sou · H7B338 · 2019-07-15 00:00:00 — Nya incitament för brottsmisstänkta att välja att medverka i brottmål För den misstänkte eller tilltalade i brottmål är frågan om motivation mer komplex. Den misstänkte har ingen uppgift att utföra i brott- målet utan kan förlita sig på att han eller hon skyddas av de rätts- säkerhetsgarantier som gäller för processen. Bland dessa finns rätten att tiga. Åklagaren har bevisbördan och den misstänkte kan passivt invänta vart utredningen och rättegången leder utan några krav på att yttra sig överhuvudtaget. Det kan aldrig förväntas av en misstänkt att i något avseende vara lojal med själva systemet. Att den misstänkte är passiv eller obstruerar kan inte bestraffas processuellt. Det är heller inte inom ramen för gällande ordning möjligt att, som exempelvis i , ställa krav på försvararen att medverka i processen i högre grad än vad klienten godkänner. Att införa be- stämmelser som ställer andra krav på försvararen än på en misstänkt är inte förenligt med nuvarande utformning av försvararrollen där klientlojaliteten är central. Reformer som förutsätter att försvararen skulle medverka i processen på något sätt, t.ex. närvara vid förhör eller lämna besked i olika frågor, utan ett uppdrag om det från sin klient skulle innebära överväganden om en radikal förändring av för- svararrollen som vi inte uppfattar ryms inom vårt uppdrag. Misstänktas aktivitet i brottmål förutsätter mot bakgrund av vad som sagts att det finns incitament för den misstänkte att aktivera sig. Att förhålla sig passiv är inte självklart en fördel för alla misstänkta personer i alla situationer. En misstänkt person kan ha en välgrundad vilja att exempelvis påskynda processen eller på annat sätt påverka utfallet av brottmålet genom sitt eget agerande. Nuvarande ordning innehåller bara ett begränsat utrymme för ett sådant inflytande för misstänkta i brottmål. Det kan visserligen sägas att möjligheten att få en snabbare prövning och därmed kortare häktnings- och/eller restriktionstider kan utgöra informella incitament för Ett ökat partsinflytande i brottmål medverkan i enskilda fall. Att den misstänktes uppgifter om egen brottslighet kan utgöra ett billighetsskäl som rätten ska beakta vid straffmätningen markerar vidare en kursändring i brottmålsproces- sen i den meningen att den tilltalade genom denna strafflindrings- grund tillåts ha ett faktiskt inflytande över hur utfallet av prövningen av brottsmisstanken mot honom eller henne blir. En misstänkt kan välja att lämna uppgifter om den egna brottsligheten och hoppas på att få ett lägre straff. Lagstiftaren har därmed tagit ställning för att en sådan motivator är önskvärd. Att den misstänkte inom ramen för prövningen av brottmålet tillåts att förhålla sig till alternativa scenarion beroende av hans eller hennes eget agerande bedömer vi vara helt legitimt, under förutsätt- ning att en sådan ordning omgärdas av rättssäkerhetsgarantier. Det är i våra överväganden framför allt utsikten om ett lindrigare straff, om begränsningar av brottmålets omfattning och om kortare hand- läggningstider inklusive mindre ingripande tvångsmedel som utgör möjliga incitament för misstänktas medverkan i brottmål. Om miss- tänkta erbjuds verktyg som innebär att de kan påverka någon av dessa faktorer genom att medverka i prövningen av brottsmisstan- karna är det vår bedömning att misstänkta också kommer att använda verktygen. Bedömningen stöds framför allt av erfarenheter från andra länder vars rättssystem innefattar sådana verktyg (avsnitt 5.4). 4.4.3En successiv fastlåsning inom ramen för förundersökningens syften Beskrivningen av förundersökningens syften har varit oförändrad då förundersökningsinstitutet infördes med rättegångs- balken. Under förundersökningen ska det utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal mot den som kan misstänkas (23 kap. 2 § RB). Målet ska genom för- undersökningen beredas på ett sådant sätt att bevisningen kan läggas fram i ett sammanhang vid huvudförhandlingen. Detta är vad som betraktas som förundersökningens två huvudsyften.58 58Ytterligare syften brukar sägas vara att ge den misstänkte insyn i utredningen så att han eller hon kan förbereda sitt försvar effektivt och att enligt 22 kap. 22 § RB klargöra eventuella skade- ståndsanspråk, jfr prop. 1994/95:23 s. 73 och delbetänkande från Beredningen för rättsväsen- dets utveckling, En ny uppgifts- och ansvarsfördelning mellan polis och åklagare, 2005:84 s. 108. Ett ökat partsinflytande i brottmål Inom ramen för denna beskrivning av förundersökningens syften har formerna för förundersökningsarbetet förändrats avsevärt . Undersökningsledare har numera relativt stora befogenheter att inom gällande förundersökningsplikt forma brottmålet utifrån processekonomiska och kriminalpolitiska överväganden och därmed bestämma vad prövningen i domstolarna ska gälla. Att berättelser som lämnas i polisförhör under förundersökningen ofta blir process- material vid huvudförhandlingen är vidare numera en etablerad ord- ning. Vid lagändringar som gällde teknisk dokumen- tation av förhör under förundersökningen angavs som ett av skälen för en sådan dokumentation att den kan få en betydelse för möjlig- heterna att i efterhand, t.ex. vid en huvudförhandling, kunna kon- trollera exakt vad den hörde har lämnat för uppgifter.59 En inspelad utsaga ger, enligt förarbetsuttalandena, ett bättre underlag för bedömningen av utsagan än en uppläsning ur ett förundersök- ningsprotokoll. Det får numera uppfattas som att det godtas att polisförhör ofta hålls i dubbla syften, nämligen dels för att utreda brottsmisstanken, dels för att säkra bevisning som kan komma att behövas vid en huvudförhandling. På motsvarande sätt hämtas infor- mation in med tekniska tvångsmedel eller annan teknisk säkring i dubbla syften. Informationen hämtas in för att utreda brottet, men redan vid inhämtningen står det ofta klart att informationen dess- utom kommer att ha en betydelse som bevis i en kommande rätte- gång. Att den beskrivning av förundersökningens syften som finns i i och för sig rymmer väsentligen nya former för förundersökningsarbetet uppfattar vi alltså framgår av den utveck- ling som redan har skett i detta avseende. Vilka ytterligare föränd- ringar av formerna för förundersökningens genomförande som kan införas inom ramen för de syften som anges för förundersökningar kan diskuteras. Var gränsen går beror inte minst på hur eventuella reformer utformas lagtekniskt. Vår grundhållning är emellertid, att frågan om vilka åtgärder som ryms inom förundersökningens syften måste bedömas utifrån vad som redan har skett i detta avseende. Utrymmet för ny reglering av förundersökningsarbetet måste därför enligt vår bedömning uppfattas vara relativt generöst. 2016/17:68 s. 40 f. Ett ökat partsinflytande i brottmål 4.4.4Åtgärder som gäller förundersökningen För att straffprocessens ramar, i enlighet med våra direktiv, ska kunna bestämmas på ett tydligare sätt under förundersökningen bör parternas val i högre grad tillåtas inverka på handläggningen av brott- målet. En sådan utveckling förutsätter att åklagare ges beslutsbefog- enheter om sådant som kan utgöra ett incitament för brottsmisstänkta att medverka i högre grad. Det handlar i första hand om utökade be- fogenheter för åklagare att besluta om begränsningar av brottmålen och om följderna av brott (kap. 5). Vissa förtydliganden om vad som gäller i fråga om misstänktas insyn under förundersökningar behövs som en följd av våra överväganden om åtgärder under förundersök- ningen (kap. 7). 4.5Tydligare ramar för straffprocessen genom parternas ställningstaganden under förberedelsen Vår bedömning: För att straffprocessens ramar ska kunna be- stämmas på ett tydligare sätt under förberedelsen av brottmål måste såväl domare som parter, utifrån sina respektive roller, agera för att klargöra inställningar, grunder, bevisuppgift och andra ställningstaganden inför rättegångar. En sådan utveckling kräver en tydligare reglering om vad som förväntas. 4.5.1En ökad betydelse för förberedelsen i brottmål Syftet med den reglering av förberedande åtgärder som finns i rätte- gångsbalken är att ge domare en möjlighet att bereda målet så att huvudförhandlingen kan genomföras koncentrerat.60 Att målen är väl beredda när huvudförhandlingen inleds är nödvändigt för att rätte- gångsordningen ska fungera som det är tänkt. Det gäller i synnerhet stora och komplicerade brottmål. En faktor som vi har förhållit oss till vid överväganden om hur straffprocessens ramar kan bestämmas tydligare är att förundersökningar numera inte alltid fullt ut upp- fyller sitt förberedande syfte inför huvudförhandlingar. – en kommentar på internet, kommentaren till inledningen till kapitel 45, jfr 45:10–13 RB samt 51:10 och 51:12 RB. Ett ökat partsinflytande i brottmål fallet framgår bl.a. av den omfattande praxis vad gäller kompletter- ingar av förundersökningar efter att åtal har väckts som före- kommer.61 Många åklagare med erfarenhet av dessa mål vittnar om att utredningsarbetet tar ny fart i samband med att huvudförhand- lingen i tingsrätten inleds på grund av att försvaret då kommer med processuella invändningar.62 En följd av den kompletteringsinflation efter åtal som vi uppfattar har utvecklats vid hanteringen av många brottmål är att innehållet i förundersökningar inte nödvändigtvis på ett rimligt förutsebart sätt speglar innehållet i en kommande rätte- gång. I de fall då förundersökningen fortsätter efter att åtal är väckt kommer processinnehållet under huvudförhandlingen att skilja sig från processinnehållet från förundersökningen. kan skillnaden mellan innehållet under förundersökning och vid huvudförhandling vara betydande. Att detta är en verklighet att förhålla sig till innebär dels att det finns en risk för en viss ”överutredning” under för- undersökningen för att täcka upp för alla eventualiteter och undvika kompletteringar, dels till att det uppstår svårigheter för parterna, främst åklagaren, att begränsa sina bevisuppgifter inför rättegångar. Båda dessa effekter bidrar i sin tur till att brottmålen blir stora. Som en följd av den beskrivna utvecklingen när det gäller för- undersökningar har betydelsen av domares förberedelsearbete ökat i framför allt de stora brottmålen. Trots vissa lagändringar för att öka domares aktivitet under förberedelsestadiet, så är tillämpningen av bestämmelserna om förberedelseåtgärder fortfarande begränsad.63 Det finns dessutom, har vi uppfattat, på vissa håll en uppgivenhet från parterna när det gäller det meningsfulla i att medverka i för- beredande åtgärder. Uppgiften att säkerställa att lagstiftarens inten- tioner om förberedelsearbetet uppfylls är en metodutvecklingsfråga för domstolarna. Mycket arbete har också vidtagits i det avseendet.64 61Utredningens delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål, SOU 2017:7 s. 70 f. 62Stora förundersökningar och brottmål. Utveckling, omfång och karaktär, BRÅ rapport 2017:4 s. 88. 63Utredningens delbetänkande Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål, SOU 2017:7 s. 87 f. 64Exempelvis arbetet i projekt om handläggningen av stora och komplicerade mål, se rapporten skräddarsydd rättegång – och vägen dit (2015); tingsrätts projekt om stora mål, se Rapport från arbetsgruppen för en effektivare hantering av stora och kom- plicerade mål (2015); program för hanteringen av stora och komplicerade ärenden, se rapporten av stora och komplicerade ärenden (2016); Ekobrotts- myndighetens projekthandbok 2006:1; interna förstudie om stora brottmål avslutade –2014, promemoria (2016) och Operativa rådets rapport i stora brottmål (2015). Ett ökat partsinflytande i brottmål Kraven på hur förberedelsen ska användas för att bättre kunna klar- göra vad brottmålet handlar om behöver emellertid, bedömer vi, också understödjas av ytterligare lagstiftningsreformer. En huvud- princip bör vara att inställningar, grunder, bevisuppgifter och andra ställningstaganden ska vara klarlagda i stora brottmål när en huvud- förhandling inleds. Vidare bör det som har förekommit under för- beredelsen tydligare kunna göras till en del av processmaterialet vid rättegångar, för att understryka att det som sker under förberedelsen har en betydelse för rättegångens genomförande. I ett brottmålsförfarande som utgår från att det är parterna som an- svarar för processens sakinnehåll, dvs. processmaterialet, måste det vara tydligt att domare ansvarar för processens genom- förande. Domarens uppgift kan i våra överväganden beskrivas som att han eller hon, genom kontakter med parterna, ska se till att pro- cessen kommer att handla om det som är det egentliga processföre- målet. Det är alltså frågan om en processledande och konfliktlösande domarroll som kräver både en hög aktivitet och en tillgänglighet i förhållande till parterna under målets beredning. För att undvika att tid och resurser läggs på presentation av be- visning använder sig domare vid internationella brottmålstribunaler och domstolar av en ordning med rättegångspromemorior där par- terna ombeds utveckla sina ståndpunkter under förberedelsen och med s.k. agreed facts som är ett registreringsförfarande i fråga om sakomständigheter och fakta som parterna i ett brottmål är överens om (avsnitt 5.4.4). Domstolarna har i dessa fall en uppgift som mot- tagare av uppgifter från parterna. Samma rätt att tiga och att ändra sig gäller för tilltalade vid dessa domstolar som i våra. Det finns lika lite i dessa domstolar som i våra någon möjlighet processuellt be- straffa en tilltalad som inte vill uppge något. Att processverktygen har införts i ett effektivitetsskapande syfte tyder på att det finns ett värde i att skapa sådana verktyg för domares processledande funk- tion under förberedelsen även om verktygen inte är tvingande för parterna. I våra överväganden bedömer vi att en tydligare reglering av domarens ansvar i det förberedande arbetet har en betydelse för omfattningen av parternas medverkan på ett generellt plan, trots att Ett ökat partsinflytande i brottmål domarna inte förses med ytterligare befogenheter i förhåll- ande till parterna. Att befästa betydelsen av domares processledande roll redan under förberedelsen hjälper, bedömer vi, en utveck- ling mot tydligare ställningstaganden från parterna i de frågor som gäller inställning, grunder och bevisuppgift. 4.5.3Åtgärder som gäller förberedelsen För att straffprocessens ramar ska kunna bestämmas på ett tydligare sätt under förberedelsen av brottmål måste såväl domare som parter utifrån sina respektive roller agera för att klargöra inställningar, grun- der, bevisuppgift och andra ställningstaganden inför rättegångar. En sådan utveckling kräver en tydligare reglering om vad som förväntas och vilken betydelse det som sker under förberedelsen ska ha vid huvudförhandlingen (kap. 6). Det som förekommit under förbere- delsen ska i högre grad kunna utgöra processmaterial för att det inte ska bli frågan om dubbelarbete. 4.6Bättre förutsättningar för en koncentrerad rättegång och ett fullgott beslutsunderlag i domstolarna Vår bedömning: De förslag som vi lämnar om en successiv fast- låsning av brottmålsprocessen genom parternas ställningstagan- den och en tidig bevissäkring samt de förslag som vi lämnar om ett aktivt förberedelsearbete leder till bättre förutsättningar för en koncentrerad rättegång och ett fullgott beslutsunderlag i dom- stolarna. En utveckling med ett större partsinflytande i brottmål förutsätter dessutom att domares processledande roll framgår av regelverket. Ett ökat partsinflytande i brottmål 4.6.1Parternas frihet att bestämma processens sakinnehåll En utgångspunkt för alla de överväganden vi har gjort inom ramen för arbetet har varit att brottmålsprocessen som helhet måste vara någorlunda förutsebar för att det ska vara möjligt att upprätt- hålla koncentrationsprincipen i domstolarna. Att det med rimlig grad av precision går att förutse vad en rättegång kommer att handla om genom att utgå från vad som har hänt före rättegången bör vara det normala. De överväganden vi gör om en successiv fastlåsning av brottmålet genom parternas ställningstaganden under förundersök- ningen och förberedelsen har därför betydelse även i den här delen av uppdraget. Vidare kommer, är vår bedömning, de förslag vi redan har lämnat om en utökad möjlighet för parterna att åberopa tidiga förhör som bevisning (SOU 2017:98) att leda till bättre förutsättningar för en koncentrerad rättegång utan att de kvalitetskrav som gäller för be- slutsunderlag i brottmål frångås. Våra tidigare överväganden utgör därför grunden för våra vidare överväganden om bättre förutsätt- ningar för koncentrerade rättegångar och ett fullgott beslutsunder- lag i domstolarna. Parterna bör vara de som styr brottmålsprocessens sakinnehåll, inklusive vilken bevisning som läggs fram. Parterna bör vara så fria som möjligt inom ramen för en rättssäker prövning att lägga fram bevisning i den form som de själva bedömer är bäst i det enskilda fallet. Ett utökat utrymme för att lägga fram bevisning som redan är dokumenterad är i linje med den utveckling med förbättrade för- utsättningar för koncentrerade rättegångar som uppdraget i denna delen syftar till. Domarens uppgift bör vara att opartiskt ta emot och bedöma det som parterna lägger fram eller yrkar. Det bör inte längre vara domarens uppgift att garantera utredningens fullständighet. 4.6.2Åtgärder som gäller prövningen i domstol En utveckling med ett större partsinflytande i brottmål förutsätter att domares processledande roll framgår av regelverket. Domarnas utrymme att komplettera förundersökningar eller att inhämta bevis- ning i skuldfrågan bör därför begränsas till de fall då en part har framställt yrkanden i dessa frågor (kap. 8). En följd av de övervägan- den om en friare bevisföring för parterna som bl.a. motiverade de Ett ökat partsinflytande i brottmål förslag om tidiga förhör som vi redan lämnat (SOU 2017:7) är vidare att även skriftliga vittnesattester bör tillåtas i högre grad (kap. 9). 4.7Parterna ska inte låsa fast rättskraften Våra överväganden om en successiv fastlåsning av brottmålet under förundersökningen och förberedelsen genom ett ökat partsinflytan- de omfattar inte frågan om att tidigarelägga rättskraften i brottmål. Vi utgår dessutom från en fortsatt fri bevisföring. Dessa två omstän- digheter innebär att vi inte överväger reformer om att parternas ställ- ningstaganden låser fast processen i formell mening innan det finns en lagakraftvunnen dom från en domstol. Vår bedömning är att båda parter i processen måste behålla en viss frihet att förhålla sig till vad efterkommande nya omständigheter innebär för de ställningstagan- den som redan har gjorts. En absolut bundenhet skulle vara praktiskt svårgenomförbar med en bibehållen ambition att undvika materiellt oriktiga domar. Detta gäller självfallet i särskilt hög grad för den misstänkte, som har en grundläggande rätt att ändra sig eller komma med nya upp- gifter inom ramen för sitt försvar. Det skulle, bedömer vi, vara oför- enligt med krav om en rättvis rättegång att i formell mening låsa fast den misstänkte vid ett visst ställningstagan- de. Men även brottsbekämpande myndigheter måste, om än i en mer begränsad omfattning, ha åtminstone en viss möjlighet att ompröva sina beslut om det kommer fram nya omständigheter som påverkar ett tidigare beslut. Så länge det inte finns en lagakraftvunnen dom kommer det enligt våra förslag därför även fortsättningsvis att finnas en viss rörlighet i processen. Att så är fallet kan verka hämmande för parternas tillit till pro- cessverktygen. Tillit till systemet förutsätter, för båda parter, en upp- fattad hög grad av förutsebarhet och pålitlighet. Trots att de process- verktyg vi överväger inte kommer leda till rättskraft i ett tidigare skede gör vi emellertid bedömningen att de nya processverktygen kommer att leda till en fastlåsning av parternas ställningstaganden i praktiken. De ställningstaganden från parterna som låser fast pro- cessen ska nämligen lämnas och dokumenteras på ett sådant sätt att de, även vid en efterföljande granskning, kommer vara robusta. Ut- rymmet att ändra sig kommer därför i praktiken att vara begränsat. Ett ökat partsinflytande i brottmål Reformen kommer, är vår bedömning, att kunna uppfattas som för- utsebar och pålitlig. En ambition med utredningsarbetet är att föreslå åtgärder som leder till att straffprocessen kan låsas fast successivt genom parternas ställ- ningstaganden och en utökad möjlighet att använda information ur förundersökningen som bevisning. En fråga som väcks vid över- väganden om att låta åtgärder under förundersökningen få en direkt betydelse för den vidare handläggningen är var gränsen för sådana reformer går innan tyngdpunkten för rättskipningen förflyttas till förundersökningen på ett olämpligt sätt. Frågan avgörs av hur even- tuella reformer utformas lagtekniskt. Att tyngdpunkten i brottmåls- processen genom våra förslag kommer att fördelas över en större del av processen är klart. Vår hållning är dock att utrymmet för att dra slutsatsen att rättskipningen på ett principstridigt vis flyttats från domstolarna får uppfattas som begränsat så länge brottmål avgörs slutligt i en tvåpartsprocess vid muntliga, omedelbara och koncen- trerade rättegångar enligt principen om fri bevisprövning samt så länge rättskraft i brottmål inträder genom lagakraftvunnen dom. 5Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan 5.1Ett nytt ramverk i för misstänktas medverkan i förundersökningar 5.1.1En beskrivning av ramverket För att personer som är misstänkta för brott ska vara villiga att med- verka i förundersökningsarbetet krävs det i regel att det finns någon fördel för den misstänkte att vinna med att medverka. Att miss- tänkta har en egen vilja att ställa saker till rätta helt utan egen förekommer naturligtvis. Men det går inte att införa regler som tvingar en person som är misstänkt för brott att avstå från sin rätt att tiga. Det är inte heller möjligt att bestraffa en person som utnyttjar sin rätt att tiga. Däremot är det möjligt att införa regler som innebär att en misstänkt som väljer att medverka belönas för denna medverkan. En ökad grad av medverkan från misstänkta i brottmål kräver därför att det skapas nya incitament för sådan medverkan. Att en misstänkt som överväger att medverka i förundersöknings- arbetet har en möjlighet att först föra en dialog med den besluts- fattare som förfogar över incitamenten för medverkan bedömer vi innebär fördelar såväl för förutsättningarna för att den misstänkte ska välja att medverka som ur rättssäkerhetssynpunkt. Om en miss- tänkt kan få en uppfattning om hur utrymmet för en mer förmånlig hantering ser ut i det enskilda fallet, ökar sannolikheten för att den misstänkte gör ett välgrundat val att medverka eller att tiga. En för- utsättning för den slutsatsen är då förstås att formerna för hur kon- takterna mellan beslutsfattaren och den misstänkte sker är rättssäkra. Försvararnärvaron är därvid central. Starkare incitament för misstänktas utredningsmedverkan Det vi ser framför oss är, att skapa en ny möjlighet till överlägg- ningar mellan misstänkta och åklagare under förundersökningen i frågan om vad misstänktas medverkan i brottmålet skulle kunna leda till i det enskilda fallet. Initiativet till sådana överläggningar ska kunna komma från antingen den misstänkte själv, som kan meddela att han eller hon har ett intresse av att lämna uppgifter till myndigheterna, eller från myndigheten, som kan fråga den misstänkte om han eller hon har intresse av att lämna uppgifter till myndigheten. Den miss- tänktes intresse av att medverka i brottmålet ska vara ingångsvärdet för överläggningen. Det måste vidare vara en förutsättning att den miss- tänkte är delgiven skälig misstanke i form av en gärningsbeskrivning som sätter ramen för eventuella överläggningars innehåll.