmått som har valts. Frågan om penningpolitiken ska ta hänsyn till tillgångspriser utöver dess förväntade effekt på inflation och den realekonomiska utvecklingen analyseras i kapitel 17. Mot bakgrund av den ekonomiska analysen i kapitlet inställer sig frågan vilka rättsliga förutsättningar som finns för att välja penning- politisk målvariabel och målnivå. Det gäller särskilt ur ett unions- rättsligt perspektiv. Som berörs i avsnitt 15.2.3 ovan är huvudmålet 114Se avsnitt 17.4.1 för en beskrivning av hur räntenivån påverkar tillgångspriser. 115Se (2004). 116Se Alchian och (1973). Se även Goodhart (2001, 2005) för en diskussion. för den gemensamma penning- och valutapolitiken inom EU, den monetära politiken, att upprätthålla prisstabilitet. preci- serade 1998 detta mål genom att anta en definition av begreppet pris- stabilitet. Genom denna definition angavs att den årliga ökningen av prisnivån för euroområdet, mätt i HIKP, ska understiga . förtydligade sedan denna definition 2003 genom att ange att ECB, i syfte att uppnå prisstabilitet, avser att hålla inflationen under men på medellång sikt. I avsnitt 15.3.3 berörs olika typer av inflationsmål med intervall, bl.a. punktmål med intervall. Det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet ger utrymme att fastställa inflationsmål på något olika nivåer. Exempel- vis talar det mesta för att ett inflationsmål på den nivå som tidigare tillämpade117, , skulle vara förenligt med prissta- bilitetsmålet. Prisstabilitetsmålet torde också medge att ett infla- tionsmål i form av ett punktmål med intervall eller variationsband fastställs. Som framgår ovan tillämpar ECB ett inflationsmål som innebär att inflationen ska vara under men . ECB:s inflationsmål ger således utrymme för att inflationstakten varierar något. har tidigare tillämpat ett toleransintervall och tillämpar ett s.k. variationsband. Dessa exem- pel talar för att prisstabilitetsmålet inte förutsätter ett inflationsmål med enbart ett punktmål. Det finns således skäl att anta att ett målintervall – inom vissa gränser – är förenligt med unionsrätten. Däremot skulle ett intervall som tillåter en relativt hög inflation kunna komma i konflikt med prisstabilitetsmålet. Detta gäller dock även för högt satta punktmål. Åtgärder som vidtas för att öka inflationen Som berörs i avsnitt 15.2.4 ovan är utgångspunkten i förarbetena till bestämmelsen om prisstabilitetsmålet att inflationstakten inte ska vara noll. En viss inflation är således förenlig med prisstabilitets- målet. I förarbetena synes dock inte ha förutsetts ett ekonomiskt läge med en alltför låg inflation. Således förefaller förarbetena till 117Inflationsmålet i sänktes från till 2018. bestämmelsen om prisstabilitetsmålet utgå från att de penningpoli- tiska åtgärder som kan komma i fråga ska minska inflationstakten.118 har såväl som andra centralbanker agerat för att få upp inflationen. Ett sådant agerande är givetvis förenligt med eget inflationsmål om , förutsatt att in- flationen understiger detta mål. Det kan dock vid en första anblick förefalla svårt att förena sådana åtgärder med det övergripande pen- ningpolitiska målet om att upprätthålla ett fast penningvärde. Som berörs ovan ska dock inte prisstabilitetsmålet tolkas som att inflati- onstanken ska vara noll. Dessutom är inflationsmål förenligt med prisstabilitetsmålet. Det måste därför anses vara tillåtet att vidta åtgärder för att öka inflationstakten. Det gäller inte minst åtgärder som syftar till att motverka deflation. I viss mån kan dock behovet av att under vissa förutsättningar öka inflationen sägas tala för ett penningpolitiskt mål som tydligt ger utrymme för att en viss inflation förekommer. Ett exempel på ett sådant mål är låg och stabil inflation. Prisnivåmål och genomsnittligt inflationsmål Prisnivåmål och ett genomsnittligt inflationsmål är i likhet med ett inflationsmål knutet till prisutvecklingen. Mot den bakgrunden torde det vara förenligt med det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet givet att målet för den genomsnittliga utvecklingen av prisnivån är förenlig med prisstabilitet (t.ex. att den ökar i genomsnitt). För denna slutsats talar särskilt det förhållandet att osäkerheten kring den framtida prisnivån minskar och att en högre grad av förutsägbarhet uppnås jämfört med ett inflationsmål. För- utsägbarhet i prisutvecklingen måste anses vara förenligt med be- greppet prisstabilitet. I samma riktning talar det förhållandet att ett prisnivåmål och ett genomsnittligt inflationsmål under vissa förut- sättningar kan vara effektivare än ett inflationsmål i att stabilisera den ekonomiska utvecklingen. 118Se t.ex. det som anförs om hög och instabil inflation i Ds 1997:50 s. 47. Ett mål för nominell BNP-tillväxt eller nominell BNP-nivå En grundläggande förutsättning för att införa ett annat penning- politiskt mål än ett inflationsmål är att detta är förenligt med det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet (se ovan). Det senare målet har av ECB tolkats som ett inflationsmål och definierats i förändrings- termer. Detta överensstämmer för övrigt med hur många andra cen- tralbanker har tolkat liknande mål. Ett mål som avser nominell BNP- tillväxt eller nominell BNP-nivå kan eventuellt inrymmas i den reala hänsyn som ingår ECBS:s stöd till den allmänna ekonomiska utveck- lingen (artikel 282.2 i EUF-fördraget). Eftersom det endast delvis är knutet till prisutvecklingen torde det dock inte vara förenligt med det unionsrättsliga prisstabilitetsmålet. Det saknas därför förutsätt- ningar för att ha ett penningpolitiskt mål i svensk rätt som är knutet till nominell BNP-tillväxt eller nominell BNP-nivå. Kommitténs bedömning: nuvarande precisering av det penningpolitiska målet (prisstabilitetsmålet) innebär att mål- variabeln är ett inflationsmål, målsatt utveckling är samt att valt prisindex är KPIF. Under kända förutsättningar är det enligt kommitténs bedömning en lämplig precisering som på bästa sätt kan stabilisera inflationen och den realekonomiska utvecklingen över konjunkturcykeln. Kommitténs bedömning: bör redovisa inom vilken tidshorisont inflationsmålet i normalfallet förväntas att nås, i syfte att utgöra en referenspunkt, både vid utvärdering av måluppfyll- else och vid de tillfällen en längre horisont anses vara nödvändig. Redovisningen av den normala tidshorisonten utgör en naturlig del i den s.k. penningpolitiska strategi som den nya riksbankslagen ska föreskriva att redovisar (se förslag i avsnitt 33.6.3). I detta avsnitt presenteras kommitténs bedömningar beträffande lämp- lig precisering av prisstabilitetsmålet avseende målvariabel, målnivå och prisindex. Dessutom kommenteras intervall och tidshorisont. Som framgår i avsnitt 15.3.2 finns för- och nackdelar med att byta nuvarande inflationsmål mot s.k. nivåbaserade mål – antingen ett prisnivåmål eller genomsnittligt inflationsmål. Nivåbaserade mål har inte applicerats i modern tid men modellberäkningar visar att om en sådan målvariabel blir trovärdig kan den nominella måluppfyllelsen öka och den konjunkturella variationen i produktion och sysselsätt- ning minska jämfört med då en inflationsnivå är målvariabel. Ett nivåbaserat mål innebär att riktmärke för inflations- takten blir tidsvarierande. Ekonomisk teori talar för ett prisnivåmål men i praktiken bedömer kommittén att finns det betydande osäker- heter och problem med att införa ett prisnivåmål. •Ett nivåbaserat mål har inte provats i modern tid och det finns därför ingen evidens om det skulle fungera i praktiken. Bl.a. finns ingen kunskap om i vilken grad ekonomins aktörer kommer att förstå målet och vara tillräckligt framåtblickande för att målets teoretiskt motiverade fördelar ska materialiseras. •Det är problematiskt att vara det första landet som provar denna typ av mål i modern tid, inte minst för ett litet land som då andra större centralbanker såsom ECB och Federal Reserve inte kan förväntas följa efter. Det minskar sannolikheten att eko- nomins aktörer agerar på ett sätt som är förenligt med intentio- nerna bakom målformuleringen. •Generellt är temporära utbudsstörningar, vilka får utvecklingen av priser och realekonomi att påverkas i olika riktning, problema- tiska vid ett prisnivåmål. En liten öppen ekonomi som den svenska är mer utsatt för utbudsrelaterade inflationsimpulser utifrån än större och mer slutna ekonomier, både vad gäller frekvens och magnitud. Det innebär att den målsatta inflationstakten kommer att behöva variera i större utsträckning jämfört med om en mer sluten ekonomi införde prisnivåmål. Kommittén bedömer sammantaget att det är svårare att uppnå en hög trovärdighet för ett prisnivåmål än ett inflationsmål. I valet mellan inflationsmål och prisnivåmål bör också beaktas att, som framgick i avsnitt 15.3.2, ett inflationsmål kan appliceras på ett sätt som, när så är lämpligt, kan uppnå liknande effekter som ett prisnivåmål. Ett s.k. temporärt prisnivåmål ryms inom den nuvarande flexibla inflations- målspolitiken och kan vara lämpligt att använda, speciellt då penning- politiken är begränsad av ett räntegolv. En sådan tillämpning av nu- varande inflationsmålsregim undviker flera av prisnivåmålets nackdelar, framför allt frekventa variationer i målsatt inflation på grund av avvik- else från prisnivåns trendutveckling. Motsvarande argumentation och jämförelse går att göra mellan nuvarande inflationsmål och ett genomsnittligt inflationsmål. Även om det sistnämnda inte har samma långa ”minne” som ett prisnivå- mål kan målsatt inflation behöva variera betydligt mer än vid ett in- flationsmål vilket ställer höga krav på förmågan att anpassa infla- tionsförväntningarna i förhållande till det varierande inflationsmålet. Med avseende på betydelsen av förväntningar kan det finnas en för- del med ett genomsnittligt inflationsmål jämfört med att vid behov tillämpa ett tillfälligt prisnivåmål eftersom det förstnämnda innebär en permanent regimförändring. Möjligheten till flexibilitet inom ramen för nuvarande regim samt faktumet att ingen av de central- banker som studerats i betänkandet har valt ett genomsnittligt in- flationsmål är dock enligt kommitténs tillräckliga skäl att förorda ett inflationsmål framför andra alternativ. Först behandlar kommittén frågan om inflationsmålet bör vara ett punktmål eller ett mål omgivet av ett intervall. Därefter tar kom- mittén ställning till målnivån. Iavsnitt 15.3.3 diskuteras målintervall, toleransintervall och inter- vall, där det sistnämnda avser det som använder och be- nämner variationsband. Syftet med variationsbandet är framför allt att visa på att inflationsprognoser är osäkra och hur de historiskt förhåller sig till ett visst intervall. Det är ett av flera möjliga verktyg som centralbanker kan använda för att kommunicera osäkerhet.