sou · H6B387 · 2019-01-01 00:00:00 — Principen, som också återfinns i ett flertal instrument på fri- och rättighetsområdet, innebär att när en dom i ett brottmål har vunnit laga kraft, får frågan om den tilltalades ansvar för en gärning som har prövats genom den lagakraftvunna domen inte på nytt tas upp till prövning. tillämpades principen för svenskt vidkommande i huvud- sak endast såvitt gällde verkan av ett lagakraftvunnet svenskt avgör- ande, men numera gäller principen i stor utsträckning även utländska domstolars avgöranden. Av 2 kap. 5 a § framgår således att om fråga om ansvar för gärning har prövats genom lagakraft- ägande dom, som meddelats i främmande stat där gärningen begåtts eller i främmande stat som har tillträtt vissa närmare angivna över- enskommelser, får den tilltalade under vissa förutsättningar inte lag- föras för samma gärning i svensk domstol. Så är fallet om den till- Svensk straffrättslig domsrätt – gällande rätt talade har frikänts från ansvar, om den tilltalade har förklarats skyl- dig till brottet utan att påföljd har dömts ut, om en ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller om ådömd påföljd har fallit bort enligt lagen i den främmande staten. I andra stycket i nyssnämnda paragraf regleras vissa undantag från huvudregeln. Därav framgår att huvudregeln inte gäller i fråga om bl.a. brott enligt 2 kap. 1 § , dvs. brott som begåtts i , såvida inte lagföringen i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet eller sedan personen överlämnats eller utlämnats från för lagföring. De överenskommelser som avses i paragrafens första stycke räknas upp i fjärde stycket. Däribland finns den europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar och den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål. Vissa specialförutsättningar gäller dessutom, enligt femte stycket, för brott som delvis har begåtts i , delvis inom en annan medlemsstat i EU. I de fall då en tidigare utländsk dom inte utgör hinder mot svensk domsrätt, gäller enligt tredje stycket ett krav på åtalsförordnande (se vidare i avsnitt 9). Bestämmelser om en tidigare utländsk dom som processhinder finns också i lagstiftning utanför , som i lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt och lagen (2002:329) om sam- arbete med . Även Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna innehåller (se artikel 50) en bestämmelse om att ingen får lagföras eller straffas på nytt för en lagöverträdelse för vilken han eller hon redan har blivit frikänd eller dömd i unionen genom en lagakraftvunnen brottmåls- dom i enlighet med lagen. Stadgan är tillämplig för EU:s olika insti- tutioner liksom för medlemsstaterna när dessa agerar inom ramen för unionsrätten. 7.3.5Beaktande av utländsk påföljd Även om en utländsk dom inte skulle utgöra hinder mot lagföring även i , ska den tidigare domen ändå beaktas vid lagföringen i svensk domstol på så sätt att hänsyn tas till vad den tilltalade till följd Svensk straffrättslig domsrätt – gällande rätt av domen redan har undergått. Av 2 kap. 6 § framgår således att om någon här i riket döms till ansvar för gärning för vilken han utom riket har ådömts påföljd, ska vid bestämmande av påföljd skälig hänsyn tas till vad den tilltalade har undergått utom riket. Om böter eller fängelse ska ådömas, och den tilltalade har ådömts en frihetsberövande påföljd, ska vad denne tidi- gare undergått till fullo tillgodoräknas vid bestämmande av påföljd. Det är möjligt att med anledning härav döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för gärningen. Dessutom finns en möjlighet att helt efterge påföljden. 7.3.6Begränsningar till följd av immunitet och andra folkrättsliga grundsatser I 2 kap. 7 § slås fast att undantag från bestämmelserna ikapitlets 1–3 §§ om den svenska jurisdiktionskompetensens omfattning ska göras i den mån det följer av allmänt erkända folk- rättsliga grundsatser eller, enligt vad därom är särskilt stadgat, av överenskommelse med främmande stat. Begränsningar som följer av allmän folkrätt ska alltid iakttas, medan begränsningar som följer av internationella överenskommelser som har tillträtt som regel förutsätter att överenskommelsen genom lagstiftning införlivats med svensk rätt i enlighet med den dualistiska princip som sedan gammalt gäller enligt svensk rättstradition. Folkrätten innehåller ett flertal regler om immunitet. Av central betydelse är framför allt den straffrättsliga immuniteten, som inne- bär att en domstol inte är behörig att pröva en fråga om straffrättsligt ansvar för personer som omfattas av immunitet. I lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall anges vilka personkategorier som omfattas av immunitet enligt svensk rätt. Ett åtal mot en person som åtnjuter immunitet ska som regel avvisas. Regler om svensk straffrättslig domsrätt finns, som tidigare nämnts, inte endast i utan även i viss specialstraffrättslig lag- stiftning. På flera håll finns dels bestämmelser om omfattningen av svensk jurisdiktion, dels bestämmelser om krav på åtalsförordnande. Svensk straffrättslig domsrätt – gällande rätt Internationella straffrättsutredningens överväganden och förslag (se avsnitt 8) innebär i huvudsak att de specialstraffrättsliga domsrätts- bestämmelserna i flertalet fall bör behållas, men att flera av de sär- skilda bestämmelserna om åtalsprövning kan upphävas och pröv- ningen av om åtal ska väckas i stället ske i enlighet med de allmänna bestämmelserna i 2 kap. . En närmare redogörelse för vilken lagstiftning som i sammanhanget bör beaktas, finns i Inter- nationella straffrättsutredningens betänkande (se SOU 2002:98 s. 117 f.). De aktuella lagarna nämns därför endast kortfattat här. Genom lagen (1992:1140) om ekonomiska zon har reger- ingen bemyndigats att inrätta en svensk ekonomisk zon, vilket har skett genom förordningen (1992:1226) om ekonomiska zon. Bakgrunden till lagstiftningen är av , som ger enskilda stater rätt att inrätta en ekonomisk zon, där staten har rätt att använda sin lagstiftningsmakt. I fråga om fiske i den ekonomiska zonen gäller fiskelagen (1993:787) och för rätten att utforska kontinentalsockeln och dess naturtillgångar gäller lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Enligt lagen om ekono- miska zon är svensk lag tillämplig bl.a. på konstgjorda öar, anlägg- ningar och konstruktioner i den ekonomiska zonen på samma sätt som om inrättningen varit belägen inom riket. Lagen om kontinen- talsockeln slår såvitt gäller svensk jurisdiktion fast att svensk lag ska tillämpas på anläggningar (för utforskande och utvinnande av natur- tillgångar på kontinentalsockeln) och säkerhetszoner kring dessa som ligger utanför territorialgränsen. En utökad rätt till svensk straff- rättslig jurisdiktion slås också fast i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. Lagen ger svensk domstol jurisdiktion över gärningar som innebär brott mot förbud mot förorening från fartyg och omfattar även brott som har begåtts på ett utländskt far- tyg i ekonomiska zon. Även jaktlagen (1987:259) innehåller bestämmelser som utsträcker svensk jurisdiktion. Således ska den som har begått brott enligt jakt- lagen inom ekonomiska zon dömas vid svensk domstol även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig. Bestämmelser om straff och förverkande av betydelse för vissa brott inom ekonomiska zon finns dessutom i . Därav framgår bl.a. att avfall inte får dumpas eller förbrännas inom Sveriges sjöterri- torium och ekonomiska zon och inte heller från svenska fartyg eller luftfartyg i det fria havet. Den som bryter mot detta förbud ska Svensk straffrättslig domsrätt – gällande rätt dömas vid svensk domstol, även om inte jurisdiktion föreligger en- ligt 2 kap. . Särskilda ansvarsregleringar liksom jurisdiktionsbestämmelser finns dessutom i luftfartslagen (2010:500), lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, lagen (1982:963) om rymd- verksamhet, lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner, radio- och tv-lagen (2010:696), lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen) samt lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brotts- lighet (rekryteringslagen). I avsnitt 11 lämnas utredningens förslag kring i vilken mån doms- rättsbestämmelserna i specialstraffrätten bör bibehållas och i vilken utsträckning de allmänna bestämmelserna i 2 kap. i stället bör gälla. 7.5EU-straffrätten har betydelse för utformningen av svenska domsrättsbestämmelser Det straffrättsliga samarbetet inom EU har , särskilt sedan Lissabonfördragets ikraftträdande då samarbetet gick från att vara endast mellanstatligt till att också bli överstatligt, ökat både i omfattning och betydelse. Redan genom 1993 tog dock det straffrättsliga samarbetet fart, sedan det i fördraget bl.a. slogs fast att detta var ett område av gemensamt intresse. Samarbetet sker dels genom antagande av rambeslut, dels genom straffrättsliga direktiv. Däribland kan nämnas rambeslutet /841/RIF av om kampen mot organiserad brottslighet, direktivet (EU) 2017/541 av om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF och om ändring av rådets beslut /671/RIF (terrorismdirektivet) samt direktivet 2014/62/EU av om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersätt- ande av rådets rambeslut /383/RIF. Sådana EU-straffrättsliga bestämmelser kan påverka inte endast utformningen av svensk straffrätt i materiellt hänseende utan även utformningen av svenska domsrättsregler. Som exempel kan nämnas Svensk straffrättslig domsrätt – gällande rätt artikel 19 i terrorismdirektivet, som bl.a. fastslår att varje medlems- stat ska vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa sin behörighet beträffande de brott som omfattas av direktivet i vissa preciserade avseenden. Däribland anges att behörighet att döma över brott ska gälla då brottet har begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad inom statens territorium. Vid genomförande av artikel 19 i terrorismdirektivet infördes i 6 § finansieringslagen respektive 9 § rekryteringslagen en behörighetsskapande bestämmelse för brott som begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad i . 8Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt Genom beslut tillkallade regeringen, som tidi- gare nämnts, en särskild utredare för att se över den svenska lag- stiftningen om straffrättsligt ansvar för internationella brott och om svensk straffrättslig domsrätt. Till särskild utredare förordnades dåvarande justitierådet . Utredningsuppdraget var tudelat. Mot bakgrund av till- träde till Romstadgan innehöll uppdragets ena del uppgiften att se över den svenska straffrättsliga lagstiftningen när det gäller sådana internationella brott som enligt folkrätten ska föranleda individuellt straffrättsligt ansvar. Internationella straffrättsutredningen lade ge- nom sitt betänkande Internationella brott och svensk jurisdiktion, SOU 2002:98, fram ett förslag till en lag om internationella brott. Förslaget var utgångspunkt för den senare antagna lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbryt- elser. Internationella straffrättsutredningens överväganden och för- slag i nyssnämnda del behandlas i avsnitt 6 av detta betänkande. Den andra delen av uppdraget rörde lagstiftningen om svensk straffrättslig domsrätt. De centrala bestämmelserna härom finns i 2 kap. . Bestämmelserna har ändrats och kompletterats vid ett stort antal tillfällen. Sedan regeringen konstaterat att det fanns ett behov av en översyn eftersom domsrättsreglerna blivit svår- överskådliga, gavs Internationella straffrättsutredningen i uppdrag att göra en sådan översyn, som resulterade i ett förslag till ny lydelse av 2 kap. jämte vissa följdändringar. Förslagen som läm- nades framstår enligt regeringens bedömning som välgrundade och Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt De bör därför, som framhålls i kommittédirektivet för utredningens uppdrag (dir. 2017:105, se bilaga 1) utgöra en utgångs- punkt för den fortsatta översyn av reglerna om straffrättslig doms- rätt som utredningen har fått i uppdrag att genomföra. De över- väganden och förslag som presenteras i detta betänkande när det gäller frågan om domsrätt (se avsnitt 11) baseras således i stor ut- sträckning på Internationella straffrättsutredningens förslag. Mot denna bakgrund lämnas i detta avsnitt en redogörelse för huvuddragen i de överväganden som gjorts och för de förslag som lämnats av Inter- nationella straffrättsutredningen i fråga om straffrättslig domsrätt (se SOU 2002:98, del A). I avsnitt 8.2 redovisas den närmare utformningen av Internatio- nella straffrättsutredningens uppdrag gällande straffrättslig domsrätt. Förslaget till ny lydelse av 2 kap. och vissa ändringar i specialstraffrättsliga författningar behandlas i avsnitt 8.3. 8.2Närmare om Internationella straffrättsutredningens uppdrag gällande straffrättslig domsrätt I den del av Internationella straffrättsutredningens arbete som avsåg frågor om domsrätt bestod uppdraget i att se över lagstiftningen om svensk straffrättslig domsrätt i fråga om internationella brott som begåtts utomlands. Behovet av en utvidgning av svenska domstolars möjligheter att döma över sådana brott skulle utredas. Dessutom skulle utredningen ta ställning till behovet av andra förändringar av bestämmelserna om svensk straffrättslig domsrätt och göra en syste- matisk översyn av sådana bestämmelser i syfte att åstadkomma en samlad, överskådlig och lättillämpad reglering. skulle be- hovet av andra förändringar och förenklingar av systemet under- sökas. I denna senare del var det således fråga om en allmän översyn i både sakligt och systematiskt hänseende av domsrättsbestämmel- serna i 2 kap. och i andra författningar. Bland de frågor som i det sammanhanget särskilt framhölls i utredningens direktiv var kravet på åtalstillstånd för utomlands begångna gärningar (se av- snitt 9). Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt Internationella straffrättsutredningen konstaterade att kommitté- direktivet var relativt kortfattat när det gällde frågan om den straff- rättsliga jurisdiktionen eller domsrätten för svenska domstolar. Vad som angavs vara huvuduppgiften var att se över den svenska lagstift- ningen om straffrättslig domsrätt i fråga om de internationella brotten enligt folkrätten och ta ställning till vilka ändringar som kan föran- ledas av utredningens överväganden med anledning av utvecklingen på området. När det gällde andra förändringar av domsrättsbestämmelserna än de som avsåg jurisdiktion över internationella brott, framhöll Internationella straffrättsutredningen att huvuduppgiften var att, som nämnts, åstadkomma en mer samlad, överskådlig och lättillämpad reglering. Att även bestämmelsernas sakliga innehåll måste övervägas i det sammanhanget ansågs som självklart. Några mer långtgående förändringar av systemets principiella uppbyggnad eller dess allmänna innehåll menade utredningen dock att uppdraget inte gav utrymme för. Förslagen utformades således med utgångspunkt i det nuvarande regelsystemet. Inom den ramen ansåg sig Internationella straffrätts- utredningen dock ha en betydande frihet att föreslå ändringar i sak om det fanns tillräckligt starka skäl härför. 8.3Internationella straffrättsutredningens överväganden och förslag 8.3.1Utgångspunkter för utredningens reformförslag Bestämmelserna om svensk domstols behörighet samlas i 2 kap. Internationella straffrättsutredningens förslag innehåller en helt ny lydelse av 2 kap. . Reglerna i det nya kapitlet ska enligt förslaget, i så stor utsträckning som det är möjligt, vara tillämpliga också i de fall som regleras i specialstraffrätten. I de fall då specialstraffrättslig lagstiftning innehåller särskilda behörighets- regler som inte alls eller endast med svårighet kan föras in under någon mer allmän behörighetsgrund i 2 kap. , föreslås dock att domsrättsbestämmelserna ska behållas i de specialstraff- rättsliga författningarna. Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt En lämpligare rubrik för det aktuella brottsbalkskapitlet föreslås vara Om svensk domstols behörighet, i stället för den nu gällande rubriken av svensk lag. Det huvudsakliga skälet bakom förslaget till ny kapitelrubrik är att den senare rubriken sägs föra tankarna till materiella straffbestämmelser och till att det skulle vara fråga om s.k. lagvalsbestämmelser, varigenom slås fast att svensk domstol i brottmål alltid ska tillämpa svensk lag. Utredningen fram- håller att så alltid ska ske, vilket framgår redan av 1 kap. 1 § brotts- balken, men konstaterar att det kan bli missvisande med en sådan föreskrift i 2 kap. . Domsrättsbestämmelserna utformas med utgångspunkt i de folkrättsliga anknytningsprinciperna Ett problem med att tillgodogöra sig innehållet i 2 kap. är, enligt Internationella straffrättsutredningens mening, att disposi- tionen i kapitlet är oklar och att reglerna till sin utformning inte särskilt väl avspeglar de grundläggande principer som varit vägled- ande för systemets uppbyggnad. Så är främst fallet med bestämmel- serna om extraterritoriell jurisdiktion i nuvarande 2 kap. 2–3 a §§ . I stället för som , där kravet på dubbel straffbarhet och tillämpligheten av undantag från ett sådant krav synes ha varit av- görande för den valda systematiken, ska enligt förslaget de svenska behörighetsreglerna utformas med utgångspunkt från de anknyt- ningsprinciper som enligt folkrätten kan grunda rätt till nationell domsrätt (se avsnitt 7.2.2). Det är, menar straffrätts- utredningen, förvånande att lagstiftaren i så begränsad utsträckning anknutit till de allmänt erkända folkrättsliga jurisdiktionsprincip- erna när det svenska regelverket utformades. I sak ligger dock den reglering som föreslås, enligt Internationella straffrättsutredningens egen uppfattning, nära den nu gällande, medan skillnaderna formellt sett är betydande. Utredningen framhåller att territorialitetsprincipen intar en sär- ställning som grundläggande och allmänt accepterad jurisdiktions- grund. Bestämmelserna om domsrätt som grundas på denna anknyt- ningsprincip inleder därför enligt förslaget det aktuella brottsbalks- kapitlet. Frågan om när ett brott ska anses vara begånget i har ett så nära samband med territorialitetsprincipen att den enligt Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt övervägandena bör tas upp i samband med nyssnämnda princip. Juris- diktion med utgångspunkt i territorialitetsprincipen är enligt gällande rätt i vissa fall begränsad genom krav på åtalsförordnande. Reglerna därom ska enligt förslaget behandlas i anslutning till bestämmelserna om domsrätt med stöd av territorialitetsprincipen. Efter avsnittet om behörighet utifrån territorialitetsprincipen följer ett avsnitt med regler om extraterritoriell jurisdiktion, dvs. behörighet att döma för brott som har begåtts utanför . I det därpå följande avsnittet behandlas begränsningar av behörigheten, bestående i bl.a. krav på dubbel straffbarhet (med tillhörande undan- tag) och krav på åtalsförordnande (om åtalsförordnande, se nedan och avsnitt 9). Extraterritoriell behörighet ska användas restriktivt och den formella behörigheten begränsas i förhållande till gällande rätt En utgångspunkt för Internationella straffrättsutredningens upp- drag var att endast i de fall då det finns ett påtagligt och berättigat intresse av att lagföring kommer till stånd i bör utnyttja de möjligheter som folkrätten ger att utöva nationell doms- rätt över brott som begåtts utanför riket. Extraterritoriell behörighet bör med andra ord utnyttjas restriktivt. Detta kan åstadkommas antingen genom att begränsa själva behörighetsreglerna (se nedan) eller genom att uppställa ett krav på åtalsförordnande. De nu gäll- ande grundläggande behörighetsreglerna är, enligt Internationella straffrättsutredningens bedömning, mycket vidsträckta och tillåter formellt domsrätt i en omfattning som dels går utöver den restrik- tivitet som förespråkas i utredningens uppdrag, dels i vissa fall står i strid med de folkrättsliga jurisdiktionsprinciperna. Nuvarande ord- ning bygger i mycket stor utsträckning på att den formella doms- rätten begränsas genom krav på åtalsförordnande. Därigenom balan- seras, enligt utredningen, en formellt vidsträckt behörighet genom att åtal i allmänhet inte får väckas utan att regeringen eller den som regeringen har bemyndigat har meddelat förordnande om åtal. Enligt Internationella straffrättsutredningens förslag är det inte möjligt att ersätta bestämmelserna om åtalsförordnande med ändrade behörighetsregler. I syfte att åstadkomma önskad restriktiv praxis vid användandet av extraterritoriell behörighet, föreslår utredningen i stället att grunderna för prövningen av frågor om åtalsförordnande Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt lagregleras (se nedan). När det gäller själva behörighetsreglerna inne- håller förslaget preciserade grunder för olika former av extraterri- toriell behörighet, varigenom de formella gränserna för behörigheten snävas in. Bestämmelser om grunderna för åtalsförordnande införs Omfattningen och utformningen av kravet på åtalsförordnande för gärningar som begåtts utanför , var en fråga som särskilt fram- hölls i Internationella straffrättsutredningens uppdrag. Systemet med att åtalsförordnande som huvudregel ska krävas för sådana brott föreslås bibehållas, men förslaget innebär att ansvaret för att meddela åtalsförordnande ska flyttas från regeringen till riksåklagaren med en möjlighet att i enskilda fall överlämna prövningen till regeringen. Dessutom föreslås regler om vad som ska beaktas vid beslutet om åtalsförordnande. Frågan om åtalsförordnande har, efter det att Inter- nationella straffrättsutredningen lämnat sitt betänkande, övervägts i departementspromemorian Åtalsförordnande enligt 2 kap. (Ds 2014:13). Denna fråga, både såvitt avser gällande rätt och såvitt avser förslagen i Internationella straffrättsutredningens betänkande och nyssnämnda departementspromemoria, behandlas i avsnitt 9. Rubriker och en tabellarisk uppställning Vid utformningen av ett nytt 2 kap. är det, menar straffrättsutredningen, av störst vikt vilket sakligt innehåll de olika domsrättsbestämmelserna har och hur de förhåller sig till varandra. Av stor betydelse för rättstillämparen är dock också i vilken utsträckning det är möjligt att få överblick över och för- ståelse för hur regelsystemet är uppbyggt och vilket innehåll de olika bestämmelserna har. Reglernas formella uppställning och indelning är i det sammanhanget viktigt. Metoden att dela in lagar och kapitel i lagar i olika avdelningar genom mellanrubriker och att ge enskilda paragrafer rubriker är en god hjälp för läsaren att snabbt orientera sig i lagtexten. Även om denna metod endast i begränsad utsträck- ning har kommit till användning i i övrigt, har den så klara fördelar att det föreslås att det reviderade 2 kap. ska innehålla avsnitts- respektive paragrafrubriker. Internationella straffrättsutredningens förslag avseende straffrättslig domsrätt För att underlätta överblick och tillgänglighet när det gäller regler- ingen av den extraterritoriella behörigheten föreslås dessutom en tabellarisk uppställning. Av denna uppställning framgår de olika an- knytningsfaktorer som kan grunda behörighet och den närmare av- gränsning som gäller i förhållande till dessa. Därmed anses klara peda- gogiska fördelar kunna uppnås. 8.3.2Närmare om förslaget till ny lydelse av 2 kap. Av förslaget till 2 kap. 1 § framgår att svensk domstol är behörig att döma för brott som har begåtts i .