sou · H7B367 · 2019-12-20 00:00:00 — I tredje stycket finns en bestämmelse om att straffansvar inte ska komma i fråga om gärningen kan leda till en tilläggsavgift enligt för- slaget om lagen om tilläggsavgift. Överträdelse av en bestämmelse i terrängkörningsförordning om t.ex. skyldighet att förevisa skoter- kort som bevis på betald skoterledavgift (22 § förslaget till terräng- körningsförordning) ska därmed inte kunna föranleda straffansvar enligt terrängkörningslagen. Genom begränsningen i lagens tillämpningsområde enligt den föreslagna bestämmelsen i 2 § utesluts ett straffrättsligt ansvar enligt terrängkörningslagen i de fall stannande och parkering kan medföra felparkeringsavgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot förbud eller föreskrift som har meddelats av myndighet eller kommun med stöd av denna lag döms för terrängkörningsförseelse till böter. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Paragrafen rör det straffrättsliga ansvaret vid överträdelse av förbud eller föreskrifter på lägre nivå än lag eller förordning. Den nuvarande terrängkörningslagens 4 § omfattar detta ansvar. Den som bryter mot förbud eller föreskrift som har meddelats av myndighet eller kommun med stöd av bemyndiganden i terräng- körningslagen döms till böter. Straffnivån för överträdelser av detta slag är därmed oförändrad. Överträdelsen rubriceras terrängkör- ningsförseelse. De subjektiva rekvisiten är alltjämt uppsåt eller oaktsamhet. Av andra stycket framgår att det inte ska dömas till ansvar i ringa fall. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. Till ansvar enligt 28 eller 29 §§ döms det inte om gärningen är belagd med strängare straff i . Nuvarande terrängkörningslag har motsvarande bestämmelse i 4 § andra stycket. Paragrafen gäller ansvarsbestämmelsernas förhållande till brotts- balken. Till ansvar för otillåten terrängkörning eller terrängkörnings- förseelse ska det inte dömas om gärningen är belagd med strängare straff i . Detta innebär att den som olovligen kör med motordrivet fordon i terräng, så att skada uppstår, i första hand ska dömas för skadegörelse om beteendet i övrigt uppfyller rekvisiten för detta stadgande i . Enligt förslaget ska straffnivån för otillåten terrängkörning ha mot- svarande straffskala som tagande av olovlig väg, vilket innebär att ansvar enligt 28 § terrängkörningslagen inte är subsidiärt i förhållande till denna bestämmelse i . I den mån straffbestämmels- erna har olika skyddssyften bör det finnas en presumtion för att båda brottsbeskrivningarna är tillämpliga på en gärning som aktualiserar båda stadgandena. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter eller beslut i ett enskilt fall om undantag från bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen, om det finns särskilda skäl. Reger- ingen får även föreskriva att en kommun får besluta om undantag i ett enskilt fall, om det finns särskilda skäl. Regeringen får föreskriva att undantag inom regleringsområde får med- delas, om det finns synnerliga skäl. Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får meddela före- skrifter om förbud mot eller begränsningar för sådan användning av motor- drivet fordon i terräng inom visst område som i annat fall än som avses i 6 eller 7 §§ kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Regeringen får även föreskriva att en kommun får meddela sådana föreskrifter. Föreskrifter enligt första stycket får inte innebära något onödigt hinder för användning av motordrivet fordon som är till nytta för ortsbefolkningen eller som behövs för yrkesutövning eller annat nyttigt ändamål. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela de ytter- ligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av denna lag. Paragraferna 31 och 32 motsvarar 2 och 3 §§ i nuvarande terräng- körningslag med vissa redaktionella och språkliga justeringar. Bestämmelserna utgör bemyndiganden att meddela föreskrifter eller beslut i särskilda fall om undantag, respektive om förbud eller begränsningar. När det gäller undantag i ett enskilt fall, t.ex. från barmarksför- budet, bör den som beviljats ett undantag inhämta fastighetsägarens och i förekommande fall annan särskild rättighetshavares, medgiv- ande för att köra med motordrivet fordon i terrängen. Med annan särskild rättighetshavare avses exempelvis arrendator. Den myndig- het som beviljar undantaget bör i beslutet lämna information om att medgivande kan krävas. Om det beslutas om mer generella undantag i form av föreskrifter bör frågan om medgivande ha klarats av i en samrådsprocess. Föreskrifter om undantag bör innehålla förbehåll om att körning får ske endast om det kan ske utan risk för skada. I 33 § ges ett generellt bemyndigande för verkställighetsföre- skrifter. Allmän skoterled och friåkningsområden Inom ett regleringsområde får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer besluta om en allmän skoterled eller att en sådan led ska dras in. Inom annat område får regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer besluta om en skoterled ska vara allmän eller om en sådan led ska dras in. Regeringen får även föreskriva att en kommun får besluta om allmän skoterled eller att en sådan led ska dras in. För beslut om allmän skoterled krävs att berörd fastighetsägare eller annan särskild rättighetshavare har lämnat sitt medgivande. Medgivande från annan särskild rättighetshavare enligt tredje stycket krävs endast i den mån den allmänna skoterleden kan ha en menlig inverkan på rättighetens utövande. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. I paragrafen tydliggörs att det är staten som beslutar om allmän skoterled inom ett regleringsområde. Det är således inte en fråga för kommunen att inrätta eller dra in en allmän skoterled inom ett regleringsområde. Utanför regleringsområde kan en allmän skoterled inrättas eller dras in av en statlig myndighet eller kommunen. Inrättande av allmän skoterled kräver fastighetsägarens medgiv- ande. Detta motsvaras av 10 § tredje stycket i nuvarande terräng- körningsförordning. I förekommande fall ska annan särskild rättig- hetshavare lämna sitt medgivande. Med annan särskild rättighets- havare avses exempelvis arrendator. Om det finns någon annan än fastighetsägaren eller annan särskild rättighetshavare som är berörd får i sista hand avgöras i rättstillämpningen. I fråga om medgivande från annan särskild rättighetshavare ska detta inhämtas endast om inrättande av den allmänna skoterleden påverkar rättighetens utövande på något mer påtagligt negativt sätt. Bakgrunden till paragrafen följer av analysen i avsnitt 7.7 (jfr även avsnitt 8.3.6). Om en kommun har meddelat beslut om föreskrifter enligt 32 § om förbud eller begränsningar att använda motordrivet fordon i terräng får kommunen besluta om allmän skoterled inom området eller att en sådan led ska dras in. I anslutning till allmän skoterled får del av området förklaras som särskilt område för användning av motordrivet fordon i terräng (friåkningsområde). För beslut om friåkningsområde krävs att berörd fastighetsägare eller annan särskild rättighetshavare har lämnat sitt medgivande. Medgivande från annan särskild rättighetshavare enligt tredje stycket krävs endast i den mån friåkningsområdet kan ha en menlig inverkan på rättighetens utövande. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Inom ett annat område än ett regleringsområde i fjällområdet kan användningen av motordrivna fordon i terrängen förbjudas eller begränsas med stöd av 32 §. Inom ett område som reglerats med stöd av 32 § kan det inrättas särskilda områden för friåkning, dvs. för i första hand snöskoterkörning utanför led. I fråga om fastighetsägarens eller annan särskild rättighetshavares medgivande gäller detsamma som sagts i kommentaren till 34 §. Ett beslut som inte gäller föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ eller 34 eller 35 §§ ska delges den det berör. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Beslut som inte gäller föreskrifter ska i första hand delges genom vanlig delgivning, men om det är fråga om en större eller obestämd krets som berörs av beslutet kan bestämmelserna om kungörelse- delgivning i delgivningslagen (2010:1932) aktualiseras. En kommuns beslut om föreskrifter enligt 32 § ska kun- göras och tillgängliggöras enligt 8 kap. 13 § kommunallagen (2017:725). Kungörelse om beslutet om sådana föreskrifter ska också införas i ortstidning. I kungörelsen i ortstidning ska det anges sista dag för överklagande enligt 45 §. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Första meningen är en dubbelreglering i förhållande till 8 kap. 13 § kommunallagen (2017:725), men har tagits med för tydlighet och läsbarhet i fråga om andra meningen. Föreskrifter om förbud eller begränsningar gäller en större och obestämd krets som inte kan förväntas ta del av det som publicerats på kommunens anslagstavla. Det är i princip fråga om ett områdes- skydd. Föreskrifterna bör därför kungöras på det sätt som gäller enligt 27 § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt miljö- balken m.m. Beslutet om föreskrifterna ska således kungöras även i ortstidning. I kungörelsen i ortstidning ska sista dag för överklag- ande enligt 45 § anges. Den tidpunkten följer av vad som gäller för kungörande av kommunala föreskrifter. En myndighets beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ ska kungöras på det sätt som är föreskrivet för författningar i allmänhet. Kungörelse om beslutet om sådana föreskrifter ska också införas i ortstidning. Sökanden, eller den som annars är medlem enligt 1 kap. 5 § kommunallagen (2017:725) av en kommun som beslutet avser, ska anses ha fått del av beslutet om föreskrifter den dag kungörelsen var införd i ortstidning. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. En myndighet ska kungöra föreskrifter på det sätt som anges för kungörande av författningar i allmänhet, dvs. enligt lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, författningssam- lingsförordningen (1976:725) och rättsinformationsförordningen (1999:175). Beslutet ska även kungöras i ortstidning av samma skäl som har angetts i kommentaren till 37 §. Tiden för överklagande räknas från den dag kungörelsen var införd i ortstidning. I paragrafen anges vilka som anses delgivna . Ett beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§, eller beslut enligt 34 eller 35 §§ får överklagas till regeringen av sökanden, eller den som annars är medlem enligt 1 kap. 5 § kommunallagen (2017:725) av en kommun som beslutet avser. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Av paragrafen följer att beslut om föreskrifter om förbud eller begränsningar eller om allmänna skoterleder överklagas till reger- ingen. Det är i allt väsentligt fråga om vad som gäller enligt nuvaran- de terrängkörningslagstiftning, med den skillnaden att även beslut om att dra in en allmän skoterled överklagas till regeringen. I paragrafen anges vilka som får överklaga. Kretsen av klagoberät- tigade utgörs av sökanden och de som är medlemmar enligt 1 kap. 5 § kommunallagen (2017:725) av en kommun som beslutet avser. Skrivningen ”en kommun som beslutet avser” är avsedd för det fall ett beslut gäller mer än en kommun. Förslaget behandlas i avsnitt 8.11.6. Ett beslut i ett enskilt fall enligt 31 §, eller enligt 34 eller 35 §§, får överklagas till regeringen av en ideell förening eller en annan juridisk person som 1.har till huvudsakligt ändamål att tillvarata friluftslivs-, naturskydds- eller miljöskyddsintressen, 2.inte är vinstdrivande, 3.har bedrivit verksamhet i under , och 4.har minst 100 medlemmar eller på annat sätt visar att verksamheten har allmänhetens stöd. Den som vill överklaga med stöd av första stycket ska göra det innan tiden för överklagande har gått ut för den som annars får överklaga. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Av Århuskonventionen följer att bl.a. miljöorganisationer får över- klaga beslut som rör miljön i en vidare mening. Med 16 kap. 13 § miljö- balken som förebild ställs det upp kriterier för vilka utöver sökanden och kommunmedlemmar som får överklaga. Det har gjorts ett tillägg för friluftslivsorganisationer, vilka inte omfattas av uppräkningen i den ovannämnda miljöbalksparagrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.11.6. Ett beslut enligt 34 eller 35 §§ får överklagas till regeringen av den myndighet regeringen bestämmer om det behövs för att ta till vara allmänna intressen. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Paragrafen utgör ett bemyndigande för regeringen att bestämma att en statlig myndig får överklaga beslut om allmänna skoterleder och friåkningsområden. Överklagande får bara göras för att ta till vara allmänna intressen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.11.6. Om regeringen ändrar eller upphäver en kommuns beslut om föreskrifter enligt 32 § ska kommunen kungöra och tillgängliggöra regeringens beslut enligt 37 §. Om regeringen ändrar eller upphäver en myndighets beslut om föreskrifter enligt 32 § ska myndigheten kungöra regeringens beslut enligt 38 §. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. I paragrafen regleras skyldigheter för de organ som först beslutat om föreskrifter att även kungöra beslut om upphävande eller ändringar. Andra beslut enligt denna lag än beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ eller beslut enligt 34 eller 35 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol av den som beslutet angår om beslutet har gått klaganden emot, eller av den myndighet regeringen bestämmer om det behövs för att ta till vara allmänna intressen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Beslut som inte gäller föreskrifter eller allmän skoterled över- klagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. till förvaltningsrätt i första instans. Det får antas att det främst blir fråga om överklagande av beslut att avslå dispensansökningar, helt eller delvis, eller vissa vill- kor för en dispens. Att det krävs prövningstillstånd för överklagande till kammarrätt gäller i och för sig enligt 40 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900), men har tagits med för tydlighetens skull. Förslaget behandlas i avsnitt 8.11.6. Ett beslut överklagas skriftligt till den instans som ska pröva överklagandet. Överklagandet ska ges in till den kommun eller myndighet som har meddelat det beslut som överklagas. I överklagandet ska klaganden ange vilket beslut som överklagas, vilken ändring klaganden vill ha och de omständigheter som överklagandet grundas på. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Ett beslut ska överklagas skriftligt till den instans som ska pröva överklagandet. Överklagandet ska ges in till den kommun eller myn- dighet som har meddelat det beslut som överklagas. Den som överklagar ska ange vilket beslut som överklagas. Klag- anden ska beskriva vilken ändring som önskas och de förhållanden som ger stöd för att beslutet ska ändras. Ett överklagande av en kommuns beslut om föreskrifter enligt 32 § ska ha kommit in till kommunen från det tillkännagavs på kommunens anslagstavla att protokollet över beslutet justerats. Tiden för överklagande av en gemensam nämnds beslut räknas från det att tillkännagivandet skett på anslagstavlan i samtliga samverkande kommuner. Ett överklagande av en myndighets beslut om föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ ska ha kommit in till myndigheten från den dag klaganden fick del av det beslut som överklagas. Ett överklagande av ett beslut enligt 34 eller 35 §§ av den myndighet reger- ingen bestämmer ska ha kommit in till beslutande kommun eller myndighet från den dag underrättelse om beslutet kom in till den klag- ande myndigheten. Den klagande myndigheten ska visa när underrättelse om det beslut som överklagas kom in dit. Ett beslut som inte gäller föreskrifter enligt 31 eller 32 §§ och som överklagas av annan part än myndighet ska ha kommit in till beslutande kommun eller myndighet från den dag klaganden fick del av beslutet. Paragraferna 45–48 saknar motsvarighet i nuvarande terrängkör- ningslagstiftning. I paragraferna regleras till vilket beslutsorgan ett överklagande ska ges in och inom vilken tid detta ska ske. Den kommun eller myndighet som har meddelat det beslut som överklagas prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Om ett överklagande har kommit in för sent ska den kommun eller myn- dighet som har meddelat det överklagade avgörandet besluta att överklagandet ska avvisas. Ett överklagande ska dock inte avvisas om förseningen berott på att det inte har lämnats en korrekt underrättelse om hur man överklagar. Ett överklagande ska inte heller avvisas om det har kommit in till överinstansen inom överklagandetiden. Ett överklagande av ett avvisningsbeslut görs i samma ordning som ett överklagande av beslut i huvudsaken. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Beslutsorganet prövar om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Om överklagandet har kommit in i rätt tid ska överklagande- skrivelsen jämte det överklagade beslutet och prövade handlingar överlämnas till den instans som ska pröva överklagandet. Prövningen av rätt tid samt överlämnandet ska göras skyndsamt. Om ett överklagande har kommit för sent ska det avvisas. Ett överklagande ska dock inte avvisas om förseningen har berott på att det inte har lämnats en korrekt underrättelse om hur man över- klagar. Ett överklagande ska inte heller avvisas om det har kommit in till överinstansen inom överklagandetiden. Om ett överklagande ska avvisas ska det sättas upp ett särskilt avvisningsbeslut till vilket en anvisning om hur det kan överklagas ska fogas. Överklagande av ett avvisningsbeslut görs i samma ord- ning som ett överklagande i huvudsaken. Om ett överklagande felaktigt har getts in till överinstansen ska överinstansen överlämna överklagandet till den kommun eller myndighet som har meddelat det överklagade beslutet för prövning av om överklagandet har kommit in i rätt tid. Överinstansen ska vid överlämnandet ange vilken dag som över- klagandet kom in dit. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande terrängkörningslagstift- ning. Om ett överklagande ges in av misstag till den instans som ska pröva överklagandet ska överklagandet överlämnas till den kommun eller myndighet som har meddelat det överklagade beslutet. Kom- munen eller myndigheten ska efter ett sådant överlämnande på vanligt sätt pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Över- instansen ska vid överlämnandet ange vilken dag som överklagandet kom in dit. 11.2Förslaget till lag om tilläggsavgift för terrängkörning En naturvårdsvakt enligt terrängkörningslagen (0000:0000) eller en polisman ska ta ut tilläggsavgift enligt bestämmelserna i denna lag om någon använder motordrivet fordon på en allmän skoterled utan att ha betalat skoterledavgift enligt terrängkörningslagen. Regeringen får meddela föreskrifter om tilläggsavgiftens storlek. Uttagen tilläggsavgift ska läggas till skoterledfonden enligt terrängkörnings- lagen. I paragrafens första stycke slås fast en skyldighet för en naturvårds- vakt enligt terrängkörningslagen eller en polisman att ta ut en tilläggs- avgift om någon använder en allmän skoterled utan att ha styrkt att han eller hon har betalat den obligatoriska skoterledavgiften för att få använda leden. Avgiften kallas tilläggsavgift för att åskådliggöra att grundavgiften, dvs. skoterledavgiften, är en nyttighet som det all- männa, stat eller kommun, står för. Enligt paragrafens andra stycke bemyndigas regeringen att be- stämma tilläggsavgiftens storlek. Uttagen tilläggsavgift ska enligt tredje stycket läggas till skoter- ledfonden. Denna lösning är vald på grund av att hela avgiftsuttaget bygger på att användningen av terrängskotrar, i första hand snö- skotrar, ska bära sina kostnader för behovet av reparationer och underhåll som orsakas av användningen. Förslaget om tilläggsavgift behandlas i avsnitt 8.10. Tilläggsavgift får inte tas ut om det är uppenbart oskäligt. Bestämmelsen kan tillämpas av naturvårdsvakt, polis eller domstol. Om det skulle vara uppenbart oskäligt ska en tilläggsavgift inte tas ut. Avgiftsuttaget är dock huvudregel. I uppenbarhetsrekvisitet ligger att det ska vara fråga om klara fall för att tilläggsavgiften inte ska tas ut. I vilka fall det skulle vara uppenbart oskäligt att ta ut en tilläggsavgift kan inte anges uttömmande. Det skulle dock exempel- vis kunna vara fråga om att en allmän skoterled inte har märkts ut eller att utmärkningen är otydlig. Vidare kan det vara fråga om att en skoterförare har undsatt en nödställd eller att det på grund av väder- lek såsom hård vind och snöyra blivit i det närmaste omöjligt att avgöra om man uppehåller sig på en led eller i annan terräng. Det kan även anses vara uppenbart oskäligt att ta ut en tilläggsavgift om någon redan har påförts en sådan avgift. En naturvårdsvakt eller en polisman ska överlämna en betalningsuppmaning till den som är skyldig att betala tilläggsavgift enligt 1 §. Uppmaningen ska innehålla en upplysning om när avgiften senast ska vara betald. En naturvårdsvakt eller en polisman ska underrätta den myndighet reger- ingen bestämmer om att en betalningsuppmaning har utfärdats. I paragrafen föreskrivs att tilläggsavgiften tas ut genom en betal- ningsuppmaning. Den närmare formen för detta får ansvariga myn- digheter meddela föreskrifter om. Det är dock rimligt att tänka sig att uppmaningen lämnas i samma form och på samma sätt som fel- parkeringsavgifter numera utfärdas på, dvs. genom en handenhet och en utskriftsenhet som skriver ut en remsa vilken lämnas över till den betalningsskyldige. Remsan innehåller då uppgift om storleken på beloppet som ska betalas och upplysningar, t.ex. när avgiften senast ska vara betald. Om tilläggsavgiften inte betalas inom den tid som har angetts i en uppmaning enligt 3 § ska den myndighet regeringen bestämmer påminna den betalnings- skyldige om betalningsansvaret. Påminnelsen ska innehålla uppgift om när avgiften senast ska betalas. Betalas inte avgiften efter påminnelse ska myndig- heten förelägga den betalningsskyldige att betala en förhöjd avgift. Avgiftshöjningen fastställs av regeringen. Följs inte föreläggandet ska avgiften indrivas. Regeringen får föreskriva om ytterligare avgiftsförhöjning i samband med indrivning. Om den som fått en uppmaning att betala tilläggsavgift inte har betalat inom den tid som angetts i uppmaningen ska en påminnelse om betalningsansvaret gå ut. Påminnelsen ska innehålla uppgifter om när avgiften senast ska betalas och att om avgiften inte betalas kommer ett föreläggande om att betala en förhöjd avgift att gå ut. Om föreläggandet inte följs ska den förhöjda tilläggsavgiften drivas in. Regeringen fastställer i förordning den förhöjda avgiften och bemyndigas även att meddela föreskrifter om ytterligare avgifts- höjning. Det finns dock inte något förslag om en sådan ytterligare höjning. Den som har fått en betalningsuppmaning enligt 3 § ska betala avgiften inom den tid som angetts i betalningsuppmaningen även om han eller hon ansöker om rättelse enligt 6 § eller bestrider betalningsskyldigheten enligt 7 §. Paragrafen har till del 7 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift som förebild. I paragrafen fastslås en skyldighet att betala tilläggsavgiften även om den betalningsskyldige anser att han eller hon inte är skyldig att betala och även om han eller hon har ansökt om rättelse enligt 6 § eller bestrider betalningsskyldigheten enligt 7 §. Den som har fått en betalningsuppmaning enligt 3 § får ansöka om rättelse hos . Om rättelse medges ska besluta att det inte finns något betalningsansvar.