sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Det blir tydligare att det är en angelägenhet att reglera snöskoterkörning. Ett förtydligande av allemansrättens gränser och kravet på fastig- hetsägarens medgivande stärker allemansrätten till sitt positiva inne- håll. Förtydligandet ger fastighetsägare stöd för att hindra oönskad snöskoterkörning. En förutsägbarhet i dessa frågor gynnar även före- tagande. En ökad kanalisering till leder kan göra att försäljningen av snö- skotrar för friåkning minskar. Det kommer dock fortsatt att finnas möjligheter till friåkning, inte minst i särskilda områden inrättade för detta ändamål, varför minskningen inte bedöms bli betydande. Personer med funktionsnedsättningar kommer i större utsträck- ning än att kunna få tillgång till naturen med hjälp av motor- drivet fordon. Skärpningen av straffet för brott mot terrängkörningslagen kan få ett normerande värde . I viss mån kan skärpningen även av- skräcka från vidare brottslighet. Ett tillsynsansvar när det gäller terrängkörning blir en ny uppgift för kommunerna och kan komma att innebära vissa ökade kostnader för personal. Drift och underhåll av allmänna skoterleder bedöms inte belasta kommunerna i någon större utsträckning eftersom bidrag kan sökas ur den fond som föreslås. Länsstyrelserna, Kammarkollegiet, , Polismyn- digheten och Transportstyrelsen får nya eller utökade uppgifter. De statliga myndigheternas uppgifter bör i huvudsak av inom ramen för myndigheternas ordinarie verksamhet. Utredningens förslag bedöms sammantaget ge förutsättningar för att nå en hållbar terrängkörning. Den bedömningen bygger på dels förslaget till ny lagstiftning, dels ett långsiktigt arbete hos myn- digheter, kommuner och berörda aktörer med att reglera och kana- lisera snöskoterkörningen. Vidare förutsätter en hållbar körning på barmark dels ett fortsatt arbete hos berörda myndigheter och de areella näringarna, dels en finansiering för att bl.a. öka tillsynen genom fler naturvårdsvakter med ökad behörighet. Med hänsyn till det ökade antalet fyrhjulingar bedöms det bli svårt att minska ska- dorna på mark och miljö, om inte åtgärder vidtas mot den olagliga körningen. Författningsförslaget föreslås träda i kraft . Beslut enligt den upphävda lagen om föreskrifter om undantag från förbud, eller som meddelats i särskilt fall, ska fortsatt gälla enligt sitt inne- håll. Vidare ska beslut enligt den upphävda lagen om föreskrifter om förbud eller begränsningar fortsatt gälla enligt sitt innehåll. Bilaga 1–16 till den upphävda förordningen, vilka är de statliga regleringsområdena i fjällområdet, ska införas som bilagor till den nya förordningen. Beslut och föreskrifter som har meddelats enligt den upphävda förordningen ska fortsatt gälla enligt sitt innehåll. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att främja en hållbar användning av motordrivet fordon i terräng. 2 § Denna lag gäller användning av motordrivet fordon i terräng. Med användning menas körning, stannande eller parkering. I fråga om stannande eller parkering gäller lagen dock inte sådan terräng som avses i 3 kap. 48 § trafikförordningen (1998:1276) eller om det med stöd av samma förordning har meddelats lokala trafikföre- skrifter om stannande eller parkering. 3 § Om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestäm- melse som avviker från denna lag eller från bestämmelse som med- delats med stöd av lagen, gäller den bestämmelsen. 4 § Beteckningar som används i denna lag har samma betydelse som i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och i förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner. 5 § Bestämmelser om användning av motordrivet fordon i terräng kan även finnas för områden som skyddats enligt 7 kap. . 6 § Det är inte tillåtet att använda motordrivet fordon i terräng som utgörs av markområde som inte är snötäckt (barmark). Motordrivet fordon får trots första stycket stannas eller parkeras i anslutning till väg. 7 § Det är inte tillåtet att använda motordrivet fordon i terräng som utgörs av 1.snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog vars medelhöjd över snötäcket är lägre än , om det inte är uppenbart att användningen kan ske utan risk för skada på skogen, eller 2.snötäckt jordbruksmark, om det inte är uppenbart att använd- ningen kan ske utan risk för skada på marken. 8 § Regeringen får föreskriva att delar av fjällområdet är reglerings- områden. Inom ett regleringsområde är det inte tillåtet att använda motor- drivet fordon i terräng som utgörs av barmark. Inte heller är sådan användning av motordrivet fordon tillåten på snötäckt mark utanför allmän skoterled. 9 § Endast skoterled som är allmän (allmän skoterled) får finnas inom ett regleringsområde. 10 § Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng för jordbruks- eller skogsbruksändamål. 11 § Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas för hämtning av fälld björn, älg eller hjort, eller fällt vild- svin eller mufflonfår, till lämpligast belägna bilväg samt vid arbete inom vilthägn i direkt samband med uppfödning av djurart för vilket hägnet är avsett. Enskilda utfartsleder, skötselarbete m.m. 12 § Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas på enskilda utfartsleder eller andra sådana enskilda färd- leder i terräng som är avsedda för motorfordonstrafik. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ användas 1.inom tomter, järnvägs- eller fabriksområden eller andra arbets- platser, särskilt anordnade tävlings- eller övningsområden eller andra liknande områden, 2.för skötsel- och anläggningsarbete inom park-, idrotts- eller friluftsområden, och 13 § Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng av 1.statliga eller kommunala tjänstepersoner i tjänsteärende eller uppdragstagare i det allmännas tjänst vid uppdragets utförande, 2.läkare, legitimerade sjuksköterskor, barnmorskor eller veteri- närer i yrkesutövning, 14 § Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng vid 1.projektering, byggande, rivning eller nedmontering, underhåll och skötsel av kraft-, gas-, vatten- eller avloppsledningar samt radio- eller teleanläggningar, 2.projektering, byggande, rivning eller nedmontering, underhåll och skötsel av vägar, järnvägar eller andra anläggningar för spår- bunden trafik, eller anläggningar för luftfart eller sjöfart, eller led för fordon eller gående, och 3.transport av sjuka personer till läkare eller sjukvårdsinrättning eller i andra jämförliga trängande fall. 15 § Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng vid uppförande, underhåll och rivning eller ned- montering av renskötselanläggning och för arbete med renskötsel vid bevakning av renar och vid drivning och samling av renar inför märkning, slakt eller flyttning samt för renskötarnas försörjning med livsmedel och andra dagligvaror i direkt samband med ren- skötseln. 16 § Den som är fast bosatt inom ett regleringsområde får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket använda motordrivet fordon för körning närmaste lämpliga färdväg mellan bostaden inom området och regleringsområdesgräns. Den som är fast bosatt inom ett regleringsområde får använda sådant motordrivet fordon i terräng som får framföras på allmän skoterled för körning närmaste lämpliga väg mellan bostaden och allmän skoterled eller gränsen för regleringsområdet. 17 § Den som på en allmän skoterled använder sådant motordrivet fordon som får användas på allmän skoterled är skyldig att betala en årlig avgift (skoterledavgift). Regeringen får meddela föreskrifter om skoterledavgiftens stor- lek. 18 § Skyldigheten att betala skoterledavgift gäller inte för sådan användning av motordrivet fordon som avses enligt 13 § eller 14 § 3. 19 § Avgifter enligt 17 § ska bilda en fond (skoterledfonden). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om skoterledfonden. 20 § För tillsyn över att bestämmelserna i denna lag efterlevs får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utse natur- vårdsvakter. Regeringen får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för tillsynen. 21 § En naturvårdsvakt eller en polisman får 1.avvisa den som kör med motordrivet fordon i terräng utan att ha rätt till det, 2.begära att den som använder motordrivet fordon i terräng överlämnar körkort, traktorkort eller förarbevis för kontroll, 3.begära att den som har medgetts undantag från bestämmelser i denna lag visar upp beslutet om undantaget, och 4.kontrollera att den som använder motordrivet fordon på all- män skoterled har betalat skoterledavgiften. 22 § Bestämmelser om att en naturvårdsvakt eller en polisman ska ta ut tilläggsavgift för terrängkörning om någon använder motor- drivet fordon på en allmän skoterled utan att ha betalat skoterled- avgiften finns i lagen (0000:0000) om tilläggsavgift för terräng- körning. En naturvårdsvakt ska anmäla överträdelser av bestämmelser i denna lag eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen till eller , om det finns miss- tanke om brott. 23 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förordnande och utbildning av naturvårds- vakter och om deras utrustning. 24 § Tillstånd att använda motordrivet fordon i terräng ska på ansökan till den myndighet regeringen bestämmer meddelas för de som på grund av funktionsnedsättning, som inte endast är tillfällig, har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand och som för att kunna jaga, fiska eller bedriva annat friluftsliv behöver använda motordrivet fordon för att ta sig fram i terräng. Tillståndet gäller terräng som inte 1.är snötäckt, eller 2.utgörs av jordbruksmark eller skogsbruksmark med plant- eller ungskog, om det inte är uppenbart att användningen av motordrivet fordon kan ske utan risk för skada på marken eller skogen. Om sökanden är ska prövningen göras i förhållande till barn i motsvarande ålder utan funktionsnedsättning. Om sökanden behöver ledsagare ska tillståndet även gälla led- sagaren. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om avgift för ansökan om tillstånd. 25 § Tillstånd enligt 24 § undantar inte från vad som är föreskrivet i 8 § andra stycket. Tillstånd enligt 24 § ger inte heller rätt att 1.använda motordrivet fordon inom ett område som omfattas av områdesskydd enligt 7 kap. i större utsträckning än vad som är förenligt med bestämmelserna för området, 2.använda motordrivet fordon inom ett område för vilket det har meddelats föreskrifter enligt 32 § i större utsträckning än vad som är förenligt med bestämmelserna för området, eller 3.använda motordrivet fordon i strid med bestämmelserna i trafikförordningen (1998:1276) eller föreskrifter meddelade med stöd av den förordningen. 26 § Ett tillstånd enligt 24 § gäller i hela landet , dock längst . 27 § Ett tillstånd enligt 24 § får återkallas av den myndighet reger- ingen bestämmer om förutsättningarna för tillståndet inte längre finns, eller om tillståndshavaren på ett betydande sätt har brutit mot bestämmelser i denna lag eller annan författning. Vid återkallelse på grund av brott ska det bestämmas inom vilken ett nytt tillstånd inte får meddelas. Tiden ska bestämmas till lägst ett och högst . 28 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 6–8 §§ eller mot förbud eller föreskrift som har meddelats av regeringen med stöd av denna lag döms för otillåten terrängkörning till böter eller fängelse . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Inte heller ska det dömas till ansvar enligt första stycket om gärningen kan leda till en tilläggsavgift enligt lagen (0000:0000) om tilläggsavgift för terrängkörning. 29 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot förbud eller föreskrift som har meddelats av myndighet eller kommun med stöd av denna lag döms för terrängkörningsförseelse till böter. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. 30 § Till ansvar enligt 28 eller 29 §§ döms det inte om gärningen är belagd med strängare straff i . 31 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter eller beslut i ett enskilt fall om undantag från bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen, om det finns särskilda skäl. Regeringen får även föreskriva att en kommun får besluta om undantag i ett enskilt fall, om det finns särskilda skäl. Regeringen får föreskriva att undantag inom regleringsområde får meddelas, om det finns synnerliga skäl. 32 § Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om förbud mot eller begränsningar för sådan användning av motordrivet fordon i terräng inom visst område som i annat fall än som avses i 6 eller 7 §§ kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Regeringen får även föreskriva att en kommun får meddela sådana föreskrifter. Föreskrifter enligt första stycket får inte innebära något onödigt hinder för användning av motordrivet fordon som är till nytta för ortsbefolkningen eller som behövs för yrkesutövning eller annat nyttigt ändamål. 33 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av denna lag. Allmän skoterled och friåkningsområden 34 § Inom ett regleringsområde får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer besluta om en allmän skoterled eller att en sådan led ska dras in. Inom annat område får regeringen eller den myndighet reger- ingen bestämmer besluta om en skoterled ska vara allmän eller om en sådan led ska dras in. Regeringen får även föreskriva att en kommun får besluta om allmän skoterled eller att en sådan led ska dras in. För beslut om allmän skoterled krävs att berörd fastighetsägare eller annan särskild rättighetshavare har lämnat sitt medgivande. Medgivande från annan särskild rättighetshavare enligt tredje stycket krävs endast i den mån den allmänna skoterleden kan ha en menlig inverkan på rättighetens utövande. 35 § Om en kommun har meddelat beslut om föreskrifter enligt 32 § om förbud eller begränsningar att använda motordrivet fordon i terräng får kommunen besluta om allmän skoterled inom området eller att en sådan led ska dras in. I anslutning till allmän skoterled får del av området förklaras som särskilt område för användning av motordrivet fordon i terräng (fri- åkningsområde). För beslut om friåkningsområde krävs att berörd fastighetsägare eller annan särskild rättighetshavare har lämnat sitt medgivande. Medgivande från annan särskild rättighetshavare enligt tredje stycket krävs endast i den mån friåkningsområdet kan ha en menlig inverkan på rättighetens utövande. 36 § Ett beslut som inte gäller föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ eller 34 eller 35 §§ ska delges den det berör. 37 § En kommuns beslut om föreskrifter enligt 32 § ska kungöras och tillgängliggöras enligt 8 kap. 13 § kom- munallagen (2017:725). Kungörelse om beslutet om sådana före- skrifter ska också införas i ortstidning. I kungörelsen i ortstidning ska det anges sista dag för överklagande enligt 45 §. 38 § En myndighets beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ ska kungöras på det sätt som är föreskrivet för författningar i allmänhet. Kungörelse om beslutet om sådana före- skrifter ska också införas i ortstidning. Sökanden, eller den som annars är medlem enligt 1 kap. 5 § kommunallagen (2017:725) av en kommun som beslutet avser, ska anses ha fått del av beslutet om föreskrifter den dag kungörelsen var införd i ortstidning. 39 § Ett beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§, eller beslut enligt 34 eller 35 §§ får överklagas till regeringen av sökanden, eller den som annars är medlem enligt 1 kap. 5 § kommunallagen (2017:725) av en kommun som beslutet avser. 40 § Ett beslut i ett enskilt fall enligt 31 §, eller enligt 34 eller 35 §§, får överklagas till regeringen av en ideell förening eller en annan juridisk person som 1.har till huvudsakligt ändamål att tillvarata friluftslivs-, natur- skydds- eller miljöskyddsintressen, 2.inte är vinstdrivande, 3.har bedrivit verksamhet i under , och 4.har minst 100 medlemmar eller på annat sätt visar att verksam- heten har allmänhetens stöd. Den som vill överklaga med stöd av första stycket ska göra det innan tiden för överklagande har gått ut för den som annars får över- klaga. 41 § Ett beslut enligt 34 eller 35 §§ får överklagas till regeringen av den myndighet regeringen bestämmer om det behövs för att ta till vara allmänna intressen. 42 § Om regeringen ändrar eller upphäver en kommuns beslut om föreskrifter enligt 32 § ska kommunen kungöra och tillgängliggöra regeringens beslut enligt 37 §. Om regeringen ändrar eller upphäver en myndighets beslut om föreskrifter enligt 32 § ska myndigheten kungöra regeringens beslut enligt 38 §. 43 § Andra beslut enligt denna lag än beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ eller beslut enligt 34 eller 35 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol av den som beslutet angår om beslutet har gått klaganden emot, eller av den myndighet regeringen bestäm- mer om det behövs för att ta till vara allmänna intressen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 44 § Ett beslut överklagas skriftligt till den instans som ska pröva överklagandet. Överklagandet ska ges in till den kommun eller myn- dighet som har meddelat det beslut som överklagas. I överklagandet ska klaganden ange vilket beslut som överklagas, vilken ändring klaganden vill ha och de omständigheter som över- klagandet grundas på. 45 § Ett överklagande av en kommuns beslut om föreskrifter enligt 32 § ska ha kommit in till kommunen från det tillkännagavs på kommunens anslagstavla att protokollet över beslutet justerats. Tiden för överklagande av en gemensam nämnds beslut räknas från det att tillkännagivandet skett på anslagstavlan i samtliga sam- verkande kommuner. 46 § Ett överklagande av en myndighets beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ ska ha kommit in till myndigheten från den dag klaganden fick del av det beslut som överklagas. 47 § Ett överklagande av ett beslut enligt 34 eller 35 §§ av den myndighet regeringen bestämmer ska ha kommit in till beslutande kommun eller myndighet från den dag underrättelse om beslutet kom in till den klagande myndigheten. Den klagande myndigheten ska visa när underrättelse om det beslut som överklagas kom in dit. 48 § Ett beslut som inte gäller föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ och som överklagas av annan part än myndighet ska ha kommit in till beslutande kommun eller myndighet från den dag klaganden fick del av beslutet. 49 § Den kommun eller myndighet som har meddelat det beslut som överklagas prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Om ett överklagande har kommit in för sent ska den kommun eller myndighet som har meddelat det överklagade avgörandet besluta att överklagandet ska avvisas. Ett överklagande ska dock inte avvisas om förseningen berott på att det inte har lämnats en korrekt under- rättelse om hur man överklagar. Ett överklagande ska inte heller avvisas om det har kommit in till överinstansen inom överklagande- tiden. Ett överklagande av ett avvisningsbeslut görs i samma ordning som ett överklagande av beslut i huvudsaken. 50 § Om ett överklagande felaktigt har getts in till överinstansen ska överinstansen överlämna överklagandet till den kommun eller myndighet som har meddelat det överklagade beslutet för prövning av om överklagandet har kommit in i rätt tid. Överinstansen ska vid överlämnandet ange vilken dag som överklagandet kom in dit. 1.Denna lag träder i kraft då terrängkörningslagen (1975:1313) upphör att gälla. 2.Beslut enligt den upphävda lagen om föreskrifter om undantag från förbud, eller som meddelats i särskilt fall, gäller fortsatt enligt sitt innehåll. 3.Beslut enligt den upphävda lagen om föreskrifter om förbud eller begränsningar gäller fortsatt enligt sitt innehåll. 1.2Förslag till lag om tilläggsavgift för terrängkörning Härigenom föreskrivs följande. 1 § En naturvårdsvakt enligt terrängkörningslagen (0000:0000) eller en polisman ska ta ut tilläggsavgift enligt bestämmelserna i denna lag om någon använder motordrivet fordon på en allmän skoterled utan att ha betalat skoterledavgift enligt terrängkörningslagen. Regeringen får meddela föreskrifter om tilläggsavgiftens storlek. Uttagen tilläggsavgift ska läggas till skoterledfonden enligt terräng- 2 § Tilläggsavgift får inte tas ut om det är uppenbart oskäligt. 3 § En naturvårdsvakt eller en polisman ska överlämna en betalnings- uppmaning till den som är skyldig att betala tilläggsavgift enligt 1 §. Uppmaningen ska innehålla en upplysning om när avgiften senast ska vara betald. En naturvårdsvakt eller en polisman ska underrätta den myndighet regeringen bestämmer om att en betalningsuppmaning har utfärdats. 4 § Om tilläggsavgiften inte betalas inom den tid som har angetts i en uppmaning enligt 3 § ska den myndighet regeringen bestämmer påminna den betalningsskyldige om betalningsansvaret. Påminnel- sen ska innehålla uppgift om när avgiften senast ska betalas. Betalas inte avgiften efter påminnelse ska myndigheten förelägga den betal- ningsskyldige att betala en förhöjd avgift. Avgiftshöj- ningen fastställs av regeringen. Följs inte föreläggandet ska avgiften indrivas. Regeringen får föreskriva om ytterligare avgiftsförhöjning i samband med indrivning. 5 § Den som har fått en betalningsuppmaning enligt 3 § ska betala avgiften inom den tid som angetts i betalningsuppmaningen även om han eller hon ansöker om rättelse enligt 6 § eller bestrider betal- ningsskyldigheten enligt 7 §. 6 § Den som har fått en betalningsuppmaning enligt 3 § får ansöka om rättelse hos . Om rättelse medges ska Polis- myndigheten besluta att det inte finns något betalningsansvar. Om ansökan om rättelse avslås, eller om det är olämpligt att frågan prövas på det sättet, ska den som har begärt rättelse upplysas om möjligheten att bestrida betalningsansvar på det sätt som anges i 7 §. Ett beslut om begäran om rättelse får inte överklagas. 7 § Den som har fått en betalningsuppmaning enligt 3 § får hos skriftligen anmäla att han eller hon bestrider betal- ningsansvar. I anmälan ska han eller hon ange de omständigheter som bestridandet grundas på och den bevisning som åberopas. Har bestridande anmälts genomför den utred- ning som behövs. Sedan utredningen har avslutats ska Polismyndig- heten meddela beslut. Finner att betalningsupp- maning inte borde ha meddelats eller att den som bestritt betalnings- ansvar av någon annan anledning inte är betalningsansvarig ska Polis- myndigheten besluta att det inte finns något betalningsansvar. Anmäls bestridande senare än efter det att avgiften har betalats eller om har vidtagit åtgärd för indrivning av avgiften ska anmälan avvisas. 8 § Ett beslut enligt 7 § som innebär att något betalningsansvar inte finns får inte överklagas. Andra beslut enligt 7 § överklagas skriftligen till den tingsrätt inom vars domkrets överträdelsen har ägt rum. Överklagandet ska ges in till . Det ska ha kommit in dit senast från det att klaganden fick del av beslutet. Vid överklagande gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat anges i denna lag. Omständigheter eller bevis som inte har angetts vid Polismyndig- heten får i tingsrätten eller hovrätten åberopas endast om parten gör sannolikt, att han eller hon har haft giltig ursäkt för sin underlåten- het att ange omständigheten eller beviset vid , eller om det av annan särskild anledning bör tillåtas att omständigheten eller beviset åberopas. 9 § Hovrättens beslut får inte överklagas av en enskild part. Hov- rätten får dock tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning om tillstånd ska ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 . 10 § Betalningsuppmaning enligt 3 § får inte utfärdas senare än efter den dag då överträdelsen skedde. Om en tilläggsavgift inte betalas efter en betalningsuppmaning enligt 3 § ska den myndighet regeringen bestämmer begära indrivning av avgiften.