sou · H7B37 · 2019-02-07 00:00:00 — Kommunfull- mäktige tillsätter kommunstyrelsen och andra kommunala nämnder som ska utföra de närmare kommunala uppgifter som framgår av lagar och andra författningar (3 kap. 3–4 §§ kommunallagen). För att ut- föra sina uppgifter har nämnderna normalt en förvaltning som består av anställd personal. De uppgifter som enligt LSO ankommer på kommuner ska ut- föras av en eller flera nämnder (3 kap. 11 § LSO). Uppgifterna kan även utföras av en nämnd som är gemensam med annan kommun eller av ett kommunalförbund som två eller flera kommuner bildat för att sköta uppgifterna (3 kap. 8 och 9 §§ kom- munallagen). Kommunerna har också möjlighet att träffa avtal om att en annan kommun ska utföra uppgifterna (3 kap. 12 § LSO). Kom- munerna ska också ta till vara möjligheterna att utnyttja varandras resurser för förebyggande arbete och räddningstjänst (3 kap. 1 § andra stycket och 7 § andra stycket LSO). Alla kommuner har en särskild organisation som utför verksam- heten räddningstjänst. Kommunernas benämning på organisationen varierar. Det vanligaste är att den benämns räddningstjänsten men andra namn som till exempel brandförsvaret eller före- kommer. Organisationen genomför räddningsinsatser och upprätt- håller beredskap för att genomföra räddningsinsatser. I de allra flesta fall ansvarar organisationen även för den huvudsakliga brandföre- byggande verksamheten med tillsyn och information. Organisationen kan också ha andra uppgifter. Det förekommer att flera kommuner har en gemensam organisation för sin räddningstjänst. Vilken organisationsform som kommunerna har valt för rädd- ningstjänsten varierar från kommun till kommun. De valda organi- sationsformerna kan indelas i att uppgifterna överlåtits till ett kom- munalförbund, en förvaltning under en gemensam nämnd eller att verksamheten bedrivs under egen nämnd. Oavsett organisationsform finns det vanligen mer eller mindre omfattande samverkan med när- liggande kommuner, t.ex. genom samarbetsavtal. I flera fall där verk- samheten bedrivs under egen nämnd finns det avtal om att en annan kommun ska sköta alla uppgifter på räddningstjänstområdet. fallen finns det en gemensam organisation mellan olika kommuner, fast det är en nämnd i varje kommun som har ansvaret för att orga- nisationen gör sina uppgifter. Vanligast bland 290 kommuner är att uppgifterna över- låtits till ett kommunalförbund eller att en egen nämnd ansvarar för uppgifterna. Mindre vanligt är en gemensam nämnd. fanns det omkring 160 räddningstjänstorganisationer. I varje kommun ska det finnas en räddningschef som ansvarar för att verksamheten räddningstjänst är ändamålsenligt ordnad (3 kap. 16 § LSO). Det är dock möjligt och förekommer att räddnings- chefen är underordnad en annan förvaltningschef eller förbunds- direktör. Räddningstjänsternas utformning och storlek varierar mycket bl.a. beroende på kommunernas invånarantal och befolkningstäthet, lokal riskbild, ambitionsnivå och vilka uppgifter som organisationerna ut- för. Variationen kan illustreras av att det vid utgången av var 15 personer anställda på deltid i den minsta organisationen (Räddnings- tjänsten i ). Den största organisationen (Stor- brandförsvar) hade 732 personer anställda, varav det stora flertalet på heltid. Den personal som för kommunens räkning har att utföra förebyg- gande verksamhet, att planera, leda, genomföra och följa upp rädd- ningsinsatser samt utöva tillsyn genom utbildning och erfarenhet ska ha den kompetens som behövs (3 kap. 14 § LSO). Personalen som ingår i en kommuns organisation för räddnings- tjänst ska vara anställd i egen eller annan kommun eller i ett kom- munförbund. Därutöver kan det i organisationen ingå räddningsvärn som består av personal som tagits ut med tjänsteplikt med stöd av bestämmelserna i . Kommunen kan också överlåta åt någon annan att göra räddningsinsatser som kräver särskild kompetens. Dessutom kan kommunen träffa avtal om att en särskild enhet vid en anläggning i kommunen kan ingå i räddningstjänstorganisationen (3 kap. 15 § LSO). Räddningschefen är räddningsledare med de befogenheter som följer med den befattningen (3 kap. 16 § LSO, se nedan). Räddnings- chefen får utse andra behöriga personer att vara räddningsledare. I de kommunala räddningstjänstorganisationerna sker det också som en del i den normala organisationsstrukturen för att det alltid ska finnas tillgängliga räddningsledare. Regeringen har bemyndigat MSB att bestämma vilken utbildning som krävs bl.a. för att vara räddningsledare. De kommunala räddningstjänsterna organiseras framför allt med hel- tids- och deltidsbrandmän. Bland heltidsanställda brandmän varierar anställningsvillkoren men de kan likna anställningsvillkoren för andra yrken som har skiftgång eller beredskap. För deltidsbrandmän gäller särskilda villkor. De har under vissa perioder beredskapstjänstgöring och ska då vara beredda att inställa sig på brandstationen om det kommer ett larm. Kraven innebär att deltidsbrandmän under sin beredskap måste bo, arbeta och i övrigt vistas i närheten av brandstationen. Det är vanligt att deltidsbrandmän har beredskapstjänstgöring dygnet runt var tredje eller fjärde vecka men även en mängd andra varianter förekommer. Utöver detta har deltidsbrandmän övningar och utbildningar. Anställningen innehas normalt vid sidan av en an- ställning hos en annan huvudarbetsgivare. –2017 fanns det enligt statistik från 15 405 anställda i räddningstjänstens utryckningstjänst. Av dessa var 4 819 anställda på heltid, medan 10 584 var anställda på deltid. I organisationerna för att utföra verksamheten räddningstjänst finns det förutom heltidsanställda brandmän och deltidsbrandmän även räddningsvärn. Räddningsvärnen består av personer som frivil- ligt blivit uttagna med tjänsteplikt och de har inte beredskapstjänst- . Det finns krav på att värnpersonal, på samma sätt som deltids- personal, ska utföra ett minsta antal övningstimmar. När de larmas ut sker utryckning i den mån de har möjlighet. I många räddningstjänster finns också personal som enbart eller huvudsakligen arbetar med brandförebyggande verksamhet, som t.ex. tillsyn. Det finns också personal som arbetar med andra funktioner som planering, administration och ledning. Dessutom finns i vissa räddningstjänstorganisationer personer som arbetar inom andra verk- samhetsområden om organisationen har fått ett bredare uppdrag av kommunen. Kommunen ska bedriva arbete för att förebygga bränder och skador till följd av bränder, brandförebyggande verksamhet (3 kap. 1 § LSO). Kommunerna ska inom sitt geografiska område utöva tillsyn över att lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs (5 kap. 1 § LSO). Kommunen ska också ha tillsyn över att ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader och andra anläggningar uppfyller sina brandförebyggande skyldigheter som åligger dem enligt lagen (2 kap. 2–3 §§ LSO). Kommunen ska också utöva tillsyn över att ägare av anläggningar där farlig verksamhet bedrivs, eller utövare av sådan verksamhet, följer de skyldigheter som följer av lagen (2 kap. 4 § LSO). Förutom tillsyn arbetar kommunerna med rådgivning och infor- mation (3 kap. 2 § LSO). Detta för att underlätta för den enskilde att utföra de skyldigheter som följer av lagen. En kommun ska också ha ett handlingsprogram för förebyggande verksamhet. I programmet ska anges målet för kommunernas verk- samhet samt de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser. I programmet ska också anges hur kommunens förebyggande verksamhet är ordnad och hur den plane- ras (3 kap. 3 § LSO). Kommunerna och länsstyrelserna får meddela föreskrifter om förbud mot eldning utomhus och liknande förebyggande åtgärder mot brand (10 kap. 2 § LSO och 2 kap. 7 § FSO). I huvudsak är det räddningstjänsterna som sköter den tillsyn som följer av LSO. 6.6Räddningsinsatser och andra uppdrag En av huvuduppgifterna för räddningstjänsten är att upprätthålla beredskap för insatser vid larm. Utryckning sker oftast till en rädd- ningsinsats enligt LSO. Det förekommer dock allt oftare att rädd- ningstjänsten rycker ut på andra uppdrag. Det är särskilt vanligt att kommunerna upprättar avtal med landstingen/regionerna om att räddningstjänsten ska larmas när det blir en akut sjukdomssituation som t.ex. hjärtstopp. Brandstationerna har sådan spridning att rädd- ningstjänstpersonal ofta kan vara på plats innan ambulans. 6.6.2Antal och typ av insatser MSB sammanställer de händelserapporter, tidigare insatsrapporter, som räddningstjänsterna upprättar efter varje insats. Den senast tillgängliga statistiken avser 2017. Totalt rapporterades det året 105 304 insatser enligt LSO, varav 59 476 fall avsåg faktiska olyckor eller tillbud och 45 828 var larm utan tillbud. Larmen utan tillbud bestod till största del, i 37 414 fall, av automatlarm. De flesta räddningsinsatserna skedde på grund av bränder och trafikolyckor. De stod tillsammans för av alla olyckor och tillbud som ledde till en räddnings- insats. Beroende på vilken tidsperiod man utgår ifrån och om hänsyn tas till den ökade befolkningsmängden kan olika slutsatser om trender dras. MSB har exempelvis konstaterat att antalet insatser för tiden –2015 visar en statistiskt säkerställd nedåtgående trend om hän- syn tas till förändringar i befolkningsmängd. visar dock på en förhållandevis stor ökning av antalet insatser även om hänsyn tas till befolkningsmängd. Den tydligaste trenden oavsett beräkningsätt är att antal räddningsinsatser till trafikolyckor har ökat markant , från 9 622 insatser till 20 669 insatser . Utvecklingen i övrigt är inte lika tydlig även om antalet insatser till bränder har blivit något färre . En räddningsinsats ska ledas av en räddningsledare. Som nämnts ovan är det räddningschefen som är räddningsledare i den kommunala räddningstjänsten. Räddningschefen kan utse en annan person att vara räddningsledare, men behåller ändå det övergripande ansvaret för verksamheten. Räddningschefen kan t.ex. behöva fördela resur- ser mellan olika pågående räddningsinsatser. Räddnings- chefen kan lämna instruktioner och begränsningar i befogenheter till den utsedde räddningsledaren. Räddningsledaren ska då följa dessa och om det inte sker kan räddningschefen återkalla uppdraget. Det kan förekomma att en räddningsinsats berör flera kommu- ners område. I första hand ska räddningsledarna från berörda kom- muner komma överens om vem som ska leda insatsen. Om de inte gör det ska den eller de länsstyrelser som är berörda bestämma det (3 kap. 16 § LSO). I de kommunala räddningstjänsterna finns det i praktiken bety- dande variationer i den operativa organisationen vid räddningsinsat- ser, både mellan räddningstjänster och inom en organisation beroende på storleken och komplexiteten av en insats. Både själva organisatio- nen med antal befattningsnivåer och vem som utses till räddnings- ledare varierar. Hos många räddningstjänster är det vanligt att all personal som är i tjänst, t.ex. i form av en räddningschef i beredskap samt en räddningsstyrka, finns på platsen för räddningsinsatsen. Då sker all ledning på skadeplatsen. I andra organisationer kan räddnings- styrkor och befäl på skadeplatsen ledas av överordnade befäl från en ledningscentral med stödfunktioner. Vid större händelser kan led- ningen byggas ut med fler befattningsnivåer och ledningsstaber som stöd. Räddningsledaren har en stark ställning för att han eller hon ska kunna leda en effektiv räddningsinsats. Denne kan t.ex. vid en rädd- ningsinsats göra omfattande ingrepp i annans rätt (6 kap. 2 § LSO). Räddningsledaren får bereda sig och medverkande personal tillträde till annans fastighet, avspärra eller utrymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt göra andra ingrepp. Det gäller om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön inte lämpligen kan hindras på något annat sätt och ingreppet är försvarligt. En räddningsledare har också befogenhet att besluta att en person ska fullgöra den tjänsteplikt som åligger enskilda enligt LSO. bestämmelsen om tjänsteplikt är, när det behövs, en person som är i åldern skyldig att medverka i räddningstjänst, i den mån hans eller hennes kunskaper, hälsa och kroppskrafter tillåter. Befogenheten att besluta att en person ska fullgöra tjänsteplikt an- vänds t.ex. när det gäller oljesanering eller insatser vid skogsbrand. Det är emellertid ovanligt att räddningsledaren använder den be- fogenheten. Vanligare är att personer uttas med tjänsteplikt att ingå i räddningsvärn (6 kap. 1 § LSO). En räddningsledare har också rätt att anmoda statliga myndig- heter och kommuner att med personal och egendom delta i en rädd- ningsinsats. Det gäller dock med begränsningen att myndigheten eller kommunen ska ha lämpliga resurser och ett deltagande inte allvarligt hindrar dess vanliga verksamhet (6 kap. 7 § LSO). 6.6.4Ledning av omfattande insatser I fråga om omfattande räddningsinsatser får regeringen föreskriva eller i ett särskilt fall besluta att en länsstyrelse eller annan statlig myndighet får ta över ansvaret för räddningstjänsten i en eller flera kommuner. Om en sådan myndighet har tagit över ansvaret utses räddningsledaren av denna myndighet (4 kap. 10 § LSO). Fordras omfattande räddningsinsatser i räddnings- tjänst, får ta över ansvaret för räddningstjänsten i de kommuner som berörs av insatserna. Om räddningsinsatserna även innefattar statlig räddningstjänst, ska ansvara för att räddningsinsatserna samordnas. Om flera län berörs av omfattande räddningsinsatser får läns- styrelserna komma överens om vilken länsstyrelse som får ta över ansvaret för räddningstjänsten i kommunerna. Även här gäller att om räddningsinsatserna också innefattar statlig räddningstjänst ska länsstyrelserna komma överens om vilken länsstyrelse som ska an- svara för att räddningsinsatserna samordnas (4 kap. 33 § FSO). Om en länsstyrelse övertagit ansvaret för en omfattande rädd- ningsinsats ska , efter att ha hört kommunerna i länet och berörda myndigheter, upprätta de planer som behöver för att kunna utöva sitt ansvar (4 kap. 33 § FSO). Sådant övertagande har sedan LSO trädde ikraft bara skett : och i . En räddningsinsats pågår till dess att räddningsledaren fattar beslut om att avsluta den. När en räddningsinsats är avslutad ska räddnings- ledaren underrätta ägare eller nyttjanderättshavare till den egendom som räddningsinsatsen har avsett om behov av bevakning, restvärde- skydd, sanering och återställning. Om det behövs övervakning på grund av risken för nya olyckor och den inte utförs får räddnings- ledare utföra bevakning på ägarens eller nyttjanderättsinnehavarens bekostnad (3 kap. 9 § LSO). Kommunen ska se till att olyckan undersöks när räddningsinsat- sen är avslutad. Detta ska göras för att i skälig omfattning klarlägga orsakerna till olyckan, olycksförloppet och hur insatsen genomförts (3 kap. 10 § LSO). Efter varje räddningsinsats upprättas händelse- rapporter. Händelserapporten innehåller bland annat uppgifter om olyckan och dess orsak samt insatsens utförande. Dessa händelse- rapporter ligger bland annat till grund för statistik som MSB tar fram. Utöver den händelserapportering som gjordes efter varje insats så gjorde räddningstjänsterna i riket en mer omfattande olycksundersök- ning i 810 fall . Kommunerna och de statliga myndigheterna som ansvarar för rädd- ningstjänst ska se till att det finns anordningar för alarmering av rädd- ningsorganen (6 kap. 10 § LSO). Alarmering är ett brett begrepp. Det avser först allmänhetens möjligheter att larma räddningsorganen. Det innefattar också utlarmning av räddningsorganens resurser. Med an- ordningar för alarmering avses inte bara alarmeringscentraler utan också till exempel hjälptelefoner för omgående alarmering. Det är vanligt att räddningsinsatser inleds efter att en hjälp- sökande ringer (SOS Alarm) på nödnumret 112.SOS Alarm utför en intervju med den hjälpsökande och larmar ut räddningstjänsten. Variationerna i larmhanteringen är dock stora beroende på organisation hos de kommunala räddningstjänsterna. Vissa räddningstjänster, särskilt i storstadsområdena, har räddnings- eller ledningscentraler som kan ta över delar av larmhanteringen. Det kan vara att larma ut resurser och dirigera dessa. Andra varianter är att personal från räddningstjänsten kopplas in på medlyssning och själva larmar ut resurser eller bara kopplas in på medlyssning medan SOS Alarm i övrigt hanterar alarmeringen. En annan vanlig larmväg är automatiska larm som kan vara kopp- lade till SOS Alarm eller direkt till räddningstjänsten. De operativa räddningsinsatser som utredningen har till uppgift att utvärdera utförs av den kommunala räddningstjänsten. Vi kommer i detta kapitel att för helhetens skull ge en kort överblick av den stat- liga räddningstjänsten. Även den statliga räddningstjänsten regleras av bestämmelser i och FSO. Kort kan sägas att kommunerna ansvarar för all rädd- ningstjänst förutom den som enligt bestämmelserna i anges under statens skyldigheter. Staten ansvarar därmed för fjällräddnings- tjänst, flygräddningstjänst, efterforskning av försvunna personer i andra fall, miljöräddningstjänst till sjöss och räddningstjänst vid ut- släpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning (4 kap.). MSB ska utöva tillsynen över frågor som rör samordningen mellan den statliga räddningstjänstens olika grenar (5 kap. 1 § FSO). I fjällräddningstjänst ingår att efterforska och rädda den som har för- svunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det före- ligger fara för dennes liv eller allvarlig risk för dennes hälsa. I fjäll- räddningstjänsten ingår också att rädda den som befinner sig i ett fjällområde och som råkat ut för en olycka eller drabbats av en sjuk- dom och som snabbt behöver komma under vård eller få annan hjälp (4 kap. 1 § LSO). ansvarar för fjällräddningstjänst (4 kap. 1 § FSO). ska upprätta ett program för fjällräddningstjänsten och detta ska bl.a. innehålla uppgifter om vilken förmåga myndigheten har och avser att skaffa sig för att göra räddningsinsatser. utövar tillsyn av fjällräddningstjänsten (5 kap. 1 § FSO). Vid flyghaverier inom Sveriges sjöterritorium och inom eko- nomiska zon ska ansvara för räddningstjänsten. Detta gäller emellertid inte för vattendrag, kanaler, hamnar och andra insjöar än , och . ska också ansvara för de insatser mot skador som behövs, när ett luftfartyg är nödställt eller när fara hotar lufttrafiken. ska också ansvara för efterforskning av luftfartyg som saknas (4 kap. 2 § LSO och 4 kap. 2 § FSO). För flygräddningstjänsten ska det finnas en räddningscentral. Sjö- fartsverket ska också upprätta ett program för flygräddningstjänsten. Programmet ska innehålla uppgifter om vilken förmåga verket har och avser att skaffa sig för att göra räddningsinsatser och uppgifter om samverkan med kommuner, landsting och statliga myndigheter och berörda organisationer (4 kap. 3 § FSO). Ytterligare bestämmelser om flygräddningstjänst finns i luftfarts- förordningen (2010:770). Transportstyrelsen utövar tillsyn av flygräddningstjänsten (5 kap. 1 § FSO). Inom Sveriges sjöterritorium och inom ekonomiska zon ska ansvara för efterforskning och räddning av människor som är eller kan befaras vara i sjönöd och för sjuktransporter från fartyg. Detta gäller emellertid inte vattendrag, kanaler, hamnar och andra insjöar än , och (4 kap. 3 § LSO och 4 kap. 8 § FSO). Även för sjöräddningstjänsten ska det finnas en räddningscentral (4 kap. 9 § FSO). ska upprätta ett program för sjörädd- ningstjänsten. Programmet ska innehålla vilken förmåga verket har och avser att skaffa sig för att göra räddningsinsatser, och uppgifter om samverkan med kommuner, landsting, statliga myndigheter och berörda organisationer. Transportstyrelsen utövar tillsyn av sjöräddningstjänsten (5 kap. 1 § FSO). 7.4Efterforskning av försvunna personer i andra fall I andra fall än de som hör under fjällräddnings-, flygräddnings- och sjöräddningstjänstens områden så ska ansvara för efterforskning av personer som försvunnit under sådana omständig- heter att det kan befaras att det föreligger fara för deras liv eller all- varlig risk för deras hälsa (4 kap. 4 § LSO och 4 kap 11 § FSO). Polis- myndigheten ska upprätta ett program för efterforskningen. Även detta program ska innehålla uppgifter om vilken förmåga myndig- heten har och avser att skaffa sig för att göra räddningsinsatser, och uppgifter om samverkan med kommuner, landsting, statliga myndig- heter och berörda organisationer. utövar tillsyn av denna verksamhet (5 kap. 1 § FSO). ansvarar för miljöräddning till sjöss. Kustbevak- ningen ska därmed ansvara för insatser som behövs när olja eller andra skadliga ämnen har kommit ut i vattnet eller det föreligger en över- hängande fara för detta. Detta gäller inte vattendrag, kanaler, hamnar och andra insjöar än , och (4 kap. 5 § LSO). ansvar själva för tillsynen av denna verksamhet (5 kap. 1 § FSO). 7.6Räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning Länsstyrelserna ansvarar för räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning, om utsläppen är av sådan om- fattning att särskilda åtgärder krävs för att skydda allmänheten eller då överhängande fara för ett sådant utsläpp föreligger (4 kap. 6 § LSO och 4 kap. 15 § FSO). MSB utövar tillsyn när de gäller planläggningen av denna verk- samhet (5 kap. 1 § FSO). 8Räddningstjänstens ledningssystem samt metod och taktik för att släcka skogsbränder I detta kapitel behandlar vi ledningen av räddningstjänsten närmare. Kapitlet innehåller också en redogörelse för den metod och taktik som används vid bekämpning av skogsbränder. 8.1Ledning av räddningstjänstverksamheten i Räddningstjänstorganisationerna bedriver sin verksamhet på olika sätt och det gör att ledningssystemen1 ser olika ut i olika räddnings- tjänstorganisationer. I svensk räddningstjänst har en ledningsmodell utvecklats. Denna har fått stort genomslag, bl.a. genom att den används vid utbildning av räddningstjänstpersonal och för att den publicerats i litteratur av och senare av MSB2. Enligt modellen delas ledning för räddningstjänstverk- samhet upp i de tre beslutsdomänerna systemledning, insatsledning och uppgiftsledning för olika nivåer i ledningssystemet. 1Vi använder här begreppet ledningssystem i en vid bemärkelse som omfattar alla delar av en verk- samhet för att åstadkomma ledning. I det ingår till exempel ledningsorganisation, definiering av befattningar, fördelning av befogenheter, grunder för ledarskap, principer för utförande av uppdraget och tekniskt stöd. 2Se , , och , Taktik, ledning, ledarskap, MSB, 2005; och , Utformning av lednings- organisation i och (red. ), Ledning av räddningsinsatser i det komplexa samhället, , 2006 samt och , Grunder för ledning – Generella principer för ledning av kommunala räddningsinsatser, Rädd- ningsverket, 1998. ledningssystem samt metod och taktik för att släcka skogsbränder modellen är att beskriva innehåll i ledning för ett fördelat besluts- fattande inom räddningstjänsten. En av flera utgångspunkter i model- len är att skapa nivåspecifik ledning, det vill säga möjligheten att bedriva ledning på flera nivåer med specifika ledningsuppgifter i olika tidsskalor. Systemledning utövas för att leda räddningstjänstverksamheten på en övergripande nivå. Det inbegriper att definiera organisationens roll, sätta ramar för räddningsinsatser samt prioritera och fördela resurser till olika insatser medan beredskap upprätthålls för övrig riskbild. Systemledningen utövas kontinuerligt i tiden. Insatsledning utövas för att genomföra en räddningsinsats inom de ramar system- ledningen satt upp. Vid flera samtidigt pågående räddningsinsatser finns det en beslutsdomän för insatsledning per insats. Uppgiftsledning sker för att utföra uppgifter vid en räddnings- insats enligt direktiv från nivån insatsledning. Vid omfattande resurs- uppbyggnad behöver insatsorganisationen skalas upp och enligt model- len kan beslutsdomänen uppgiftsledning finnas i hur många nivåer som helst.