sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Som framgår ovan återfinns formuleringen om tv-sändningar över satellit även i alkohollagen och i lagen om tobak och liknande produkter. Som beskrivs ovan gjordes ändringar i alkohollagen i samband med att en reglering för beställ-tv fördes in i radio- och tv-lagen 2010. Det har också ansetts att det beträffande elektroniska cigaret- ter och påfyllningsbehållare finns behov av att förtydliga att förbud mot reklam för sådana produkter gäller för beställ-tv. Motsvarande ändringar för att inkludera beställ-tv som faller under svensk juris- diktion och därför omfattas av radio- och tv-lagen men som är riktad till en publik i ett annat EES-land, har dock inte gjorts i marknads- föringslagen. Reklamförbuden i alkohollagen och i lagen om tobak och liknande produkter bör uttryckas på samma sätt I begränsas inte mottagningen av tv-sändningar eller beställ-tv från andra länder, oavsett om sändningarna kommer från ett annat EES-land eller från ett tredje land. Bestämmelserna i radio- och tv- lagen tillämpas på tv-sändningar och beställ-tv där har jurisdik- tion enligt AV-direktivet. Lagen är däremot inte tillämplig på tv- sändningar och beställ-tv från företag som står under något annat EES-lands jurisdiktion. Radio- och tv-lagen är inte heller tillämplig på en sändning eller ett tillhandahållande som kommer från ett tredje land. Genom att den nuvarande regleringen av förbud mot reklam i audiovisuella medietjänster för tobak m.m. är knuten till radio- och tv-lagen gäller förbudet inte för audiovisuella medietjänster från tredje länder. Det finns inte, enligt utredningens mening, något som motiverar detta. De bestämmelser i alkohollagen och i lagen om tobak och liknande produkter som avser förbud mot reklam i audio- visuella medietjänster och ljudradiosändningar bör dessutom formu- leras likalydande. Utredningen föreslår därför att hänvisningen till radio- och tv- lagen tas bort. Även formuleringen om att bestämmelsen är tillämp- lig på sändningar över satellit föreslås tas bort. Ändringarna innebär dock ingen förändring i sak när det gäller medietjänster som omfattas av radio- och tv-lagen. Bestämmelsen i marknadsföringslagen om att lagen även tillämpas på sändningar över satellit enligt radio- och tv-lagen ändrades inte när tillämpningsområdet för AV-direktivet utvidgades till att även omfatta beställ-tv. Utredningen anser att det bör tydliggöras att mark- nadsföringslagen kan tillämpas på beställ-tv under svensk jurisdiktion även om dessa uteslutande vänder sig till en publik i en annan med- lemsstat. Det kan ske genom att det anges att lagen tillämpas på tv- sändningar och beställ-tv som omfattas av radio- och tv-lagen, även om de helt eller huvudsakligen är avsedda att tas emot i en annan EES-stat än . Reklam för spel utan licens Av 15 kap. 6 § spellagen (2018:1138) framgår att reklam för spel som tillhandahålls av någon som saknar nödvändig licens enligt spellagen inte får förekomma i tv-sändningar, beställ-tv, sökbar text-tv eller ljudradiosändningar som omfattas av radio- och tv-lagen. Det är Spelinspektionen som har tillsyn över denna bestämmelse (18 kap. Spellagen innehåller också bestämmelser om hur spelreklam ska vara utformad (15 kap. 1–3 §). Att uppsåtligen eller av grov oakt- samhet främja deltagande i ett spel som saknar nödvändig licens är också ett brott (främjande av olovligt spel) och kan sanktioneras med böter eller fängelse i högst (19 kap. 2 §). Den svenska spellagstiftningen grundas inte på EU-reglering. Av skäl 10 i ändringsdirektivet följer att en medlemsstat kan vidta vissa åtgärder för att säkerställa efterlevnaden av nationella konsu- mentskyddsregler som inte omfattas av de områden som samordnas Åtgärder som en medlemsstat vidtar för att förstärka sitt nationella regelverk för konsumentskydd, inbegripet när det gäller spelreklam, behöver vara motiverade, stå i proportion till de eftersträvade målen och vara nödvändiga enligt vad som krävs enligt domstolens rättspraxis. Under alla omständigheter får en mot- tagande medlemsstat inte vidta några åtgärder som skulle förhindra återutsändning inom dess territorium av tv-sändningar som kommer från en annan medlemsstat. Jurisdiktionsreglerna i AV-direktivet hindrar alltså inte ingri- pande mot spelreklam i en sändning som en annan medlemsstat har jurisdiktion över. En tillsynsmyndighet i skulle därmed kunna ingripa mot spelreklam som bryter mot t.ex. kravet på måttfullhet eller att reklamen inte får riktas särskilt till personer (15 kap. 1 § spellagen) även om sändningen kommer från ett tv- bolag som är etablerat i en annan EES-stat. Bestämmelsen i 15 kap. 6 § spellagen har dock en begränsning eftersom det där anges att den gäller för tv-sändningar, beställ-tv, sökbar text-tv eller ljudradio- sändningar som omfattas av radio- och tv-lagen. Det innebär att åt- gärder inte kan vidtas mot reklam i sändningar som en annan med- lemsstat har jurisdiktion över eller mot reklam i sändningar från ett tredjeland. Det finns goda skäl för att ändringar motsvarande de som föreslås i alkohollagen och lagen om tobak och liknande produkter görs också i spellagen. Det skulle innebära en ökad tydlighet om alla hänvisningarna till radio- och tv-lagen på konsumentskyddsområdet var konsekventa. Det skulle också innebära förbättrade möjligheter för Spelinspektionen att ingripa mot reklam för spel utan nödvändig licens som kan förekomma i tv-sändningar från EES-stater och tredje länder. Konsekvenserna av en sådan reglering behöver dock utredas mer ingående än vad utredningen har tidsmässigt utrymme för inom ramen för sitt uppdrag. Utredningen noterar också att (Fi 2018:03) genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att lämna för- slag i spellagen som ytterligare begränsar marknadsföringen av spel (dir. 2019:18). Mot denna bakgrund lämnar utredningen inga förslag om ändringar i spellagen. Bedömning: Radio- och tv-lagens bestämmelse om förbud mot sponsring av program som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhetskommentarer genomför en motsvarande bestämmelse i AV-direktivet. Det finns inte behov av att ändra bestämmelsen. har i en skrivelse till utredningen föreslagit att bestämmelsen i 7 kap. 1 § ändras så att regleringen möjliggör sponsring av sportnyhetsprogram (dnr Komm2019/00087-16). Enligt 7 kap. 1 § radio- och tv-lagen får program i tv-sändningar, sökbar text-tv eller beställ-tv som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhetskommentarer inte sponsras. Bestämmelsen om förbud mot sponsring av nyhetsprogram och program med nyhets- kommentarer genomför artikel 10.4 AV-direktiv som för- bjuder sponsring av nyhets- och samhällsprogram. Ett förbud mot sponsring av nyheter och program som tar upp aktuella samhälls- frågor fanns redan i det ursprungliga TV-direktivet . Iförarbetena till radio- och tv-lagen har regeringen i samband med införandet av bestämmelser om rätt att återge utdrag från sänd- ningar av evenemang av stort allmänintresse i televisionsutsänd- ningar av allmänna nyhetsprogram uttalat att nyhetssändningar in- riktade uteslutande på sportnyheter omfattas av begreppet allmänna nyhetsprogram (prop. 2009/10:115 s. 173). Det är en fråga för och tv (gransk- ningsnämnden) vid Myndigheten för press, radio och tv att tolka den bestämmelse om förbud mot sponsring av nyheter som finns och som följer av AV-direktivet. Sändningarna i programtjänsten TV4 SportXtra granskades av nämnden med utgångspunkt i bestämmelsen i sändningstillståndet om att nyhetsprogram ska ingå i sändningarna. argumen- terade i sitt yttrande till nyhetsprogram ingick i sändningarna och att villkoret om nyhetsprogram var upp- fyllt. fann att programmet TV4Sporten var att anse som ett nyhetsprogram. De granskade sändningarna bestod av program som var cirka en långa och som handlade om sportrelaterade nyheter. En programledare berättade om sport- händelser och reportage som handlade om sport visades. kunde, mot bakgrund av att det i sändningstillståndet för program- tjänsten inte närmare framgick vad som utgör ett nyhetsprogram, inte finna annat än att program av det slag som TV4Sporten utgjorde kan omfattas av begreppet nyhetsprogram (beslut , Myndigheten för press, radio och tv:s dnr 13/02040). Med hänvisning till beslutet 13/02042 fann nämnden i ett senare beslut att sändningar av programmet Sporten i TV4 var ett program av nyhetskaraktär och att sponsringen av programmet därmed stred mot 7 kap. 1 § radio- och tv-lagen (beslut , Myndigheten för press, radio och tv:s dnr 16/03135). Kammarrätten i har i dom i mål nr 10235-18 konstaterat att det finns klart stöd i både AV-direkti- vets bestämmelser och i de svenska bestämmelserna i radio- och tv- lagen för att program som innehåller sportnyheter eller på annat sätt handlar om sport kan omfattas av begreppet nyheter i artikel 10.4 i AV-direktivet och i 7 kap. 1 § radio- och tv-lagen. Utredningen kan vidare konstatera att i vart fall den brittiska myndigheten inte tillåter sponsring av sportsnyhetsprogram (Ofcom guidance notes on commercial references in television pro- gramming, issue 3, 20 2016, 1.157). Radio- och tv-lagens bestämmelse om förbud mot sponsring av program som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhetskommentarer genomför en motsvarande bestämmelse i AV- direktivet. Utredningen finner mot denna bakgrund, och det som redogjorts för ovan, inte skäl att föreslå ändringar i radio- och tv- lagen på denna punkt. Bedömning: Frågan om att införa bestämmelser om upptäck- barhet i onlinemiljö bör utredas vidare, lämpligen i samband med en översyn av bestämmelserna om vidaresändningsplikt. Artikel 7a i AV-direktivet genom ändringsdirektivet anger att med- lemsstaterna får vidta åtgärder för att säkerställa att audiovisuella medietjänster av allmänintresse framhävs på lämpligt sätt. tydliggörs att sådana skyldigheter endast bör införas när det är nöd- vändigt för att uppnå mål av allmänintresse som tydligt definieras av medlemsstaterna i enlighet med unionsrätten. Om medlemsstaterna beslutar att införa bestämmelser om lämpligt framhävande bör de endast införa proportionella skyldigheter för företag mot bakgrund av legitima politiska överväganden av allmänintresse. Ändringsdirektivet ställer alltså inte krav på att medlemsstaterna inför bestämmelser om åtgärder för att audiovisuella medietjänster av allmänintresse ska framhävas på lämpligt sätt. I utredningens upp- drag finns inte heller några anvisningar om denna fråga. () har i en skrivelse till utredningen argumenterat för att möjligheten att reglera upptäckbarhet och syn- lighet i onlinemiljön enligt artikel 7a bör tas tillvara (dnr Komm2018/ 00794-17). I skrivelsen pekar SVT bl.a. på att allt fler distributörer går ihop med innehållsföretag (s.k. vertikal integration). Det skapar incitament för distributörerna att lyfta fram det egna innehållet och nedprioritera andras innehåll. Med de stora nationella och inter- nationella aktörer som är involverade i distributionskedjorna är det, enligt SVT, svårt att förhandla sig till en bra position i onlinemiljön, med god synlighet för användarna. Myndigheten för press, radio och tv har sammanställt rapporten , utrymmet för lokala kabelsändarorganisa- tioner samt tillgång och upptäckbarhet i en onlinemiljö – En översyn av nuvarande reglering och analys av framtida behov (Vidaresändnings- plikt 2016, Myndigheten för press, radio och tv:s dnr 16/01858). I rapporten har myndigheten beskrivit och analyserat vad som krävs för att allmänheten i en onlinemiljö ska kunna upptäcka och få till- gång till innehåll i radio och tv i allmänhetens tjänst. Myndigheten har också gjort en bedömning av behovet att utreda ytterligare åtgär- der som säkerställer att allmänheten kan upptäcka och ha tillgång till sådant innehåll. Myndigheten har i rapporten inte tagit ställning till om det finns en risk för bristande tillgång och upptäckbarhet som föranleder att regler för att tillgodose tillgången bör införas. Myndigheten har där- emot redovisat ett stort antal frågor som, enligt myndighetens mening, kan behöva utredas vidare innan en sådan reglering införs. Frågorna som myndigheten tagit upp gäller bl.a. vilka typer av digi- talt innehåll som skulle kunna omfattas av regler om upptäckbarhet och tillgång samt vilken kapacitet som behövs och vilka kostnader för allmänheten som kan uppkomma. Myndigheten pekar också på att en analys behöver göras av hur regler om upptäckbarhet och till- gång kan påverka konkurrensförutsättningarna för svenska program- företag och hur sådana regler kan komma att påverka aktörer i den svenska distributionskedjan. Sådana regler behöver även analyseras i förhållande till yttrandefrihetsgrundlagen. , som lämnat synpunkter på rapporten från Myndigheten för press, radio och tv, anser att införande av regler om upptäckbarhet förefaller onödigt. anger i övrigt följande. Public service-bolagen och deras webbsidor och appar är välkända och det finns därför inga hinder för konsumenter att hitta material som produceras av bolagen i en onlinemiljö. Sökmotorer och sociala medier som länkar till material som tillhandahålls av public service drivs av privata företag. Frågan om upptäckbarhet bör rimligtvis falla inom regelverket för nätneutralitet och en internet- operatör som blockerar eller hindrar konsumenters tillgång till public service-bolagens webbsidor och appar bryter troligen mot reglerna om nätneutralitet. delar Myndigheten för press, radio och tv:s uppfattning att kommande utredningar på området bör innehålla en utförlig konsekvensanalys där resonemang om påverkan på konkurrensen ingår. Mot bakgrund av vad Myndigheten för press, radio och tv och anfört i frågan bedömer utredningen att det finns behov av en fördjupad analys av frågan om att införa bestämmelser om upptäckbarhet i onlinemiljö. En sådan analys har det inte varit möjligt att genomföra inom den tid som stått till utredningens förfogande. Utredningen bedömer att det lämpligen finns möjlighet att återkomma till frågan i samband med att bestämmelserna om vidaresändningsplikt regelbundet ses över. Bedömning: Det finns behov av en översyn i vissa delar av bestäm- melserna om återkallelse av sändningstillstånd i radio- och tv-lagen. Utredningen har vid en genomgång av bestämmelserna i 18 kap. 2 § radio- och tv-lagen om återkallelse av sändningstillstånd att sända tv, sökbar text-tv eller ljudradio funnit att regleringen brister i konse- kvens när det gäller möjligheten till återkallelse till följd av väsentliga överträdelser av bestämmelserna om produktplacering respektive sponsring av alkoholdrycker, alkoholdrycksliknande preparat, tobaks- varor, elektroniska cigaretter och påfyllnadsprodukter, receptbelagda läkemedel eller sådan medicinsk behandling som bara är tillgänglig efter ordination, modersmjölkersättning samt spelprodukter från företag som inte har nödvändig licens. Som ett exempel kan nämnas att ett tillstånd kan återkallas när någon vars huvudsakliga verksam- het är att sälja eller tillverka elektroniska cigaretter och påfyllnads- behållare tillåtits sponsra program, däremot inte efter produktplacer- ing av sådana produkter. Utredningen har också uppmärksammat att ett tillstånd att sända tv eller text-tv alltid kan återkallas om den sändande väsentligt över- trätt bestämmelser om reklam för alkoholdrycker, alkoholdrycks- liknande preparat eller tobak och liknande produkter. Har överträdel- sen skett i ljudradio är sanktionen återkallelse tillgänglig endast om tillstånd till sändningarna har getts av regeringen. Utredningen anser att denna ordning kan ifrågasättas, särskilt som och inte får sända reklam över huvud taget. Utredningen har slutligen noterat att i fråga om reklam så anges i 18 kap. 2 § första stycket 1 radio- och tv-lagen att tillstånd får åter- kallas om tillståndshavaren väsentligt överträtt bestämmelser i 8 kap. 13 § respektive 15 kap. 5 §. I dessa bestämmelser upplyses om att bestämmelser om förbud mot reklam för alkoholdrycker, alkohol- drycksliknande preparat, tobaksvaror samt elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare finns i 7 kap. 3 § alkohollagen (2010:1622) respektive i 4 kap. 1–4 §§ lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. Det kan, enligt utredningens mening, finnas skäl att förtydliga i radio- och tv-lagen så att det i stället anges att återkallelse kan komma i frågan vid överträdelse av bestämmelserna om förbud mot reklam för alkohol och tobak m.m. som anges i 8 kap. 13 § och 15 kap. 5 § radio- och tv-lagen. Det är vidare reglerat i radio- och tv-lagen vilka tillsynsmyndig- heter som får fatta beslut om återkallelse av sändningstillstånd och hur talan om återkallelse får tas upp. Utredningen noterar i detta sammanhang att det inte finns en tydlig reglering kring förfarandet vid återkallelse till följd av väsentliga överträdelser av 8 kap. 13 § och 15 kap. 5 §. Har tillståndet lämnats av Myndigheten för press, radio och tv får frågan tas upp bl.a. på eget initiativ av den som är behörig att pröva frågan (19 kap. 2 § andra stycket 2). Av förarbetena till be- stämmelsen kan utläsas att det med behörig avses den som prövar frågan om återkallelse, dvs. Justitiekanslern eller Myndigheten för press, radio och tv (prop. 2007/08:8 s. 68). En fråga om återkallelse får även tas upp av och tv, men endast på grund av överträdelser av bestämmelser eller villkor i sändnings- tillstånd som ska granskas av nämnden enligt 16 kap. 2 §. Särskilda bestämmelser som möjliggör att en fråga om återkallelse tas upp till följd av väsentliga överträdelser av bestämmelser som övervakas av saknas, vilket innebär en otydlighet när det gäller hur sådana ärenden ska hanteras. Mot bakgrund av det ovan redovisade finns det, enligt utred- ningens mening, skäl att se över bestämmelserna om återkallelse i radio- och tv-lagen. De tidsmässiga ramarna för utredningens arbete har dock inte möjliggjort för utredningen att göra en sådan översyn. Förslag: Författningsändringar ska träda i kraft . Bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte med an- ledning av förslagen. Av ändringsdirektivet framgår att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet (artikel 2). Utredningen bedömer att några övergångsbestämmelser inte be- hövs med anledning av förslagen. 20 Konsekvenser av förslagen 20.1Bakgrund och syfte med förslagen Utredningens förslag syftar till att genomföra ändringar i AV-direk- tivet i svensk rätt. AV-direktivet innehåller bestämmelser som gäller för leverantörer av tv-sändningar och beställ-tv. Genom ändringsdirektivet tillkommer bestämmelser som gäller för leveran- törer av videodelningsplattformar. Regleringen avser bl.a. skydd av minderåriga och bestämmelser om innehåll som uppmanar till hat och våld, hur reklam får utformas, högsta tillåtna annonsmängd, främjande av europeisk produktion och tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. AV-direktivets bestämmelser är minimiregler som alla medlems- stater är skyldiga att säkerställa att leverantörer av medietjänster under deras jurisdiktion uppfyller. Direktivet är till största delen genomfört genom radio- och tv-lagen (2010:696) som innehåller bestämmelser om tv-sändningar, beställ-tv, sökbar text-tv och ljud- radiosändningar. har på vissa av AV-direktivets områden infört striktare eller med detaljerade bestämmelser än vad direktivet kräver. Två exempel är alkohollagens (2010:1622) förbud mot alkoholreklam i tv-sändningar och radio- och tv-lagens förbud mot reklam riktad till barn. Utredningens förslag till genomförande av AV-direktivet innebär ihuvudsak förändringar av radio- och tv-lagen. Utredningen har strävat efter ett genomförande som ligger i linje med de minimiregler som AV-direktivet anger. På ett område har utredningen valt att föreslå ett genomförande som avviker från AV-direktivets minimi- regler. Det gäller de bestämmelser om reklam och andra annonser som blir tillämpliga på leverantörer av videodelningsplattformar. delen knyter genomförandet an till den striktare reglering som gäller i svensk rätt för leverantörer av tv-sändningar och beställ-tv. 20.1.2Översyn av vissa andra delar av radio- och tv-lagen Utredningen lämnar förslag med betydelse för vidaresändnings- plikten och förslag om att beställradio från () och () ska omfattas av radio- och tv-lagens bestämmelser. Därtill lämnas förslag om att införa sank- tioner kopplade till vissa bestämmelser i radio- och tv-lagen, i syfte att underlätta Myndigheten för press, radio och tv:s tillsynsarbete. I övriga delar av uppdraget att se över radio- och tv-lagen lämnas inga förslag till lagändringar. Utredningen lämnar också förslag som inte direkt föranletts av upp- draget att genomföra AV-direktivet i svensk rätt eller uppdraget att se över radio- och tv-lagen, men som har ett samband med dessa frågor. Det handlar i huvudsak om förslag med bäring på reglerna om egenreklam och förbudet mot otillbörligt gynnande, förslag om produktplacering av alkoholdrycksliknande preparat, sponsring från läkemedelsföretag i ljudradio och ett förtydligande av tillämpnings- området för marknadsföringslagen och vissa hänvisningar till radio- och tv-lagen i annan lag. Utredningen tar även upp en del frågor utan att lämna förslag till författningsändringar. 20.2Alternativa lösningar och effekter av om ingen reglering kommer till stånd Utredningen har som nämnts strävat efter ett genomförande som ligger i linje med de minimiregler som AV-direktivet genom ändrings- direktivet anger. På vissa områden har utredningen övervägt alter- lösningar. När det gäller reklamregler för videodelningsplattformar innebär utredningens förslag att samma regler om reklam, sponsring och produktplacering ska gälla för leverantörer av videodelningsplatt- formar som för leverantörer av audiovisuella medietjänster. En alter- nativ lösning är ett genomförande enligt minimireglerna som inne- bär att endast de grundläggande reklambestämmelserna i artikel 9.1 skulle gälla för leverantörer av videodelningsplattformar. Utredningen bedömer att det finns flera fördelar med att hålla samma skyddsnivå för innehåll som tillgängliggörs på videodelningsplattformar som för audiovisuella medietjänster och att ett teknikneutralt genomförande bör eftersträvas. Utredningens överväganden i frågan finns i av- snitt 6.4.5. När det gäller regleringen av lämpliga åtgärder för videodelnings- plattformar föreslår utredningen i avsnitt 6.4.6 att den lista på lämp- liga åtgärder som återfinns i artikel 28b.3 inte ska slås fast i lag. Alternativet att införa listan i lag är enligt utredningen inte lämpligt mot bakgrund av att området präglas av snabb utveckling och att det sannolikt är mycket få leverantörer av videodelningsplattformar, enligt definitionen i ändringsdirektivet, som kommer att omfattas av de svenska reglerna. Utredningens förslag innebär bl.a. att Myndigheten för press, radio och tv får i uppgift att främja självreglering för leve- rantörer av videodelningsplattformar rörande de lämpliga åtgärder som ska vidtas. Uppgiften ska utföras i samråd med . Myndigheten för press, radio och tv får även i uppgift att bedöma om de åtgärder som leverantörerna vidtar är lämpliga. I avsnitt 7.5.2 överväger utredningen tre olika alternativ för att genomföra artikel 6 i AV-direktivet genom ändringsdirektivet på ett sätt som säkerställer att det finns en reglering som omfattar samtliga audiovisuella medietjänster som faller under svensk jurisdiktion och att det finns en behörig myndighet som kan utöva tillsyn över efter- levnaden av denna reglering. Utredningen avvisar alternativet att införa tillståndskrav för satellitsändningar och även alternativet att införa en generell reglering i radio- och tv-lagen för samtliga former av audiovisuella medietjänster. Båda alternativen skulle innebära ökade arbetsbördor för myndigheterna och påverka berörda pro- gramföretags kostnader på ett negativt sätt. Utredningens förslag till genomförande bedöms vara det minst ingripande för berörda aktörer.