sou · H7B329 · 2019-06-05 00:00:00 — Reformen inne- bar en radikal förändring av ersättningssystemet i den öppna offent- liga läkarvården. Ett system med i princip enhetlig avgift infördes vilket innebar att patienten inte längre behövde förskottsbetala sina vårdkostnader. Patienten betalade endast för ett läkarbesök i offentlig vård, oavsett åtgärd. Återstoden av kostnaden för vården reglerades direkt mellan vårdgivaren och de allmänna försäkrings- kassorna.6 Genom reformen tillmättes sluten vård och öppen vård 1993/94:218 Psykiskt stördas villkor och betänkande 1993/94:SoU28 Psykiskt stördas villkor. 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 31 f. och prop. 2016/17:106 Samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. 1969:125 om ändring i lagen om allmän försäkring m.m. Hälso- och sjukvårdens struktur nu samma vikt. skillnader i lön och ersättningssystem för läkare inom öppen och sluten vård upphörde. infördes ett högkostnadsskydd7 för den öppna sjuk- vården. Genom Dagmarsöverenskommelse slopades det lagreglerade avgiftstaket8 i den öppna sjukvården. Landstingen fick själva utforma sitt avgiftssystem för öppen vård inom ramen för ett nytt lagstadgat högkostnadsskydd. finns bestämmelser om avgiftstak för den slutna vården, men inga nationella regler om högkostnadsskydd. Alla regioner/landsting har därutöver infört egna högkostnadsskydd även i den slutna vården. Patientavgifterna skiljer sig åt mellan sluten och öppen vård i alla regioner/landsting. Från detaljreglering till målbaserad styrning års sjukvårdslag reglerade hälso- och sjukvårdens författningar i princip endast den slutna vården. Bestämmelserna var detaljerade. I lagen slogs fast att vården skulle organiseras i öppen och sluten vård. Det fanns även detaljerade föreskrifter om att den slutna vården skulle anordnas vid sjukhus, som beroende på vårdens inriktning skulle benämnas lasarett, sjukstuga eller sjukhem. Regionsjukvård (den mer specialiserade vården) reglerades inte i sjukvårdslagen utan genom avtal mellan regioner/landsting. Traditionellt har sluten vård krävt intagning på vårdinrättning och nyttjande av en sängplats. Vid sjukhusen bedrevs även dagsjukvård och nattsjukvård som ett komplement till traditionell sluten vård. Dessa nya vårdformer medförde problem vid tillämp- ningen av sjukförsäkringsreglerna. Tillämpningsproblem uppstod även vid s.k. femdagarsvård, då patienten åkte hem . Man var osäker på hur vården i dessa fall skulle klassificeras. I förarbeten till sjukronorsreformen klargjordes rätts- läget. Dessa s.k. halvöppna vårdformer skulle betraktas som sluten vård vid tillämpning av sjukförsäkringsreglerna. Det innebar bl.a. att regionerna/landstingen fick svara för kostnader för sjukresor till och 7Högkostnadsskydd är en gräns för hur mycket en patient som mest behöver betala för vård. När patientens kostnad har nått upp till gränsen är resten av vården kostnadsfri för patienten. 8Avgiftstak är en gräns för hur mycket vård som mest får kosta för patienten per till- fälle/besök. Hälso- och sjukvårdens struktur från vårdinrättningen även för dessa patienter. Det ansågs rimligt då den praktiska lösningen skapats i regionerna/landstingens intresse samt innebar kostnadsbesparingar för dessa.9 Genom HSL gjordes tidigare detaljreglering om till en mer målinriktad lagstiftning. Regionernas/landstingens ansvar ut- vidgades till att även omfatta hälsovård. I det lagstift- ningsärendet övervägdes även om begreppen sluten och öppen vård kunde mönstras ut. Det ansågs önskvärt av bakomliggande utred- ning, men genomfördes aldrig med hänvisning till begreppens betydelse för det offentliga sjukförsäkringssystemet.10 Ytterligare skäl för att tills vidare behålla begreppen var att de även förekom i andra lagar och användes vid planeringen och finansieringen av hälso- och sjukvården. reglering om att vården ska organi- seras i sluten och öppen vård fördes dock inte över till HSL. Begreppens organisatoriska betydelse försvann, medan deras rätts- liga funktion behölls. Detaljerade bestämmelser om sjukhus och deras benämningar togs också bort. fanns en önskan om att avskaffa flera begrepp, däribland sjukhus.11 Bl.a. ersattes ordet sjuk- hus med vårdinrättning i beskrivningen av den slutna vården. Ipropositionen uttalades också att man utifrån andra pågående över- syner väntade sig att följande år (1983) skulle få ta ställ- ning till förslag om att mönstra ut begrepp som sluten vård, öppen vård och sjukhus. Så skedde dock inte och begreppet sjukhus och i viss mån begreppet sluten vård förekommer alltjämt i en mängd författningar på andra områden än hälso- och sjukvård. Efter en lagteknisk översyn av HSL trädde HSL i kraft, utan några större sakliga förändringar. Lagen gjordes om till en målbaserad lag. beskrivningar av öppen och sluten vård gjordes i förtydligande syfte då om till definitioner. finns relativt få bestämmelser i som styr hur hälso- och sjukvården ska organiseras. ska primärvården organi- seras i vårdvalssystem. Alla som vill har rätt att få en fast läkarkon- takt inom primärvården. beslutar Social- styrelsen vilken vård som ska vara nationellt högspecialiserad och var den ska utföras. ska regionerna/lands- tingen organisera hälso- och sjukvårdsverksamheten så att vården 1969:125 med förslag till lag om ändring i lagen (nr 381) om allmän försäkring. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag m.m., s. 67 och 72–73. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag m.m., s. 67 f. och 121. Hälso- och sjukvårdens struktur kan ges nära befolkningen. Om det är motiverat av kvalitets- eller effektivitetsskäl får vården koncentreras geografiskt. 4.2.1Definitionen av sluten vård och öppen vård Det finns inga halvöppna vårdformer Sluten vård definieras i 2 kap. 4 § HSL som hälso- och sjukvård som ges till en patient som är intagen vid en vårdinrättning. Öppen vård definieras i 2 kap. 5 § HSL som annan hälso- och sjukvård än sluten vård. Då öppen vård beskrivs i en negativ definition är det centralt att veta vad som omfattas av den slutna vården. Det som faller utan- för den är alltså att anse som öppen vård. Denna lagtekniska kon- struktion innebär att det inte finns några halvöppna vårdformer eller mellanvårdsformer enligt HSL. Ingen vård är tänkt att falla mellan de två begreppen. I praktiken kan rättstillämparen ändå ställas inför svåra gränsdragningar. Vård ges på flera olika sätt. Genom uppdelningen delas olika vårdformer in i de två huvudgrupperna sluten vård och öppen vård som sedan i viss mån styrs av olika regler. Den lagtekniska kon- struktionen medför att den fortsatta redogörelsen främst kommer att fokusera på begreppet sluten vård. Det juridiska gränssnittet för sluten vård markeras med ett beslut om intagning av en patient för vård vid en vårdinrättning. Det är ett administrativt beslut om att vården ska anses som sluten vård. Enligt förarbeten till HSL ska ett sådant beslut fattas om patientens vårdbehov är av sådan karaktär att patienten behöver en vårdplats på sjukhus eller liknande vårdinrättning.12 När ett intagningsbeslut fattats ska all vård som patienten får med anledning av det aktuella hälsotillståndet anses som sluten vård fram till dess att patienten skrivs ut från sluten vård. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag m.m., s. 65 f. och 120 f. och prop. 1969:125 med förslag till lag om ändring i lagen (nr 381) om allmän försäkring och prop. 1962:122 om sjukvårdslag m.m. Hälso- och sjukvårdens struktur Om patienten i samband med intagningen bedöms behöva fort- satta insatser från region/landstingsfinansierad öppen vård eller hälso- och sjukvård eller socialtjänst, efter det att patien- ten skrivits ut från sluten vården, ska ett inskrivningsmeddelande skickas till berörda enheter.13 En patient är utskrivningsklar när patientens hälsotillstånd är sådant att den behandlande läkaren bedömer att patienten inte längre har behov av vårdinsatser vid en enhet för sluten vård.14 Avsikten är att en medicinsk bedömning ska ligga till grund för såväl intagnings- som utskrivningsbeslutet. Patientens hälsotillstånd och hur vårdbehovet behöver omhändertas kommer styra i vilken form vården ges. I praktiken påverkas beslutet av den medicinska utvecklingen i stort och av hur hälso- och sjukvården är organiserad i den enskilda regionen eller det enskilda . Tillgång till rätt kompetens, utrustning och vad som omfattas av den öppna vården, påverkar alltså vad som är sluten vård. Av förarbeten framgår att det har varit lagstiftarens avsikt att reglerna ska kunna anpassas till samhällsutvecklingen.15 Det har lyfts att begreppet ”intagen” är ålderdomligt och borde ändras. Här kan noteras att en patient även kan vara inskriven i den öppna vården, t.ex. mödravård och barnavård. Uttrycket inskriven vid en vårdinrättning omfattar därför språkligt sett även viss vård i öppen vård. För att definitionen av sluten vård ska bli tydlig i för- hållande till öppen vård ansåg lagrådet därför i samband med översyn av HSL att begreppet intagen bör behållas.16 Vid närmare tolkning av vad lagstiftaren avsett med sluten vård är även begreppet vårdinrättning centralt. Det kan konstateras att uttrycket vårdinrättning inte är närmare definierat i varken lag eller förordning. Enligt allmänt språkbruk bör det kunna vara flera olika typer av inrättningar för vård. Vad som avses med uttrycket i HSL 13Se 2 kap. 1 § lag (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. 14Jfr 1 kap. 3 § LUS. 15Jfr t.ex. prop. 2002/03:20 Samverkan mellan kommuner och regionerna/landsting inom vård- och omsorgsområdet, s. 41 och prop. 2016/17:106 Samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård, s. 15. 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 89 och 280 f.; Zeteo, kommentar till 4 § HSL . Hälso- och sjukvårdens struktur framgår av förarbeten liksom andra bestämmelser i . Vilka vårdinrättningar som är att anse som vårdinrättningar för sluten vård har förändrats . Framförallt i takt med en förändrad ansvars- fördelning mellan huvudmännen och utbyggnaden av den öppna vården. Sådana vårdinrättningar har historiskt benämnts som sjukhus. Någon definition av vad som avses med sjukhus finns dock inte närmare reglerat i lag. Vad som uppfattats som ett sjukhus har också förändrats , se avsnitt 4.1.2. Begreppet har i regel haft en bred innebörd i sjukvårdslagstiftning. HSL ersattes det i tidigare lagar använda begreppet sjukhus med vårdinrättning utan att någon ändring i sak var avsedd. Även begreppet vårdinrättning får därmed anses vara ett dynamiskt begrepp. Av regleringen i 7 kap. 4 § HSL framgår att regionerna/lands- tingen ansvarar för att det finns sjukhus för hälso- och sjukvård som kräver intagning vid vårdinrättning. Begreppet sjukhus har diskute- rats i flera förarbeten . Av förarbeten till den nu angivna bestämmelsen framgår att det inte är ett specifikt hus, antal sängar eller en organisation som avses utan snarare en viss typ av verksamhet. Den verksamhet som avses är slutenvårdsverksamhet. Det har dock ansetts svårt att beskriva den verksamheten i en lag- bestämmelse. Det har tidigare konstaterats att begreppet sjukhus förekommer i ett stort antal bestämmelser och inte bedömts med- föra några tillämpningsproblem. Därför har lagstiftaren fortsatt att använda sjukhusbegreppet. I finns det ett mycket stort antal vårdinrättningar som enligt lagstiftarens mening är att anse som sjukhus och vårdinrätt- ning för sluten vård. Många av dessa är små enheter med ett begrän- sat antal vårdplatser. Det kan vara fråga om när- eller lokalsjukhus med ett litet antal vårdplatser för viss typ av vård.17 I dagligt tal associerar många ett sjukhus med en byggnad där särskilt avancerad och relativt bred vårdverksamhet bedrivs. begränsas begreppet även till att endast omfatta akut sjukvård. Så begränsat ser inte lagstiftaren på saken. 2000/01:36 Sjukhus med vinstsyfte, s. 13–14 och s. 21; prop. 2004/05:145 Driftsformer för offentligt finansierade sjukhus, s. 13 ff. och s 26–27. Hälso- och sjukvårdens struktur Viss vård behöver ges på en särskild vårdinrättning Som redogjorts för i avsnitt 4.1.2 är inte all vård som utförs på sjuk- hus per automatik avsedd att betraktas som sluten vård. Det finns en lång praxis av att även bedriva öppen vård vid samma vårdinrätt- ningar som bedriver sluten vård. Gränssnittet mellan vårdformerna måste därför dras på ett annat sätt än var vården ges. Vilken vård- verksamhet är det då som lagstiftaren haft i åtanke att skilja ut? Av förarbetsuttalanden till 2 kap. 4 § HSL framgår att det är vård- behovets karaktär som bör avgöra om vården måste utföras på en sådan vårdinrättning. Av uttalanden i äldre förarbeten följer att begreppen sluten och öppen vård är avsedda att vara dynamiska för att kunna anpassas till samhällsutvecklingen.18 Något som får stöd av uttalanden även i senare lagstiftningsärenden. Exakt vilket vård- behov som måste tillgodoses på en särskild vårdinrättning kan inte anges i lag.19 Gränserna sätts ytterst av var rätt medicinsk och om- vårdnadskompetens finns tillgänglig och hur vården i övrigt är organiserad i respektive region/landsting. Avancerad sjukvård i hemmet kan i vissa regioner/landsting vara ett alternativ till sluten vård på sjukhus, medan andra regioner/landsting fortfarande erbju- der motsvarande vård på sjukhus. Vad som är möjligt och önskvärt att göra utanför sjukhusen för- ändras i takt med medicinsk utveckling och pågående strukturom- vandling av vården. Patientgenomströmningen i sluten vården har ökat, med allt kortare vårdtider som antalet vårdtillfällen har ökat. Dessutom sker en kontinuerlig utveckling så att insatser som tidigare krävt sluten vård i allt större utsträckning kan utföras i öppen vård. Traditionellt har sluten vård avsett vård då patienten är i behov av en vårdplats dygnet runt vid en vårdinrättning för sluten vård. Vid sjukronorsreformen utvidgades begreppet i syfte att skapa en enhetlig rättstillämpning för nya svårklassificerade vårdformer. Det ansågs då att vårdbehovet normalt bör bestå även om det inte krävs att patienten hålls runt. 1969:125 med förslag till lag om ändring i lagen (nr 381) om allmän försäkring, s. 19 och prop. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag, m.m., s. 70 f. 1999/2000:149 Nationell handlingsplan för utvecklingen av hälso- och sjukvården, s. 33 och s. 121; prop. 2004/05:145 Driftsformer för offentligt finansierade sjukhus, s. 14 f. Hälso- och sjukvårdens struktur På så sätt klargjordes att även återkommande vård (dag- sjukvård) eller natten (nattsjukvård) samt s.k. femdagarsvård, där patienten fick permission över veckoslutet, skulle betraktas som sluten vård. Detta ansågs inte kräva någon ändring av lagbestäm- melsen.20 Genomgående har vårdtiden alltså haft stor betydelse för vårdens klassificering, liksom patientens behov av att under den tiden ha till- gång till en vårdplats med särskild kompetens, utrustning och ibland övervakningsmoment. Vid tillkomsten av hälso- och sjukvårdslag konstaterade man att den framtida hälso- och sjukvården i större utsträckning kommer att kunna utföras utanför sjukhus, och att vårdplatser i traditionell sjukhusmiljö därför förväntades minska över tid.21 Några kompletterande uttalanden om begreppens innebörd gjordes aldrig vid översyn av HSL.22 Hemsjukvård med kommunen som huvudman Mycket vård kan ges i patientens bostad. Det saknas en legal definition av vad som avses med uttrycket hemsjukvård i HSL. Den hemsjukvård som är närmare lagreglerad är sådan som kan ges av kommunen i patientens eget hem (ordinärt boende). Bestämmelser om hemsjukvård finns i 8 kap. 8 §, 12 kap. 2 och 4 §§, 14 kap. och 16 kap. 1 § HSL. Av bestämmelserna framgår att kom- munen får erbjuda hemsjukvård i ordinär bostad efter att ha träffat avtal om att överta regionens/skyldighet att erbjuda sådan hemsjukvård. Kommunen ska kompenseras ekonomiskt av regionen/. Överenskommelsen får inte avse läkarinsatser. Regionen/ska avsätta de läkarresurser som behövs. I annat fall kan kommunen själv anlita läkare på regionens/bekostnad. Regionerna/landstingen får lov att ge dessa patienter kostnadsfria läkemedel. Utöver hemsjukvård i patientens ordinära bostad ansvarar även kommunen för hälso- och sjukvård åt den som bor i en särskild 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag m.m., s. 121 samt prop. 1969:125 med förslag till lag om ändring i lagen (nr 381) om allmän försäkring, s. 18 f. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag m.m., s. 70 f. 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 129. Hälso- och sjukvårdens struktur boendeform och, i samband med dagverksamheten, åt den som vistas i dagverksamhet i enlighet med 12 kap. 1 § HSL. Detta benämns inte som hemsjukvård i HSL. Regionen/och kommunen ska i ett skriftligt avtal ange omfattningen av och formerna för läkarmedverkan. Det gäller såväl läkarmedverkan för personer i särskild boendeform och i dag- verksamhet som vid hemsjukvård. Reglerna i HSL anger ansvars- fördelningen mellan huvudmännen och ger utrymme för lokala anpassningar. Exakt vilka insatser som kan ges i hemmet generellt eller genom hemsjukvård framgår inte av lag. Den begränsning som tydligt framgår i HSL är alltså att läkar- insatser inte omfattas av kommunens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård. I övrigt framgår inte någon tydlig begränsning av upp- dragets omfattning. Av förarbeten kan man göra tolkningen att det är ansvar att erbjuda vård på primärvårdsnivå som överförts.23 Det gäller såväl vård i särskild boendeform och i dagverksamhet som hemsjukvård. Det har ansetts lämpligt att regionerna/landstingen fortsatt ansvarar för avancerad sjukvård i hemmet.24 Det kan dock vara svårt att dra en exakt gräns för kommunens ansvar då gränsen mellan primärvård och annan specialiserad vård förändras i takt med samhällsutvecklingen. Enligt 16 kap. 1 § HSL ska region/landsting och kommun sam- verka för att övrig vård också erbjuds såväl hemsjukvårdspatienter som patienter i särskild boendeform, utan att ansvaret för den vården flyttas över till kommunerna.25 Hemsjukvård med som huvudman Utöver den kommunala hemsjukvården utför regionerna/lands- tingen även hälso- och sjukvård i hemmet. Den kan vara ansluten till landstingens primärvård eller sjukhusanknuten. Den s.k. primärvårdsanslutna sjukvården i hemmet beskrivs ibland mer som ett arbetssätt. Den tar sikte på vård som utförs av att det är utredningens mening att det är skillnad mellan att ha ansvar för att erbjuda vård och att medverka i vård som annan huvudman har ansvar för. 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m., s. 57 f. och s. 15; prop. 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 31 f. och s. 179 och betänkande 2005/06:SoU:26 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 26 f. 2005/06:SoU:26 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 26. Hälso- och sjukvårdens struktur mobila vårdteam med uppsökande verksamhet. Den bedrivs då inom ramen för regionernas/landstingens primärvård i samverkan med kommunens hälso- och sjukvård i särskilda boendeformer och hemsjukvård. Den s.k. sjukhusanknutna sjukvården i hemmet är sådan sjukvård som kräver sjukhusens medicinska eller tekniska resurser eller annan särskild kompetens. Den kan ges dygnet runt, innehåller kvalificerad medicinsk teknologi och kan ställa krav på att det finns en sjuk- hussäng tillgänglig för det fall att patienten kan ges sjukvård i hemmet. Mot den bakgrunden har det ansetts angeläget att regionerna/landstingen har ansvar för att bedriva sådan avancerad sjukvård i hemmet. Utvecklingen inom hälso- och sjukvården, bl.a. vad gäller medicinteknik, kan göra att gränserna för vad som faller under sjukhusanknuten avancerad sjukvård i hemmet förändras. Bedömningen av om den sjukvård som ges i hemmet är av sådan karaktär att den kräver sjukhusens medicinska eller tekniska resurser eller annan särskild kompetens görs av den behandlande läkaren vid sjukhuset.26 En definition är en lagteknisk lösning som används för att underlätta och förtydliga ett regelverk. Avsikten är att sedan kunna använda ett kortare uttryck i efterföljande bestämmelser. Definitionen av sluten vård i 2 kap. 4 § HSL har därför i sig ingen självständig betydelse. Den måste ses i ljuset av andra bestämmelser där begreppet åter- kommer. Uppdelningen i öppen och sluten vård fyller alltså en lag- teknisk funktion i fall då man i ett regelverk behöver bestämmelser som enbart tar sikte på viss vård. Sådana regler kan vara sjuk- vårdsrelaterade utan att vara avsedda att styra hälso- och sjukvårdens organisering. 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 30 f. Hälso- och sjukvårdens struktur I detta avsnitt redogör utredningen för vilka funktioner begreppen öppen och sluten vård har i såväl hälso- och sjukvårdslagstift- ning som i andra rättsliga regelverk. Några avgränsningar behöver dock först göras. Samma begrepp – annan innebörd Under utredningens arbete har det konstaterats att begreppet sluten vård och uttrycket intagen vid vårdinrättning även förekommer i andra rättsliga sammanhang än i 2 kap. 4 § HSL, men med en i vissa fall helt annan innebörd än den som avses där. Det rör sig om tvångs- vård av olika slag eller fullgörande av en påföljd för brott. En person kan vara intagen vid vårdrättning enligt 5 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning, 6 § första stycket lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV), 15 § första stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) eller 22 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Med vårdinrättning avses i ovan nämnda lagstiftningar en kriminal- vårdsanstalt, ett häkte, en undersökningsenhet, en sjukvårdsinrätt- ning för psykiatrisk vård eller ett särskilt vårdhem. Inom kriminal- vården finns både öppna och slutna kriminalvårdsanstalter. Med sluten ungdomsvård avses en kriminalvårdspåföljd för barn mellan motsvarande ett fängelse. Även den psykiatriska tvångs- vården kan vara öppen och sluten. I LRV och LPT finns fristående definitioner av begreppet sluten vård. Dessa har HSL som förebild, men har utformats på andra sätt. På dessa områden har även flera nya vårdformer växt fram, som saknar motsvarighet i HSL. Omnämnda regleringar berörs därför inte av eventuella för- ändringar i HSL. Av den anledningen omfattas inte dessa bestämmel- ser av utredningens fortsatta redogörelse eller överväganden. Mot- svarande gäller även för andra bestämmelser som hänför sig till dessa bestämmelser (se 40 § andra stycket delgivningslagen [2011:154], 10 § delgivningsförordningen [2010:1932] och 3 kap. 5 § 2 förordningen [1995:238] om totalförsvarsplikt). Det kan även finnas ytterligare bestämmelser som använder sig av uttryck liknande ”vård i öppnare former”. De tar ofta sikte på nyss Hälso- och sjukvårdens struktur nämnda regleringar och beskrivs därför inte närmare. I övrigt ska redogörelsen vara i stort sett uttömmande. Staten har det övergripande ansvaret för vilket hälso- och sjuk- vårdssystem som ska erbjudas befolkningen och vilka förmåner som ska ingå i den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. Huvud- männen, regioner/landsting och kommun, är ansvariga för att erbjuda hälso- och sjukvård till befolkningen. Det är ett kostnadsåtagande som måste regleras i lag.27 Hälso- och sjukvården finansieras främst genom region/landstingsskatt, kommunalskatt och patientavgifter. En mindre del, , finansieras via anslag i statsbudgeten.28 Som framgått har hälso- och sjukvårdens ansvarsfördel- ning och finansiering förändrats sedan uppdelningen i öppen och sluten vård infördes i svensk hälso- och sjukvård. Begreppen har även kommit att användas i andra rättsliga sammanhang. Detta har medfört att indelningen i dessa två vårdformer har kommit att få delvis nya funktioner jämfört med när de först infördes.