sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Frågan om det krävs tillstånd av markägaren regleras inte inom gällande lagstiftning och frågan har heller inte prövats i dom- stol. Rådet har sammanfattningsvis uttalat att rättsläget därför anses I foldern Med snöskoter i naturen har skrivit att körning med snöskoter inte ingår i allemansrätten, utan regleras i terrängkörningslagstiftningen. Verket har tillfogat att det i grunden är tillåtet att köra på snötäckt mark om det inte finns risk för att skog eller marken under snön tar skada.86 Vidare har uppgett att det finns en utbredd missuppfattning om att motoriserad färdsel i terrängen omfattas av allemansrätten. Verket har tillagt att när det gäller sådan terräng- körning som inte är straffbar enligt är det inte klarlagt med vilken rätt man kan färdas med motordrivet fordon på annans mark utan markägarens samtycke eftersom allemansrätten inte anses omfatta färd med motordrivet fordon.87 Stiftelsen har angett att det inte ingår i alle- mansrätten att köra med motordrivna fordon i terrängen och att 83Naturvårdsverket, , hämtdatum . Snöfordonleverantörer, snofö _webb_SV_hyp.pdf, hämtdatum . 85Nationella , Planera för snöskoter, 2011, s. 70. 86Naturvårdsverket, Med snöskoter i naturen, 2003/12. 87Naturvårdsverket, Förslag till en strategi för miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö, , NV-04173-13, s. 91 och 93. Bakgrund om terrängkörning på annans mark terrängkörning med vissa undantag är förbjuden. Stiftelsen har informerat om att det är tillåtet att köra snöskoter i snötäckt terräng, så länge körningen inte skadar naturen och att man inte får köra där det finns ett förbud.88 6.3Något om fastighetsägares medgivande Det grundlagsfästa egendomsskyddet hindrar inte att allmänheten utnyttjar naturen enligt vad som följer av allemansrätten. Frågan om i vilka situationer fastighetsägarens medgivande krävs hänger sam- man med vad som anses vara allemansrättsligt tillåtet. har uttalat generellt att mark är allemansrättsligt till- gänglig och för de fall där den inte är allemansrättsligt tillgänglig genom sedvanerättsliga regler krävs specifik reglering. Denna regl- ering återfinns bl.a. inom straffrätt och civilrätt. Avtalsrätten, som en del av civilrätten, kan möjliggöra att mark blir tillgänglig för friluftsliv.89 och har angett att det i princip krävs avtal för att nyttja annans mark om nyttjandet går utöver vad som får göras enligt allemansrätten eller som är tillåtet enligt särskild lagstiftning.90 anförde angående organiserande av fri- luftsliv att det inte i gällande rätt gick att finna stöd för uppfatt- ningen att arrangören behövde fastighetsägarens tillstånd för en verk- samhet som inte medför skada eller annan olägenhet.91 I den efter- följande propositionen uttalades att arrangemang av någon betydelse inte bör ske utan markägarens medgivande.92 Allmänt sett gäller för övrigt att markägarens samtycke kan få betydelse för frågor om skadestånd samt straffansvar (24 kap. 7 § ) i den mån brottet kan anses riktat mot markägaren. Detta gäller även på specialstraffrättens område. 88Håll Rent, allemansratten/att-kora-motorfordon-i-skog-och-mark, hämtdatum . 89Åsa , Gemensam användning av skog och mark, 2017, s. 45, 50 och 69. 90Nils och , Arrende- och andra nyttjanderättsavtal i praktiken, 2015, s. 45. 91SOU 1996:103 I s. 322. Jfr NJA 1996 s. 495. 1997/98:45 I s. 302. Bakgrund om terrängkörning på annans mark 6.3.2Uttalanden relaterade till terrängkörning Uttalanden i samband med lagstiftning I samband med att skulle uttala sig med anled- ning av prop. 1975/76:67 med förslag till terrängkörningslag fram- ställdes bl.a. en motion om att lagen skulle kompletteras med en bestämmelse om att markägarens tillstånd behövdes för att ta väg över annans mark med terrängfordon och motorfordon. Motionär- erna ansåg att all färd med motorfordon innebar ett avsteg från alle- mansrätten. Utskottet framhöll däremot att lagen inte var avsedd att reglera allemansrättsliga frågor. Allemansrättens principer reglerar störningsfall av privaträttslig natur, där en markägares ekonomiska eller andra privata intressen berörs. Dessa principer, menade utskottet, hade dittills endast i begränsad utsträckning kommit till uttryck i lag och författning. De allemansrättsliga grundsatserna torde till över- vägande del vara fastslagna i rättstillämpningen, i den juridiska litteraturen och i olika förarbeten. Mot denna bakgrund ansåg ut- skottet att lagen inte borde ha ett uttryckligt stadgande om att mark- ägarens tillstånd var ett krav för att köra motorfordon i terräng. Utskottet menade att denna fråga även i fortsättningen borde avgöras inom ramen för de allmänna riktlinjerna för allemansrättens utöv- ande.93 , som skulle kartlägga snöskoterns skador på jord- och skogsbruk, fann att det inte fanns tillräckliga skäl att tillåta nöjeskörning med snöskoter endast på anvisade leder och efter till- stånd av markägare.94 I förarbetena till lagändringar i terrängkörningslagen uttalade regeringen att lagen endast skulle innehålla offentligrättsliga regler och inte regler av civilrättslig karaktär. Därför skulle regler om medgivande från markägaren inte tas med i lagen vare sig för körning på jordbruksmark eller skogsmark. Lagen skulle skydda framför allt allmänna intressen och överträdelser i förhållande till enskilda intressen reglerades främst på annat sätt. Regeringen framhöll att intresset för den enskilde gällde framför allt ersättning för skador. Om mark- ägaren medgett körningen kunde detta få betydelse för om skade- ståndsgrundande vållande hade förekommit.95 93JoU 1975:76:28 s. 4 och 16 f. 94SOU 1994:16 s. 9, jfr direktiven i bilaga 1, s. 2. 1995/96:226 s. 34. Bakgrund om terrängkörning på annans mark tillstyrkte regeringens förslag. I reservation till utskottets betänkande anfördes dock att det borde införas ett generellt förbud mot terrängkörning och att överfart med terräng- fordon endast borde kunna ske med markägarens medgivande.96 Andra uttalanden som berör fastighetsägarens medgivande Rättsfallet RH 1982:76 gällde körning på motorcykel på barmark i terräng inom militärt övningsområde i spår efter militära fordon. Hovrätten fann att körningarna omfattades av undantagsregler i terr- ängkörningsförordningen. Förarna hade därför inte överträtt något förbud i terrängkörningslagen. Att tillstånd från behörig militär myn- dighet saknades innebar inte att körningarna utgjorde överträdelser av terrängkörningsförbudet i lagen. Domstolen ogillade åtalet för brott mot terrängkörningslagen. Som tidigare noterats framhöll i sin promemoria 1992 att det, oberoende av terrängkörningslagen, inte utan mark- ägarens samtycke fanns någon rätt till trafik med bil i terrängen.97 För anläggande av en allmän skoterled krävs medgivande av berörd markägare, 10 § terrängkörningsförordningen.98 Med hänvis- ning till förvaltningslagens bestämmelse om kommunikation99 har i sin handbok angett att myndigheter bör ha fått medgivande från markägaren innan myndigheten meddelar före- skrifter om generella undantag från terrängkörningsförbud. Vidare har verket angett att då dispens meddelats i enskilda fall är det den som ska köra i terrängen och som har fått dispens som är skyldig att själv se till att han har markägarens medgivande för körningen. Verket har ansett att det är lämpligt att informera om detta i dispens- beslutet. Markägarens tillåtelse anges t.ex. som en förutsättning för terrängkörning på barmark som omfattas av generellt undantag eller dispens.100 har vid en beskrivning av terrängkörnings- förordningens undantag från förbud nämnt bl.a. körning i nedlagda 961996/97:JoU5 s. 13 och 37. 97Bertil , PM Buller i naturen, , SE/RA/324286, s. 4 i PM. 98Jfr , 2005:1, utgåva 1, s. 33. 9917 § i upphävda förvaltningslagen (1986:223), jfr 25 § förvaltningslagen (2017:900). 100Naturvårdsverkets handbok , 2005:1, utgåva 1, s. 37, 42 och 48. Se också , Terrängkörningslagen och terrängkörningsförordningen, , s. 5. Bakgrund om terrängkörning på annans mark grustag och militära övningsområden. För sådan körning, menar , krävs tillstånd från markägaren respektive militär- förband. Han har tillagt att markägarens medgivande också krävs då länsstyrelse har beviljat ytterligare undantag för exempelvis uppställ- ning av bilar på ängsmark i samband med evenemang av olika slag.101 6.4Något om begreppet sedvanerätt För att en företeelse ska få status av sedvanerätt brukar hävdas att det faktiska tillståndet är öppet, känt, någorlunda utbrett och av någorlunda varaktighet. Dessutom ska företeelsen uppfattas som nödvändig, i betydelsen bindande, av berörda parter. Det brukar också anges att sedvanan ska utövas för att få status av sedvanerätt. Sedvanan är en beskrivning av ett rent faktiskt tillstånd, medan sed- vanerätt (företeelse med status sedvanerätt) har rättslig relevans.102 Sedvanerätten ger alltså uttryck för en mycket långsam föränd- ringsprocess. Rätten bygger på dels en utbildad sedvana, dels på ett förhållningssätt till den utbildade sedvanan, vilken ger uttryck för rättslig bundenhet. och uttalade att det tycktes irrationellt att för allemansrättens del försöka lösa intressekonflikter inom det moderna friluftslivet genom att åberopa rättssedvanor från det gamla bondesamhället. De förordade i stället att dessa rättsliga avvägningsfrågor i sin helhet borde överlämnas till lagstiftaren.103 Även har ifrågasatt att sedvanan skulle vara avgör- ande för den närmare avgränsningen av allemansrätten.104 uttalade angående frågan om vem som är bärare av allemansrätten att ny praxis inte är samma sak som att rättspraxis faktiskt ändras. Han menade att en utveckling under de förutvarande decennierna var för kort och sen tid för att kunna 101Ingemar , Allt om allemansrätten, 2008, s. 26. 102Åsa , Allemansrätten och marknyttjande, ak.avh. 2008, s. 43 ff. med hänvisningar, se även s. 282 f., Allemansrätten och markägaren, i Äganderätten – dess omfattning och begräns- ningar, 2009, s. 143–165, på s. 153. 103Seve och , Den rättsliga kontrollen över mark och vatten II, 1964, s. 133. 104Bertil , Allemansrätten och markägarskydd, 2 uppl. 1966, s. 26 ff., Allemans- rätten i och , Naturvårdslagen, 1969, på s. 17, och Allemans- rätten – Vad säger lagen?, 2004, s. 8 f. Bakgrund om terrängkörning på annans mark betecknas som sedvana, särskilt när det förekommit invändningar mot utvecklingen.105 har beträffande allemansrätten konstaterat att även om den sedvanerättsliga delen möjliggör delaktighet i förändrings- processen avseende användandet av marken, så är det en delaktighet som den enskilde måhända inte kommer att uppleva under sin egen livstid.106 Vidare har förtydligat att allemansrättens karaktär av sedvanerätt inte innebär att det föreligger en rätt att nyttja annans mark under åberopande av allemansrätten enligt reglerna om urmin- nes hävd. Regler om urminnes hävd fanns i tidigare jordabalk. Detta innebär att det inte finns någon möjlighet att få rätt till fastighet på grund av urminnes hävd, grundad på omständigheter jordabalk.107 har i ett rättsfall om samebyars rätt till vinter- bete på grund av sedvana, NJA 2011 s. 109, uttalat att sedvana innebär att det ska vara fråga om ett faktiskt bruk som är väl etablerat och godtaget. Domstolen förklarade att det inte gick att generellt ange hur som krävs för att etablera en rätt till vinterbete i en viss trakt. ”I sakens natur ligger att det tar mer än en generation, och den tid som brukar anges i fråga om urminnes hävd kan vara en rimlig utgångspunkt.” Genom att framföra tydliga och väl- grundade invändningar kan en markägare hindra att sedvanerätt upp- kommer. När väl en sedvanerätt har etablerats kan protester från markägare dock inte leda till att rätten upphör.108 Till grannelagsrätten hör de rättsregler som rör rättsförhållandet mellan grannar beträffande t.ex. gränser, stängsel samt skyldigheten att undvika buller och föroreningar. Vissa rättsförhållanden regleras i och andra i 3 kap. jordabalken. Det finns även bestäm- 105Staffan , Nutida allemansrättsliga frågor, Miljörättslig tidskrift 1995:1, s. 74– 130, på s. 101. 106Åsa , Gemensam användning av skog och mark, 2017, s. 114. 107Åsa , Allemansrätten och marknyttjande, ak.avh. 2008, s. 54. 108NJA 2011 s. 109 p. 12 och 13, citat p. Bakgrund om terrängkörning på annans mark melser i speciallagstiftning. Grannelagsregleringen i jordabalken har fått mindre betydelse i takt med miljörättens framväxt. Inte desto mindre kan jordabalksbestämmelserna utgöra ett komplement till regler för relationer mellan grannar.109 Var och en ska enligt 3 kap. 1 § jordabalken ta skälig hänsyn till omgivningen vid nyttjande av sin eller annans fasta egendom. Para- grafen syftar på åtgärder som vidtas av ägare eller annan vid nyttjande av fast egendom och som får betydelse för annan fast egendom. En åtgärd faller i princip under bestämmelsen om den inverkar på ägare eller nyttjare av fast egendom i vidaste bemärkelse, även om den fasta egendomen inte gränsar till den fastighet där åtgärden vidtas.110 Hänsynsregeln ger uttryck för uppfattningen att man har särskilda skyldigheter mot sina grannar. är grannförhållandet sådant att man också får tåla mer av en granne än av allmänheten i stort. Överväganden av vad som är orts- och allmänvanligt kan få betydelse vid bedömningen av om hänsynsregeln har blivit överträdd.111 Bland de avgöranden som rört hänsynsregeln i jordabalken kan märkas rättsfallet NJA 1994 s. 162 där en flygklubb, som hade arren- derat ett flygfält, ansågs ansvarig för skador på en närliggande åker. Skadorna hade orsakats av deltagare i en modellsportklubb till vilken flygklubben tillfälligt hade upplåtit flygfältet. ansågs vara grannelagsrättsligt ansvarig för att skälig hänsyn skulle tas till om- givningen. Även rent tillfälligt nyttjande, såsom med stöd av allemansrätten, eller nyttjande helt utan särskild rätt, bör kunna omfattas av bestäm- melsen i 3 kap. 1 § jordabalken. Hänsynsregeln skulle då kunna åberopas som grund för talan mot t.ex. friluftsaktiviteter, i den mån de inte har tagit skälig hänsyn till omgivningen.112 109Se t.ex. , Grannelagsrättsligt skadeståndsansvar, SvJT 2018 s. 674–694. 1970:20 del B s. 100 f. 111Bertil , 21 uppsatser, 2003, s. 55, 61 och 67, , Grannelagsrättsligt skadeståndsansvar, SvJT 2018 s. 674–694, på s. 687 f. 112Bertil , 21 uppsatser, 2003, s. 71, och , Grannelagsrättsligt skade- ståndsansvar, SvJT 2018 s. 674–694, på s. 683 f. Bakgrund om terrängkörning på annans mark 6.5.2Färd över annans mark I vissa situationer kan det tänkas att närboendes befogenheter går längre än den breda allmänhetens. Detta kan gälla då grannar, t.ex. lantbrukare, har behov av passage över fastigheten för nyttotransport. En sedvana grannar emellan kan på detta sätt medföra en utvidgad färdselrätt för de inblandade.113 betonade att en sådan särskild rätt att ta väg över annans mark som på grund av sedvana kan existera grannar emellan för nyttotransporter eller inom byalag är något som ligger helt vid sidan av allmänhetens färdselrätt enligt allemansrätten.114 Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokoll ska varje fysisk och juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och enligt de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Dessa bestämmelser inskränker emellertid inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig bl.a. för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Det är inte bara rena egendomsberövanden och begränsningar i nyttjandet av egendom som omfattas av egendomsskyddet. Även artikelns inledande bestämmelse om respekt för egendom har getts en självständig betydelse. Ingrepp i äganderätten, som inte innebär ett egendomsberövande eller åtgärder för att reglera nyttjandet, kan därför under vissa omständigheter strida mot den allmänna bestäm- melsen i första stycket första meningen. Detta kan t.ex. vara fallet när beslut av myndigheter försätter den enskilde ägaren i ovisshet om vad som rättsligt ska gälla för ägandet eller nytt- jandet av egendomen.115 113Bertil , Allemansrätt och markägarskydd, 1966, s. 23 och 74, Jordabalk (1970:994) 1 §, Lexino . 114SOU 1962:36 s. 180. Se även SOU 1969:59 s. 14. , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 607 ff., jfr t.ex. and v. , , §§ 69–74, Series A no. 52, och Erkner and Hofauer v. , , §§ 73–80, Series A no. Bakgrund om terrängkörning på annans mark Vid samtliga slag av äganderättsintrång krävs att intrånget måste vara proportionerligt. Nödvändigheten av ett intrång i det allmännas intresse måste alltså balanseras mot det men den enskilde lider av intrånget. Konventionen anses innebära att staten har en positiv förpliktelse att se till att rättigheten skyddas mot kränkningar även av privata rättssubjekt, t.ex. genom lagar som skyddar mot tillgrepp av egen- dom. I statens skyldigheter ingår dessutom att sörja för att det finns lämpliga rättsmedel mot ingrepp i äganderätten.116 har beträffande ändringar i den tidigare lagen (1950:596) om rätt till fiske, varigenom allmänheten fick rätt att fiska med handredskap på enskilt vatten, konstaterat att detta var en inskränkning i ägarens rätt att utnyttja sin egendom. Inskränk- ningen, som var i det allmännas intresse, ansågs dock vara propor- tionerlig då klaganden inte kunde uppvisa någon förlust.117 Att markägare, vilka av etiska skäl var motståndare till jakt, tving- ades ställa sin mark till förfogande för gemensamma jaktområden har funnit utgöra ett oproportionerligt intrång i markägarnas egendomsskydd.118 Som omnämnts under avsnitt 6.2.5 finns i 2 kap. 15 § regerings- formen det grundlagsfästa egendomsskyddet. Bestämmelsen har beskrivits som en precisering av egendomsskyddet i Europakonven- tionen.119 Enligt första stycket i regeringsformens bestämmelse är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller 116Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 578 och 607, och m.fl., Regeringsformen, 2 uppl. 2018, s. 146 f. 117Banér v. , no. 11763/85, Commission decision of 9 1989, DR 60-A, p. 128, jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 600, och , Egendomsskyddet, ak.avh. 2000, s. 375 f. För ytterligare kommentar om det fria hand- redskapsfisket, se t.ex. , Äganderätt och demokrati, 2001, s. 19 ff. 118Chassagnou and Others v. [GC], nos. 25088/94 and 2 others, ECHR 1999-III, jfr , domar – , SvJT 1999 s. 762–768, på s. 763. Jfr för övrigt lagen (2000:592) om viltvårdsområden samt v. (dec. ), no. 11811/05, 1993/94:117 s. 15. Bakgrund om terrängkörning på annans mark något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att till- godose angelägna allmänna intressen. I andra och tredje stycket finns bestämmelser om rätt till ersättning. Det är inte bara den som innehar mark med äganderätt som skyddas mot s.k. rådighetsinskränkningar. Även den som innehar sådan egendom med någon form av nyttjanderätt åtnjuter skydd. Inskränkningar i egendomens faktiska användning som följer av avtal eller annars genom åtgärder av enskilda omfattas dock inte av grundlagsskyddet.120 För särskilt angelägna ändamål finns det möjlighet att tvångsvis ta i anspråk annans egendom eller begränsa användningen av mark eller byggnad. I förarbetenas allmänna motivering har angetts att det med angelägna allmänna intressen främst avses sådana ingrepp som är motiverade med hänsyn till naturvårds- och miljöintressen, men även till totalförsvarsintressen och ingrepp för att tillgodose sam- hällets behov av mark för bostäder och gator och andra kommunika- tionsleder m.m. Det slutliga ställningstagandet till vad som är ett angeläget allmänt intresse får göras från fall till fall i enlighet med vad som kan anses vara acceptabelt i ett demokratiskt samhälle.121 I författningskommentaren angavs vidare sammanfattningsvis att samhällets behov av mark för naturvårds- och miljöintressen, total- försvarsändamål och för bostadsbyggande, trafikleder, rekreation och andra liknade ändamål måste kunna tillgodoses. För sådana särskilt angelägna ändamål måste finnas möjlighet att tvångsvis ta i anspråk annans egendom eller begränsa ägarens möjligheter att fritt använda sin egendom. Det måste även vara möjligt att kunna vidta sådana åtgärder till förmån för enskild för att t.ex. anordna lämplig utfarts- väg eller förhindra olämplig eller störande bebyggelse i grannskapet. Sådana ingrepp i annans egendom får emellertid ske endast när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Detta kriterium ska vara uppfyllt för att ingrepp genom lagstiftning eller myndig- hetsbeslut i enskilds egendom över huvud taget ska få ske. 120Anders m.fl., Regeringsformen, 2 uppl. 2018, s. 148 f., m.fl., Grund- lagarna, kommentaren till 2 kap. 15 §, version 3A, och prop. 1993/94:117 s. 49. 1993/94:117 s. 15 f. Bakgrund om terrängkörning på annans mark närmare innebörden av uttrycket angelägna allmänna intressen är det inte möjligt att i detalj beskriva. Det är emellertid sådana ingrepp som är motiverade med hänsyn till intresset av att kunna tillgodose allmänhetens berättigade krav på en god miljö och möjligheterna att kunna bevara och skydda områden som är av särskild betydelse från naturvårdssynpunkt som i första hand åsyftas, liksom intresset av att kunna ge allmänheten tillgång till naturen för rekreation och frilufts- liv. Även samhällets behov av mark för vägar och andra kommunika- tionsleder m.m. måste givetvis kunna tillgodoses. Vad som är ett angeläget allmänt intresse måste till slut i viss mån bli föremål för en politisk bedömning där hänsyn då även måste tas till vad som är god- tagbart från rättssäkerhetssynpunkt i ett modernt och demokratiskt samhälle. Uttrycket anknyter till vad som gäller i fråga om egendoms- skyddet enligt Europakonventionen.122 Beträffande inskränkningar i användningen av mark eller bygg- nader för angelägna allmänna intressen hänvisades till inskränkningar i form av byggnadsförbud, användningsförbud, åtgärder enligt skogs- vårdslagen, strandskyddsförordnande, beslut om naturreservat och andra beslut enligt naturvårdslagen m.m. Det var således inskränk- ningar genom byggnadsreglerande och markreglerande bestämmelser som skulle omfattas av grundlagsskyddet.123 Gruvdrift har t.ex. bedömts ha sådan betydelse för landets eko- nomi att ett ianspråktagande av mark för sådan verksamhet har ansetts vara i det allmännas intresse, även om verksamhetsutövaren var ett enskilt företag.124 Också regeringsformens egendomsskydd ger uttryck för den s.k. proportionalitetsprincipen genom att allmänna intressen ska vägas mot enskilda intressen. Proportionalitetsprincipen har ansetts om- fatta tre moment. Är det aktuella ingreppet i egendomsskyddet ägnat att tillgodose det avsedda ändamålet (ändamålsenlighet)? Är ingreppet nödvändigt för att uppnå det avsedda ändamålet eller finns det mindre långtgående alternativ (nödvändighet)? 1993/94:117 s. 48. 1993/94:117 s. 49. Jfr SOU 1993:40, del A, s. 90 och 233 f. och 1993/94:KU24 s. 29. 124NJA 2013 s. 350 p. Bakgrund om terrängkörning på annans mark som det allmänna vinner i rimlig proportion till den skada som ingreppet förorsakar den enskilde (proportionalitet i strikt mening)?125 I rättstillämpningen har regeringsformens bestämmelse om egen- domsskydd ansetts kräva en prövning i det enskilda fallet av pro- portionaliteten mellan allmänintresset av ett tvångsförfogande och 125Se t.ex. och , Regeringsformen, 4 uppl. 2019, s. 85, och , De europeiska domstolarna och det svenska äganderättsskyddet, 2012, s. 91 ff. Se även t.ex. RÅ 1996 ref. 44, RÅ 1996 ref. 56 och RÅ 1999 ref. 76 avsnitt 5.5. 126Se t.ex. ”Parkfastigheten” NJA 2018 s. 753, NJA 2014 s. 332 p. 19 och NJA 2016 s. 868. Se även t.ex. NJA 2013 s. 350 p. 11 och ”Vägen” NJA 2017 s. 999 p. 7Utgångspunkter för en hållbar terrängkörning