sou · H7B346d2 · 2019-11-29 00:00:00 — förbereds av en undergrupp som kallas SCIMF (Sub-Committe for IMF Issues) där varje land representeras av en handläggare från och en handläggare från . Om frågor inte kan lösas ut på EFK kan de hissas till finansministermötet Ekofin, eller i enstaka fall kan en omröstning ske i EFK.14 För länderna som deltar i eurosamarbetet sker även en koordinering av IMF-arbetet inom . 27.4.5IMF:s stadgar om hur medlemsländerna ska arbeta Enligt ska varje medlemsland utse en finansiell mot- part (eng. fiscal agency), vilket är den myndighet som fullgör landets finansiella åtaganden gentemot IMF.15 Den finansiella motparten är enligt den som ger IMF instruktioner om transak- tioner mellan motparten och IMF.16 Vidare framgår av att om ett land har en centralbank så ska denna vara förvarings- institut gentemot IMF vilket för svensk del innebär att förvarar IMF:s innehav av svenska kronor.17 Flertalet länder har valt att utse sin centralbank till både förvaringsinstitut och finansiell mot- part, men det är inget som IMF kräver. Vidare har IMF som utgångspunkt att den myndighet som är finansiell motpart också är landets primära kontaktmyndighet, men andra nationella arrangemang mot IMF är möjliga. I framgår att varje IMF-medlemsland står i förbindelse med fonden enbart genom sitt finansdepartement, sin centralbank, sin stabiliserings- fond eller annan liknande finansinstitution, och fonden ska stå i förbindelse med medlemmarna enbart genom nämnda institutioner.18 14Det kan noteras att i de enstaka fall då EFK röstar är det endast finansdepartementen som har rösträtt i sådana frågor som senare kan komma att behandlas av finansministrarna. Röst- ningsförfarandet i EFK beskrivs i stadgarna, artikel 5. Se EFK (2012). 15IMF (2016a), avsnitt G1. 16Ibid., avsnitt G2. 17IMF (2016b), artikel XIII avsnitt 2a. 18Ibid., artikel V avsnitt 1. 27.5.1Riksbanken är finansiell motpart mot IMF Det är som står för finansiella åtaganden mot IMF. Så har det varit ända sedan gick med i IMF 1951. De närmare ramarna för denna uppgift framgår av riksbankslagen: •Riksbanken får efter medgivande av av egna medel till- skjuta insatskapital till (7 kap. 4 § tredje stycket). •Riksbanken får i valutapolitiskt syfte efter medgiv- ande sluta avtal om långsiktiga internationella åtaganden (7 kap. 4 § andra stycket). •Riksbanken får efter medgivande av också på annat sätt än som anges ovan delta i finansiering inom ramen för IMF:s verksamhet. Medgivande behövs dock inte om finansieringen har ett valutapolitiskt syfte eller om det finns särskilda skäl (7 kap. 4 § fjärde stycket riksbankslagen). •Riksbanken får ta emot insättningar i guld eller valuta från bl.a. IMF (7 kap. 7 §). tillhandahåller (i egenskap av finansiell motpart) utländsk valuta ur valutareserven när IMF behöver det för vidareutlåning till krisdrabbade länder. och avtal med IMF reglerar gränserna för vad IMF kan begära från . När IMF vänder sig till sina medlemsländer med fråga om ytterligare bilaterala och frivilliga lånearrangemang fattas beslut om att ska delta av efter en framställning från . I redovisningen av finansiella åtaganden mot IMF följer i sin årsredovisning Europeiska centralbankssystemets (ECBS) redovisningsregler, vilka främst anger var i balansräkningen IMF-posterna ska redovisas. 27.5.2Riksbanken är förbindelseorgan gentemot IMF är förbindelseorgan mot IMF. Att får vara förbindelseorgan gentemot internationella finans- organ som är medlem i (däribland IMF) regleras i riksbanks- lagen (7 kap. 6 §). Det som praktiskt utmärker att är förbindelseorgan, eller primär kontaktmyndighet i valkretssammanhang, är att en hand- läggare på är s.k. huvudkoordinator. Rollen kan ses som den formella kontaktpunkten för landet, t.ex. är uppteckningar från IMF:s styrelsemöten adresserade till huvudkoordinatorerna, medan en bredare kontaktlista får kopior av sådana meddelanden. kontakter med IMF sker framför allt genom valkretskontoret i . I praktiken har både och finansdeparte- mentet direkta kontakter med valkretskontoret. 27.5.3Riksbanken får förvärva och handla med IMF:s särskilda dragningsrätter Enligt 7 kap. 5 § riksbankslagen får förvärva de särskilda dragningsrätter som tillkommer genom deltagandet i Inter- nationella valutafonden. (Se avsnitt 27.7.3 för beskrivning av de sär- skilda dragningsrätterna.) Det åligger vidare att fullgöra de skyldigheter som följer av deltagande i detta system. 27.6En internationell utblick: andra länders val av kontaktmyndighet och finansiell motpart I samtliga nordisk-baltiska länder är det en handläggare från central- banken som är den primära kontaktpunkten mot IMF. Sju av åtta länder i har utsett som finansiell motpart till IMF. Undantaget är som reformerade sitt system 2008 när landet självt blev IMF-låntagare, på så sätt att de pengar som lånade från IMF skulle tas upp direkt i statsbudgeten i stället för i . , och har dock inte gjort motsvarande reform trots att även de har lånat pengar av IMF, utan i dessa länder är centralbankerna fortsatt finansiell mot- part till IMF. Inom EU är IMF-finansiering via det vanligaste. Det är endast och som har valt andra arrange- mang. I finns dubbla valutareserver, en som ägs av regeringen men sköts av (där finns IMF-fonderingen), och en mindre valutareserv som äger och förvaltar. Den brittiska mindre valutareserv är till för penning- politiska syften.19 Det ska noteras att i det lettiska fallet finns de särskilda dragningsrätterna fortsatt på balansräk- ning, trots att banken är finansiell motpart till IMF. 27.7Medlemsländernas finansiella åtaganden mot IMF I detta avsnitt ges en översiktlig bild över de olika finansieringssätt som IMF har tillgång till. IMF kan använda finansiella resurser från medlemmarna för att låna ut till länder i kris. Medlemsländernas finansiella åtaganden mot IMF kan delas in i fyra delar: •insatskapital (insatskapitalet har delvis inbetalats i guld) •frivilliga bilaterala eller multilaterala s.k. lånearrangemang med •åtaganden relaterade till innehav av IMF:s reservtillgång SDR •frivilliga åtaganden relaterade till IMF:s utlåning till låginkomst- länder. När ett land går med i IMF räknas dess ägarandel i IMF ut, vilket med IMF:s terminologi kallas för landets kvot. Ett lands kvot be- stämmer dess röststyrka inom IMF. Respektive medlemslands kvot räknas fram med en formel som lägger tyngdpunkten på landets BNP. Andra variabler är bl.a. landets handel, finansiella flöden och storleken på landets valutareserv. Kvoten bestämmer även landets automatiska, och på medlemskapet följande, finansieringsåtagande i IMF, eller m.a.o. landets insatskapital. 19Information hämtad från webbplats om dess valutareserv (/markets/foreign-currency-reserves). betalas in i sin helhet utan det är ett lånelöfte som IMF kan be medlemslandet att tillhandahålla när det behövs för vidareutlåning till andra länder. Det inbetala insatskapitalet består främst av landets egna valuta, dvs. svenska kronor i fall. Enligt IMF:s stadga ska det göras en allmän översyn av med- lemsländernas kvoter och insatskapital åtminstone . Det senaste beslutet om en höjning av insatskapital fattades av 2011. Då bemyndigades regeringen, genom en proposition till Riks- dagen, att öka den svenska kapitalinsatsen. I samma proposition be- myndigades att betala in nödvändiga insatsbelopp till IMF.20 Ett syfte med översynerna av kvoter och insatskapital är att anpassa IMF:s resurser till resursbehoven. Eftersom medlemsländer- nas röststyrka i IMF till stor del baseras på medlemsländernas kvot- andelar är syftet med översynerna också att anpassa medlemsländernas röststyrka till ländernas aktuella ekonomiska styrka (prop. 2011/12:13 s. 4 och 5). Det framgår av att det är möjligt att öka insatskapi- talet när IMF behöver öka sin utlåningskapacitet. En förändring av insatskapital och kvoter är dock omständlig eftersom den måste god- kännas av medlemsländer som tillsammans har av röst- styrkan i IMF. Den senaste reformen av insatskapital och kvoter beslutades, förhandlingar, av . riksdag godkände reformen 2011 men det var inte som tillräckligt många av IMF-länderna hade ratificerat reformen i sina respektive parlament. Först trädde beslutet i kraft. Förstärkning av insatskapitalet är därmed inte särskilt användbart när IMF snabbt behöver resurser för att öka sin kapacitet att i närtid kunna bistå krisdrabbade länder med lån. 27.7.2Frivilliga bilaterala eller multilaterala lånearrangemang med IMF IMF har andra, och snabbare, möjligheter att ta in pengar genom att länder frivilligt ansluter sig till bilaterala eller multilaterala låne- arrangemang för att täcka extraordinära behov av IMF-utlåning vid kris. Sådana extraordinära behov uppkom exempelvis i samband med 20Anledningen till att det är regeringen och inte som ber om bemyn- digande är att en ökning av insatskapitalet innebär en ändring av en redan ingången inter- nationell överenskommelse. den globala finanskrisen och den europeiska skuldkrisen. Den här delen av IMF-åtagandena har dock en lång historia. beslöt världens då tio största västliga industriländer att bistå IMF med ytterligare resurser multilateralt, om detta skulle krävas. Sam- arbetet hanterades inom G10-gruppen.21 Samarbetet har utvidgats och de nuvarande arrangemangen har flera medlemmar. Det multilaterala lånearrangemanget heter NAB (eng. New Arrangements to Borrow) och är ett slags multilateralt och frivilligt åtagande gentemot IMF, som i årsredovisning kallas IMF:s nya lånearrange- mang.22 Utöver det har ett antal länder även ingått bilaterala låne- arrangemang med IMF. Länders lånearrangemang med IMF påverkar inte deras röststyrka i IMF, då endast andelen av insatskapitalet styr landets röststyrka. Precis som med insatskapitalet behöver bidrag till IMF:s lånearrangemang inte med automatik betalas in till IMF, utan det är ett löfte om att tillhandahålla pengar när IMF behöver det. Eftersom IMF betalar ränta till medlemsländerna när de lånar av dem, har IMF inte intresse av att ha mer inbetalt än vad organisa- tionen behöver. 27.7.3Åtaganden relaterade till innehav av IMF:s reservtillgång SDR skapade IMF en internationell reservtillgång som kallas särskilda dragningsrätter, SDR (eng. Special Drawing Rights). IMF:s medlemsländer har tilldelats SDR i proportion till sitt insatskapital. Syftet med skapandet av SDR var att tillgodose IMF:s medlems- länders behov av valutareserver i den omfattning som krävs för en stabil tillväxt i världsekonomin (prop. 1997/98:162 s.5). Genom sitt medlemskap i har förbundit sig att växla den inter- nationella reservtillgången SDR mot internationellt gångbar valuta. På detta sätt kan IMF:s medlemsländer på ett formaliserat sätt hjälpa varandra med likviditet i valuta. I ett eventuellt framtida krisläge där har betalningsbalansproblem skulle kunna fram- föra till IMF att önskar växla SDR mot utländsk valuta med andra centralbanker. 21Frankrike, , , , , , , , och . G10 har således elva medlemmar numera. 22Riksbanken (2017). Utöver att SDR fyller en funktion som reservtillgång är SDR även IMF:s räkneenhet.23 Det innebär att samtliga transaktioner mellan IMF och dess medlemsländer redovisas i SDR, men trans- aktionerna görs oftast i traditionella valutor (till den växelkurs som råder under transaktionens dag). Se faktaruta för en detaljerad be- skrivning av de särskilda dragningsrätterna. Faktaruta om särskilda dragningsrätter (SDR) IMF har (utan motprestation) tilldelat samtliga sina 189 med- lemsländer särskilda dragningsrätter. De särskilda dragnings- rätterna (SDR) är en vägd korg av fem stora valutor; den amerikan- ska dollarn, euro, kinesiska renminbi, japansk yen och brittiska pund. IMF beräknar en marknadsmässig SDR-ränta som utgör basen för beräkning av IMF:s in- och utlåningsräntor. Storleken på varje lands SDR-tilldelning är relaterad till landets insatskapital. Totalt har IMF delat ut 204 miljarder SDR till sina medlemsländer. Värdet av totalt utgivna SDR motsvarade 2017 . Som en jämförelse motsvarar det omkring hälften av BNP . SDR-innehaven ökar ländernas valutareserver och ger inne- havaren en rättighet, men även en skyldighet, att växla SDR mot någon av de fem valutorna som ingår i SDR-korgen. IMF admi- nistrerar den handel med SDR som sker mellan medlemsländer- na, och IMF eftersträvar en jämn bördefördelning. Vidare ger IMF fem arbetsdagars förvarning på varje SDR-transaktion. I praktiken kan bli kontaktad och uppmanad att med fem arbetsdagars varsel ta emot SDR och i gengäld lämna ifrån sig internationell valuta (till den växlingskurs som SDR den dagen står i). Alternativt kan ett land vilja köpa SDR av . SDR-handeln har skett på frivillig basis men i ett läge där det behövs kan IMF aktivera sina fördelningskrav. Fördelnings- kraven innebär att ett finansiellt starkt land kan behöva växla in av sina tilldelade SDR för att på det sättet ge svagare länder åtkomst till internationell valuta. 23SDR används även som räkneenhet i diverse internationella konventioner, t.ex. i konven- tionen om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter (Montreal- konventionen). Det är värt att betona att SDR räknas till landets valutareserv enligt internationell redovisningspraxis. En ökning eller minsk- ning av ett lands SDR-innehav genom transaktioner med andra IMF-medlemsländer varken minskar eller ökar landets valuta- reserv utan är endast ett byte av innehållet i reserven. Om exempelvis ett land vill sälja SDR till tar emot SDR och lämnar i gengäld ifrån sig internationell valuta till samma värde. Storleken på valutareserven är därmed oförändrad. Däremot innehåller valutareserven mer av en mindre likvid till- gång (SDR) jämfört med tidigare (en internationell valuta som t.ex. amerikanska dollar). Anledningen till att SDR kan ses som mindre likvid är att den inte handlas på samma sätt som andra valutor, och den kan t.ex. inte användas för att ge nödkredit till en bank. Endast länder med ett faktiskt betalningsbalansbehov förväntas initiera SDR-handel. Det ska alltså inte göras i syfte att ändra sammansättningen av valutareserven. I är det som fattar beslut om SDR-handeln, men det sker enligt riktlinjer från IMF. Enligt (artikel XXII) är medlemsländerna skyldiga att agera så att SDR-handeln ska fungera effektivt. 27.7.4Åtaganden relaterade till IMF:s utlåning till låginkomstländer IMF:s utlåning sker i normalfallet, som i beskrivningarna ovan, mot ränta och under villkor om reformer. IMF ägnar sig dock även åt subventionerad utlåning till låginkomstländer, men i betydligt mindre volymer än de andra krislånen. Denna utlåning sker inom ramen för IMF:s fond PRGT (eng. Poverty-Reduction and Growth Trust). Sub- ventioneringen består av särskilt förmånliga räntevillkor och/eller längre återbetalningstid på lånen. Bakgrunden till att IMF subventionerar utlåning till låginkomst- länder är att enligt IMF:s stadga ska alla medlemmar kunna låna från IMF. bedömde att det bör finnas tillgång till utlåning på s.k. mjuka villkor för att utvecklingsländer i praktiken ska ha denna möjlighet (prop. 1999/2000:50 s. 24). 27.7.5IMF:s finansiella transaktionsplan (FTP) och förhandsavisering till medlemsländerna rörande transaktioner IMF redovisar halvårsvis en finansiell transaktionsplan, FTP (eng. Financial Transaction Plan) som fördelar finansieringen av IMF:s program bland de av IMF:s medlemmar som ingår i FTP. IMF söker att fördela bördan jämnt mellan medlemmarna, i relation till landets ägarandel och enligt riktlinjer som exekutivstyrelsen beslutar om.24 I FTP redogör IMF för maximala och förväntade dragningar från medlemmarna under det kommande halvåret. FTP ger medlemmarna en indikation om hur mycket pengar som kommer att behövas från respektive land under det kommande halvåret. Vid större händelser uppdateras den oftare än halvårsvis. Det fungerar rent praktiskt så att de finansiella resurser som medlemsländerna bidrar med (vilka har aviserats i FTP) lånas vidare till IMF:s låntagarländer. När lån- tagaren framöver betalar tillbaka till IMF så återförs pengarna till de länder som genom FTP bidrog till utlåningen.25 Utöver den halvårsvisa FTP ger IMF normalt förhandsavisering innan de behöver nyttja resurser från ett medlems- land. Som allra minst ger IMF detaljerade betalningsinstruktioner innan transaktionen. Ett medlemsland i IMF kan undantas från att bidra till IMF:s finansiering. Bland annat innebär det att ett land som själva lånar av IMF inte behöver bidra till att finansiera andra låntagares IMF-program. Även andra länder än låntagarländer kan dock undan- tas från skyldigheten att låna ut. Huruvida en specifik IMF-medlem inkluderas i FTP avgörs baserat på en periodisk utvärdering i exe- kutivstyrelsen om det aktuella landet har en tillräckligt stark extern position för att delta i FTP, och därmed bidra till att låna ut pengar till andra länder i behov. 24IMF (2018), s. 26. 25Ibid., s. 25. 27.7.6Kreditrisk vid utlåning till IMF Slutligen finns det skäl att beröra kreditrisken i utlåningen till IMF. Det finns flera skäl för att anta att kreditrisken i att låna ut pengar genom IMF är mycket begränsad: •IMF har byggt upp reserver , bl.a. genom att ta högre ränta för sin utlåning än för inlåningen. •IMF kräver normalt sett reformer för att låna ut till ett land vilket, givet att reformerna är ändamålsenligt utformade, ökar sannolik- heten för att landet ska kunna betala tillbaka. •IMF är en s.k. prioriterad fordringsägare. Det är därför mycket ovanligt att IMF gör kreditförluster på sin utlåning. Även när det sker har IMF – under sina – aldrig låtit sina medlemmar bära några förluster, vilket även gäller utlån- ingen till låginkomstländer. Även bedömde risken för kreditförluster på som liten.26 Medlemsländerna tar alltså endast en liten risk för kreditförluster. Däremot accepterar de en låg avkastning på de medel som de tillhandahåller IMF. Räntan som IMF lämnar för sin inlåning kan anses vara relativt låg i förhållande till andra, mer långsiktiga, placeringar som kan investera i.27 27.8Riksbankens finansiella åtaganden mot IMF 27.8.1En samlad bild av de finansiella åtagandena mot IMF finansiella åtaganden gentemot IMF uppgick till totalt (se Tabell 27.1). Åtagandena består dels av att på begäran ska tillhandahålla krediter till andra IMF-medlemsländer, dels att ska tillhandahålla utländsk valuta i utbyte mot s.k. särskilda dragningsrätter (SDR). 26SOU 2013:9, s. 134 och 135. 27Ekelund och Mannefred (2012), s. 3. Källa: (2019a), s. 63, tabell 7. Det utnyttjade åtagandet är som synes lågt, motsvarande av det maximala åtagandet. Det bör också poängteras att det måste ses som mycket osannolikt att det maximala åtagandet skulle tas i anspråk. Särskilt osannolikt är det att det skulle hända i ett läge där har egna problem. IMF har nämligen en regel som innebär att ett land kan undantas från att bidra till IMF:s finan- siering (se avsnitt 27.7.5). 27.8.2Kommentarer om de svenska åtagandena Gällande åtagande i förhållande till IMF:s permanenta re- surser, dvs. insatskapital, fattades beslut om en höjning . Då bemyndigades regeringen, genom en proposition till , att öka den svenska kapitalinsatsen. I samma proposition bemyn- digades att betala in nödvändiga insatsbelopp till IMF. Vid inbetalning av kapital (t.ex. till följd av en höjning av IMF:s insatskapital) gäller att betalas i nationell valuta (de facto krediteras det på IMF:s kronkonto i ), och betalas in i SDR eller valuta specificerad av IMF (prop. 2011/12:13 s. 6). Den senare delen kallas även reservposition. Hur stor reserv- positionen är varierar efter IMF:s utlåningsbehov. uppgick den här delen till strax av insatskapital.28 28IMF:s webbplats (eng. : Financial Position in the Fund as of 31, 2019). har ingått temporära multilaterala och bilaterala lånearrangemang med IMF (NAB och kreditavtal i tabellen). Det bilaterala låneavtalet (kreditavtal i tabellen) löper ut . Det kan därefter bli aktuellt med nya bilaterala lån. NAB-avtalen förnyas efter att avtalsformerna har beslutats i exekutivstyr- elsen. När ingår i lånearrangemang med IMF sker det genom att IMF ställer en fråga om deltagande till . För att kunna delta behöver då göra en framställning till . fattar sedan beslut i fråga om får delta. Vad gäller de särskilda dragningsrätterna (SDR) tas de upp på tillgångssidan på balansräkning. På skuldsidan finns även en lika stor motpost gentemot IMF. har tilldelats totalt cirka 2,25 miljarder SDR från IMF, vilket motsvarar . höll till ett värde av . Maximalt kan en- ligt behöva hålla av sin tilldelning i SDR, vilket motsvarar omkring 83,1 miljarder i svenska kronor. För en stor- leksreferens kan nämnas att värdet på guld- och valuta- reserv var . Vad gäller åtaganden relaterade till IMF:s verksamhet i låginkomstländer bad IMF 2012 medlemsländerna om att efterskänka övervinster på sitt guldinnehav hos IMF. godkände då att deltog. beslutade också att , för att finansiera detta, fick använda andel av vinsten från för- säljningen av IMF:s guldinnehav. Utöver det, och också på frivillig basis, har biståndsmyndigheten efter regeringsbeslut bidragit med pengar till IMF:s mjuka utlåning. Sida kan även under vissa förutsättningar besluta om att bidra utan att det föregås av regerings- beslut (till s.k. eng. trust funds). PRGT-finansiering genom IMF uppgick till ett maximalt åtagande om (se Tabell 27.1). Den mjuka utlåningen är således en liten del av IMF:s verksamhet. Av maximala åtagande gentemot IMF (cirka 262,9 miljar- der, se Tabell 27.1) utgör initiativet gentemot låginkomstländer således . Eftersom det är som är IMF:s finansiella motpart har hanterat IMF:s förfrågningar om att finansiera dess mjuka utlåning. I praktiken går det till så att Riks- banken efter en förfrågan från IMF överlägger med och därefter gör en framställning till finansutskottet. därefter beslut om huruvida ska delta i initiativet. Reger- ingen fattar beslut angående om även Sida ska delta i IMF:s mjuka utlåning. Både och har vid tidigare tillfällen lyft att beslutsordningen kring IMF:s mjuka utlåning bör utvärderas efter- som det ligger utanför normala ansvarsområde. Inter- nationellt är det flera länder som har valt en särlösning för just den mjuka utlåningen. Exempelvis ger , och ut en statlig garanti för mjuka utlåning genom IMF. I är regeringen formell avtalspart vad gäller den mjuka utlån- ingen (trots att det är som är finansiell motpart till IMF). I står staten för bidrag till den mjuka utlåningen (den är inte finansiell motpart till IMF). Kommitténs bedömning: Det är olämpligt att valutareserven di- mensioneras särskilt för potentiella åtaganden mot IMF. IMF:s utlåning till låginkomstländer ligger utanför verksamhetsområde. Det är otydligt om det är eller Riks- banken som bestämmer svensk position vid eventuella oenigheter i IMF-samarbetet. Kommitténs förslag i de följande avsnitten syftar till att hantera de problembilder rörande IMF som har identifierats. Det första problemet med nuvarande ordning är vad gäller finansieringen av IMF. Det är enligt kommitténs bedömning olämp- ligt att valutareserven dimensioneras särskilt för potentiella åtagan- den mot IMF. Eftersom , till skillnad från Riksgälds- kontoret, inte enkelt lånar upp utländsk valuta på mark- naden behöver i så fall hålla en extra stor valutareserv för IMF-åtagandena.29 Att hålla tillgångar i valutareserven är förenat 29I bedömde att IMF-åtagandena motiverar en valutareserv på 5,5 mil- jarder amerikanska dollar, vilket motsvarar (se av- snitt 30.6.3). med kostnader för staten. Vidare innebär ordningen med att infria IMF-åtagandena med medel från valutareserven en väsentlig nackdel såtillvida att osäkerheten ökar kring hur stor valutareserv det finns att tillgå för andra ändamål. Dessutom innebär förfonderingen en låg transparens i kostnader och intäkter på IMF-utlåningen eftersom det inte finns någon öronmärkning i valutareserven avseende hur mycket som täcker just IMF-åtagandena. Vidare är det principiellt rimligt att räntekostnader och eventuella kreditförluster belastar stats- budgeten och inte resultat.