sou · H7B316 · 2019-04-01 00:00:00 — 17SÖ 1968:17–20. 18Rådets beslut /294/EG av om bemyndigande för de medlemsstater som är fördragsslutande parter i av om skadeståndsansvar på atomenergins område att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Svenska regler om atomansvar finns i atomansvarighetslagen (1968:45) (se avsnitt 5.4.5). Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor19 trädde i kraft och ratificerades av 2005. Konventionen om miljökonsekvensbedömning i ett gränsöverskrid- ande sammanhang20 trädde i kraft och ratificerades av . Genom internationella avtal och genom medlemskapet i Euratom har påtagit sig skyldigheter gällande ickespridning av kärn- vapen och om kärnämneskontroll. 5.2.10Fördraget om icke-spridning av kärnvapen undertecknade fördraget om icke-spridning av kärnvapen21 (NPT) 1968, och kontrollavtalet22 med 1974 och tilläggsproto- kollet23 1998. Genom icke-spridningsfördraget har åtagit sig att inte ut- veckla eller på annat sätt skaffa kärnvapen. Fördraget upprätthålls genom ett förtroendeskapande system av kärnämneskontroll (nuclear safeguards) som innebär ett rigoröst redovisningssystem av allt kärn- ämne och av de kärntekniska anläggningar som finns i . 22IAEA INFCIRC/193. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... 5.3Internationellt samarbete och internationella organisationer Efter sattes stora förhoppningar till användningen av kärnenergin för världens energiförsörjning och andra tillämp- ningsområden såsom inom sjukvården och industrin m.m. fanns det en stor oro för kärnvapenspridning i skugga. I denna tidsanda togs initiativet att bilda ett internationellt organ för att främja de nya kärntekniska landvinningarna men mot- verka att denna teknik skulle utnyttjas i militärt syfte. Under parol- len ”Atoms for Peace”, myntat av den amerikanska presidenten , grundades som en organisation inom FN-familjen. Även andra internationella organisationer grunda- des såsom Euratom samt kärnenergi- byrå (se avsnitt 5.3.2). Enligt de statuter som antogs av skulle verksamheten grunda sig på tre pelare; icke-spridning av kärnvapen, teknisk säkerhet samt kunskapsöverföring. verksamhet kom med tiden att omfatta ett antal områden: icke-spridningsfrågor, kärnsäkerhet, strålskydd, fysiskt skydd av nukleärt och radioaktivt material, tekniska tillämpningar och hantering av radioaktiva ämnen, forskning samt kunskapsöverföring och biståndsverksamhet. sekretariat som har sitt säte i och leds av dess general- direktör, () som innehaft posten . Under drygt 60-åriga historia har två svenskar innehaft generaldirektörsposten i sammanlagt , (1981–1997) och (1961–1981). Den tidigare generaldirektören tilldelades tillsammans med 2005 för arbetet med att förhindra att civil kärnkraftsutveckling används i militära syften. Organisationens högsta beslutande organ är (General ) vilken hålls , vanligtvis . Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... leds organisationen av Styrelsen () som har 35 platser vilka är geografiskt fördelade. Styrelsen har nor- malt fem reguljära sammanträden . sitter i styrelsen och . satt i styrelsen . bevakar och deltar i arbete genom den svenska ambassaden i , genom , i första hand UD och Miljö- och , samt genom berörda myndigheter såsom () och Totalförsvarets forsk- ningsinstitut (FOI) m.fl. har ett brett verksamhetsområde som sträcker sig från rent tekniska frågor till säkerhetspolitiska frågor kring massförstörelse- vapen och terrorism. Vidare är depositarie för en rad konven- tioner med anknytning till kärnenergi såsom kärnsäkerhetskonven- tionen, konventionen om säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, konventionen om fysiskt skydd av kärnämne och kärntekniska anläggningar, konventionen om tidig information vid en kärnenergiolycka, konventionen om bistånd i händelse av kärn- teknisk olycka och Wienkonvention om skadeståndsansvar vid kärn- kraftsolycka (se avsnitt 5.2). Nukleär icke-spridning och verifiering ökade oron för spridning av kärnvapen när även och sprängde sina första kärnladdningar vilket ledde fram till icke-spridningsavtalet () som undertecknades 1968 och som frös antalet (erkända) kärn- vapenstater till fem; , , , och . betraktas dock ytterligare några stater som de facto kärnvapenstater; , , och . Av dessa har , och inte anslutit sig till NPT. undertecknade avtalet 1985 men drog sig ur 2003. På ickespridningsområdet har en roll som ”tillsynsmyn- dighet (nuclear watch dog)”. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... har länder åtagit sig att redovisa sina aktiviteter inom kärnteknik- området samt innehav av kärnämnen och viss annan utrustning kopplad till kärnteknik. har en stab av inspektörer som genomför inspektioner för att verifiera de inrapporterade uppgift- erna från medlemsländerna. Här finns även ett avtal mellan och Euratom om samordning av inspektionerna då Euratomför- draget innehåller motsvarande krav. Regelbundet kommer säkerhetspolitiska frågor upp på dagord- ningen, t.ex. när misstanke om brott mot förpliktelserna under icke- spridningsavtalet. De säkerhetspolitiska frågorna har kommit att uppta en allt större del av arbetet i . har bl.a. , , Nord- korea och diskuterats. Den ökande oron över terrorism i världen har också aktiverat , bl.a. har ett handlingsprogram mot nukleär terrorism startats. verksamhet för att främja nukleärt säkerhetsskydd (nuclear security) har också ökat , inte minst efter det topp- möte om nukleärt säkerhetsskydd som dåvarande president sammankallade i och som följdes av ett antal uppföljningsmöten. har också utvecklat rekommen- dationer för fysiskt skydd av kärntekniska anläggningar och kärn- ämnen. organiserar ett omfattande internationellt samarbete för att höja säkerheten vid kärnkraftsanläggningar, forskningsreaktorer, hantering av radioaktiva strålkällor och avfallshantering m.m. Detta sker tillsammans med experter från medlemsländerna för att ta fram tekniska säkerhetsstandarder och rekommendationer och andra dokument om strålskyddsprinciper, transportsäkerhet, beredskaps- planering och fysiskt skydd. Dessa dokument kan sedan användas av medlemsländernas nationella myndigheter i deras arbete med före- skrifter och tillsyn. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Ett medlemsland kan också bjuda in att genomföra en inspektion och göra en bedömning av landets säkerhetsarbete vad avser bland annat lagstiftning, tillsyn och anläggningar. sam- manställer sedan sina observationer i en rapport tillsammans med rekommendationer om eventuella lämpliga åtgärder. I genom- fördes en sådan (IRRS-mission) senast . Efter kärnkraftsolyckan i , , hamnade kärnsäker- hetsfrågorna återigen i fokus med diskussionen om hur och dess medlemsstater kan förbättra kärnsäkerheten och stärka bered- skap och krishantering i händelse av olyckor. Teknik, forskning och kunskapsöverföring stödjer forskning och utveckling kring kärntekniska tillämp- ningar inom ett brett fält. Kunskapsöverföring är också en viktig del av arbete då många av medlemsländerna har stora brister i sin tekniska infrastruktur. Vid hantering av kärnteknisk utrustning och starka strålkällor är det av vikt att en teknisk infrastruktur finns på plats för att man på ett säkert sätt ska kunna hantera en sådan verksamhet. driver två forskningslaboratorier, ett i Seibersdorf utanför i och ett marinmiljölaboratorium i . bedriver också projekt tillsammans med andra FN-organ såsom WHO och FAO för att med hjälp av tekniska lösningar inne- fattande radioaktiva ämnen eller joniserande strålning behandla sjuk- domar såsom olika typer av cancer eller bekämpa smittspridning och skadedjur samt förbättra livsmedelsproduktion och vattenresurs- hantering. Genom det tekniska samarbetsprogrammet, med en särskild bud- get, bedriver biståndsverksamhet med inriktning på teknisk kunskapsöverföring, inklusive stöd i form av utrustning m.m. En viktig uppgift som samarbetet under uppfyller på kärn- energins område är de säkerhets- och strålskyddsstandarder som ut- arbetas och ligger till grund för nationell reglering och tillsyn runt Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... om i världen. Dessa säkerhetsstandarder är en serie dokument (Safety Standards) som publiceras i tre nivåer. På den översta nivån finns ett toppdokument (Safety Fundamentals, SF-1) i vilket syftet med säkerhetsarbetet uttalas genom att ett över- gripande säkerhetsmål och tio grundläggande principer för strål- skydd och säkerhet har formulerats. Nästa nivå av dokumentserien är en integrerad och konsekvent upp- sättning publikationer (Safety requirements) som fastställer de krav som måste uppfyllas för att skydda människor och miljö. Kraven är utformade som generella krav samt specifika krav (för vissa anlägg- ningar och verksamheter) och bygger på säkerhetsmålen och prin- ciperna för strålskydd och säkerhet i SF-1. Om kraven inte är upp- fyllda måste åtgärder vidtas för att nå eller återställa den nödvändiga säkerhetsnivån. Formatet och formuleringen av kraven är anpassat för att underlätta dessas användning av medlemsstaterna, antingen genom direkt användning eller genom att referera till dem i de nationella regelverken. säkerhetsguider ger vägledning om hur de rekommenderade kraven kan uppfyllas. Guiderna ger råd om vilka åtgärder som kan vidtas och presenterar internationellt använda och erkända goda rutiner och metoder för att hjälpa användarna att uppnå en hög nivå av säkerhet. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Även inom kretsen av inrättades 1958 en organisa- tion, Nuclear Energy Agency24 (), för att främja samarbetet och utvecklingen på kärnenergiområdet. Inledningsvis dominerades verksamheten av forskning och utveckling såsom uppförandet av en forskningsreaktor i i . bedriver samarbete på flera områden med anknytning till kärnenergins användning såsom kärnteknisk forskning och ut- veckling, kärnsäkerhet, hantering av radioaktivt avfall, strålskydd, säkerhetskultur, skadeståndsansvar och lagstiftning, utbildning, en databank samt den Europeiska kärnenergitribunalen (European Nuclear Energy Tribunal, ). Liksom andra organisationer inom OECD-familjen har sitt sekretariat i som leds av dess generaldirektör, (), som innehaft posten . Organisationen leds av styrelsen () där alla 33 medlemsstaterna är representerade. bevakar och deltar i arbete genom den svenska OECD-delegationen i och genom och då i första hand Miljö- och , samt genom berörda myndigheter såsom . Det löpande arbetet sker i tekniska kommittéer bestående av experter från medlemsstaterna som både bidrar till och drar nytta av arbetet. sekretariat bidrar med samordning och administra- tivt stöd. Detta upplägg ger ett kostnadseffektivt arbete med en relativt liten organisation. 5.4.1Lagen om kärnteknisk verksamhet Den nu gällande lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärn- tekniklagen) ersatte den tidigare lagen (1956:306) om rätten att ut- vinna atomenergi (atomenergilagen). 24Ursprungligen men efter att blev medlem byttes namnet till . Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... grundläggande bestämmelser om säkerheten i samband med kärn- teknisk verksamhet. Lagen innehåller bestämmelser om tillstånd, definitioner, ansvar, tillsyn m.m. avseende kärnteknisk verksamhet. Med begreppet kärnteknisk verksamhet avses uppförande, inne- hav eller drift av kärntekniska anläggningar, förvärv, innehav, över- låtelse, hantering, bearbetning, transport av eller annan befattning med kärnämne eller kärnavfall, införsel till av kärnämne eller kärnavfall och utförsel ur av kärnavfall. Lagen innehåller vidare säkerhetsmål för kärntekniska anlägg- ningar, krav på hur säkerheten vid kärnteknisk verksamhet ska upp- rätthållas samt krav på tillstånd för att bedriva sådan verksamhet. Vissa undantag från tillståndsplikten finns dock för verksamhet av liten omfattning såsom t.ex. vetenskaplig verksamhet vid universitet och liknande inrättningar. Ett tillstånd att driva en kärnteknisk anläggning, t.ex. en kärn- kraftsreaktor, gäller enbart tillståndshavaren. Av lagen framgår till- ståndshavarens allmänna skyldigheter avseende verksamheten. Detta innebär bl.a. en skyldighet att vidta åtgärder för att upprätthålla säker- heten i verksamheten, att fortlöpande och systematiskt värdera, veri- fiera och, så långt det är möjligt och rimligt, förbättra säkerheten i verksamheten, att vidta de åtgärder som behövs för att på ett säkert sätt hantera och slutförvara använt kärnbränsle och kärnavfall som har uppkommit i verksamheten samt att vidta de åtgärder som behövs för att på ett säkert sätt avveckla och riva anläggningar som verksamheten inte längre ska bedrivas i. För reaktorinnehavare finns även krav på att upprätta forsknings- och utvecklingsprogram för att kunna uppfylla kravet på att kunna omhänderta det avfall som upp- kommer i verksamheten. Krav finns även att tillståndshavaren i händelse av radiologisk nödsituation ska lämna upplysningar av betydelse till den ansvariga myndigheten. Vidare är den som har tillstånd till kärnteknisk verksamhet skyl- dig att ha en organisation för verksamheten med ekonomiska, admi- nistrativa och personella resurser som är tillräckliga för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt kärntekniklagen, åtgärder som följer av villkor eller föreskrifter och skyddsåtgärder i händelse av drift- störningar eller haverier i anläggningen. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... till dess de har fullgjorts, även om ett tillstånd återkallas, dess giltig- hetstid har gått ut, rätten att driva en kärnkraftsreaktor har upphört eller en kärnkraftsreaktor är permanent avstängd. Kärntekniklagen innehåller även straffbestämmelser. Att bedriva kärnteknisk verksamhet utan tillstånd kan således straffas med böter eller fängelse. Särskilda tillståndsvillkor om konsekvenslindrande åtgärder Regeringen beslutade (för Barsebäck AB:s reak- torer respektive för övriga svenska reaktorer) att kärnkraftsreaktorerna måste kompletteras med konsekvenslindrande system i händelse av en kärnkraftsolycka, vilket även var ett villkor för fortsatt drift. Bland dessa åtgärder ingick ett så kallat haverifilter som ska samla upp radioaktiva ämnen och begränsa ett eventuellt radioaktivt utsläpp. Anläggningen för filtrerad tryckavlastning av inneslutningen vid reaktorer B1 och B2 togs i drift och motsvarande haverifilter blev även installerade vid de övriga tio reaktorerna före utgången av 1988. Den nu gällande lagen (2006:647) om finansiering av kärntekniska rest- produkter (finansieringslagen) ersatte den tidigare lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. beslutade om en särskild finan- siering av kostnaderna för att på ett säkert sätt ta hand om använt kärnbränsle och för att avveckla och riva kärnkrafts- reaktorerna. Enligt dessa bestämmelser skulle innehavaren av en kärn- kraftsreaktor betala en avgift, baserad på den totala kostnaden för bl.a. omhändertagandet, i förhållande till antalet levererade kilowatt- timmar el så länge reaktorn var i drift. De inbetalade medlen hanteras i en särskild fond, kärnavfallsfonden, som började byggas upp . Genom en lagändring blev reaktorinnehavarna även skyldiga att ställa säkerheter för sådana kostnader för omhänder- tagande som inte redan täcktes av inbetalade avgifter. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Regleringen ersattes av en ny lag 2006 och en ny förordning 2008 som sedan ersattes 2017 av förordningen (2017:1179) om finan- siering av kärntekniska restprodukter. Bestämmelserna innebär bl.a. följande. Skyldighet att svara för kostnaderna genom att betala avgifter och ställa säkerheter Avgifter som betalas in kommer från reaktorinnehavarna och andra avgiftsskyldiga tillståndshavare. Avgifterna beräknas i förhållande till den kärnkraftsenergi som levereras eller som ett belopp i kronor, t.ex. för en avgiftsskyldig som inte längre levererar kärnkraftsenergi. Det är regeringen som beslutar hur stor avgiften ska vara efter för- slag från . De s.k. kärnavfallsavgifterna ska säkerställa finansieringen av bl.a. kostnader för att ta hand om använt kärnbränsle och kärnavfall, för en säker avveckling och rivning av kärnkraftverk och andra kärn- tekniska anläggningar och för den forskning och utveckling som har samband med det. Kärnavfallsavgifterna betalas in till myndigheten , som förvaltar avgiftsmedlen och sköter utbetal- ningar från fonden. Kärnavfallsfonden och fondmedlens förvaltning Kärnavfallsfonden är en myndighet vars huvuduppgift är att förvalta avgiftsmedlen i en särskild fond, kärnavfallsfonden, samt att sköta in- och utbetalningar från fonden. Det är som prövar och beslutar hur fonderade medel får användas. Kärnavfallsfonden leds av en styrelse om högst sju ledamöter. Kammarkollegiet sköter kapitalförvaltningen inom de ramar som fastställer. Förvaltningen av avgiftsmed- len regleras i förordningen (2017:1180) om förvaltningen av kärn- avfallsfondens medel. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... En tillståndshavare ska ställa säkerhet för finansieringsbeloppet. Finansieringsbeloppet är det belopp som täcker skillnaden mellan de förväntade återstående grundkostnaderna och merkostnaderna för de restprodukter som har uppstått när beräkningen görs och de medel som tillståndshavaren redan har betalat in till kärnavfalls- fonden. En reaktorinnehavare ska ställa säkerhet även för det så kallade kompletteringsbeloppet. Kompletteringsbeloppet ska motsvara en skälig uppskattning av de kostnader som kan uppkomma till följd av oplanerade händelser. Säkerheterna ska ställas till Kärnavfallsfonden och förvaltas av . Beräkning av kostnaderna och bestämmandet av avgifternas och säkerheternas storlek Alla tillståndshavare ska beräkna sina förväntade återstående kost- nader för vilka medel ska fonderas enligt kraven i finansieringslagen. Reaktorinnehavarna ska beräkna sina kostnader för omhänder- tagande av använt kärnbränsle m.m. i samråd med varandra. Kost- nadsberäkningarna ska lämnas till . Myndigheten ska lämna ett förslag på avgifter, finansieringsbelopp och kompletteringsbelopp till regeringen. Reger- ingen fastställer därefter avgifter och belopp för säkerheterna för de tre nästkommande kalenderåren. Efter beslutet kvarstår prövningen av själva säkerheterna. Om regeringen begär det, ska Riksgälds- kontoret yttra sig i frågan om säkerheterna är godtagbara innan beslut fattas. Skyldigheterna kvarstår till dess alla restprodukter är placerade i slutligt förvar Reaktorinnehavarnas och övriga tillståndshavares skyldighet att betala avgift och ställa säkerheter kvarstår till dess att alla restpro- dukter är placerade i slutligt förvar. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Den nu gällande strålskyddslagen (2018:396) ersatte den tidigare strålskyddslagen (1988:220). I likhet med den gamla lagen reglerar den nya lagen både joniserande och icke-joniserande strålning. Den innehåller bestämmelser om de grundläggande principerna om strål- skyddet mot skadlig verkan av joniserande strålning, såsom kraven på berättigande av verksamheter med joniserande strålning, optimer- ing av strålskyddet och dosgränser för enskilda personer. Lagen innehåller bestämmelser om krav på tillstånd för verksam- heter med joniserande strålning, om skyddsåtgärder och teknisk utrustning och om kontroll och reglering av utsläpp av radioaktiva ämnen till miljön. Lagen innehåller även bestämmelser om att en verk- samhetsutövare ska ha tillräckliga resurser (ekonomiska, personella, kunskapsmässiga) för sin verksamhet och för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt strålskyddslagen och, om så krävs, kunna lämna finansiella säkerheter för t.ex. framtida omhändertagande av strål- källor eller sanering av anläggningar. Den nya lagen innebär ett utökat skydd för arbetstagare. Vissa dosgränser har skärpts och det finns nu bestämmelser om strålskydd (och krav på optimering) inte bara för de som är anställda i en planerad verksamhet med joniserande strålning utan även för arbets- tagare i verksamheter och åtgärder som bedrivs och vidtas i en omgivning med joniserande strålning (en så kallad existerande expo- neringssituation, t.ex. vid förhöjda radonhalter på en arbetsplats) och under radiologiska nödsituationer. Enligt strålskyddslagen är det möjligt att besluta om ytterligare villkor för verksamheter med tillstånd enligt kärntekniklagen om det behövs med hänsyn till strålskyddet. trädde i kraft och syftar enligt sin portalparagraf (1 kap. 1 §) till att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. Den ska tillämpas så att människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Enligt den s.k. avhjälpanderegeln i 2 kap. 8 § ansvarar alla som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtagit en åtgärd som medfört skada eller olägenhet för miljön till dess skadan eller olägen- heten har upphört för att denna avhjälps i den omfattning det kan anses skäligt enligt 10 kap. Balken anger vidare att användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för omgivningen genom t.ex. joniserande strålning utgör miljöfarlig verksamhet. Av balken framgår att den ska tillämpas parallellt med annan lagstiftning som reglerar verksamheten. Det innebär att gäller parallellt med kärntekniklagen25. Såle- des kan frågor som rör anläggningssäkerhet och strålskydd i ett tillståndsärende komma att prövas lika noggrant enligt såväl miljö- balken som kärntekniklagen utifrån de syften lagarna har att till- godose. Den som bedriver kärnteknisk verksamhet är alltså skyldig att förutom bestämmelserna i kärntekniklagen även beakta och till- lämpa balkens regler. Verksamheten ska vara förenlig med de rätts- ligt bindande principer och allmänna hänsynsregler som framgår av Dessa principer är bl.a. följande: Försiktighetsprincipen återfinns i 2 kap. 3 § och innebär att förebyggande åtgärder och andra försiktighetsmått ska vidtas så snart det kan befaras att en viss åtgärd skulle kunna utgöra en olägenhet för människors hälsa eller miljön. I den mån kunskap om sambandet mellan verksamheten och olägenheten saknas, men det finns skäl att anta att ett samband likväl föreligger, bör bristen på bevisning om orsakssamband inte frita verksamhetsutövaren från skyldigheten att vidta de åtgärder som skäligen kan krävas. I 2 kap. 2 § anges att alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska skaffa sig kunskap om i vilken utsträckning verksamheten medför olägenhet för männi- skors hälsa och miljön och hur sådana olägenheter kan förebyggas 25För ett utförligt resonemang om balkens tillämplighet på kärnteknisk verksamhet, se Mark- och avgörande MÖD 2006:70. Gällande bestämmelser och internationellt samarbete ... Hur långt skyldigheten sträcker sig får rimligen variera med verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning. Principen om bästa möjliga teknik återfinns i 2 kap. 3 § 1 miljöbal- ken. För yrkesmässig verksamhet ska bästa möjliga teknik användas för att förebygga skador och olägenheter. ”Teknik” omfattar i detta sammanhang inte endast produktionsanordningar utan även meto- der för produktion som utbildning och arbetsledning. Med bästa möjliga teknik avses både den använda teknologin och det sätt på vilket en anläggning utformas, uppförs, underhålls, drivs samt avveck- las och tas ur bruk. Tekniken måste från teknisk och ekonomisk syn- punkt vara industriellt möjlig att använda inom branschen ifråga. Den ska vara tillgänglig och inte bara förekomma på experiment- stadiet men behöver dock inte finnas i .