sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — Barnahus finns på flera platser i landet, men inte överallt. finns över 30 verk- samheter, jämfört med sex verksamheter . Barnahusverksamheterna har varit föremål för ett antal studier bl.a. Barnahus – försöksverksamhet med samverkan under gemensamt tak vid misstanke om brott mot barn (m.fl. 2008), (vid uni- versitet, 2010) och Inuti ett barnahus (, 2013). Enligt resultaten av dessa studier är barnahus ett steg i rätt riktning för att tillförsäkra att barn som har utsatts för brott får ett gott bemötande. Variationerna har dock visat sig vara stora mellan olika barnahus när det gäller hur verksamheten bedrivs, vilket stöd som ges till barnen, lagföringsandelen m.m. gav regeringen , Nationellt centrum för kunskap om våld mot barn vid , i uppdrag att utvärdera barnahusverksamheterna i . Uppdraget om utvär- dering av barnahusverksamheterna syftade till att synliggöra aktuella behov och därigenom främja att brottsutsatta barn får ett likvärdigt 7A.a., s. 25 f. 8Åklagarmyndigheten (2019) Brott mot barn. bemötande, stöd och skydd oavsett bostadsort.9 Utvärderingen redo- visades till regeringen . Inom ramen för utvärd- eringen besöktes 32 barnahus –. Eftersom barnahusen saknar heltäckande statistik för sina verksam- heter baseras utvärderingens resultat på egenrapporterad praxis. Därtill inkom barnahusen med skriftligt material (aktuella samverkansavtal, lokala riktlinjer och rutiner, verksamhetsberättelser, informations- material med mera) och ledamöter i styrgrupper eller motsvarande ombads besvara en enkät med frågor om det egna barnahuset. I utvärd- eringen konstateras att det finns många välfungerande barnahus men att det förekommer regionala skillnader i barnahusens organisation och verksamhet. I 68 kommuner, främst i norra , , och de sydöstra delarna av , saknas barnahusverk- samhet. De främsta brister som lyfts fram av de intervjuade gäller otydligheter i de nationella riktlinjerna (t.ex. sekretess och den sär- skilda företrädarens kompetens och roll) samt tillgång till rätts- medicinsk, barnmedicinsk och barn- och ungdomspsykiatrisk kom- petens. Det efterfrågas nationell styrning, översikt av de nationella riktlinjerna i samråd med alla barnahusens samverkansparter, statistik och certifiering av barnahusen. Det finns även behov av att se över mål- gruppsdefinitionen och att alla barnahus arbetar utifrån dessa. Barna- frid fann brister särskilt då det gällde barn som bevittnat våld, inter- netbrott och i vissa fall hedersrelaterat våld. Ur ett barnperspektiv medför enligt Barnafrids utvärdering de konstaterade regionala skill- naderna en risk för ett icke likvärdigt bemötande, stöd och skydd. Detta kan yttra sig i form av olikheter bland annat gällande defini- tion av målgrupper för barnahusen, krisstöd och bedömning av vård- behov, tillgång till barnmedicinsk och barn- och ungdomspsyki- atrisk vård, möjlighet att erbjuda frivilliga hälsokontroller samt att tillgodose syskons behov av stöd och behandling. Läget ter sig pro- blematisk för åldersgruppen 15–, som nödvändigtvis inte kommer i kontakt med barnahus. Sammanfattningsvis konstaterar utvärderingen att det har tillkommit ytterligare ett antal barnahus som de grundläggande problemen som belysts i de tidigare utredningarna kvarstår. Det skulle behövas en enhetlig nationell styrning som slår fast att barn som misstänks vara utsatta för brott ska utredas i en barnvänlig miljö där berörda myn- 9Regeringsbeslut S2018/00212/FST (delvis). digheter samlas och samverkar under ett tak, och där brottsutred- ning, skydd, samt fysisk och psykisk hälsa beaktas. Vidare saknas enligt utvärderingen en nationell samordning av verksamheten i barna- hus. Befintlig sekretesslagstiftning försvårar samverkan och gör det svårt för barnahusen att leva upp till de nationella kriterierna. Lagstift- ningen förhindrar även gemensam statistikföring och försvårar där- med uppföljning och planering av verksamheten i barnahus enligt utvärderingens slutsats.10 Utredningen har under sitt arbete besökt Barnahus , Barnahus , Barnahus och Barnahus . är ett pilotprojekt i med målet att utveckla ett konkret och effektivt samarbete/samverkan mellan polis, åklagare, socialtjänst, socialjour samt hälso- och sjuk- vård under handläggning och uppföljning av akuta våldshändelser i familjer med barn utifrån ett barnrättsperspektiv. Förebilden finns, som namnet antyder, på . I samarbetet ingår Polisens Utveck- lingscentrum Väst, Polisen i , Utvecklingscentrum , åklagarkammare, Stads- delsförvaltningen i //, i , Socialjouren i , Social resursförvaltning i , Drottning , , Kungshöjds jourcentral, Barn- och ungdomspsykiatrin i , Barn- och ungdomsmedicin i , Barnskyddsteamet , Barnahuset i och i . Det operativa arbetet inleddes . Konkreta mål för samverkan är bl.a. att förbättra kopplingar/över- lämningar och tidsmässigt effektivisera för att eliminera onödig väntan för de drabbade. Målgruppen för pilotprojektet är våldsutsatta vuxna och barn, barn som bevittnat/upplevt våld samt våldsutövare i stads- delarna //samt västra , i . Utvärdering av pilotprojektet kommer ske –2019.11 10Barnafrid (2019) Slutrapport utvärdering av barnahus, s. 5. 11http:///vkv/utvecklingsprojekt/islandsprojektet/ Vid utryckningar med anledning av våld i familjer med barn under- rättar polisen /socialjouren som ansluter vid utryck- ningsplatsen. Socialtjänst/socialjour håller kris- och informationssam- tal med närvarande barn och eventuellt utsatta vuxna och förklarar enligt en manual vad som kommer att hända om det ska upprättas en polisanmälan. Polisen undersöker om ett målsägandebiträde ska för- ordnas och det hör till manualen att upprätta anmälan även med barn som har bevittnat våld som målsägande. En bedömning görs av vård- behov och andra akuta insatser, och transport till sjukvården om- besörjs av socialtjänst eller socialjour och polisen. Personal från som är på plats i samband med ingripandet informerar om vikten av att snabbt dokumentera skador hos sjukvården. Polisen arbetar parallellt med förhör och påbörjar sin utredning. Efter utryckningen ges feedback till de poliser som har varit på plats, för att ytterligare förbättra arbetet. Efter den akuta fasen sker samordning av utredning och andra insatser och alla som därefter är involverade är medvetna om att ärendet tillhör . Utredningsinsatser som rör barn sker alltid på Barnahus. I projektet ingår att erbjuda stödinsatser och behandling för såväl utsatta som våldsutövare. De senare slussas vidare till exempelvis Kriscentrum för män, och projektet diskuterar löpande hur arbetet med motivering av våldsutövare ska bli bättre.12 Vid slutet av hade polisen gjort 16 utryckningar och startat 18 brottsutredningar inom ramen för projektet. Sex barn var måls- ägande. hade öppnat 17 ärenden och 14 barnavårdsut- redningar. Endast underlät polisen att kontakta social- jouren vid utryckning, vilket skedde av förbiseende. Ledningscentralen har inte haft en så aktiv roll som var tänkt, vilket enligt projektgruppen är ett utvecklingsområde. Personal som har arbetat med ärendena har i övrigt mycket positiva erfarenheter av samarbetet mellan de olika myndigheterna. Polisens dokumentation har blivit bättre fram- för allt när det gäller barnens inblandning i våldet och av skador på målsägande, vilket enligt åklagarna i många fall har lett till att bevis- läget ser bättre ut i ärendena.13 12Västra om våld i nära relationer – VKV (2016/2018). 13Uppgifter presenterade vid seminarium om i . har bl.a. ansvar för att betala ut brotts- skadeersättning. Barn som upplever våld eller hot mellan närstående har under vissa förutsättningar rätt att få brottsskadeersättning. Som huvudregel krävs en fällande dom i brottmålet och ansökan om brottsskadeersättning görs efter domstolsprövningen. Ersättning till barn som bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten i förhållande till en närstående har kunnat lämnas . Antalet inkomna ansökningar har varierat mellan 222 och 351. Andelen bifall har ökat från en nivå på till att stabiliseras vid en nivå kring . Den ersättning som i genomsnitt betalats ut har varierat mellan och . inkom 340 ansökningar om ersättning till bevitt- nande barn till . av barnen var vid ansökningstillfället under och . 302 ären- den avgjordes , varav några inkom året innan. Av dessa avslogs 88 ansökningar efter prövning i sak, medan två ansökningar avvisades/avskrevs på formella grunder. Resterande 212 ansökningar bifölls med en total ersättning på . De enskilda ersätt- ningarna låg på mellan och . En av de vanligaste grunderna för avslag, i de fall brott har konstaterats, är att det i brottsutredningen inte framgått att barnet sett eller hört brottet. Det finns enligt goda skäl att anta att antalet barn som bevittnat brott mellan närstående är högre än antalet barn som ansöker om och därigenom har möjlighet att få ersättning.14 inkom 276 ansökningar om ersättning till bevitt- nande barn och avgjordes 238 ärenden, varav några inkom under före- gående år. Av dessa avslogs 76 efter prövning i sak medan åtta ansök- ningar avvisades/avskrevs på formella grunder. För de 154 ansökningar som bifölls betalades en total ersättning på ut. De enskilda ersättningarna låg på mellan och . Den genomsnittliga ersättningen per bifallen ansökan var . minskade antalet inkomna ansök- ningar med 64 ärenden () jämfört med året innan och antalet avgjorda ärenden minskade med 63 (). 14Brottsoffermyndigheten (2018) Årsredovisning 2017, s. 13. heten noterar i sin årsredovisning att barns rättsliga ställning och ersätt- ning till bevittnande barn var ett fokusområde i myndighetens arbete , medan myndighetens utåtriktade arbete var inriktat på även andra grupper. Siffrorna ger enligt Brottsoffermyn- digheten en indikation på att antalet ansökningar i hög grad påverkas av att information om barns rätt till ersättning får en bred spridning bland allmänheten. Det finns alltså ett fortsatt stort behov av att säker- ställa att informationen om möjligheten till ersättning når barnen genom praktiker och att sprida kunskap om rätten till ersättning för barn som bevittnar brott mellan närstående. När det gäller den genom- snittliga storleken på ersättningen har den aldrig nått upp till den nivå på som regeringen förutspådde vid lagstiftningens ikraft- trädande. har så mycket som av bifallsbesluten renderat i en ersättning på , det belopp som lämnas när det är fråga om ett eller ett par bevittnandetillfällen. Att barn i så stor utsträckning endast bevittnar enstaka brott är enligt myndighetens uppfattning inte särskilt sannolikt. I stället är en tänk- bar förklaring att brottsutredningarna i många fall endast visat att barnet bevittnat ett enstaka brottstillfälle, ofta i samband med ingrip- andetillfället.15 Det är upp till varje kommun att organisera arbetet inom social- tjänsten och tillse att socialtjänstlagen tillämpas korrekt. Det gör att arbetet med utsatta barn inom ser olika ut i olika kom- muner. I avsnitt 6.1.10 i detta betänkande finns en övergripande redo- görelse för den lagstiftning som reglerar arbete med bl.a. barn som lever med våld i familjen. I avsnitt 6.1.7 redovisas också viss lagstiftning av intresse. trädde en rad nya bestämmelser och lag- ändringar i socialtjänstlagen och LVU i kraft, med det övergripande syftet att stärka stödet och skyddet för barn och ungdomar som far illa eller riskerar att fara illa. Barnrättsperspektivet stärktes bland annat genom att det förtydligades barnets bästa ska vara avgörande vid beslut och andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser. På en mer detaljerad nivå handlar det exempelvis om nya eller ändrade 15Brottsoffermyndigheten (2019) Årsredovisning 2018, s. 14 f. bestämmelser rörande aktualisering av ärenden hos , barns delaktighet, beslut om och uppföljning av insatser samt vård utanför det egna hemmet. publicerade en genom- gång av vilket genomslag dessa förändringar i lagstiftningen har fått. En övergripande slutsats är att bestämmelserna generellt sett är kända inom och många kommuner upplever att de nya bestämmel- serna har lett till ett ökat barnfokus i den sociala barn- och ungdoms- vården.16 Utredningen om stärkt barnrättsperspektiv i skyddat boende pekar på att de barn som följer med en förälder till skyddat boende oftast har bevittnat eller själva blivit utsatta för våld. Genom att de är kända hos ingår de inte längre i ett mörkertal av vålds- utsatta. Två nationella tillsyner på området har enligt utredningen om stärkt barnrättsperspektiv dock uppmärksammat att barn som lever i våld inte alltid utreds och att barnen därför blir utan stödinsatser. är socialnämnden enligt Social- styrelsens föreskrift skyldig att alltid inleda en utredning avseende barnet när den har fått kännedom om att barnet kan ha utsatts för eller bevittnat våld (6 kap. 1 § SOSFS 2014:4). Föreskriften har troligtvis inneburit att fler utredningar än tidigare inleds om barn som följer med en förälder till skyddat boende. Det förekommer dock, enligt utredningen om stärkt barnrättsperspektiv i skyddat boende, upp- gifter som tyder på att föreskriften i många fall ändå inte följs i detta avseende och att utredningarna brister i kvalitet. Även om social- tjänsten inleder en barnavårdsutredning är det, enligt vad som upp- getts till utredningen om stärkt barnrättsperspektiv i skyddat boende, vanligt att den avslutas i samband med att barnet följer med en förälder till det skyddade boendet med motiveringen att barnet nu är skyddat.17 Inom ramen för arbete gjordes en genomgång av beslut i barnavårdsutredningar där barnet har bevittnat våld mellan barnets föräldrar eller styvföräldrar. Kartläggningen omfattade beslut som fattat i samband med utredningar med anledning av en s.k. orosanmälan om att ett 16Socialstyrelsen (2015) Nya bestämmelser för den sociala barn- och ungdomsvården. Uppfölj- ning av ändringar av SoL och LVU, s. 7. 17SOU 2017:112 s. 118, som hänvisar till bl.a. (2009) Alla kommuners ansvar – våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld; (2014) Våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Slutrapport från en nationell tillsyn 2012–2013, (2014) Tar sitt ansvar för barn och unga? Hantering av anmälningar och genomförande av utredningar. barn bevittnat våld inom familjen. En sådan barnavårdsutredning syftar till att, i samarbete med föräldrar och barn, klargöra barnets situation och behov, samt när det är befogat, föreslå adekvata insatser. Granskningen avsåg utredningar och . Flera förändringar i lagstiftning och föreskrifter som rör har skett . Likaså har vissa lagändringar trätt i kraft efter det att kartläggningen genomfördes, bl.a. skärpta kompetens- krav för de personer som ska handlägga ärenden som rör barn och unga. Resultaten måste därför betraktas med viss försiktighet, men är enligt utredningens uppfattning ändå intressanta. Majoriteten av de granskade utredningarna (44 av 65 utredningar) hade avslutats utan beslut om insats till barnet eller föräldrarna. I de granskade utred- ningarna saknades analyser och bedömningar av vilka konsekvenser ett beslut om att inte bevilja insatser kan få för det enskilda barnet. I 16 utredningar fanns det enligt behov av insatser, antingen insatser för barnet eller för föräldrarna, för att situationen för barnet skulle förbättras. Då vårdnadshavarna inte samtyckt till insatser eller inte vill ha kontakt med , avslutades utred- ningarna utan något beslut om insats. Sammantaget har alltså närmare en tredjedel av de granskade utredningarna avslutats utan insatser trots de behov av insatser som identifierat i utred- ningen. Redogörelserna för det våld som förekommit och barnets upp- levelser av våldet är i många utredningar oklara eller knapphändiga. I stället för att beskriva vad som hänt används svepande formuleringar om ”våld i hemmet ” eller ”föräldrars konflikter”. Det kan ha sin förklaring i att har begränsad kännedom om vad som hänt och att föräldrarna ger olika beskrivningar av vad som skett. Det finns utredningar där våldet konstaterats men där det inte sätts i relation till barnets upplevelser av att bevittna våld. Konsekvens- analyser av våldet utifrån barnets perspektiv saknas också.18 Barn har rätt att komma till tals i utredningar enligt såväl som socialtjänstlagen. Barns röster tappas emellertid ofta bort under utredningen enligt en forsknings- rapport från Stiftelsen . Problemet omformu- leras under vägen i utredningen och utredande socialsekreterare och familjebehandlare tonar ner brister i föräldraförmåga och anpassar delvis sin egen problembeskrivning efter föräldrarnas problem- beskrivning. Man lyfter fram barnets problem i beteende eller mående, 18SOU 2016:19 s. 212 ff. vilket inte bekräftar barnets problembeskrivning. Våld beskrivs enligt samma forskningsrapport i hög utsträckning genom de uppgifter som framkommit via anmälan, vilket ger intrycket att utredarna ställt begränsade eller inga frågor om våld.19 När en förälder placeras i skyddat boende betraktas barn som med- följare. För barnets del saknas beslut om insatsen skyddat boende. Beslut tas inte heller alltid om de stödinsatser som barnet kan få i det skyddade boendet, t.ex. i form av Trappan-samtal. Detta får till följd att helt saknar möjlighet att följa upp såväl barnets vistelse i det skyddade boendet som de stödinsatser som eventuellt ges där.20 Barn som har bevittnat våld kan behöva insatser från såväl social- tjänsten som hälso- och sjukvården. Barnen kan vara utsatta för både psykiskt våld och somatisk försummelse. Barnen kan komma i kon- takt med bland annat primärvården, barn- och ungdomspsykiatrin (BUP), ungdomsmottagningar och elevhälsan. Elevhälsan är den vårdinstans som finns närmast de barn som går i skolan. I och med skollagen (2010:800) som började tillämpas samlades skolhälsovården, den särskilda elevvården och de specialpedagogiska insatserna i en samlad elevhälsa. Elevhälsan omfattar medicinska, psykologiska, psykosociala och specialpedagogiska insatser. Elev- hälsans arbete ska liksom andra verksamheter som riktar sig till barn och unga präglas av ett barnperspektiv (artikel 3 i ). I sina kontakter med elever och pedagogisk personal kan elevhälsan få kännedom eller misstankar om att en elev far illa eller riskerar att fara illa. All personal i skolan som i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa är skyldig att genast göra en anmälan till socialnämnden enligt 14 kap. 1 § SoL. Kontakt med skolkurator eller någon annan inom elevhälsan kan vara ett stöd för barnet, i syn- nerhet om problemen hemma också kan bidra till svårigheter i skol- arbetet och kamratkontakterna. Det kan också vara viktigt för skolan att känna till något om barnets svårigheter för att kunna ge ett adekvat stöd inom skolan.21 19Heimer m.fl. (2017) Rättighetsbärare eller problembärare? Barns rätt att komma till tals och insatser. 20Uppgifter från Kriscentrum för kvinnor och barn, . 21Socialstyrelsen (2016) Vägledning för elevhälsan, s. 7, 17 och 81 ff. BUP är den aktör som i första hand bör ha kompetens på barn som upplevt trauma och behöver vård för det. Sjukvården är dock organiserad på olika sätt i olika regioner och landsting. BUP kan ingå i den s.k. första linjens sjukvård, men gör det . I exempelvis ska barn som har behov av såväl fysisk som psykisk vård vända sig till vårdcentralen eftersom BUP inte är en del av första linjens hälso- och sjukvård. I landsting där BUP på detta sätt inte är en del av första linjen minskar naturligt nog tillgängligheten. Enligt utredningen om stärkt barnrättsperspektiv i skyddat boende finns det hos hälso- och sjukvården stora kunskapsbrister om barn som utsatts för eller bevittnat våld samt vilka konsekvenser det får för dessa barn. Kunskapsbristerna kan resultera i att ett barn inte får adekvata insatser. Barn riskerar både att underdiagnostiseras och att feldiagnostiseras för symtom som i själva verket utgör en naturlig reaktion på barnets trauma.22 Det finns många organisationer som verkar inom området barnrätt och stöd till barn som på olika sätt upplever våld. Utredningen har under sitt arbete haft kontakt med antal sådana organisationer. Den rikstäckande organisationen har över 130 medlem- mar; kvinnojourer, tjejjourer och andra stödverksamheter. Arbetet består främst av att stötta och skydda våldsutsatta kvinnor och deras barn, att arbeta förebyggande och stödjande med barn och unga, samt att skapa opinion och sprida kunskap. Unizons kvinnojourer hade enligt egna uppskattningar strax under 44 000 stödkontakter . , Barnens rätt i samhället, är en av ledande barnrätts- organisationer. stöttar barn i utsatta situationer, mobiliserar kring barnrättsfrågor och påverkar beslutsfattare för att varje barn ska känna till sina rättigheter och att barnets rättigheter ska tillgodoses. Föreningen är en barnrättsorganisation som arbetar med stödverksamhet och utför påverkansarbete för att förbättra upp- växtvillkoren för unga som har föräldrar med missbruk eller psykisk ohälsa. Barn och ungdom med förälder/familjemedlem i fängelse, Bufff, är en nationell barnrättsorganisation som ger stöd åt barn och ung- domar med en förälder eller familjemedlem i fängelse, häkte eller frivård. Föreningen arbetar med opinionsarbete samt råd och stöd på individuell nivå. Bufff har också i uppdrag av Kriminalvården att möta deras klienter och tillgodose behoven av föräldrastödjande insatser. Bufff erbjuder barncentrerade samtal i ett tidigt skede på landets alla häkten och anstalter. Vid tillsynspermission kan umgänget mellan barn och föräldrar ske i med deras personal när- varande. arbetar på FN:s uppdrag med att barnkonven- tionen ska gälla för alla barn och få genomslag på alla områden. Man arbetar bl.a. med att påverka beslutsfattare och bilda opinion för att skapa förändring i till exempel lagstiftning och väcka debatt i barn- rättsfrågor samt informera och utbilda om barns situation, barnkon- ventionen och arbete för barns rättigheter. 7.3Arbete med suicidprevention, vård, utredning av självmord m.m. har flera uppdrag inom ramen för den natio- nella strategin för statens insatser inom området psykisk hälsa åren 2016–2020. Inom suicidprevention har i uppdrag att samordna arbetet med suicidprevention på nationell nivå. Inom regeringsuppdraget ansvarar Folkhälsomyndig- heten för att, i samverkan med berörda myndigheter och berörda aktörer, utveckla samverkan genom bland annat en nationell myn- dighetssamverkansgrupp och en nationell intressentgrupp, utveckla kunskapssammanställning, kunskapsspridning och vägledning, stärka kunskapsuppbyggnad och framtagande av ny kunskap, utveckla upp- följningen av det suicidpreventiva arbetet, samt publicera samman- fattande årliga rapporter om utvecklingen på området utifrån rollen som samordnande myndighet. Den nationella samordningen syftar till att stödja den sektorsövergripande samverkan mellan myndig- heter och andra aktörer vars uppdrag och verksamhet har betydelse för att förebygga suicid. Arbetet utgår från det Nationella handlings- programmet för suicidprevention och regeringens mål om att ingen människa ska hamna i en sådan utsatt situation att självmord ses som den enda utvägen. I samordningsuppdraget läggs fokus på att bygga upp en långsiktig struktur för samverkan mellan olika aktörer på nationell nivå. Nationellt handlingsprogram för suicidprevention beslutade om ett handlingsprogram med nio stra- tegiska åtgärdsområden för att minska antalet självmord. De utgår från dels ett individperspektiv, dels ett befolkningsperspektiv.23 De nio områdena är: 1.Främja goda livschanser för mindre gynnade grupper. Grund- läggande faktorer i människors livsvillkor har en tydlig koppling till suicidförekomst. Socialförsäkringar och arbetsmarknadspolit- iska åtgärder samt förebyggande insatser i förskola, skola och fritidsverksamheter är viktiga komponenter i detta arbete. 2.Minska alkoholkonsumtionen i befolkningen och i högriskgrup- per för suicid.