sou · H7B338 · 2019-07-15 00:00:00 — Att uppnå dessa effekter utgör motiv för de möjlig- heter som finns enligt gällande ordning för rätten att förelägga den tilltalade att ange inställning och grund för denna. Den inställning som en misstänkt kan ha gett uttryck för under förundersökningen eller vid slutdelgivningen grundar sig på ett ofull- ständigt underlag eftersom åtal ännu inte är väckt. Det kan också ha gått sedan inställningen noterades och den misstänkte kan ha ändrat sig. Den misstänkte kan vidare i vissa fall ha tigit eller änd- rat inställning fram och tillbaka under förundersökningen. Även om en misstänkt alltid har rätt att tiga eller ändra sina uppgifter obero- ende av ett föreläggande i samband med åtal bör lagstiftaren kunna Ett ökat fokus på förberedelsen förvänta sig att en tilltalad för åtalet, då allt material finns tillgängligt, som huvudregel ska kunna ge rätten och motpar- ten klara besked om inställning och grunder. Vikten av ordning och reda i processen talar för rimligheten i en sådan förväntan. Som framgått finns det en möjlighet för domare vid FN:s ad hoc tribunaler att beordra parterna att förklara sin inställning i s.k. rätte- gångspromemorior. En reform som på det sätt vi förespråkar syftar till att klargöra den tilltalades inställning i brottmålet före huvudför- handlingen kommer enligt vår bedömning, i vart fall i takt med att reglerna tillämpas, att få en verklig betydelse för förutsebar- heten trots att det formellt står den tilltalade fritt att inte svara på rättens föreläggande. I vissa fall kommer svaromål säkert inte att ges in. Vilka dessa fall är går inte med säkerhet att säga på förhand. Att rätten önskar ett besked från den tilltalade i samband med utfärd- andet av stämning kommer normalt sett att utgöra ett skäl för för- svararen att undersöka om klienten vill och kan avge en inställning. Att tilltalade personer allmänt sett skulle motsätta sig att lämna besked till domstolen om sin inställning och grunden för denna när han eller hon har tillgång till gärningspåståendet och allt förunder- sökningsmaterial saknas skäl för att tro. Vår bedömning är att vikten av ett tidigt klarläggande av den till- talades inställning talar för en förändring som innebär att rätten i samband med utfärdande av stämning alltid ska förelägga den till- talade att redovisa sin inställning och grunden för denna. Vårt förslag är alltså att den möjlighet som gällt att utfärda sådana före- lägganden görs till en huvudregel i samband med att stämning utfär- das. Att föreläggande om att ange inställning rutinmässigt ska ske vid utfärdande av stämning innebär i förhållande till vad som gäller att det inte behöver övervägas om det i varje enskilt fall är på- kallat med ett klargörande av inställningen till åtalet för att huvud- förhandlingen ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Domare har enligt vår bedömning begränsade förutsättningar att göra dessa bedömningar med utgångspunkt i stämningsansökan. Domare har före huvudförhandlingen inte någon egentlig insyn i vad brottmålet handlar om utöver vad som anges i åtalet. Det är parterna som förfogar över vilken bevisning som ska läggas fram. Att domare sällan bedömer att det finns skäl att förelägga den tilltalade att kom- ma in med svaromål i denna fråga framgår av den ytterst begränsade Ett ökat fokus på förberedelsen tillämpningen av sådana förelägganden. Den begränsade tillämpning- en står i kontrast till den vikt som uppgifterna från den tilltalade har för åklagarens möjlighet att begränsa sin bevisuppgift och för förut- sättningarna att genomföra en koncentrerad rättegång utan uppskov eller förseningar. Vårt förslag är att rätten, utöver de uppgifter om bevisning som redan gäller, i stämningen ska förelägga den tilltalade att muntligen eller skriftligen redovisa sin inställning till åtalet och grunden för denna inställning. Om det på grund av den tilltalades erkännande eller andra omständigheter kan antas att de uppgifter som förelägg- andet avser inte behövs kan rätten låta bli att förelägga den tilltalade att inkomma med svaromål. Detta har gällt i fråga om före- läggande från rätten som avser bevisuppgift och ska nu också gälla i fråga om uppgiften om den tilltalades inställning till åtalet. Om det rör sig om ett mindre omfattande brottmål är behovet av att på förhand känna till den tilltalades inställning normalt litet i förhåll- ande till möjligheten att kunna genomföra en koncentrerad rätte- gång. I sådana fall kommer rätten kunna avstå från att förelägga den tilltalade att komma in med svaromål. Det rätten i så fall ska överväga är om ett föreläggande kan avstås i det enskilda fallet i stället för att avgöra om ett föreläggande behövs i det enskilda fallet. I praktiken brukar alla stämningar innehålla ett bevisföre- läggande. En skillnad mellan olika stämningar finns dock på det viset att rätten i vissa fall anser sig kunna kalla till huvudför- handling, alltså utan avvaktande av ett eventuellt svar från den till- talade.34 I likhet med vad som gällt för bevisförelägganden ser viframför oss att stämningar med vårt förslag utöver bevisförelägg- andet kommer att innehålla ett föreläggande om att ange inställning och grund för denna. I likhet med rättstillämpningen gör vi bedömningen att bestämmelsen om undantag för när föreläggande ska ske kommer att få betydelse på det sättet att rätten i vissa fall, trots att den enligt huvudregeln har förelagt den tilltalade att komma in med svaromål, anser sig kunna kalla till huvudförhandling utan att avvakta ett eventuellt svar från den tilltalade. Detta kommer att gälla många mindre omfattande brottmål. De praktiska rutiner som gäller för föreläggande, påminnelser och kallelser bör med andra ord kunna gälla oförändrat. 34Peter Fitger m.fl., – en kommentar på internet, kommentaren till 45:10 första stycket RB. Ett ökat fokus på förberedelsen 6.8En större nytta med förberedande sammanträden 6.8.1Förberedande sammanträden med ett verkligt innehåll Ett sammanträde under förberedelsen medför som regel fördelar för målets fortsatta handläggning i ett omfattande brottmål.35 Huvud- förhandlingen kan genom detta planeras på ett bättre sätt. Genom att eventuella oklarheter dessutom kan redas ut i ett tidigt skede kan huvudförhandlingen genomföras mer koncentrerat. De lagstiftningsåtgärder som har vidtagits för att utöka användningen av förberedande sammanträden har fokuserat på att tydliggöra när ett sammanträde typiskt sett behövs. Nuvarande reg- ler preciserar inte vad det förberedande sammanträdet ska användas till. Som framgår av den undersökning vi genomfört i vårt tidigare arbete tycks sammanträden inför huvudförhandling trots den poten- tiella nyttan med dem hållas sällan vid domstolarna (avsnitt 6.2.5). Det skäl för detta som har framkommit från domstolar och parter är att sammanträdena uppfattas ha ett begränsat värde bl.a. eftersom mötena inte leder till klarlägganden från parterna avseende exempel- vis inställning eller bevisning. Om sammanträdena, eller förberedel- seåtgärderna i övrigt, inte i praktiken fyller någon funktion eller leder till vinster för handläggningen är det följdriktigt att tillämp- ningen är begränsad. Det saknas ju anledning att ägna tid och kraft åt något som inte leder någonvart. Det arbete som pågår vid bl.a. domstolarna med att inom ramen för gällande regelsystem utveckla metoder och arbetssätt bl.a. när det gäller förberedande åtgärder har därvid en betydelse för utvecklingen av rättstillämpningen. För rätten finns en skyldighet att förbereda målet så att huvudförhand- lingen kan genomföras på ett för alla inblandande personer bra sätt. Vår bedömning är att möjligheten till förberedande sammanträden bör utnyttjas bättre än dagens begränsade praxis ger uttryck för. 2013/14:170 s. 23. Ett ökat fokus på förberedelsen 6.8.2Initiativrätt för parterna till förberedande sammanträden Vårt förslag: Rätten ska hålla ett förberedande sammanträde på yrkande av en part om det inte är uppenbart obehövligt. Nuvarande ordning innebär att ett sammanträde ska hållas om det behövs för målets förberedelse eller av något annat skäl. Rätten ska vid bedömningen av om ett förberedelsesammanträde behövs sär- skilt beakta om målets omfattning gör att ett sammanträde kan antas främja att huvudförhandlingen kan genomföras på ett ändamålsen- ligt sätt. I hovrätten får ett sammanträde hållas, om det behövs för en ändamålsenlig handläggning av målet. I rapporten från hov- rätt om en skräddarsydd rättegång gavs som exempel på frågor i sak som kan redas ut vid förberedande sammanträden bl.a. oklarheter i gärningsbeskrivningen, vad som är stridigt mellan parterna i gärnings- beskrivningen, vilken bevisning som eventuellt kan skalas bort, klar- läggande av förhörs- och bevisteman och att reda ut i vilken utsträck- ning hänvisning kan ske.36 Det är parterna som har bäst insyn i brottmålens sakfrågor för åtalet. Parterna har därför en möjlighet att bedöma behovet av förberedande sammanträden på ett annat underlag än rätten. Rätten har oftast inte någon annan kännedom om brottmålet än vad som framgår av stämningsansökan. I praktiken förekommer ibland kontakter från parterna för att påpeka behovet av ett samman- träde i enskilda mål. En domare som kontaktas med önskemål från en part om att ett förberedande sammanträde ska hållas, kom- mer sannolikt att tillmötesgå en sådan begäran om det är praktiskt möjligt att hålla ett sammanträde. Det faktum att det inte finns någon formell initiativrätt för par- terna i frågan om ett sammanträde ska hållas har, uppfattar vi, emel- lertid inte enbart en teoretisk betydelse i fråga om förberedelsen av brottmål. Att parterna, som har en insyn i sakomständigheterna i det enskilda målet, ges en möjlighet att framställa ett formellt yrkande om ett sammanträde inför huvudförhandlingen innebär ett tydlig- görande av att de kan vända sig till rätten för att reda ut hur mot- parten ställer sig i frågor om brottmålets sakinnehåll när de uppfattar 36Svea hovrätts projekt om handläggningen av stora och komplicerade brottmål, En skräddar- sydd rättegång – och vägen dit, rapport s. 28 f. Ett ökat fokus på förberedelsen att det finns ett sådant behov. En sådan möjlighet bör införas. Rätten kommer i dessa situationer att, i sin roll som ansvarig för processens genomförande, fylla en mottagande och konfliktlösande funktion för parterna. En begäran om ett förberedande sammanträde från en part bör bifallas om rätten bedömer att det, mot bakgrund av syftet med för- beredande sammanträden, inte är uppenbart obehövligt att samman- trädet hålls. Någon bedömning av om ett sammanträde är ändamåls- enligt för den vidare hanteringen ska rätten inte göra i dessa fall. Par- tens bedömning om behovet ska i princip godtas. Det kommer alltså föreligga en presumtion för att ett sammanträde ska hållas om en part begär det. Rätten ska enbart bedöma om sammanträdet är upp- enbart obehövligt. Beslutet om huruvida ett sammanträde är upp- enbart obehövligt ska i princip fattas med utgångspunkt i vad par- terna har angett om behovet av ett sammanträde. En omständighet som gör att det kan vara uppenbart obehövligt med ett förberedande sammanträde är att det rör sig om ett mindre brottmål utan särskilt omfattande bevisning. 6.8.3Förberedande sammanträden ska dokumenteras i protokoll Vårt förslag: Vad som förekommer vid förberedande samman- träden i fråga om klargörande av parternas yrkanden, inställning och grunder för detta, ställningstaganden i övriga frågor och bevis- uppgift ska antecknas i ett protokoll. Allmänna regler för domstolens dokumentationsskyldighet vid sam- manträden gäller vid förberedande sammanträden i brottmål (av- snitt 6.2.4). Omfattningen av anteckningsskyldigheten vid samman- träden begränsas i realiteten starkt av 15 § första stycket mål- och ärendeförordning. Av bestämmelsen följer, att anteckningar enligt 6 kap. 3 eller 4 § ska göras i ett protokoll över sammanträdet, om inte uppgifterna framgår av en dom eller ett sär- skilt uppsatt beslut som tillkommer i anslutning till sammanträdet eller om uppgifterna antecknas i målregistret eller på någon handling i akten. Anteckningarna bör vara så kortfattade som möjligt och hänvisningar kan göras till aktbilagor i målet samt även till en dom, Ett ökat fokus på förberedelsen trots att denna ännu inte är avfattad när anteckningarna görs. Detta innebär att anteckningarna ofta inte kan läsas självständigt. I praktiken förs rimligtvis protokoll vid behov. viföreslår är emellertid att det ska vara klart att det som förekommer vid förberedande sammanträden i brottmål alltid ska dokumenteras Något undantag enligt mål- och ärendeförordningen ska inte gälla. Det ska med andra ord inte vara tillräckligt att de anteckningar som enligt vad som framgår av 6 kap. 3 och 4 §§ RB ska göras vid sammanträden framgår på annat sätt i akten, t.ex. av en (framtida) dom eller ett särskilt uppsatt beslut. Från förberedande sammanträden i brottmål som inte endast utgör bevisupptagning ska ett protokoll finnas. Vad som förekommit vid sammanträdet i fråga om parternas yrkanden och invändningar samt medgivanden eller bestridanden av motpartens yrkanden (6 kap. 3 § RB) ska antecknas där. På samma sätt ska anteckningar om de omständigheter som parterna åberopar samt motpartens yttrande över dessa omständig- heter, de bevis som parterna vill åberopa och vad de vill styrka med varje bevis, samt det som i övrigt behövs inför målets avgörande (6 kap. 4 § RB) nedtecknas i protokollet. Att det står klart att sammanträden ska dokumenteras i proto- kollsform kommer enligt vår bedömning i förlängningen också att bidra till att sammanträdena generellt får en bättre struktur. Det är en i våra överväganden önskvärd effekt. Det merarbete som proto- kollföringen kan komma att innebära speglar i så fall det merarbete som domstolarna, i vissa mål, enligt våra överväganden bör lägga ned på förberedelsen framöver. Ett ytterligare skäl till vårt förslag om att anteckningar från för- beredande sammanträden i brottmål alltid ska ske i ett protokoll är att vårt förslag om att vad som förekommit vid förberedelsen ska kunna läggas fram vid huvudförhandlingen av rättens ordförande (avsnitt 6.9) förutsätter att det som sagts under förberedelsen är dokumenterat på ett rättssäkert sätt. Om det som förekommit under ett förberedande sammanträde ska kunna läggas fram under huvud- förhandlingen måste det som förekommit nedtecknas i anslutning till sammanträdet. Nuvarande bestämmelser innebär att sådana upp- gifter som kan ha lämnats under förberedelsen men som senare kom- mer finnas med i domen inte säkert kommer att antecknas vare sig i ett protokoll från sammanträdet eller i anteckningar i akten. Ett ökat fokus på förberedelsen En stabil dokumentation av vad parterna har uppgett under förbe- redelsesammanträdet innebär att sammanträdena kan användas för ett förfarande som liknar en registrering av s.k. agreed facts (avsnitt 5.4.4). Att domstolarna fungerar som mottagare av parternas ståndpunkter i brottmål och dokumenterar dessa ståndpunkter väl innebär att det skapas en möjlighet till större förutsebarhet och en ökad stabilitet när det gäller ramarna för straffprocessen i enskilda fall. 6.8.4Inga ändringar i fråga om kallelser till sammanträden Vi föreslår inte några förändringar i reglerna som rör kallelser till för- beredelsesammanträde. Frågan om vilka som ska kallas till samman- trädet får därför avgöras på samma sätt som . Det är inte alltid nöd- vändigt att kalla alla parter.37 Det är inte heller nödvändigt att alltid kalla den tilltalade. Vidare är det i många fall onödigt att ålägga de enskilda parterna personlig inställelse. Är den tilltalade häktad kan närvaron ske genom ljud- och bildöverföring enligt 5 kap. 10 § RB. I de fall rätten håller förberedande sammanträde i mål med häktade tilltalade bör därmed de praktiska konsekvenserna för Kriminalvår- den, exempelvis vad gäller transporter, minska. 6.9Vad som förekommit under förberedelsen ska läggas fram vid huvudförhandlingen Vårt förslag: Vid huvudförhandlingen ska rättens ordförande i den utsträckning det behövs se till att det som parterna har anfört vid förberedelsen läggs fram ur handlingarna. Den ambition om ett ökat fokus på förberedelsen i brottmål som vi har inom ramen för våra överväganden bygger på tanken att förbere- delsen kommer till nytta vid huvudförhandlingens genomförande. Avsikten är inte att domare ska lägga kraft och resurser på förbere- delsearbetet i onödan. Det ska i stället vara klart för alla inblandade att det som parterna anför under förberedelsen, avseende exempelvis inställning och eventuella vitsordnanden, kommer att utgöra en del av processmaterialet då målet prövas i domstolen. 2013/14:170 s. 24. Ett ökat fokus på förberedelsen sig på det sättet, innebär att förutsättningarna för en meningsfull för- beredelse görs bättre. Förberedelsen blir en del av den fastlåsnings- process i brottmål som vi förespråkar. För att det ska vara klart för parterna vad som gäller i fråga om förberedelsen bör det införas en reglering om att rättens ordförande ska kunna lägga fram det som förekommit under förberedelsen ur handlingarna vid huvudförhandlingen i den utsträckning det behövs. För att klargöra vad målet handlar om kan därvid rättens ordförande lägga fram vad som har sagts i fråga om exempelvis inställ- ning, eventuella medgivanden eller bestridanden och vitsordanden. Parterna kan då ges en möjlighet att, vid behov, bekräfta eller ta av- stånd från dessa uppgifter. Om den tilltalade vill ändra sig vid huvud- förhandlingen i förhållande till vad han eller hon redan har sagt till domstolen under förberedelsen kan han eller hon göra det. När det gäller uppgifter från åklagaren under förberedelsen så uppfattar vi det som okontroversiellt att dessa utgör processmaterial. Men ut- gångspunkten, som alla inblandade ska vara medvetna om, är att det som sagts under en förberedelse i princip utgör ramen för vad som ska prövas vid huvudförhandlingen. Bedömningen av i vilken utsträckning det behövs att det som förekommit vid förberedelsen läggs fram vid rättegången ska bl.a. göras med utgångspunkt i vad det rör sig om för brottmål. Det är framför allt i stora eller annars komplicerade brottmål som det kan behövas att rättens ordförande i inledningen av en huvudförhandling refererar till vad parterna har anfört före rättegången. Om mer om- fattande förberedelseåtgärder har vidtagits, exempelvis med ett eller flera sammanträden, finns det normalt skäl att lägga fram vad som sagts av saklig betydelse. Rättens ordförande avgör inom ramen för sin processledande roll i vilken utsträckning det behövs att uppgif- terna läggs fram och vid vilken närmare tidpunkt under huvudför- handlingens inledning som de lämpligen bör läggas fram. 6.10Inga negativa effekter för målsägandens roll Vi ska enligt direktiven redovisa effekter av eventuella förslag för målsägandens roll i straffprocessen. Förslagen i detta kapitel syftar till bättre förberedda huvudförhandlingar med goda möjligheter till en koncentrerad prövning i domstol. Detta är en fördel som gagnar Ett ökat fokus på förberedelsen I de fall målsäganden är part i brottmålet kommer hon eller han enligt förslagen ges likvärdiga möjligheter som åklaga- ren och den tilltalade att begära att ett förberedande sammanträde hålls inför en huvudförhandling. Detta är en förstärkning av det påverkansutrymme målsäganden har . 7 Den misstänktes rätt till insyn 7.1Kraven på delgivning under pågående förundersökning Vi ska enligt direktiven överväga om det bör ställas skärpta krav på de brottsbekämpande myndigheternas delgivning av förundersök- ningsmaterialet inklusive en tidigare redovisning av vilken gärning som ligger till grund för förundersökningen. Den anklagade skall enligt punkt a) i artikel 6:3 ha rätt att ofördröj- ligen och i detalj på ett språk som han förstår bli underrättad om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom.1 Europa- domstolen har slagit fast att den som anklagas för brott ska under- rättas inte bara om de gärningar som läggs honom till last utan också om den rättsliga kvalificeringen av gärningarna.2 Underrättelsen ska vara så utförlig att den anklagade får möjlighet att förbereda sitt försvar på ett tillfredsställande sätt. Kravet på underrättelse gäller även vid ändringar av misstanken, t.ex. avseende tid och plats, då den misstänkte ska underrättas om brottsmisstanken med ändringar.3 När det inom ramen för en förundersökning finns en skälig miss- tanke som kan riktas mot en viss person ska personen underrättas 1Jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kommentar till Europakonven- tionen om de mänskliga rättigheterna, femte upplagan, 2015, s. 339. 2Exempelvis dom målet Pélissier och mot . 3Europadomstolens dom i målet Mattoccia mot . Den misstänktes rätt till insyn om misstanken vid ett förhör. Brottsmisstanken som delges ska vara konkret grundad och i princip ange vilken eller vilka gärningar som avses (23 kap. 18 § första stycket RB).4 Frågan hur ingående brottet ska anges i en underrättelse beror på omständigheterna i det enskilda fallet. I de fall där det brottsliga handlandet är känt och tveksam- heten gäller vem som är gärningsman bör underrättelsen omfatta allt det som för undersökningsledaren vid tillfället är känt, i den mån det är nödvändigt för att för den misstänkte klargöra vilket förfarande från hans sida som förundersökningen avser. I de fall där enskild- heterna i det handlande som misstänks vara brottsligt ännu inte är klarlagda, medan gärningsmannens identitet är känd, har det ansetts godtagbart att brottet beskrivs på ett mindre preciserat sätt och att man då inte bör ställa högre krav än att beskrivningen ges den nog- grannhet som tillgängligt utredningsmaterial medger. Om det efter att delgivning av misstanke har skett framkommer i utredningen att det rör sig om ett allvarligare brott än det som har delgetts den misstänkte ska i princip den misstänkte delges det nya brottet även om det rör sig om samma gärning. Syftet med underrättelsen om misstanke är bl.a. att den misstänkte ska kunna begagna sin rätt att anlita försvarare vid förundersök- ningen och i övrigt tillvarata sina intressen. I samband med delgiv- ningen av misstanke ska den misstänkte upplysas om rätten att redan under förundersökningen anlita en försvarare och att offentlig för- svarare förordnas för honom eller henne (21 kap. 3 och 3 a §§ RB). Ytterligare information, om bl.a. rätten till biträde och tolk samt rätten att tiga, som ska lämnas i samband med delgivningen av misstanke framgår av 12 § FUK. Särskilda bestämmelser om under- rättelsen finns i 9 § tredje stycket FUK (vid framställning till rätten om vittnesförhör under förundersökningen), 24 kap. 9 § RB (vid gripande eller anhållande), 25 kap. 4 § RB (vid reseförbud), 27 kap. 13 § RB (vid beslag) och 28 kap. 9 § RB (vid husrannsakan). När den misstänkte underrättas om misstanke om brott får för- undersökningen en mer ackusatorisk karaktär.5 Det brukar sägas att den misstänkte efter det att han eller hon har underrättats om skälig misstanke övergår till att vara en part i brottmålsförfarandet.6 Med 4Jfr m.fl., – en kommentar på internet, kommentaren till 23:18 RB. 5Processkommissionens betänkande Rättegångsväsendets ombildning, andra delen, Rättegången i brottmål, SOU 1926:32 s. 47 f. 6Peter Fitger m.fl., – en kommentar på internet, kommentaren till 23 kap. 18§ och SOU 2010:14 s. 87. Den misstänktes rätt till insyn delgivningen av misstanke följer en rätt för den misstänkte och hans eller hennes försvarare att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid för- undersökningen (23 kap. 18 § första stycket RB). De har också rätt att ange den utredning som de anser önskvärd och i övrigt anföra vad som anses nödvändigt. Underrättelse om detta ska lämnas till den misstänkte och försvararen som ska få skäligt rådrum för att gå igenom förundersökningen.