sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Beteckningar som används i denna lag har samma betydelse som i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och i förordningen (2001:651) om väg- trafikdefinitioner. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Genom paragrafen inordnas begrepp som förekommer i terräng- körningslagen i övrig lagteknisk systematik. Beteckningar som används i terrängkörningslagen har samma betydelse som i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och för- ordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner. Förslaget behandlas i avsnitt 8.1.6. Bestämmelser om användning av motordrivet fordon i terräng kan även finnas för områden som skyddats enligt 7 kap. . Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Paragrafen är en upplysning om att all reglering av användningen av motordrivet fordon i terräng inte följer av terrängkörnings- lagstiftningen. Om det finns bestämmelser för t.ex. ett naturreservat som inte tillåter färd med motordrivet fordon, så utgör sådan färdsel ett brott enligt 29 kap. 2 § första stycket 3 . När det gäller undantag (dispens) för viss körning kan det bli fråga om pröv- ning enligt såväl terrängkörningslagen som . Det är inte tillåtet att använda motordrivet fordon i terräng som utgörs av markområde som inte är snötäckt (barmark). Motordrivet fordon får trots första stycket stannas eller parkeras i anslut- ning till väg. Paragrafens första stycke motsvarar 1 § första stycket 1 i nuvarande terrängkörningslag. Barmark är motsatsen till snötäckt mark. Med den definition som föreslås för snötäckt mark är det fråga om barmark när marken är täckt av ett så tunt eller löst snölager att ett motordrivet fordons hjul, band, medar eller liknande kommer i kontakt med marken vid körning. I och med att det är fråga om barmark omfattas inte använd- ning av motordrivet fordon inomhus eller under jord. Paragrafens andra stycke motsvarar 3 § i nuvarande terrängkör- ningsförordning. Förslaget behandlas i avsnitt 8.4.1 och 8.4.5. Det är inte tillåtet att använda motordrivet fordon i terräng som utgörs av 1.snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog vars medelhöjd över snö- täcket är lägre än , om det inte är uppenbart att användningen kan ske utan risk för skada på skogen, eller 2.snötäckt jordbruksmark, om det inte är uppenbart att användningen kan ske utan risk för skada på marken. Paragrafen motsvarar 1 § första stycket 2 och 3 i nuvarande terräng- körningslag. Det är inte tillåtet att använda motordrivet fordon i skogsplan- teringar eller i ungskog vars medelhöjd över snötäcket är lägre än , om det inte är uppenbart att användningen kan ske utan risk för skada på skogen. Det är heller inte tillåtet att använda motor- drivet fordon på snötäckt jordbruksmark, om det inte är uppenbart att användningen kan ske utan risk för skada på marken. Genom uppenbarhetsrekvisitet understryks det allmänna kravet på försiktighet vid förande av motordrivet fordon i terräng och som ytterligare markeras genom den förändring av den allmänna hän- synsregeln i 2 kap. 1 § fjärde stycket trafikförordningen (1998:1276) som föreslås. Fastighetsägaren, eller i förekommande fall annan rättig- hetshavare, kan i många fall antas ha sådan kännedom om marken att denne kan avgöra om det är uppenbart eller inte om det finns risk för skada. Den som inte brukar marken kan dock inte allmänt sett förutsättas ha sådan kännedom. Uppenbarhetsrekvisitet ska därför generellt verka avhållande i fråga om körning på snötäckt jordbruks- mark eller i snötäckta skogsplanteringar. Förslaget behandlas i avsnitt 8.4.1 och 8.4.5. Regeringen får föreskriva att delar av fjällområdet är regleringsområden. Inom ett regleringsområde är det inte tillåtet att använda motordrivet fordon i terräng som utgörs av barmark. Inte heller är sådan användning av motordrivet fordon tillåten på snötäckt mark utanför allmän skoterled. Första stycket motsvarar 1 § andra stycket i nuvarande terrängkör- ningslag. Regeringen får enligt paragrafens första stycke bestämma att delar av fjällområdet är regleringsområden. Det bör framhållas att det allmänna barmarksförbudet enligt 6 §, liksom vad som stadgas enligt 7 § 1 och 2, gäller även inom regleringsområden. Endast skoterled som är allmän (allmän skoterled) får finnas inom ett regleringsområde. Paragrafen motsvarar 6 § tredje stycket i nuvarande terrängkör- ningsförordning. Inom ett regleringsområde får det endast finnas allmänna skoter- leder, om det inte har medgetts undantag. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng för jordbruks- eller skogsbruksändamål. Paragrafen motsvarar inledningen på 1 § första stycket i nuvarande terrängkörningslag. Det är alltid tillåtet att använda motordrivet fordon i terräng för jordbruks- och skogsbruksändamål och det gäller på både barmark och snötäckt mark. Vad som avses med jordbruks- och skogsbruksändamål är inte direkt reglerat. I normalt språkbruk vållar detta knappast några pro- blem. Däremot bör vad som avses med de två ändamålen inte tolkas alltför snävt. När det gäller jordbruksändamål bör det t.ex. omfatta slåtter vid en fäbodvall även om det inte bedrivs någon aktiv fäbodverksamhet. I jordbruksändamålet får det även anses ingå att köra på jordbruks- mark i utbildningssyfte. Det kan t.ex. vara fråga om körträning för en ung person i ett jordbrukande hushåll när den unge avses tas i anspråk för traktorkörslor inom jordbruket. Jordbruksändamålet bör också omfatta att forsla ut ett jakttorn eller material för ett sådant torn på jordbruksmark när syftet med jakten är att freda jordbruks- marken från viltskador, framför allt skador som orsakas av vildsvin. I fråga om skogsbruk får det i ändamålet anses ingå körning för inventering m.m. Däremot kan det inte bli fråga om någon körning som inte kan sättas i samband med aktivt skogsbruk, vilket utesluter körning på barmark i skog som är skyddad eller som inte aktivt brukas. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas för hämtning av fälld björn, älg eller hjort, eller fällt vildsvin eller mufflonfår, till lämpligast belägna bilväg samt vid arbete inom vilthägn i direkt samband med uppfödning av djurart för vilket hägnet är avsett. Paragrafen motsvarar undantaget enligt 1 § andra stycket 5 i nuvar- ande terrängkörningsförordning. Det har i fråga om uppräknade viltslag gjorts ett tillägg för mufflon- får. För hämtning av detta viltslag finns samma behov av att kunna använda motordrivet fordon som för de övriga uppräknade. Enskilda utfartsleder, skötselarbete m.m. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas på enskilda utfartsleder eller andra sådana enskilda färdleder i terräng som är avsedda för motorfordonstrafik. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ användas 1.inom tomter, järnvägs- eller fabriksområden eller andra arbetsplatser, sär- skilt anordnade tävlings- eller övningsområden eller andra liknande områden, 2.för skötsel- och anläggningsarbete inom park-, idrotts- eller friluftsområden, Paragrafen motsvarar 1 § tredje stycket i nuvarande terrängkör- ningsförordning. Med utfartsled får förstås utfart som ansluter till väg, men som är så beskaffad att den inte kan anses som väg. Det har lagts till en punkt som gäller golfbanor. Dessa omfattas av terrängbegreppet, men det rör sig om terräng som i mångt och mycket är kultiverad och i mindre utsträckning representerar någon naturlig biotop. Dessutom får det antas att de som ansvarar för golf- banan har ett intresse av att användningen av motordrivet fordon, normalt en eldriven golfbil, sker så försiktigt som möjligt för att banan inte ska skadas. Med ett tillägg om undantag för golfbanor behöver det inte längre ges dispenser för körning med motordrivet fordon på sådana anläggningar, vilket sker närmast regelmässigt. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng av 1.statliga eller kommunala tjänstepersoner i tjänsteärende eller uppdrags- tagare i det allmännas tjänst vid uppdragets utförande, 2.läkare, legitimerade sjuksköterskor, barnmorskor eller veterinärer i yrkes- utövning, Paragrafen motsvarar i allt väsentligt 1 § första stycket i nuvarande terrängkörningsförordning. Begränsningen ”När ärenden eller åtgärder inte kan utföras på något annat lämpligt sätt…” har tagits bort. Ett sådant förbehåll framstår som överflödigt. Den användning av motordrivna fordon i terräng som avses med uppräknade undantag måste alltid anses vara nödvändig och bör inte ifrågasättas eller behöva särskilt motiveras. Det har gjorts några smärre språkliga justeringar, t.ex. skrivningen tjänstepersoner i stället för tjänstemän. Det har även gjorts ett tillägg så att även de som utför arbeten på uppdrag av en statlig myndighet eller en kommun är undantagna från sådan användning av motor- drivna fordon i terräng som annars inte tillåts. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng vid 1.projektering, byggande, rivning eller nedmontering, underhåll och skötsel av kraft-, gas-, vatten- eller avloppsledningar samt radio- eller teleanläggningar, 2.projektering, byggande, rivning eller nedmontering, underhåll och skötsel av vägar, järnvägar eller andra anläggningar för spårbunden trafik, eller anlägg- ningar för luftfart eller sjöfart, eller led för fordon eller gående, och 3.transport av sjuka personer till läkare eller sjukvårdsinrättning eller i andra jämförliga trängande fall. Paragrafen motsvarar 1 § andra stycket i nuvarande terrängkörnings- förordning, med undantag för fjärde punkten. Det har i fråga om första och andra punkten gjorts tillägg i fråga om rivning eller nedmontering där det finns samma behov som för byggande. I andra punkten har det även gjorts tillägg för vissa ytter- ligare anläggningar där det bedöms finnas motsvarande behov. Bedömningen är att tilläggen i fråga om första och andra punkten inte innebär ökade skaderisker på mark eller vegetation. Motordrivet fordon får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket användas i terräng vid uppförande, underhåll och rivning eller nedmontering av ren- skötselanläggning och för arbete med renskötsel vid bevakning av renar och vid drivning och samling av renar inför märkning, slakt eller flyttning samt för renskötarnas försörjning med livsmedel och andra dagligvaror i direkt sam- band med renskötseln. Paragrafen motsvarar 1 § andra stycket fjärde punkten i nuvarande terrängkörningsförordning, det s.k. renskötselundantaget. Det har gjorts viss justering i förhållande till den nuvarande skriv- ningen. Enligt förslaget ska undantaget även gälla uppförande och rivning eller nedmontering av renskötselanläggning och inte som endast underhåll av sådan anläggning. Detta bedöms inte medföra någon ökad risk för skada på mark eller vegetation. Till skillnad från tidigare omfattar undantaget körning inför märk- ning, slakt eller flyttning renar, i stället för inför ”före- stående” märkning, slakt eller flyttning. Förslaget behandlas i avsnitt 8.4.1. Den som är fast bosatt inom ett regleringsområde får trots 6 och 7 §§ och 8 § andra stycket använda motordrivet fordon för körning närmaste lämpliga färdväg mellan bostaden inom området och regleringsområdesgräns. Den som är fast bosatt inom ett regleringsområde får använda sådant motordrivet fordon i terräng som får framföras på allmän skoterled för körning närmaste lämpliga väg mellan bostaden och allmän skoterled eller gränsen för regleringsområdet. Paragrafen motsvarar 7 § i nuvarande terrängkörningsförordning i fråga om den som är fast boende i ett regleringsområde. Jämfört med nuvarande bestämmelse görs ett tillägg för att det inte endast ska vara fråga om närmaste väg, utan närmaste lämpliga färdväg. Tillägget innebär att föraren får göra en bedömning utifrån terräng-, snö- och väderförhållanden. När det gäller första stycket avser det ett undantag från förbudet för körning på barmark. Andra stycket gäller när marken är snötäckt. Den som på en allmän skoterled använder sådant motordrivet fordon som får användas på allmän skoterled är skyldig att betala en årlig avgift (skoterled- avgift). Regeringen får meddela föreskrifter om skoterledavgiftens storlek. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. För att få använda en allmän skoterled är man skyldig att betala en skoterledavgift. I praktiken betyder det att för att få köra snö- skoter på allmän skoterled måste man ha betalat en sådan avgift. I andra stycket bemyndigas regeringen att bestämma skoterled- avgiftens storlek. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6.7. Skyldigheten att betala skoterledavgift gäller inte för sådan användning av motordrivet fordon som avses enligt 13 § eller 14 § 3. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. För de undantag som gäller enligt 13 § är det inte motiverat att ta ut en skoterledavgift eftersom det är fråga om samhällsviktig verk- samhet. Inte heller bör avgift tas ut för sjuktransporter m.m. enligt 14 § 3. Undantaget gäller oavsett vem som utför en sådan transport. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6.7. Avgifter enligt 17 § ska bilda en fond (skoterledfonden). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om skoterledfonden. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Inbetalda skoterledavgifter ska bilda en fond. I andra stycket finns bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter för skoterled- fonden. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6.7. För tillsyn över att bestämmelserna i denna lag efterlevs får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utse naturvårdsvakter. Regeringen får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för tillsynen. Paragrafen motsvarar 3 a § i nuvarande terrängkörningslag. Tillsyn över att terrängkörningslagens bestämmelser efterlevs utövas av naturvårdsvakter. Regeringen bemyndigas att meddela sådana föreskrifter som behövs för tillsynen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.8.5. En naturvårdsvakt eller en polisman får 1.avvisa den som kör med motordrivet fordon i terräng utan att ha rätt till 2.begära att den som använder motordrivet fordon i terräng överlämnar körkort, traktorkort eller förarbevis för kontroll, 3.begära att den som har medgetts undantag från bestämmelser i denna lag visar upp beslutet om undantaget, och 4.kontrollera att den som använder motordrivet fordon på allmän skoter- led har betalat skoterledavgiften. I fråga om första punkten motsvarar den när det gäller naturvårds- vakt närmast 3 a § andra stycket i nuvarande terrängkörningslag, men bestämmelserna gäller även utanför statligt regleringsområde i fjäll- området. I paragrafen anges de befogenheter som finns för tillsyn. När det gäller befogenheten enligt andra punkten utgör det en dubbelregle- ring i förhållande till körkortslagen (1998:488), men finns med för läs- barhet och tydlighet. Tredje punkten motsvarar närmast vad som gäller enligt 13 § i nuvarande terrängkörningsförordning, men gäller även utanför stat- ligt regleringsområde. Fjärde punkten gäller kontroll av att skoterledavgiften har betalats. Förslaget behandlas i avsnitt 8.8.5. Bestämmelser om att en naturvårdsvakt eller en polisman ska ta ut tilläggs- avgift för terrängkörning om någon använder motordrivet fordon på en allmän skoterled utan att ha betalat skoterledavgiften finns i lagen (0000:0000) om tilläggsavgift för terrängkörning. En naturvårdsvakt ska anmäla överträdelser av bestämmelser i denna lag eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen till eller , om det finns misstanke om brott. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Om någon använder allmän skoterled utan att ha betalat skoter- ledavgiften ska en naturvårdsvakt eller en polisman påföra den betal- ningsskyldige en tilläggsavgift enligt bestämmelserna i lagen (0000:0000) om tilläggsavgift för terrängkörning. Enligt andra stycket har en naturvårdsvakt en skyldighet att anmäla misstänkta brott, i första hand mot terrängkörningslagen. Bestäm- melsen motsvaras närmast av den skyldighet som finns för tillsyns- myndigheter enligt 26 kap. 2 § första stycket . Förslaget behandlas i avsnitt 8.8.5. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förordnande och utbildning av naturvårdsvakter och om deras utrustning. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Paragrafen utgör ett bemyndigande att meddela föreskrifter om utbildning av naturvårdsvakter och deras utrustning. Tillstånd att använda motordrivet fordon i terräng ska på ansökan till den myndighet regeringen bestämmer meddelas för de som på grund av funktions- nedsättning, som inte endast är tillfällig, har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand och som för att kunna jaga, fiska eller bedriva annat friluftsliv behöver använda motordrivet fordon för att ta sig fram i terräng. Tillståndet gäller terräng som inte 1.är snötäckt, eller 2.utgörs av jordbruksmark eller skogsbruksmark med plant- eller ungskog, om det inte är uppenbart att användningen av motordrivet fordon kan ske utan risk för skada på marken eller skogen. Om sökanden är ska prövningen göras i förhållande till barn i motsvarande ålder utan funktionsnedsättning. Om sökanden behöver ledsagare ska tillståndet även gälla ledsagaren. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om avgift för ansökan om tillstånd. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Den som på grund av varaktig funktionsnedsättning har väsent- liga svårigheter att förflytta sig på egen hand ska kunna söka och beviljas tillstånd att använda motordrivet fordon i terräng för att kunna jaga, fiska eller bedriva annat friluftsliv. Tillståndsprövningen gäller alltså endast funktionsnedsättningen och hur dess art och grad begränsar sökandens möjligheter att ta sig fram i terräng. Med varaktig funktionsnedsättning menas att nedsättningen inte endast är tillfällig. Kortvariga funktionsnedsättningar, t.ex. på grund av benbrott, omfattas således inte. att det måste vara fråga om ett tillstånd som inte kan förändras. För att beviljas tillstånd bör sökanden dock kunna visa att han eller hon har en funktionsnedsättning som kan förväntas bestå under åtmin- stone . Tillståndet gäller för användning av motordrivet fordon på bar- mark, men inte på jordbruksmark eller på skogsmark med plant- eller ungskog. Med plantskog förstås skog, vare sig den är planterad, sådd eller självföryngrad, där medelhöjden av plantorna understiger . Med ungskog förstås skog där medelhöjden är eller mera.1 I fråga om uppenbarhetsrekvisitet hänvisas till kommen- taren till 7 § och den försiktighet vid körning som förutsätts på grund av rekvisitet. Tredje stycket tar sikte på att små barn inte själva kan förflytta sig och att förmågan att förflytta sig på egen hand hänger ihop med utvecklingsnivå och mognad vilket normalt tilltar med stigande ålder. Om den som har en funktionsnedsättning behöver ledsagare ska tillståndet även gälla ledsagaren. Sista stycket utgör ett bemyndigande att meddela föreskrifter om en ansökningsavgift. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7.3. Tillstånd enligt 24 § undantar inte från vad som är föreskrivet i 8 § andra stycket. Tillstånd enligt 24 § ger inte heller rätt att 1.använda motordrivet fordon inom ett område som omfattas av områdes- skydd enligt 7 kap. i större utsträckning än vad som är förenligt med bestämmelserna för området, 2.använda motordrivet fordon inom ett område för vilket det har med- delats föreskrifter enligt 32 § i större utsträckning än vad som är förenligt med bestämmelserna för området, eller 3.använda motordrivet fordon i strid med bestämmelserna i trafikförord- ningen (1998:1276) eller föreskrifter meddelade med stöd av den förord- ningen. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. 1Se m.fl., Trafikkommentarer, version 9A, kommentaren till 1 § terräng- körningslagen (1975:1313). I paragrafen föreskrivs en rad begränsningar i fråga om vad ett tillstånd berättigar till. Inskränkningarna gäller sådana områden där det är begränsat eller förbjudet att använda motordrivet fordon i terräng. Det gäller de statliga regleringsområdena i fjällområdet, om- råden som skyddats med stöd av 7 kap. eller områden som skyddats med stöd av terrängkörningslagen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7.3. Ett tillstånd enligt 24 § gäller i hela landet , dock längst . Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Funktionsnedsättningar kan förändras och därmed den enskildes behov. Ett tillstånd ska därför inte gälla tills vidare. Den längsta giltighetstiden bör i och för sig kunna utgöra normalfall. Kortare tider bör tillämpas om det medicinska underlaget innehåller en tydlig prognos för att funktionsnedsättningen kan förväntas minska inom än . Behovet av att kunna använda motor- drivet fordon i terräng för att kunna förflytta sig ska då ha upphört. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7.3. Ett tillstånd enligt 24 § får återkallas av den myndighet regeringen bestämmer om förutsättningarna för tillståndet inte längre finns, eller om tillstånds- havaren på ett betydande sätt har brutit mot bestämmelser i denna lag eller annan författning. Vid återkallelse på grund av brott ska det bestämmas inom vilken ett nytt tillstånd inte får meddelas. Tiden ska bestämmas till lägst ett och högst . Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Ett tillstånd för en funktionshindrad bör återkallas om funktions- nedsättningen förändras på så sätt att tillståndshavaren inte längre har behov av att kunna använda motordrivet fordon. Ett tillstånd bör återkallas om tillståndshavaren gör sig skyldig till allvarligare brott mot terrängkörningslagen, t.ex. genom att köra på barmark i ett regleringsområde. Även andra brott av i samman- hanget allvarligare slag kan utgöra grund för återkallelse. Det kan t.ex. gälla brott mot områdesskydd enligt 7 kap. . Vid återkallelse på grund av brott ska det bestämmas inom vilken ett nytt tillstånd inte får meddelas. Tiden ska bestämmas till lägst ett och högst . Den tid inom vilken ett nytt tillstånd inte får meddelas är en karenstid och utgör hinder för att meddela till- stånd. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7.3. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 6–8 §§ eller mot förbud eller föreskrift som har meddelats av regeringen med stöd av denna lag döms för otillåten terrängkörning till böter eller fängelse . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Inte heller ska det dömas till ansvar enligt första stycket om gärningen kan leda till en tilläggsavgift enligt lagen (0000:0000) om tilläggsavgift för terräng- körning. I nuvarande terrängkörningslag finns straffstadgandet i 4 §. Paragrafen rör det straffrättsliga ansvaret enligt terrängkörnings- Brott mot terrängkörningslagen enligt 28 § rubriceras otillåten terrängkörning. Det straffbara området enligt paragrafen omfattar de bestämmel- ser i terrängkörningslagen som specificerar vad som är otillåten terräng- körning på barmark, snötäckt mark och inom regleringsområden i fjällområdet. Det ska alltså vara straffbart att bryta mot bestämmelser om vad som utgör otillåten terrängkörning. Den som får tillämpa en undantagsbestämmelse för körningen överträder inte förbuden så länge körningen hålls inom gränserna för undantaget. De subjektiva rekvisiten är fortsatt uppsåt eller oaktsamhet. Straffnivån för överträdelse av bestämmelse i lagen eller föreskrift som har meddelats av regeringen höjs från endast böter till böter eller fängelse . med med vad som gäller för brottet tagande av olovlig väg enligt 12 kap. 4 § . Av andra stycket framgår att det som inte ska dömas till ansvar i ringa fall.