sou · H7B323 · 2019-05-08 00:00:00 — Denna förordning träder i kraft . 1.15Förslag till förordning om ändring i förordningen (2012:515) med instruktion för Regeringen föreskriver att 3 § förordningen (2012:515) med in- struktion för ska ha följande lydelse. 1.verka för ökat internationellt och interkulturellt utbyte och samverkan inom hela kulturområdet, 2.integrera ett jämställdhets-, mångfalds- och barn- och ung- domsperspektiv samt även främja ett internationellt och inter- kulturellt utbyte och samarbete i sin verksamhet, 3. ha ett samlat ansvar, sektors- kultur verka för att personer med med anknytning till myndighetens möjligheter att uppleva, delta i och ramen för detta ansvar vara sam- utöva konstnärlig och kulturell lande, stödjande och pådrivande i område har myndigheten ett sam- ordnande ansvar och ska i övrigt inom sitt verksamhetsområde vara stödjande och pådrivande i för- hållande till övriga berörda parter, 4.inom ramen för kultursamverkansmodellen enligt förord- ningen (2010:2012) om fördelning av vissa statsbidrag till regional kulturverksamhet representera staten i dialogen med berörda lands- ting och kommuner, 5.administrera det pris som avses i förordningen (2002:1091) om litteraturpris till minne, 6.vara nationell kontaktpunkt för EU:s kulturprogram, 7.verka för kulturens betydelse inom andra samhällsområden, 8.sprida information och kunskap om myndighetens verk- samhet, och 9Senaste lydelse 2017:1063. 9.ha ett samlat ansvar för att inom sitt verksamhetsområde främja lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet och könsuttryck. Denna förordning träder i kraft . ska, inom samhälls- området bostad, byggd miljö och samhällsplanering, verka för att personer med funktionsnedsätt- ning har möjlighet att välja var och med vem de vill bo och till- gång till byggd miljö på jämlika villkor som andra. Inom detta samhällsområde har ett samordnande ansvar och ska i övrigt inom sitt verksamhets- område vara stödjande och på- drivande i förhållande till övriga berörda parter. 1.16Förslag till förordning om ändring i förordningen (2012:546) med instruktion för Regeringen föreskriver att 7 § förordningen (2012:546) med in- struktion för ska ha följande lydelse. har ett samlat an- svar, sektorsansvar, för funk- tionshindersfrågor med anknyt- ning till sitt verksamhetsområde. ska inom ramen för ansvaret enligt första stycket vara samlande, stödjande och pådri- vande i förhållande till andra berörda parter. Denna förordning träder i kraft . 1.17Förslag till förordning om ändring i förordningen (2012:811) med instruktion för Universitets- och högskolerådet Regeringen föreskriver att det i förordningen (2012:811) med in- struktion för Universitets- och högskolerådet ska införas en ny paragraf, 15 a §, av följande lydelse. ansvar för att, inom ramen för sitt området utbildning och livslångt lärande. Denna förordning träder i kraft . 1.18Förslag till förordning om ändring i förordningen (2013:176) med instruktion för Inspektionen för vård och omsorg Regeringen föreskriver att 4 § förordningen (2013:176) med in- struktion för Inspektionen för vård och omsorg ska ha följande lydelse. Myndigheten ska samverka med andra berörda myndigheter i syfte att uppnå ett effektivt kunskaps- och erfarenhetsutbyte i arbetet med tillsyn, styrning med kunskap och regelgivning. Bestämmelser om samverkan med vissa andra myndigheter finns i förordningen (2015:155) om statlig styrning med kunskap avse- ende hälso- och sjukvård och socialtjänst. Myndigheten har ett särskilt ansvar för att utifrån sin tillsyn bidra till uppföljningen av funk- tionshinderspolitiken inom sam- hällsområdet hälso- och sjukvård samt tandvård, samt inom sam- hällsområdet social välfärd och ekonomisk trygghet. Myndigheten kungör sina föreskrifter i Gemensamma för- fattningssamlingen avseende hälso- och sjukvård, socialtjänst, läke- medel, folkhälsa m.m. i enlighet med bilaga 1 till författningssam- lingsförordningen (1976:725). Denna förordning träder i kraft . 10Senaste lydelse SFS 2015:172. 1.19Förslag till förordning om ändring i förordningen (2014:134) med instruktion för Myndigheten för delaktighet Regeringen föreskriver att 4 § förordningen (2014:134) med in- struktion för Myndigheten för delaktighet ska ha följande lydelse. 1.främja ett systematiskt och effektivt genomförande av funk- tionshinderspolitiken på alla nivåer i samhället, ansvara för övergripande uppföljning och analys av funk- tionshinderspolitiken. upp, utvärdera och upp, utvärdera och myndigheter, kommuner, lands- myndigheter, kommuner, lands- ting och andra aktörer i förhåll- ting och andra aktörer i för- lande till de nationella funktions- hållande till det nationella funk- 3.inneha samlad kunskap om arbetet för ökad tillgänglighet och dess resultat samt om utveckling och skillnader i levnadsvillkoren för personer i alla åldrar och kön med olika funktionsnedsättningar bland annat genom att genomföra kartläggningar, uppföljningar, utvärderingar och analyser, däribland samhällsekonomiska analyser, 3 a. bedöma utvecklingen ur ett helhetsperspektiv, peka ut särskilt angelägna problem och brister och identifiera påverk- bara hinder för jämlikhet och delaktighet, 4.föreslå lämpliga åtgärder för en effektiv styrning och sam- ordning av det funktionshinderspolitiska arbetet, 5.ta fram metoder, riktlinjer och vägledningar till stöd för arbetet med tillgänglighet och delaktighet, 6.utveckla kunskap om hur samspelet mellan generella välfärds- teknologilösningar och personligt utformade hjälpmedel fungerar för den enskilde, 7.följa och vid behov medverka i strategiskt viktig nationell och internationell standardisering inom välfärdsteknologi och tillgäng- lighet samt verka för att tillgänglighet och universell utformning inkluderas i relevanta standarder, 8.upphandla ledarhundar, och 9.bevaka och analysera den internationella utvecklingen och Europeiska unionens insatser inom myndighetens verksamhets- område och bidra till att uppfyller sina åtaganden inom ramen för skyddet av mänskliga rättigheter samt vid behov rap- portera vilka konsekvenser utvecklingen och insatserna kan få för personer med funktionsnedsättning. Denna förordning träder i kraft . Myndigheten har ett särskilt ansvar för att, inom ramen för sitt verksamhetsområde, bidra till arbetet med genomförande och uppföljning av funktions- hinderspolitiken inom samhälls- området kultur. 1.20Förslag till förordning om ändring i förordningen (2014:1585) med instruktion för Regeringen föreskriver att 5 § förordningen (2014:1585) med in- struktion för ska ha följande lydelse. Myndigheten har ett samlat ansvar, sektorsansvar, för funk- tionshindersfrågor med anknyt- ning till myndighetens verksam- hetsområde. Myndigheten ska inom ramen för detta ansvar vara samlande, stödjande och pådrivande i för- hållande till övriga parter. Denna förordning träder i kraft . 1.21Förslag till förordning om ändring i förordningen (2015:284) med instruktion för Regeringen föreskriver att 2 § förordningen (2015:284) med in- struktion för ska ha följande lydelse. ska samordna de statliga insatserna inom social- tjänst och hälso- och sjukvård när det gäller barn och ungdom samt inför beslut eller andra åtgärder som rör barn analysera konse- kvenserna för barn och då ta särskild hänsyn till barns bästa. ska, inom sam- ansvar, sektorsansvar, för genom- hällsområdet hälso- och sjukvård förande av de funktionshinders- samt tandvård, verka för att politiska målen med anknytning ning har tillgång till hälso- och sjukvård samt tandvård efter be- inom samhällsområdet social väl- färd och trygghet, verka för att ning har jämlika möjligheter till ett självständigt liv och tillfredsställ- samhällsområden har myndig- heten ett samordnande ansvar och ska i övrigt inom sitt verksam- hetsområde vara stödjande och på- drivande i förhållande till övriga berörda parter. ska inom ramen för detta ansvar vara sam- lande, stödjande och pådrivande i förhållande till övriga berörda parter. Myndigheten har ett särskilt ansvar för att, inom ramen för sitt verksamhetsområde, bidra till genomförande och uppföljning av funktionshinderspolitiken inom samhällsområdet bostad, byggd miljö och samhällsplanering. ska inom sitt verksamhetsområde främja jäm- ställdhet samt ha ett samlat ansvar för att främja lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet och könsuttryck. Denna förordning träder i kraft . 1.22Förslag till förordning om ändring i förordningen (2015:1047) med instruktion för Regeringen föreskriver att 18 § förordningen (2015:1047) med in- struktion för ska ha följande lydelse. 1. ha ett samlat ansvar (sektors- ansvar) för funktionshindersfrågor bildning och livslångt lärande verka inom ramen för sitt verksamhets- för att personer med funktions- område och – i den mån det inte är nedsättning har jämlika möjligheter en uppgift för Specialpedagogiska till utbildning och livslångt lärande. skolmyndigheten – inom ramen för detta ansvar vara samlande, stöd- myndigheten ett samordnande an- jande och pådrivande i förhåll- svar och ska i övrigt inom sitt verk- lande till övriga berörda parter, samhetsområde vara stödjande och pådrivande i förhållande till övriga 2.ansvara för frågor inom ramen för sitt verksamhetsområde som rör nyanlända personer, 3.verka för att generationsmålet och miljökvalitetsmålen nås och vid behov föreslå åtgärder för miljöarbetets utveckling, 4.ha ett samlat ansvar för frågor om de nationella minoriteterna och de nationella minoritetsspråken inom ramen för sitt verksam- hetsområde vilket innefattar att verka samlande, stödjande och pådrivande i förhållande till berörda parter, 5.främja användningen och utvecklingen av validering inom vuxenutbildning, och 6.inom ramen för sitt verksamhetsområde stödja kommuner och andra huvudmän i arbetet med säkerhet och krisberedskap. Myndigheten ska i fråga om sitt miljöarbete enligt första stycket 3 rapportera till och samråda med verket om vilken rapportering som behövs. 11Senaste lydelse SFS 2017:1302. Denna förordning träder i kraft . 2 Uppdrag och arbete Utredningens uppdrag är, enligt regeringens direktiv1, att se över styrning och uppföljning inom funktionshinderspolitiken. Utgångs- punkten för förslagen ska vara det nya nationella målet och den nya inriktningen för politiken vilken utgår från FN:s konvention om rät- tigheter för personer med funktionsnedsättning.2 Utredningen ska lämna förslag till hur ett stabilt och långsiktigt styr- och uppföljningssystem bör utformas. Vi ska även se över de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av politiken. I direktiven framhålls att vi ska arbeta för att förankra våra förslag med berörda organisationer inom olika samhällssektorer. Utredningen ska vidare beskriva tillämpningen av principen om universell utformning och ge förslag på hur denna i högre utsträck- ning än ska kunna tillämpas av de aktörer som är relevanta för politikens genomförande. Utredningsarbetet har bedrivits på sedvanligt sätt. Utredningen har hållit sammanlagt sju sammanträden med den expertgrupp som ut- setts att biträda arbetet. Utredaren och sekretariatet har dessutom haft överläggningar med experter enskilt och i andra konstella- tioner. Vi har även arbetat med två referensgrupper som utredningen bjudit in till. En för ett urval av funktionshindersrörelsens organi- sationer med vilka vi haft tre möten. En för ett urval av statliga myndigheter med vilka vi också haft tre möten. Utredningen har därutöver haft återkommande överläggningar med enskilda statliga 2016/17:188, bet. 2017/18:SoU5, rskr.2017/18:86. myndigheter, Kommuner och Landsting, enskilda kommu- ner, funktionshindersorganisationer, företrädare för arbetsmark- nadens parter liksom med representanter för forskarsamhället.3 Utredningen har vidare genomfört intervjuer och samtal med olika befattningshavare såväl inom statlig, som ideell verksamhet. Vi har vidare tagit del av rapporter, betänkanden, för- fattningar och andra underlag. I detta har utredningen haft återkom- mande kontakter med andra kommittéer, delegationer och utred- ningar. Därutöver har utredningen givit ett uppdrag till docent , tillika expert i utredningen, rörande principen om univer- sell utformning. promemoria redovisas som bilaga till be- tänkandet. svarar själv för innehållet i denna PM.4 har bistått utredningen i arbetet med författningsförslag och andra juridiska spörsmål. har anlitats som konsult för kompletterande underlag. , tillika expert i utredningen, har löpande bistått utredningen med underlag om artiklar. Ett uppdrag med förväntningar En särskild utredare har främst att försöka tolka och uppfylla de direktiv som regeringen beslutat för utredningen. Därutöver ställs inte sällan andra förväntningar på utredningens arbete och resultat. I ett uppdrag som detta är det naturligt att företrädare för perso- ner som närmast berörs av funktionshinderspolitiken men också politiska företrädare, tjänstemän i statlig och lik- som aktörer i civilsamhället och representanter för allmänheten ut- talar förhoppningar om vad utredningen ska belysa och inrikta sitt arbete på. Överlag visar det engagemang som vi mött på ett stort intresse för funktionshinderspolitiken och utredningens uppdrag. Detta är självklart positivt och har bidragit till vårt arbete. En av våra slutsatser är dock att intresset för funktionshinderspolitiken skulle behöva öka ytterligare. Eftersom utredningen av självklara skäl fokuserat på de frågeställ- ningar regeringen lyft fram i direktiven har vi inte kunnat svara upp mot en del av de förväntningar som mött oss i diskussioner i olika samhälleliga sammanhang. Överlag uppfattar vi att det funnits önske- mål om en bredare funktionshinderspolitisk analys inom ramen för vårt uppdrag och att vi även skulle ha tagit initiativ som legat utanför uppdraget att se över styrning av uppföljning av politiken. Vår uppfattning är dock att det för det mesta funnits förståelse för att vi anlagt den inriktning vi gjort. Utredningen har arbetat uti- från förutsättningen att mycket av analysen av vad som krävs av en ny politik liksom utformningen av den nya politiken redan genom- förts av riksdag och regering. Vi har alltså inte haft i uppdrag att pröva dessa ställningstaganden utan i stället att komma med förslag kring hur genomförandet av politiken kan effektiviseras genom en modern styrning och uppföljning. Regeringskrisen –2019 har påverkat utredningen Erfarenheter från andra utredningsarbeten visar att en väl upparbe- tad dialog mellan uppdragsgivare och utredning kan ge värdefulla bi- drag till arbetet. Inledningsvis förde också vi en löpande dialog direkt med ansva- rig statssekreterare vid . Det faktum att först valrörelsen och sedan den långa regeringsbildningsprocessen efter valet förhindrade en fortsatt dialog har sannolikt påverkat ut- redningens arbete. Utredningen har självklart full förståelse för orsakerna till den uppkomna situationen, men vill ändå uppmärksamma regeringen på att liknande dialoger är av betydelse för en utredning av denna typ. Detta framkommer inte minst när en sådan dialog som förhindras av externa faktorer. I kapitel 1 redovisar utredningen sina förslag till författnings- ändringar vilka består av förslag rörande ändringar i diverse förord- ningar. Till exempel förordningar om enskilda myndigheters in- struktioner. I kapitel 2 beskrivs i korthet utredningens uppdrag och genom- förandet av arbetet. Uppdrag och arbeteSOU 2019:23 Kapitel 3 ägnas åt en bakgrundbeskrivning av tidigare erfaren- heter inom funktionshinderspolitiken. I kapitel 4 redovisar och diskuterar utredningen de utgångspunk- ter på vilka vi grundat vårt arbete. Kapitel 5 behandlar principen om universell utformning. Här söker utredningen utveckla beskrivningen av principen liksom hur tillämpningen av denna ska kunna vidareutvecklas till ett mera kraft- fullt verktyg i samhällsbygget. I bilaga 3 utvecklas diskussionen kring universell utformning ytterligare. I kapitel 6 presenteras de grundläggande principerna i utredning- ens förslag till en ändamålsenlig och sammanhållen styrning av funk- tionshinderspolitiken genom en modern samhällsstyrning vilken bygger på samverkan och ianspråktagande av kompetens och resur- ser på bredden. Här utvecklas också utredningens förslag till hur människorättsperspektivet ska få ett effektivt genomslag i genom- förandet av funktionshinderspolitiken liksom hur kommunsektorn och företrädare för personer med funktionsnedsättning ska invol- veras i styrning och uppföljning. I kapitel 7 samlas utredningens förslag till en styr- och uppfölj- ningsmodell för politiken. I kapitlet görs inledningsvis en genom- gång av grundläggande artiklar i om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Vidare ges förslag på kon- kreta mål för olika samhällsområden samt för hur uppföljning bör ske inom sektorer och på en tvärsektoriell nivå. I kapitlet föreslås även uppdrag inom styrning och uppföljning till särskilda myndig- heter. I kapitel 8 presenteras utredningens förslag om en nationell sam- ordnare för att främja genomförandet av den nya funktions- hinderspolitiken. Kapitel 9 ägnas slutligen åt utredningens konsekvensbeskriv- ningar. 3Erfarenheter av tidigare funktionshinderspolitik 3.1Från en medicinsk till en social fråga Historiskt betraktades länge politik riktad mot personer med funk- tionsnedsättning som en medicinsk fråga. Länge sågs det som att problemen låg hos individen. Detta innebar att politiken utgick från att problemen som politiken skulle lösa var individens funktions- nedsättning, inte samhällets utformning. Om detta inte gick, var politikens reflex att särskilja personer med funktionsnedsättning från andra samhällsmedborgare. Från och med 1960-talet skedde ett skifte i politiken i och med att man började fokusera på de problem eller hinder som samhällets utformning skapade för personer med funktionsnedsättning. Man gick från att se detta som en medicinsk fråga till en social fråga. års pekade i sitt betänkande Social omvårdnad av handikappade (SOU 1964:43) på att hänsyn till personer med funktionsnedsättning måste tas överallt i samhället: i samhällsplaneringen och bostadsbyggandet, i utbildningsväsendet och på arbetsmarknaden, i socialförsäkringen och i kulturlivet. Ut- redningen lade vidare fram förslag till ett program för ansvarsfördel- ningen mellan stat, kommun och landsting rörande ”handikapp- vården”. Kommunerna fick ansvar för att inventera, planera och genomföra huvudparten av åtgärderna. En annan viktig princip som fastslogs av kommittén var att stödet till personer med funktions- nedsättning skulle utformas som rättigheter. tillsattes en handikapputredning. Utredningen kom att arbeta och resultatet av utredningens arbete var omfattande. Bland annat kan följande nämnas: avveckling av de så kallade vanföre- anstalterna, införandet av bostadsanpassningsbidrag, kommunala handikappråd, statsbidrag till färdtjänst, inrättandet av Styrelsen för Erfarenheter av tidigare funktionshinderspolitik vårdartjänst (senare utbildningsstöd) och tillskapandet av (senare Hjälpmedelsintitutet). Utredningen hade även en stor del i utvecklingen av det miljö- relaterade handikapperspektivet. I sitt slutbetänkande Kultur åt alla (SOU 1976:20) tydliggjorde utredningen detta perspektiv och klar- gjorde att ordet ”handikappad” användes för att ”beteckna en person som av fysiska eller psykiska skäl har mer betydande svårigheter i den dagliga livsföringen”. I denna beskrivning ligger att ett ”handi- kapp” påverkas av den enskildes livsvillkor, av samhällets utform- ning.” Man kunde enligt utredningens resonemang vara ”handikap- pad” i en situation eller funktion, men inte vara det i en annan.1 kom funktionshindersrörelsens första handikappolitiska program, Ett samhälle för alla där det miljörelaterade handikapp- begreppet lyftes fram som ett sätt att beskriva hur hinder i omgiv- ningen utestänger en person från aktiv delaktighet i samhället men även hur sådana hinder kan och måste undanröjas.2 Genom arbetsmiljölag ökade kraven på anpassning av ar- betsmiljön till människors olika förutsättningar. 1980 gjordes stora förändringar av arbetsmarknadspolitiken för personer med funk- tionsnedsättning. Lönebidragen infördes och Arbetsmarknadsinsti- tuten och Samhällsföretagen (senare ) bildades.3 Viktig att nämna är vidare lag (1967:940) om omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen). Den nya lagen var inriktad på att ge personer med funktionsnedsättning rätt till ut- bildning, vård, bostad och daglig sysselsättning. Landstingen fick an- svaret för insatser för såväl personer bosatta på institutioner som i det egna hemmet. Lagen kom också att få internationell uppmärk- samhet. Socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen, som inför- des , slog fast allas rätt till social grundtrygghet och god hälso- och sjukvård. Vidare infördes en ny omsorgslag som kompletterade de andra lagarna.4 Värt att nämna är också Handlingsprogrammet i handikappfrågor (SOU 1982:46) som togs fram i anslutning till FN:s internationella 1Refererat och citerat i Prop. 1999/2000:79, s. 12. 2Handikappförbundens (1972). Handikappförbunden (2014), s. 11. 1999/2000:79, s. 14 f. 4Ibid, s. 15. Erfarenheter av tidigare funktionshinderspolitik Handlingsprogrammet anses ha haft en stor prin- cipiell betydelse för den svenska handikappolitiken. I flera avseen- den kan programmet ses som en sammanfattning av den ideologiska utveckling som skedde under 1960- och 1970-talen.5 I den skrivelse till som blev följden av handlingspro- grammet skrev regeringen bland annat följande: 6 Uppfattningen om människors lika värde är den grundläggande ut- gångspunkten för hur samhället skall utformas. Alla människor har kun- skaper, erfarenheter och förmåga, som är viktiga för samhället. Det är en gemensam angelägenhet för hela befolkningen att samhället utveck- las på ett sådant sätt att orättvisor undanröjs, att människor får jämlika levnadsförhållanden och att alla kan medverka i utvecklingen och nå del- aktighet i samhällsgemenskapen. För att dessa mål skall förverkligas måste arbetet inom alla samhälls- områden ta hänsyn till handikappades situation, problem och behov. Arbetet måste utgå ifrån att handikapp är brister i miljö och verksamhet. Handikappolitiken är inte skild från annan politik utan gäller åtgärder inom olika samhällsområden för att de allmänpolitiska målen skall kunna förverkligas för människor med funktionsnedsättningar. tillsattes också en ny handikapputredning. I sitt delbetänkande Handikapp – Välfärd – Rättvisa (SOU 1991:46) kon- staterade utredningen brister i stödet till personer med funktions- nedsättning. Bristerna gällde såväl insatsernas omfattning och inne- håll som de enskildas möjlighet att själva kunna bestämma och planera sina liv. föreslog därför specifika in- dividinriktade insatser till personer med funktionsnedsättning med omfattande behov av stöd och service. Utredningens förslag låg till grund för propositionen Stöd och service till vissa funktionshindrade (prop. 1992/93:159) som resulterade i att be- slutade om två rättighetslagar: lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och lagen (1993:389) om statlig assistansersättning ().7 Rätten till personlig assistans var en viktig del i den nya lagstiftningen. I handikapputredningens slutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) låg fokus på generella åtgärder för att personer med funktionsnedsättning skulle bli likställda med andra samhällsmed- borgare. Utredningen slog fast att varje samhällssektor måste ta sitt 5Ibid, s. 16. 1982/83:131, SoU1982/83:27. 1992/93:159, SoU19. Erfarenheter av tidigare funktionshinderspolitik ansvar och delta integrerat i arbetet med att förbättra levnadsvillkoren för personer med funktionsnedsättning. Kostnaderna ska finansieras på det sätt som sker i övrigt inom sektorn.