sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — Privatpersoner har kontaktat utredningen för att lämna syn- punkter på terrängkörning. 3 Den nuvarande regleringen Genom det växande antalet snöskotrar och väcktes frågan om en reglering av snöskoter- körning, men även om terrängkörning i allmänhet. Det framhölls att framför allt snöskoterkörning orsakade störningar i form av avgaser och buller, liksom skador på mark och växtlighet. fanns det viss reglering i form av trafik- och ordningsbestämmelser samt bestämmelser om områdesskydd, främst naturreservat. Genom lagen (1972:606) om körning i terräng med motordrivet fordon infördes den första regleringen av terrängkörning. Lagen trädde i kraft och var från början bestämd att gälla till utgången av 1975. Den tillfälliga lagen var relativt kortfattad och övergripande. Den närmare regleringen av terrängkörning fanns genom materiella bestämmelser och bemyndiganden i terrängtrafik- kungörelsen (1972:594). trädde den nuvarande terrängkörningslagen (1975:1313) i kraft. Terrängtrafikkungörelsen fortsatte att gälla med vissa ändringar. Nuvarande terrängkörningsförordning (1978:594) trädde i kraft . En av nyheterna var en katalog med generella undantag från förbuden i lagen. fanns det bemyn- diganden att meddela undantag i enskilda fall, vilket ledde till ett närmast regelmässigt dispensgivande. En annan nyhet var att det inrättades tolv förbudsområden i de fyra fjällänen, dvs. (numera ), , Västerbot- tens och . Terrängtrafikkungörelsen fortsatte att gälla med vissa följdändringar. En översyn av terrängkörningslagstiftningen gjordes av Natur- vårdsverket , vilken behandlades i regeringens skrivelse 1984/85:203. Denna översyn ledde inte till några ändringar i terrängkörningslagstiftningen. En större förändring av terrängkörningslagstiftningen skedde 1997 till följd av den s.k. Fjällpropositionen, som syftade till en håll- bar utveckling i landets fjällområden.1 Kommunerna fick då möjlig- het att inrätta egna förbudsområden och de statliga förbudsområdena utökades till 16 och kom därefter att benämnas regleringsområden. infördes en klassificering av regleringsområdena i nivåerna A, B och C. En annan nyhet var förbudet mot körning på snötäckt jordbruksmark, om det inte är uppenbart att körning kan ske utan risk för skada på marken. Efter denna reform har mindre justeringar gjorts i terrängkörningslagstiftningen. Genom trafikförordningen (1998:1276), vilken trädde i kraft , infördes gemensamma bestämmelser om trafik på väg och i terräng. Terrängtrafikkungörelsen kom därefter att endast innehålla bestämmelser om terrängfordons beskaffenhet samt utrust- ning och kontroll av terrängfordon. Terrängtrafikkungörelsen upp- hävdes då fordonslagen (2002:574) infördes. gjordes en ändring av terrängkörningslagstiftningen då det hade upptäckts att det bemyndigande som getts kommunerna genom ändringarna 1997 inte haft stöd i lag, varför ett antal kommu- nala reglerings- eller förbudsområden inte haft laglig grund.2 3.2Kartläggning av regleringen om terrängkörning och terrängmotorfordon Bestämmelser om terrängkörning och terrängmotorfordon finns i flera lagar och förordningar samt i myndighetsföreskrifter. Följande avsnitt utgör en kartläggning av lagstiftningen som regl- erar terrängkörning med motordrivet fordon och terrängmotorfordon samt vilka krav som gäller för förande av terrängmotorfordon. 1995/96:226. 2Se SFS 2018:436. Terrängkörningslagen (1975:1313) är enligt förarbetena en förbuds- lag som syftar till att skydda allmänna intressen mot skador och störningar som orsakas av trafik med motordrivna fordon.3 Terrängkörningslagen tar sin utgångspunkt i ett generellt förbud för körning 1) på barmark, 2) på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen och 3) på snötäckt jordbruksmark, om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på marken (1 § första stycket terrängkörningslagen). Inom de delar av fjällområdet som regeringen bestämmer är enligt 1 § andra stycket terrängkörningslagen körning i terräng med motor- drivet fordon förbjuden även på annan mark (i förordning benämnda regleringsområden). Förbuden gäller oavsett om det är fråga om mark som enskild äger, mark som enskild har särskild rätt till eller mark som ägs av staten eller en kommun. Bemyndiganden om undantag från förbuden I de ursprungliga förarbetena till terrängkörningslagen anförde departe- mentschefen att han hade för avsikt att i lagens tillämpningsförordning under vissa förutsättningar undanta körning med terrängfordon för vissa näringar och vissa allmänna behov.4 Han angav vidare att läns- styrelsen borde kunna undanta erforderliga skoterleder från förbudet enligt 1 § andra stycket. Enligt 2 § terrängkörningslagen får således regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddela före- skrifter om undantag från förbud eller i särskilt fall medge undantag från förbud eller föreskrifter enligt 1 § terrängkörningslagen i fråga om körning i räddningstjänst eller viss näringsutövning eller när det annars finns särskilda skäl. För de 16 regleringsområdena får föreskrifter eller undantag med- delas om det finns synnerliga skäl. I förarbetena till vissa ändringar i terrängkörningslagen – som innebar en skärpning av kraven för undan- 1995/96:226 s. 23. 1975/76:67 s. 44 f. tag i regleringsområdena – anfördes att områdenas kvalitet för frilufts- liv är beroende av i vilken utsträckning tystnaden och ostördheten kan bevaras.5 Systemet med dispenser inom regleringsområdena bygger på en restriktiv hållning för att uppnå syftet med att skydda områdena. Enligt regeringen hade det emellertid visat sig att undantag medgetts i alltför stor utsträckning. Genom att ge möjlighet för regeringen att skärpa villkoren för att få medge dispens ansågs förutsättningarna öka för att upprätthålla kvalitetsaspekten i dessa värdefulla natur- och rekreationsområden i fjällen så som varit avsikten. Bemyndigande om förbud eller begränsningar Enligt 3 § terrängkörningslagen får regeringen eller den myndighet eller kommun som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om förbud mot eller begränsningar för sådan körning i terräng med motor- drivet fordon inom visst område som i annat fall än som avses i 1 § kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmän syn- punkt. Sådana föreskrifter får dock inte innebära något onödigt hinder för körning som är till nytta för ortsbefolkningen eller som behövs för yrkesutövning eller annat nyttigt ändamål. En ändring av 3 § terrängkörningslagen trädde i kraft den 1 juli 2018.6 Bakgrunden till ändringen var enligt förarbetena att det i rätts- tillämpningen uppmärksammats att det saknats stöd i lag för den be- stämmelse i terrängkörningsförordningen som gällt och som gett kommunen rätt att förbjuda eller meddela föreskrifter för viss terrängkörning. Det finns behov av att kunna besluta om tillfälliga eller i vissa fall mer stadigvarande förbud eller föreskrifter för terrängkörning i enlighet med 3 § terrängkörningslagen. Beslut om tillfälliga kommu- nala skoterförbud fattas i anslutning till renarnas kalvnings- period i syfte att värna renkalvarna. Renkalvningen inträffar oftast i början eller , men renarna är extra störningskänsliga , dvs. tiden före, under och efter kalvningen. Stressas renarna i anslutning till kalvningen är det inte ovanligt att vajorna kastar sina kalvar (missfall). Beslut om tillfälliga kommunala skoter- förbud för att värna renkalvar gäller därför vanligen och 1995/96:226 s. 73 f. 2017/18:192 s. 1. I , där snön kan ligga kvar relativt länge, kan det behövas förbud även in för att skydda renkalvar. kan det behövas tillfälliga förbud, t.ex. för att värna älgar, renar och andra djur i perioder när livsvillkoren är försvårade för lokala populationer. Försvårade livsvillkor kan t.ex. uppstå om det regnar och bildas is eller skare som gör det svårt för djuren att hitta föda, om det blir väldigt mycket snö eller om det är ovanligt kallt.7 För tillsyn över att bestämmelserna i terrängkörningslagen efterlevs inom de 16 regleringsområdena får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utse naturvårdsvakter enligt 3 a § första stycket terrängkörningslagen. Enligt paragrafens andra stycke får en natur- vårdsvakt avvisa den som utan att ha rätt till det kör med motordrivet fordon inom regleringsområde. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot bestämmel- serna i 1 § första stycket 1–3 terrängkörningslagen eller mot förbud eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen döms till böter. Om gärningen är ringa ska det inte dömas till ansvar. Om gärningen är belagd med strängare straff i döms det inte heller till ansvar. (4 § terrängkörningslagen.) Preciseringar och undantag från förbud Terrängkörningsförordningen (1978:594) innehåller preciseringar av stadgandena i terrängkörningslagen samt bestämmelser om undantag från lagens förbud. 2017/18:192 s. 6. har meddelat allmänna råd till terrängkörningslagen och terrängkörningsförordningen, publicerade i (NFS 2005:1). Delar av de allmänna råden är in- aktuella då det gjorts ändringar i framför allt terrängkör- ningsförordningen. De allmänna råden utgör i de delar som fortfar- ande är tillämpliga en vägledning för hur terrängkörningslagen och terrängkörningsförordningen bör tillämpas, t.ex. vid dispensgivning. I 1 § första stycket terrängkörningsförordningen föreskrivs en rad generella undantag från förbudet mot terrängkörning på barmark enligt 1 § första stycket 1 i lagen. De flesta undantagen gäller yrkes- utövning. Statliga och kommunala tjänstemän har således rätt, när ärenden eller åtgärder inte kan utföras på något annat lämpligt sätt, att i tjänsteärende köra i terrängen på barmark. Undantag med samma förbehåll gäller även för läkare, distriktssköterskor, barnmorskor och veterinärer i yrkesutövning, för fjällräddningen samt vid statlig och . I allmänna råd sägs i fråga om fjällräddningen bl.a. att undantaget bör anses omfatta rädd- ningsaktioner samt sådant rekognoseringsarbete som är nödvändigt för att kunna fullgöra fjällräddningsuppdraget, t.ex. rekognosering för att bedöma lavinfara. Motordrivna fordon får enligt 1 § andra stycket terrängkörnings- förordningen också köras i terräng på barmark av alla de som utför 1)projektering, byggande, underhåll och skötsel av kraft-, gas-, vatten- eller avloppsledningar samt radio- eller teleanläggningar, 2) projek- tering, byggande, underhåll och skötsel av vägar, 3) transport av sjuka personer till läkare eller sjukvårdsanstalt eller i andra jämförliga trängande fall, 4) underhåll av renskötselanläggning och för arbete med renskötsel vid bevakning av renar och vid drivning och samling av renar inför förestående märkning, slakt eller flyttning samt för renskötarnas försörjning med livsmedel och andra daglig- varor i direkt samband med renskötseln, 5) hämtning av fälld björn, älg, hjort eller vildsvin till lämpligast belägna bilväg samt vid arbete inom vilthägn i direkt samband med uppfödning av djurart för vilket hägnet är avsett och 6) skötsel- och anläggningsarbete inom park-, idrotts- eller friluftsområden. Som det måste uppfattas gäller undan- tagen enligt 1 § andra stycket terrängkörningsförordningen utan kravet i första stycket på att ärenden eller åtgärder inte kan utföras på något annat lämpligt sätt. När det gäller renskötseln har inte meddelat något allmänt råd, men i verkets handbok till terrängkörningslagstift- ningen uttrycks att undantaget inte omfattar samtliga fall av körning i samband med jakt eller fiske som annars anses ingå i renskötsel- rätten och är tillåten enligt 25 § rennäringslagen (1971:437).8 I de fall jakten eller fisket är en del av renskötarnas försörjning med livsmedel i direkt samband med renskötseln får den däremot anses omfattas av undantaget. Renskötarnas arbete med binäringar, såsom turism, ingår inte i undantaget från terrängkörningsförbudet. När det gäller hämtning av fälld björn, älg m.m. bör enligt Natur- vårdsverkets allmänna råd körning i första hand ske på stig såvida körningen inte riskerar att skada en stig som är avsedd för frilufts- livet. Om en sådan stig riskerar att skadas bör körningen i stället ske vid sidan av stigen. Körning på känsliga marker bör undvikas. Enligt 1 § tredje stycket 1 terrängkörningsförordningen är det tillåtet att använda motordrivna fordon på enskilda utfartsleder eller andra sådana enskilda färdleder i terrängen som är avsedda för motor- fordonstrafik. Enligt allmänna råd bör undantaget för enskilda färdleder i terrängen som är avsedda för motorfordons- trafik inte anses omfatta leder eller spårbildningar som skapats av motordrivna fordon i samband med transporter eller i samband med annan körning inom exempelvis skogsbruk, jordbruk, anläggnings- arbeten eller rennäring. Enligt 1 § tredje stycket 2 terrängkörningsförordningen är det tillåtet att använda fordonen inom tomter, järnvägs- eller fabriks- områden eller andra arbetsplatser, särskilt anordnade tävlings- eller övningsområden eller andra liknande områden. Detta undantag gäller dock inte inom regleringsområdena enligt vad som framgår av 7 § tredje stycket. Särskild försiktighet ska enligt 2 § terrängkörningsförordningen iakttas vid barmarkskörning på kalfjäll för att motverka skador på naturmiljön, undvika buller samt andra störningar av betydelse. Av 3 § terrängkörningsförordningen framgår att fordon får ställas upp eller parkeras i anslutning till väg. 8Naturvårdsverkets handbok , 2005:1, utgåva 1, s. 25. 1992/93:32 s. 130. Körning i plant- eller ungskog och på jordbruksmark I 4 § terrängkörningsförordningen görs en precisering som säger att förbudet enligt 1 § första stycket 2 i lagen för terrängkörning på snö- täckt mark med plant- eller ungskog gäller sådan skog vars medelhöjd över snötäcket är lägre än . Detta gäller dock inte vid de undantag som anges i 1 § första stycket terrängkörningsförordningen, bl.a. för statliga och kommunala tjänstemän i tjänsteärende. Av 5 § framgår att detta även gäller körning på jordbruksmark. Av 6 § terrängkörningsförordningen framgår att de förbud som avses i 1 § andra stycket i lagen gäller inom de fjällområden i , Jämt- lands, och som anges i bilaga 1–16 till terrängkörningsförordningen. Områdena är som tidigare nämnts 16 till antalet, benämns regleringsområden och klassificeras A–C. Klassificeringen av regleringsområdena, som görs med utgångs- punkt i terrängkörning på snötäckt mark, avgör begränsningens om- fattning. A-områdena utgörs av områden utan allmänna skoterleder och med mycket starka begränsningar för körning med terrängskoter. B-områdena utgörs av områden med få allmänna skoterleder och med starka begränsningar för körning med terrängskoter. C-områdena utgörs av områden som kan inrymma flera allmänna skoterleder och med begränsningar för körning med terrängskoter. En närmare be- skrivning av områdenas avgränsning och föreskrifter för områdena finns tillgängliga hos . Endast skoterleder som är allmänna får finnas inom regleringsområdena, såvida det inte i ett enskilt fall medges undantag enligt 12 § terrängkörningsförordningen. Inom ett regleringsområde kan det finnas områden med olika klassificeringar. Av 7 § terrängkörningsförordningen framgår att trots vad som sägs i 6 § får motordrivna fordon allmänt sett användas inom reglerings- områdena i jord- eller skogsbruk. Detta gäller även för fast boende inom området för körning närmaste väg mellan bostaden inom området och regleringsområdets gräns. Terrängskoter får användas för körning på allmän skoterled och av den som är fast bosatt inom området för körning närmaste väg mellan bostaden och allmän skoterled eller gränsen för regleringsområdet. Förutom de ovannämnda undantagen gäller inom regleringsområde undantag för körning med motordrivna fordon för statliga och kom- munala tjänstemän i tjänsteärende, för läkare, distriktssköterskor m.fl., för fjällräddningen m.m., för alla de som utför projektering, byggande m.m., för transport av sjuka, för renskötsel, för hämtning av fälld björn m.m.samt på enskilda utfartsleder eller andra sådana färdleder som är avsedda för motorfordonstrafik (7 § tredje stycket terrängkörnings- förordningen). En allmän skoterled är enligt 8 § första stycket terrängkörningsför- ordningen en markerad vinterled där terrängskotrar9 enligt särskild utmärkning får framföras när marken är snötäckt. eller en kommun svarar för skoterledhållningen på en sådan led. En allmän skoterled ska ges ett sådant läge och utförande att kör- ning på leden kan ske på ett säkert och i övrigt tillfredsställande sätt med hänsyn till såväl omgivningen som de som färdas på leden. Den som svarar för skoterledhållningen får föreskriva vilken typ av terrängmotorfordon eller terrängsläp som får framföras på leden. En allmän skoterled ska förses med särskild markering. Om kör- ning utanför leden inte är tillåten ska leden vara utmärkt med påbuds- märke D9 enligt vägmärkesförordningen (2007:90). får enligt 10 § terrängkörningsförordningen beslu- ta om en allmän skoterled inom ett regleringsområde. Inom övriga områden får eller kommunen besluta såväl om en skoter- led ska vara allmän som om en sådan led ska dras in. För beslut om allmän skoterled krävs medgivande av berörd markägare. Övriga bestämmelser om undantag Om det finns särskilda skäl får föreskriva om undantag eller besluta om undantag i enskilda fall från bestämmelserna i 1 § terrängkörningslagen. Inom regleringsområden som klassificerats 9Terrängskotrar delas in i snöskotrar och terränghjulingar (2 § lagen [2001:559] om vägtrafik- definitioner). Denna indelning gäller fr.o.m. . Före det datumet fanns bara begreppet terrängskoter i registreringshänseende. som A-område får sådana undantag medges endast om det finns syn- nerliga skäl. (12 § terrängkörningsförordningen.) Den som medgetts undantag för körning inom ett reglerings- område är skyldig att inom det område där undantaget gäller på upp- maning av naturvårdsvakt eller polisman visa upp beslutet eller på annat sätt visa att undantag har medgetts (13 § terrängkörnings- förordningen). Innan beslutar om en allmän skoterled inom ett regler- ingsområde eller en anläggning för allmän skoterled ska samråda med (14 § terrängkörningsförordningen). Föreskrifter om förbud eller begränsningar Av 15 § terrängkörningsförordningen framgår att en kommun får meddela föreskrifter om förbud mot eller begränsningar för sådan kör- ning i terräng med motordrivet fordon som i annat fall än som avses i 1 § i lagen kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Kommunen ska ge tillfälle att yttra sig. får enligt 16 § terrängkörningsförordningen meddela samma slags föreskrifter när det är fråga om ett område som omfattar mer än en kommun, men endast i sådana fall. Föreskrifter om förbud eller begränsningar enligt 15 eller 16 §§ terrängkörningsförordningen får inte innebära något onödigt hinder för körning som är till nytta för ortsbefolkningen eller som behövs för yrkesutövning eller annat nyttigt ändamål. Beslut om föreskrifter om förbud eller begränsningar ska delges markägaren. Naturvårdsvakt för tillsyn inom regleringsområde förordnas enligt 17 § terrängkörningsförordningen av i det län där natur- vårdsvakten har sitt hemvist. I 18 § anges att det finns särskilda bestämmelser om körning i terr- äng för Försvarsmakten, eller den kommunala organisationen för räddningstjänst under utbildning och höjd bered- skap. Av 19 § framgår att trafikregler för terräng finns i trafikförord- ningen (1998:1276) och av 20 § framgår att det finns bestämmelser om förbud mot trafik med motordrivet fordon i reglementen för nationalparker. I 21 och 21 a §§ finns bemyndiganden för att meddela föreskrifter. Bestämmelser om överklagande finns i 22–24 §§ terrängkörnings- förordningen. Beslut ska med hänvisning till 40 § förvaltningslagen (2017:900) överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Behörig dom- stol är därmed den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätt. Beslut om inrättande av allmän skoterled överklagas dock till reger- ingen, liksom kommunala beslut om förbud och begränsningar samt sådana beslut av länsstyrelse. har getts rätt att överklaga beslut enligt terrängkörningsförordningen utan inskränkning , utom när det gäller undantag inom A-klassificerat regleringsområde då det gäller en frist från det att fått del av beslutet. Det är särskilt föreskrivet att får över- klaga beslut att inrätta en allmän skoterled för att ta till vara allmänna intressen. med tillhörande förordningar är en övergripande lag- stiftning till skydd för miljön och har ett direkt samband med målet om en hållbar utveckling. När det gäller terrängkörning aktualiseras de allmänna hänsyns- reglerna i 2 kap. , bl.a. vid skoterturism inom besöksnä- ringen. De bestämmelser som framför allt blir aktuella är dock bestäm- melserna om områdesskydd i 7 kap. och i förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. och nationalparksförordningen (1987:938). Ett område som tillhör staten kan av förklaras som nationalpark. Länsstyrelse eller kommun kan förklara ett område att vara natur- eller kulturreservat. I sådana fall kan det meddelas före- skrifter som har direkt betydelse för terrängkörning, bl.a. eftersom det enligt 7 kap. 5 och 30 §§ får meddelas föreskrifter om inskränkningar i rätten att använda markområden, respektive rätten att färdas och vistas inom det skyddade området. Enligt 7 a § förordningen (1998:904) om anmälan för samråd ska innan en allmän skoterled eller annan anläggning för skotertrafik beslutas av en kommun eller utförs, anmälan göras för samråd enligt 12 kap. 6 § första stycket , om leden eller anläggningen ligger utanför ett område som omfattas av en detaljplan enligt (2010:900). Anmälan ska även göras innan skoterled eller annan anläggning för skotertrafik utförs för en annan huvud- man än en kommun. Trafikförordningen (1998:1276) innehåller bestämmelser som gäller alla trafikanter. Bestämmelserna gäller trafik på väg och i terräng (1 kap. 1 § första stycket). Enligt 2 kap. 1 § första stycket ska en trafikant för att undvika trafik- olyckor iaktta den omsorg och varsamhet som krävs med hänsyn till omständigheterna. En terrängtrafikant ska anpassa sin färdväg och hastighet samt sitt färdsätt så att människor och djur inte störs i onödan och så att skada på annans mark eller växtlighet undviks (fjärde stycket samma paragraf). Ett fordons hastighet ska enligt 3 kap. 14 § trafikförordningen anpassas till vad trafiksäkerheten kräver. Hänsyn ska tas till väg-, terräng-, väder- leks- och siktförhållandena, fordonets skick och belastning samt tra- fikförhållandena i övrigt. Hastigheten får aldrig vara högre än att föraren behåller kontrollen över fordonet och kan stanna det på den del av den framförvarande vägen eller terrängen som han eller hon kan överblicka och framför varje hinder som går att förutse. Detta gäller alla slags fordon och oavsett om fordonet körs på väg eller i terräng. Av 3 kap. 15 § framgår vidare att förare i en rad uppräknade fall, t.ex. när sikten är nedsatt på grund av ljus- eller väderleksförhållandena, ska hålla en med hänsyn till omständigheterna tillräckligt låg hastig- het. Av 3 kap. 17 § framgår att vid terrängkörning gäller hastighets- begränsningen , såvida det inte meddelats föreskrifter om annan (normalt lägre) hastighet. Inom tättbebyggt område gäller dock generellt hastighetsbegränsningen , men lägre hastighet kan bestämmas. Vissa allmänna bestämmelser av betydelse vid terrängkörning De allmänna bestämmelserna i 3 kap. trafikförordningen gäller i terräng och vid terrängkörning, men vissa bestämmelser får naturligt nog större betydelse. Nedan följer några exempel: •korsande trafik m.m. (3 kap. 21 § andra stycket 3), •bestämmelserna om högertrafik (3 kap. 30 §), •bestämmelserna om omkörning (3 kap. 31–32 §§),