sou · H7B330 · 2019-06-10 00:00:00 — Med driften avses övervakning och styrning av anläggningen och dess ingående delar. Styrningen omfattar alla arbeten och kopplingar som kan göras på anläggningen och dess delar. I driften ingår även att utfärda arbets- order och driftorder. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2.3. I första stycket tas kravet på geografisk närhet bort. Det innebär att nätmyndigheten ska besluta att ett nätföretags nätkoncessioner för lokalnätsområden ska redovisas samlat om de inte sammantaget utgör en för nätverksamhet olämplig enhet. Bestämmelsen gäller således inte regionnätsområden. Vidare gäller bestämmelsen precis som tidigare endast för nätkoncessioner som innehas av samma juridiska person. Nätkoncessioner som innehas av olika juridiska personer inom samma koncern kan således aldrig redovisas samlat. Innebörden av begreppet ”olämplig enhet” är detsamma som tidigare, nämligen att områdena sammantagna inte innefattar en lämplig kombination av glesbygds- och tätortsområden, områden där en samlad redovisning kan leda till mycket drastiska tariffhöjningar i ett eller flera av de berörda områdena och områden där en samlad redovisning kan leda till en olämplig balans mellan olika typer av kunder. I andra stycket, som anger när nätmyndigheten ska fatta beslut om samlad redovisning, sker anpassningar till övriga förslag. Möjlig- heten till att ändra gränserna för en nätkoncession för område tas bort, medan en överlåtelse av en nätkoncession hädanefter kan ske helt eller delvis. Förslaget behandlas i avsnitt 4.5.2 och 7.2. Första och andra styckena ändras så att det framgår att bestämmelserna avser nätkoncessioner för lokalnätsområden. Av tredje stycket, som är nytt, framgår att redovisningen av ett nät- företags regionnätsverksamhet även ska omfatta vissa ledningar som nätföretaget använder med stöd av en nätkoncession för lokalnäts- område. Det avser ledningar som nätföretaget kan bygga och använda med stöd av nätkoncession för lokalnätsområde, men som har region- nätsfunktion. Problemet uppstår endast om ett nätföretag redovisar såväl lokalnätsverksamhet som regionnätsverksamhet. Nätföretaget är förhindrat att få nätkoncession för linje för dessa ledningar, efter- som de kan byggas och användas med stöd av nätkoncession för område. Enligt hittillsvarande regler har nätföretaget varit skyldigt att redovisa ledningarna tillsammans med sin lokalnätsverksamhet, även om ledningarna haft en tydlig regionnätsfunktion. Om ett nätföretags regionnätsverksamhet även omfattar ledningar som nätföretaget använder med stöd av en nätkoncession för lokal- nätsområde ska dessa ledningar ingå i intäktsramen för nätföretagets regionnätsverksamhet. Det måste tydligt framgå av nätföretagets redo- visning till nätmyndigheten vilka ledningar som redovisas som region- nät men som används med stöd av nätkoncession för lokalnätsområde. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.2. Av paragrafen, som är ny, framgår hur vissa ledningar ska redovisas. I första stycket finns bestämmelser om hur en ledning som byggs med stöd av en nätkoncession för regionnätsområde ska redovisas. En sådan ledning ska redovisas tillsammans med nätföretagets region- I andra stycket finns bestämmelser om redovisning av en ledning som ett nätföretag får bygga och använda med stöd av ett annat nät- företags nätkoncession för område. En sådan redovisning ska ske utifrån ledningens funktion som lokalnäts- eller regionnätsledning. Nätföretaget som fått medgivandet ska från med- givandet meddela nätmyndigheten hur ledningen ska redovisas. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.1 och 5.4.3. Första stycket ändras så att anslutningsskyldigheten endast avser nät- företag. Koncessionshavare som inte överför el för annans räkning omfattas således inte längre av anslutningsskyldigheten. Så kan vara fallet med en ledning som innehas av en industri för anslutning direkt i en regionnätsstation eller en motsvarande ledning för inmatning från en vindkraftpark. I andra stycket har språkliga justeringar gjorts. Förslaget behandlas i avsnitt 4.4.1. Första stycket ändras så att anslutningsskyldigheten endast avser nät- företag. Koncessionshavare som inte överför el för annans räkning om- fattas således inte längre av anslutningsskyldigheten. Denna situation lär i praktiken aldrig aktualiseras i fråga om nätkoncession för område. Ändringen lär därmed inte få några effekter för nätföretag med nät- koncession för område. I andra stycket har språkliga justeringar gjorts. Förslaget behandlas i avsnitt 4.4.1. Paragrafen ändras så att om någon vill ansluta till en ledning som om- fattas av en nätkoncession för linje eller regionnätsområde i stället för till ett lokalnätsområde, får den som har nätkoncessionen för linje eller regionnätsområde göra anslutningen endast efter medgivande av den som har nätkoncession för lokalnätsområdet. Regionnätsområden omfattas således inte av skyddet enligt bestämmelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.1. I paragrafen har språkliga justeringar och anpassning av terminologin gjorts så att bestämmelserna endast avser nätföretag. Förslaget behandlas i avsnitt 4.4.1. Första stycket ändras så att det endast avser nätkoncessioner för lokal- nätsområde. I andra stycket, som är nytt, finns bestämmelser om hur nätkon- cessioner för regionnätsområde ska tariffsättas. Sådana områden ska omfattas av samma regler som regionnätet i övrigt. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.1. I första stycket görs en följdändring med anledning av att regionnäts- verksamhet enligt förslaget kan bedrivas med stöd av såväl nätkon- cession för linje som område. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.1. 5 kap. Intäktsram för nätverksamhet I första stycket görs en följdändring till förslaget om att en överlåtelse av en nätkoncession kan ske helt eller delvis. tas de sär- skilda bestämmelserna om fördelning av intäktsramar vid ändring av koncessionsgränser bort. Förslaget behandlas i avsnitt 4.5.2. 13 kap. Övriga bestämmelser I första stycket görs följdändringar efter övriga förslag. I tredje stycket, som är nytt, finns bestämmelser om hur länsstyrel- sens beslut enligt 2 kap. 27 § om tillåtelse till marktillträde kan över- klagas. Ett sådant beslut kan överklagas till regeringen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.5.1. I första stycket, som handlar om vissa miljöorganisationers rätt att överklaga koncessionsbeslut, tas begränsningen till luftledningar med en viss spänning och en viss längd bort. De organisationer som avses kan hädanefter således överklaga koncessionsbeslut som avser även övriga ledningar. En följdändring görs även eftersom möjligheten att meddela bindande besked enligt 2 kap. 4 § tas bort. Förslaget behandlas i avsnitt 4.3.3 och 6.3.2. Första punkten reglerar att de nya reglerna träder i kraft . Tidpunkten är vald med hänsyn till genomförandet av EU:s nya elmarknadsdirektiv. Andra punkten innehåller särskilda bestämmelser inför ikraftträ- dandet av de nya reglerna om samlad redovisning. Av andra punkten första stycket framgår att nätföretag som lämnar flera redovisningar som avser nätkoncessioner för lokalnätsområden ska före utgången av till nätmyndigheten anmäla hur nät- företaget anser att redovisning av områdena ska ske. Av andra punkten andra stycket framgår att nätmyndigheten där- efter ska besluta hur redovisningen av områdena ska ske. Om nät- myndigheten inte från det att anmälan kom in, fattat beslut i redovisningsfrågan ska redovisning ske i enlighet med nätföretagets anmälan. beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Av andra punkten tredje stycket framgår att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Tredje punkten fastställer att äldre beslut om samlad redovisning gäller till dess nätmyndigheten meddelat ett nytt beslut eller tidsfristen löpt ut samt ny redovisning ska påbörjas enligt 3 kap. 3 § tredje stycket. Av fjärde punkten framgår att de nätkoncessioner som är med- delade för obegränsad tid med stöd av Kunglig stadga (1902 nr 137) om elektriska anläggningar för belysning eller arbetsutövning, upphör att gälla. De berörda ledningarna omfattas av undantag från kravet på nätkoncession i den utsträckning ledningarna inte används med stöd av nätkoncession för område. Överföring av el för annans räkning får äga rum på dessa ledningar. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i kapitel 9. 11.3Förslag till lag om ändring i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Rådighet över vatten m.m. I paragrafen görs ett tillägg så att den som vill bedriva vattenverksam- het har för detta ändamål rådighet för vattenverksamhet som behövs för en elektrisk starkströmsledning för vilken nätkoncession för linje fordras. För att få bedriva vattenverksamhet ska verksamhetsutövaren ha rådighet över vattnet inom det område där verksamheten ska bedrivas. Rådighet kan följa av äganderätt till en fastighet, genom upplåtelse från fastighetsägaren, genom tvångsrätt där så är särskilt föreskrivet och i vissa speciella fall av lagen. Eftersom en lednings- ägare sällan äger de fastigheter där en ledning planeras måste rådighet över vattnet förvärvas på annat sätt. I normalfallet sker detta genom en överenskommelse med berörda fastighetsägare. I vissa fall är det inte möjligt att sluta någon sådan överenskom- melse, till exempel om en fastighetsägare motsätter sig upplåtelse av rådighet eller att ägarförhållandena avseende berörda markområden är outredda. Om nätföretaget inte får påbörja lantmäteriförrättning före kon- cessionsbeslut innebär det att nätföretaget inte kan söka miljödom förrän det finns en lagakraftvunnen nätkoncession och att lantmäteri- myndigheten har handlagt frågan. Risken finns också att nätföretaget inte får tillstånd för vattenverksamhet och då går nätkoncessionen inte att nyttja. En liknande situation uppstår om nätföretaget får till- stånd som inte är förenliga med nätkoncession eller ledningsrätt. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6. Särskilt yttrande av experten Förslaget med regionnätsområden innebär i korthet att regionnät kan byggas under samma premisser som områdeskoncessionerade elledningar om de inte överstiger områdeskoncessionens högsta spänningsnivå. Eftersom ingen koncessionsansökan behöver göras så berörs inte (Ei) när en ledning byggs. Regionnät är ett kraftigt ingrepp i naturen eftersom nätföretagen alltjämt förordar luftledningar med breda ledningsgator som tar skog ur produktion och försvårar jordbruk. Därutöver skapas fysiska barriärer av ledningen som sådan, och ledningens elektromagnetiska strålning försvårar byggande och boende i en betydligt bredare zon än det inlösta ledningsområdet. Historiskt sett har det samhällsekonomiska värdet av jord och skog och ovan nämnda hinder inte beräknats/beaktats när beslut om sträck- ning och teknik tas av nätföretagen. Men under de senaste 5–10 åren har , kommuner, länsstyrelser, riksdagsledamöter och dåvarande energiminister visat sådant intresse att Ei fick uppdraget att skriva en rapport i frågan. Ei beaktar alltmer samhällsekonomiska aspekter i sitt koncessions- granskande, detta tydliggjordes då Eon fick avslag på sin ansökan om att bygga luftledning över högproduktiv jordbruksmark i . Motiveringen var att samhällsvärdet av matproduktion på åker- marken över ledningens livslängd överträffade merkostnaden av att i stället gräva ner markkabel. Ei:s beslut fastställdes sedan i domstol. Förslaget om regionnätsområden innebär att nätföretaget inhämtar de tillstånd som behövs enligt och söker frivillig överens- kommelse med berörda markägare om marktillträde. Om inte överens- kommelse kan nås så ansöker nätföretaget om ledningsrätt hos Lant- mäteriet. Min invändning mot förslaget är: •Att regionnät byggs utan Ei:s granskande roll. Min uppfattning är att den samhällsekonomiska aspekten är särskilt viktig på lägre spänningsnivåer eftersom kabelalternativ och andra marksnåla lösningar då är både tekniskt möjliga och ekonomiskt rimliga. •Berört nätföretag kan direkt använda tvångsinstitutet ledningsrätt, eftersom regionnätsledningen byggs inom ramen för en gällande områdeskoncession. Utredningens argument för förslaget är att: •Det regionnät som byggs inte kan överstiga spänningsnivån för det områdeskoncessionerade nätet, och det nätet byggs ju utan Ei:s inverkan. Så därmed borde inte intrången från dessa regionnätsledningar bli mer omfattande än för lokalnätet. •I ledningsrättsprocessen ingår lämplighetsprövning enligt 6 § led- ningsrättslagen (1973:1144), så därigenom prövas ledningens all- männa lämplighet. Jag delar inte utredningens bedömning. Jag anser inte att ovanstå- ende argument är tillräckliga för att motivera ett genomförande av det förslaget. Jag stödjer bland annat mina argument på två rättsfall från hovrätten . •Vattenfall () ansökte till Lantmäteriet för breddning av ledning från 10–. •Eon () ansökte till Lantmäteriet för breddning av ledning från 24–. I bägge dessa fall biföll Lantmäteriet nätföretagens begäran. Besluten överklagades dock och avgjordes slutligen i hovrätten som avslog Lant- mäteriets beslut med argumentet att den trädsäkring nätföretagen efter- frågade kunde uppnås på annat sätt som var mindre markpåverkande, exempelvis bättre skötsel av ledningsgatan eller markkabel. Hov- rätten bedömde alltså att Lantmäteriets inte gjort en rimlig intresse- avvägning och att lämplighetsprövningen inte höll måttet. I domstolshandlingarna resonerar och Eon kraftfullt för att få utöka kalgatan med motivet att det blir en enklare och mer kostnadseffektiv skötsel, det vill säga mycket breda ledningsgator till förhållandevis låg spänningsnivå. Jag kan inte se att något hänt som fått dessa stora nätföretag att ändra uppfattning i frågan. En skillnad när det gäller Lantmäteriets handläggning jämfört med Ei är att lantmätare utför sitt arbete på olika platser i landet inom många olika frågor. Ei har en samlad enhet som arbetar med nätkoncessioner, vilket underlättar erfarenhetsutbyte och kunskaps- uppbyggnad för olika intresseavvägningar. För att en elledning ska få byggas måste den uppfylla krav om allmän lämplighet och det måste finnas en proportionalitet mellan nyttan av elledningen och de besvär den åsamkar. Ei:s granskning syftar till att säkerställa att dessa krav uppfylls. Mot bakgrund av detta behöver det bli naturligt att nätföretag redovisar hur de tänkt och analyserat för att komma fram till beslutet om att bygga en ledning. Det är helt enkelt berättigad information som Ei och de som drabbas av elnätsutbyggnaden har rätt att få del av, till exempel: •Kan utbyggnad undvikas genom att kunderna nedström sparar ström och/eller minska sina effekttoppar? •Är någon annan åtgärd möjlig, ex. batterilager, byte av faslinor med mera för att undvika elnätutbyggnad? •Är det tekniskt möjligt att gräva ner markkabel? Om ja, till vilken kostnad? •Vad kostar luftledning? •Vilka samhällsekonomiska värden som exempelvis jord- och skogs- bruksproduktion påverkas av luftledning respektive markkabel? Vad är dessa värda sett över ledningens livslängd? Hur påverkas dessa värden av olika stråk? Min bedömning är att en vederhäftig samhällsekonomisk analys i många fall kommer kunna snabba på utbyggnaden, eftersom kom- munikationen mellan Ei och nätföretag då kan underlättas. Jag vill ge ett starkt stöd till det fortsatta arbetet för att samhälls- ekonomiska analyser ska föregå beslut om kraftledningsutbyggnad. Särskilt yttrande av experterna Vi anser att de flesta förslagen som utredningen kommer med är bra och är väl genomtänkta och analyserade. Vi bedömer också att de förenklar och moderniserar koncessionsprövningen, vidare anser vi att det ger viss effekt även som ett ledningsprojekt gene- rellt tar. Vi bedömer också att införandet av områdeskoncession för regionnät har potential att förkorta ledtiderna och minska administ- rationen för såväl berörda elnätsföretag som Energimarknadsinspek- tionen. Vi anser att förslaget om rättskraft gentemot är väl avvägt. Väl utbyggda och underhållna elnät är en förutsättning för att vi ska kunna möta den ständigt ökande efterfrågan på el till nya bostads- områden, från växande elintensiv industri och transportsektorn. Mot bakgrund de stora utmaningar som står inför på grund av kapacitetsbegränsningar i elnäten som är mer eller mindre akuta an- ser vi att ytterligare förändringar borde ha analyserats för att få ned tiden för den totala tillståndsprövningen. Utan snabba åtgärder som bidrar till att lösa problemet på både kort och lång sikt riskerar kapa- citetsbristen att bli ett hinder för både tillväxt och klimatomställ- ningen. Därjämte har vi synpunkter på vissa av förslagen, vilket framgår nedan. Förkortad tid för tillståndsprövning Vi har vid ett flertal tillfällen påpekat för utredningen att det behövs mer genomgripande förändringar för att påtagligt förkorta tiderna för tillståndsprocesserna. I detta sammanhang vill vi nämna följande exempel: •Domstolsprocessen: Utredningen har överhuvud taget inte när- mare analyserat möjligheten att effektivisera domstolsprocessen, till exempel genom att möjlighet till förtur, begränsa antalet till- fällen för yttrande. •Lantmäteriprocessen: Det borde närmare analyserats om konces- sionsmyndigheten, när det gäller nätkoncession för linje, även kunde hantera de uppgifter som Lantmäteriet utför. Detta efter- som koncessionsmyndigheten bestämmer den sträckning som ledningen ska gå i och genomför ett omfattande remissförfarande baserat på de samråd elnätsföretagen genomfört. Lantmäteriet har inte möjligheten att ändra den fastslagna sträckningen även om det normalt finns en vingelmån inom stråket. Inte heller har utredningen närmare analyserat tidsvinsten med att ge nätkon- cessionerna för linje förtur om de behålls hos Lantmäteriet. •Svenska kraftnät står inför omfattande ny och ombyggnader inom stora delar av norra och . I en sådan situation skulle det möjligen vara en tidsvinst att göra någon form av tillåtlighets- prövning på likartat sätt som finns i för lämpliga stråk som i förväg kan utpeka. Genom detta borde resurser effektivt och snabbast kunna läggas på det alternativ som är acceptabelt både ur miljösynpunkt och ur elsystemets behov. Utredningen har föreslagit att det ska göras ytterligare samhällsekono- miska bedömningar i samband med tillståndsprövning av transmis- sionsnät, det vill säga Svenska kraftnäts elnät. ienlighet med Mark- och beslut (M 2080-18) föreslagit att miljöorganisationerna ska ha talerätt mot beslut om be- viljande av nätkoncession. När man väger samman de förändringar som utredningen föreslår kommer den totala tidsåtgången för tillståndsprövning, enligt vår uppfattning, inte att påverkas i någon större utsträckning. Troligen inte en minskning med i genomsnitt, vilket torde vara väsentligt mindre än vad förväntningarna varit på utredningen. Samhällsekonomisk bedömning avseende transmissionsnät Som framgår ovan föreslår utredningen att koncessionsmyndigheten ska vidta mer genomgripande samhällsekonomiska bedömningar än som hitintills varit fallet. Utredningen synes föreslå även att göra be- dömningar om en kabel är bättre än en luftledning eller andra alter- nativ, till exempel lager och/eller olika flexibilitetslösningar. Vi bedömer att är den part som bäst kan hantera den samhällsekonomiska bedömningen. Om staten anser att den sam- hällsekonomiska bedömningen inte är tillfredsställande bör detta stärkas via komplettering i regleringsbrev/instruktioner för , till exempel genom att ange vad som ska beaktas och vid be- hov hur. Styrelsen för har då att anpassa sig till dessa regler vid investeringsbeslut som kan följas upp av . En annan möjlig lösning vilket är en betydligt bättre lösning ur ett helhetsperspektiv är att den samhällsekonomiska bedömningen ut- vecklas i de kommande nätutvecklingsplanerna. Vid prövning av varje enskild linjekoncession kommer inte en samlad samhällsekonomisk bedömning att kunna göras med rimlig insats. har 264 nätkoncessioner för linje. En annan viktig aspekt är hur säkerskyddslagen ska beaktas, en samhällsekonomisk bedömning kommer med automatik att avslöja eventuella svagheter på ett än mer tydligt sätt än , vilket gör att handlingarna måste vara sekretessbelagda och måste hanteras av säkerhetsklassad personal. Om koncessionsmyndigheten med hänsyn till den samhällsekono- miska bedömningen anser att ledningen inte behövs utan att behovet ska lösas på annat sätt så behöver frågan om vem som tar ansvar förtydligas. Om t.ex. ett större strömavbrott inträffar på grund av att den aktuella ledningen inte byggts med stora materiella och för- mögenhetsmässiga konsekvenser som följd så behöver det tydliggöras vem som då är skadeståndsskyldig. Utredningen föreslår att koncessionspliktiga ledningar som inte har någon extern kund inte ska ha någon anslutningsskyldighet. Detta har motiverats med att förenkla för koncessionshavaren genom att denna inte behöver tillämpa ellagens regler enligt normalfallet. Vi anser att detta är ett klart avsteg från ellagens grundläggande krav på anslutningsskyldighet och kan leda till konkurrensnackdelar kan upp- stå för nya aktörer som önskar ansluta sig till en sådan ledning. Dessa aktörer kan t.ex. vara vindkraftsexploatör som är konkurrent till den koncern som innehar anslutningsledningen. Vi anser att en bättre lösning är att anslutningsskyldigheten finns kvar men att bestämmer hur stor del av regleringen i ellagen som innehavaren av anslutningsledningen be- höver tillämpa. Icke koncessionspliktiga nät (IKN) Utredningen föreslår att det införs ett nytt IKN för överföring av förnybar elproduktion m.m. Precis som utredningen delar vi upp- fattningen att befrielse av energiskatten för småskalig elproduktion som inte matas in på det koncessionspliktiga nätet utgör den starkaste drivkraften för berörda aktörer att det införs nu föreslagen bestämmelse. Vi anser att det bästa sättet vore att ändra energibeskattnings- reglerna så att det för skattebefrielsen, för denna typ av produktion, inte blir avgörande vilken typ av nät som elen överförs på. En annan möjlighet skulle vara att inom ramen för implementer- ingen i av ”Citizen Energy Communities” () hitta lös- ningar i nu aktuell fråga som inte innebär att onödiga elnätsledningar byggs. Förslag till Införandet i av EU:s Clean Energy Package, ibland annat de delar där ingår, utreds av Energi- marknadsinspektionen och utredningsförslaget ska lämnas över till regeringen . Vi anser därför att utredarens förslag bör anstå tills ovan angivna lösningar av någon anledning inte skulle gå att genomföra. Särskilt yttrande av experten har ett uttalat ansvar för att förvalta det svenska transmissionsnätet (stamnätet) på ett säkert, miljöanpassat och kostnadseffektivt sätt. För att kunna göra detta på ett så bra sätt som möjligt är det av stor vikt att lagstiftning och andra regelverk är ändamålsenliga. Utredningen har haft ett omfattande uppdrag och har lämnat många bra förslag som bidrar till en enklare tillståndshantering men vad avser transmissionsnätets planeringstid på 10–ser jag inte att utredningens förslag sammantaget förkortar denna. Transmissionsnätet behöver förstärkas i stora delar av . För att kunna överföra den mängd el som samhället önskar, för att bidra till att säkerställa klimatmålen och för att fortsatt ha ett person- och driftsäkert transmissionsnät så behöver nätet inte bara byggas ut utan det krävs också förnyelse av många ledningar och stationer innan de blir för gamla. Totalt sett rör det sig detta om hundratals mil ledningar . För att kunna möta behoven behöver planeringstiden kortas. Utredningen har förslag som kan leda till kortare tillståndspro- cesser, till exempel förslag om tillträde till mark för undersökning, förtydligande om vad som får göras före koncession och att led- ningsrätt oftare får inledas före lagakraftvunnen koncession. Där- emot kommer bedömningen om hur samhällsekonomiska analyser ska göras att förlänga tiden med minst den tid som skulle kunna vinnas med de andra förslagen. Det kan till och med innebära att nödvändiga projekt inte blir av.