sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Överenskommelsen innehåller en uppmaning om att ett tydligt system ska användas för att indikera om ett program är lämp- ligt för barn eller inte. Normalt används ett färgsystem där grönt indikerar att programmet är lämpligt för barn, gult att barn kan se programmet tillsammans med en vuxen och rött att innehållet inte är lämpligt för barn. Enligt den spanska radio- och tv-lagen måste alla program som sänds i tv ha en åldersklassificering. De kategorier som används är lämplig för alla åldrar, inte lämpligt för barn under 7, 12, 16 respektive samt X (innehåll som allvarligt kan skada minderåriga). Klassificer- ingen görs utifrån kriterier som tagits fram gemensamt av ett flertal av de största programbolagen och som godkänts av Nationella nämn- den för marknad och konkurrens (Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia, CNMC). Skadligt innehåll delas in i kategorierna våld, sex, rädsla eller ångest, droger och toxiska substanser, diskrimi- nering, ansvarslöst beteende och språkbruk. Kategorierna används för att åldersbestämma innehållet men visas inte på skärmen. Inne- håll som bedöms som olämpligt för personer måste in- ledas med en ljudvarning och visa en visuell varning och ålderklassi- ficering under hela programmet. Innehåll som kategoriserats som olämpligt för personer under 12 respektive måste också ha en visuell varning och åldersklassificering synlig under hela programmet. I har rätten att meddela föreskrifter och rekommenda- tioner avseende skydd av minderåriga genom lag delegerats till myn- digheten Conseil supérieur de l’audiovisuel (CSA). Skydd av minderåriga och krav på information tagit fram ”la signalétique jeunesse”, ett system för programklassificer- ing där åldersrekommendationerna 10, 12, 16 respektive används. Franska leverantörer av medietjänster har använt systemet . Genom årliga informationskampanjer i broadcast och online sprider CSA kunskap om systemet och vad ålderklassificeringen betyder. I har det delegerats till myndigheten (Ofcom) att genom Ofcom Broadcasting Code (koden) meddela bestämmelser om programinnehåll. Enligt koden gäller att program som är olämpliga för barn inte bör visas före eller efter . När program med innehåll som kan ge upphov till ångest hos barn sänds ska, om lämpligt, tydlig information lämnas om programmets innehåll. Om medietjänstleverantören använder sig av pinkodssystem för begränsad tillgång får även innehåll som olämpligt för barn sändas under den s.k. watershed-perioden. Det måste då lämnas tydlig infor- mation om programinnehållet så att vuxna kan avgöra om innehållet är lämpligt för barn eller inte. Tydlig information kan vara att det i meddelanden eller i elek- tronisk programguide (EPG) lämnas information om att program- met innehåller olämpligt material som exempelvis grovt språkbruk, nakenhet, grafiskt våld eller sexuella framställningar. För filmer kan den ålderklassificering som beslutats av (BBFC) anges, men detta är inget krav. De flesta EES-stater har någon form av lagreglering eller samregler- ing för åldersklassificering och beskrivning av innehåll som kan vara skadligt för barn. Det är också vanligt att branschen tar egna initiativ. Information om innehåll är ett område som enligt utredningens upp- fattning lämpar sig väl för själv- och samreglering. Ändringsdirektivet innebär att medlemsstaterna ska säkerställa att leverantörer av audiovisuella medietjänster lämnar information om innehåll som kan skada minderårigas fysiska, mentala eller moraliska utveckling. Som framgått ovan finns utrymme för medlemsstaterna Skydd av minderåriga och krav på information att själva definiera vilket innehåll som är av sådan karaktär. I har ingående våldsskildringar och pornografi ansetts som skadligt. Utredningen anser att skyldigheten att lämna information som var- nar för sådant innehåll bör framgå av lag. I förhållande till nuvarande reglering innebär det att det införs ett krav på att i samband med varning för program med ingående våldsskildringar och pornografi även lämna information om vilken typ av innehåll som varningen avser. Vidare kommer även leverantörer av beställ-tv att omfattas av kravet på varning och information. Ändringsdirektivet innebär också att leverantörer av medietjänster i syfte att kunna lämna den information som krävs ska använda ett system som beskriver den potentiella skada som innehållet kan orsaka. saknas sådana transparenta system på den svenska marknaden, vilket innebär att det inte är tydligt för tittarna vilka kriterier som ligger till grund för bedömningarna av om program är skadliga för minderåriga eller inte. Utredningen ser att det finns klara fördelar med att ha bransch- gemensamma riktlinjer för innehållsinformation. Dels skulle det vara till stor nytta för tittarna, då ett gemensamt system skulle underlätta deras bedömningar av om och hur minderåriga bör ta del av program- men. Dels skulle ett gemensamt system kunna underlätta gransknings- nämndens tillsyn. Nämnden kan t.ex. i sina bedömningar beakta de kriterier för innehållsinformation som branschen kommit överens om. Det ovanstående skulle kunna beskrivas som en minimal form av samreglering där kravet på information framgår av lag som branschens aktörer uppmuntras att enas om formerna för informa- tion och kriterier för när information ska lämnas. Med branschens aktörer avser utredningen i detta sammanhang leverantörer av audio- visuella medietjänster som är etablerade i . En närmare be- skrivning av samreglering finns i kapitel 5. Utredningen anser att bör ges i uppdrag att bistå de aktörer som vill medverka i framtagandet av ett sådant bransch- gemensamt system i arbetet med detsamma. Om branschen saknar förutsättningar att enas kring ett gemensamt system för innehålls- klassificering och information bör få i uppdrag att ta fram riktlinjer som kan tjäna som vägledning. Skyldigheten att lämna information enligt radio- och tv-lagen ska avse program som innehåller ingående våldsskildringar av verklig- hetstrogen karaktär eller pornografiska bilder. Skydd av minderåriga och krav på information skulle även med fördel kunna omfatta innehåll som är av den karak- tären att det kan träffas av villkor i sändningstillstånd om televisio- nens särskilda genomslagskraft genom att innehållet kan skrämma eller göra barn upprörda eller på annat sätt skada deras välbefinnande. Det är viktigt att barns informationsfrihet beaktas och upp- rätthålls så att de inte undanhålls mer information än vad som moti- veras av skyddet för deras välbefinnande. Informationsfriheten, dvs. friheten att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden, framgår av 2 kap. 1 § regeringsformen. Av FN:s konvention om barnets rättigheter () framgår bl.a. att barn har rätt att söka, ta emot och sprida information. ska konventionsstaterna uppmuntra utvecklingen av lämpliga rikt- linjer för att skydda barnet mot information och material som är till skada för barnets välfärd. Det behöver alltså göras en avvägning mellan barnets behov av skydd och dess rätt till informationsfrihet. Vid denna avvägning spelar barnets ålder in på ett sådant sätt att ju äldre barnet är desto mindre blir dess behov av skydd och desto större tyngd ska tillmätas rätten till informationsfrihet. Det är slutligen viktigt att betona att det alltid är en fråga för leverantören av medietjänster att i varje enskilt fall, inför sändning eller annat tillhandahållande, bedöma ett programs karaktär och av- göra vilken information som behöver ges. 8.2.3Skydd för minderårigas personuppgifter Förslag: Personuppgifter om minderåriga som samlats in eller på annat sätt genererats av leverantörer av medietjänster i syfte att säkerställa att minderåriga inte får tillgång till program som inne- håller ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller pornografiska bilder ska inte få behandlas för kommersiella ända- mål såsom direktmarknadsföring, profilering och beteendestyrd annonsering. En motsvarande bestämmelse om minderårigas personuppgifter som leverantörer av videodelningsplattformar samlat in eller på annat sätt genererat införs också i radio- och tv-lagen. Bestämmelserna ska övervakas av Datainspektionen. Skydd av minderåriga och krav på information När leverantörer av medietjänster inrättar mekanismer för skydd av minderåriga leder det vanligen till behandling av personuppgifter om minderåriga. Av artikel 6a.2 följer därför att de personuppgifter som samlas in för att skydda minderåriga mot skadligt innehåll inte ska behandlas för kommersiella ändamål, såsom direktmarknadsföring, profilering och beteendestyrd annonsering. Skälet är att insatser som görs för att skydda minderåriga i ett avseende inte ska göra dem mer sårbara i ett annat. En liknande bestämmelse finns för leverantörer av videodelningsplattformar (artikel 28b.3 fjärde stycket). gäller och rådets för- ordning (EU 2016/679) av om skydd för person- uppgifter med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direk- tiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan dataskyddsför- ordningen. Förordningen innehåller inget absolut förbud mot att barns personuppgifter används för kommersiella ändamål. Det finns däremot bestämmelser som försvårar sådan användning. Behandling av personuppgifter i marknadsföringssyfte får inte ske utan rättslig grund. En rättslig grund som kan bli aktuell i dessa fall är samtycke (artikel 6.1 a dataskyddsförordningen). I krävs samtycke från föräldrarna om barnet är . Det följer av artikel 7.2 i dataskyddsförordningen att en begäran om samtycke ska läggas fram på ett sätt som klart och tydligt kan särskiljas från de andra frågorna i en begriplig och lätt tillgänglig form, med användning av ett klart och tydligt språk. Enligt artikel 7.3 ska den registrerade också när som helst ha rätt att återkalla samtycket. I skäl 38 dataskyddsförordningen uttrycks att ett särskilt skydd för barns personuppgifter behövs eftersom barn kan vara mindre medvetna om berörda risker, följder och skyddsåtgärder samt om sina rättigheter när det gäller behandling av personuppgifter. Sådant särskilt skydd bör i synnerhet gälla för användningen av barns per- sonuppgifter i marknadsföringssyfte eller för att skapa personlighets- eller användarprofiler samt insamling av personuppgifter med avse- ende på barn när tjänster som erbjuds direkt till barn utnyttjas. Det finns också bestämmelser i marknadsföringslagen (2008:486) som minskar möjligheten för näringsidkare att använda minderårigas personuppgifter i marknadsföringssyfte. Enligt 5 § marknadsförings- lagen ska marknadsföring stämma överens med god marknadsför- ingssed. Internationella handelskammarens (ICC) regler för reklam Skydd av minderåriga och krav på information och direktmarknadsföring innehåller bestämmelser om digital interaktiv marknadskommunikation i kapitel D. Reglerna i detta kapitel anger den etiska standard som gäller för alla verksamma inom reklam och marknadskommunikation i digitala interaktiva media, t.ex. marknadsförare, kommunikationsproducenter och media. Av artikel D7.4 följer att segment för beteendestyrd reklam online, s.k. personaliserad reklam, inte får skapas för målgrupper bestående av barn som är . Det kan således konstateras att det såväl i dataskyddsförordningen som inom marknadsrätten finns skyddsmekanismer som minskar riskerna för omfattande insamling och annan behandling av minder- årigas personuppgifter i marknadsföringssyfte. Det finns dock inte något förbud som motsvarar bestämmelsen i artikel 6a.2 i AV-direk- tivet genom ändringsdirektivet. Utredningen anser därför att det bör följa av lag att användning av personuppgifter som samlats in eller genererats av leverantörer av medietjänster i syfte att skydd barn mot skadligt innehåll inte får behandlas för kommersiella ändamål. Bestämmelsen ska övervakas av Datainspektionen. I bestämmel- sen bör upplysas om att vid tillsyn över sådan behandling av person- uppgifter som omfattas av dataskyddsförordningen gäller Datainspek- tionens befogenheter enligt denna förordning. 8.2.4Åtgärder för att främja Bedömning: Det finns inte något behov av lagändringar eller andra åtgärder för att genomföra ändringsdirektivets krav på att främja och vidta åtgärder för utveckling av medie- och informa- tionskunnighet. Det pågår ett arbete för att få till stånd mer sam- ordnade, kvalitativa och långsiktiga insatser. Förslag: Myndigheten för press, radio och tv och Statens medi- eråd ges i sina respektive instruktioner i uppgift att i nära sam- verkan kartlägga och redovisa åtgärder som vidtagits för att främja medie- och informationskunnighet. Arbetet ska redovisas med början . Skydd av minderåriga och krav på information Betydelsen av medie- och informationskunnighet framhölls AV-direktiv. I detta direktiv användes uttrycket mediekompetens, vilket beskrevs som de kunskaper, de färdigheter och den förståelse som konsumenten behöver för att kunna använda medier på ett effektivt och säkert sätt. I direktivet angavs att mediekompetenta människor kan göra väl underbyggda val, förstå vad för slags innehåll och tjänster det handlar om och dra nytta av alla de möjligheter som den nya kommunikationstekniken erbjuder. De kommer att bättre kunna skydda sig och sina familjer mot skadligt och anstötligt material. Därför behöver ökad mediekompetens främjas och dess utveckling följas noga (skäl 47 AV-direktivet). Genom ändringsdirektivet ställs krav på medlemsstaterna att främja och vidta åtgärder för utveckling av medie- och informations- kunnighet (artikel 33a AV-direktivet genom ändringsdirektivet). Med- lemsstaterna ska också och därefter rapportera till om genomförandet. Riktlinjer om vad som ska omfattas av sådana rapporter utfärdas av kommissionen efter samråd med kontaktkommittén. I ändringsdirektivet anges att medie- och informationskunnighet handlar om kunskaper, färdigheter och förståelse som människor behöver för att kunna använda medier på ett ändamålsenligt och säkert sätt. Människor behöver god medie- och informationskunnig- het för att kunna ta del av information och använda, kritiskt bedöma och skapa medieinnehåll på ett ansvarsfullt och säkert sätt. Medie- och informationskunnighet bör inte bara begränsas till kunskaper om verktyg och teknik, utan syfta till att förse människor med det kritiska tänkande de behöver för att använda sitt omdöme, analysera en komplex verklighet och skilja mellan åsikt och fakta. Det är därför nödvändigt att såväl leverantörer av medietjänster som leverantörer av videodelningsplattformar, i samarbete med alla relevanta aktörer, främjar utvecklingen av medie- och informationskunnighet överallt i samhället, för människor i alla åldrar och för alla medier, och att utvecklingen på detta område noga följs (skäl 59). Skydd av minderåriga och krav på information Pågående insatser för att främja medie- och informationskunnighet Det pågår ett arbete för att stärka medborgarnas förmåga att kritiskt granska och förstå hur olika budskap sprids i nya medier. Regeringen har t.ex. beslutat om en nationell digitaliseringsstrategi för skolväsen- det (dnr U2017/04119/S) och om ändringar i läro- planerna för och gymnasieskolan. Syftet med ändringarna är att tydliggöra skolans uppdrag att stärka elevernas digitala kompe- tens. I det ingår ett stärkt fokus på källkritisk förmåga och på ett kritiskt och ansvarsfullt förhållningssätt till digital teknik och digitala medier. Regeringen har även tillfört medel för ett digitalt kompetens- lyft 2018–2020 inom bibliotekssektorn riktat till hela befolkningen, genom ett uppdrag till Kungl. (dnr Ku2017/02646/KO). är den myndighet i som har medie- och informationskunnighet () som sin kärnverksamhet. Enligt 1 § första stycket förordningen (2010:1923) med instruktion för ska myndigheten verka för att stärka barn och unga som medvetna medieanvändare och skydda dem från skadlig mediepåv- erkan. I myndighetens arbete ingår att producera och sprida infor- mation samt ge vägledning om medie- och informationskunnighet, dvs. kunskaper och förmågor som krävs för att finna, analysera, kritiskt värdera och skapa information i olika medier och sammanhang. och Myndigheten för press, radio och tv har inom ramen för ett gemensamt regeringsuppdrag kartlagt vilka insatser som har genomförts för att öka medie- och informationskunnigheten i landet (dnr Ku2018/01610/MF). Kartläggningen visar att en rad olika aktörer arbetar med frågan för olika delar av sam- hället, men att många insatser är av kortsiktig karaktär och ojämnt fördelade över landet. Med kartläggningen som grund har Nordicom vid tagit fram en fördjupad kunskapsöversikt som visar på behovet av långsiktig och systematiserad nationell samordning av MIK-insatser samt lämnat förslag om en svensk modell för MIK- arbetet (Medie- och informationskunnighet i den digitala tidsåldern –en demokratifråga). pågår en översyn av möjligheten att ge en myndighet ett permanent samordnande upp- drag att arbeta långsiktigt med medie- och informationskunnighet. Skydd av minderåriga och krav på information Bakgrunden är att ett förändrat medieutbud och ändrade medie- vanor har ökat behovet av att alla utvecklar medie- och informations- kunnighet, även vuxna. Regeringen har uppdragit åt att utveckla former för en förstärkt samverkan av insatser för (dnr Ku2018/01726/MF). I uppdraget ingår att utveckla former för sam- arbete mellan statliga myndigheter som arbetar med frågor relate- rade till , liksom för en aktiv dialog mellan offentliga och privata aktörer som arbetar med på nationell och lokal nivå. Myndig- heten ska utveckla formerna för insamling och spridning av kunskap för att kunna fungera som en aktiv resurs för andra aktörer. Dess- utom ska myndigheten verka för att tar en mer aktiv roll i arbetet på europeisk och internationell nivå. redovisade en lägesrapport . Myndigheten efterlyser att en övergripande svensk MIK-strategi eller nationell handlingsplan tas fram för att bidra till ett långsiktigt och kvalitativt arbete med frågorna. Vidare menar att samordning av de pågående statliga initiativen med koppling till MIK-frågorna behövs, och att myndigheten ska få en central roll i samordningsarbetet samt inflytande över fördelning av bidrag för de insatser som görs. Myndigheten menar också att en instruktions- ändring som ger mandat att genomföra ett bredare utåtriktat arbete till allmänheten skulle underlätta för Statens medieråds roll som nationell nod för medie- och informationskunnighet. Regeringen har också tillsatt en särskild utredare som getts i upp- drag att i samverkan med relevanta aktörer arbeta med utåtriktade insatser som ökar människors motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat, t.ex. genom medie- och informationskunnig- het (Ku2018:04). Uppdraget ska redovisas . •förstärka och sprida kunskap om pågående MIK-insatser, •sammanställa och sprida kunskap om digitala miljöers betydelse för delaktighet och deltagande i demokratin, •sammanställa och sprida goda exempel på metoder som förebygger och motverkar förekomsten och effekterna av desinformation, propaganda och näthat, samt •analysera behovet av fortsatta insatser. Skydd av minderåriga och krav på information Som utredningen redogjort för pågår ett arbete för att stärka medie- och informationskunnigheten i . Det sker också ett arbete för att utveckla former för hur detta arbete ska samordnas och kanali- seras. Utredningen anser att i hög grad uppfyller ändrings- direktivets krav när det gäller att främja och utveckla medie- och informationskunnighet. vill utredningen understryka att ändringsdirektivet anger en miniminivå. Arbetet med medie- och informationskunnighet bör anpassas efter behovet, inte efter direk- tivets minimikrav. tog Myndigheten för press, radio och tv och på regeringens uppdrag gemensamt fram rapporten läggning av insatser som syftar till stärkt medie- och informations- kunnighet (dnr Ku2017/01610/MF). Rapporten ger en samlad överblick över hur större aktiviteter kring medie- och informationskunnighet och digital kompetens genomförs av myn- digheter och andra institutioner respektive aktörer på medieområdet och inom det civila samhället. Myndigheten för press, radio och tv är den svenska tillsynsmyn- dighet som har det huvudsakliga ansvaret för tillsynen över audio- visuella medietjänster. Utredningen lämnar i kapitel 12 förslag om att det i instruktionen för Myndigheten för press, radio och tv ska tydliggöras att myndigheten ska delta i arbetet inom den europeiska gruppen av regleringsmyndigheter för audiovisuella medietjänster (Erga). Myndigheten ska vid behov samråda med andra svenska myn- digheter som fullgör uppgifter på AV-direktivets område. Enligt utredningens uppfattning finns skäl att uppmuntra till ökat samarbete mellan de myndigheter som i olika avseenden bidrar till ett effektivt genomförande av AV-direktivet. Utredningen anser därför att Myndigheten för press, radio och tv och bör få till uppgift att i nära samverkan, och i enlighet med de rikt- linjer som kommissionen tar fram, redovisa de åtgärder som görs i för att främja utvecklingen av medie- och informations- kunnighet. Rapporterna bör redovisas till regeringen senast före det datum då ska rapportera om genomförandet till kommissionen. Det första redovisningstillfället bör därmed vara . Ändringsdirektivet innebär att reklamreglerna förändras i syfte att skapa mer likvärdiga konkurrensförutsättningar för leverantörer av beställ-tv-tjänster och leverantörer av tv-sändningar. Ändringarna inne- bär bl.a. en liberalisering av hur mycket reklam som får finnas i tv- sändningar samt en skärpning av bestämmelserna om alkoholreklam Vidare innebär ändringarna förenklingar av bestämmel- serna om produktplacering. Genom ändringsdirektivet införs också vissa bestämmelser om audiovisuella kommersiella meddelanden för innehåll som tillgängliggörs i videodelningsplattformstjänster. En annan nyhet är att medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att säker- ställa att audiovisuella medietjänster inte utan medgivande från leve- rantören förses med s.k. överliggande inslag för kommersiella ända- mål eller ändras. I detta kapitel berörs de bestämmelser i radio- och tv-lagen som aktualiseras av ändringsdirektivets bestämmelser om reklam tillsam- mans med utredningens överväganden. Frågan om audiovisuella kom- mersiella meddelanden på videodelningsplattformar behandlas i kapi- tel 6. Ändringsdirektivets förbud mot att personuppgifter som rör minderåriga och som behandlas inom ramen för tekniska skydds- åtgärder används för kommersiella ändamål tas upp i kapitel 8. Bedömning: Det finns inte något behov av lagändringar eller andra åtgärder för att genomföra ändringsdirektivets skärpta bestäm- melser om alkoholreklam. Artikel 9 i AV-direktivet innehåller vissa grundläggande krav som gäller för audiovisuella kommersiella meddelanden. Genom ändringsdirek- tivet införs en ny punkt 2 i artikel 9 med innebörden att audiovisuella kommersiella meddelanden för alkoholhaltiga drycker i audiovisuella medietjänster på begäran, utom sponsring och produktplacering, ska uppfylla kriterierna i artikel 22. Artikel 22, som inte ändras genom ändringsdirektivet, innehåller särskilda bestämmelser om tv-reklam och teleshopping för alkoholhaltiga drycker. Sådan reklam ska upp- fylla ett antal krav, bl.a. får den inte rikta sig speciellt till minderåriga eller förknippa konsumtion av alkohol med förbättrad fysisk pre- station. Den nya artikeln 9.2 innebär alltså att de krav som ställs på tv-reklam för alkoholhaltiga drycker även ska gälla för sådana kom- mersiella meddelanden i beställ-tv. Bestämmelsen i 7 kap. 3 § alkohollagen (2010:1622) innebär ett förbud mot att annonsera i radio, tv och beställ-tv vid marknads- föring av alkoholhaltiga drycker. Det befintliga förbudet mot alko- holreklam gäller alltså redan för beställ-tv.