sou · H7B316 · 2019-04-01 00:00:00 — Överträdelser av dessa rättsakter bör i stället omfattas av en sanktionsavgift. Den nya lagen be- höver inte innehålla några särskilda bestämmelser om förver- kande eftersom detta täcks av bestämmelserna i 36 kap. brotts- balken. Tillsynsbestämmelserna justeras dels på så sätt att skrivningen i 16 § i den nuvarande lydelsen med innebörd att tillsynsmyn- digheten ska ansvara för övervakning och kontroll av slutförvar utgår, dels att det införs en bestämmelse med innebörd att till- synsmyndigheten ska ha en skyldighet att anmäla överträdelser av lagen till polis och åklagare. Utredningsdirektiven anger inte särskilt att sanktions- och tillsyns- bestämmelserna på kärnteknikområdet ska ses över, men enligt utredningens mening får en sådan översyn anses ingå i den allmänna översyn av lagen som efterfrågas i direktiven. I detta kapitel redogörs för utredningens överväganden i denna del. Utredningens överväganden och förslag ringarna är att det högsta straffet för grovt brott mot kärnteknik- lagens bestämmelser föreslås bli i stället samt att det införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter efter förebild i miljösanktionsavgifter enligt . Vissa justeringar i fråga om tillsynsbestämmelserna görs också. 4.10.1Den nuvarande kärntekniklagens ansvarsbestämmelser Den nu gällande kärntekniklagen innehåller flera sanktionsbestäm- melser. har enligt 22 § rätt att besluta om vites- föreläggande mot den som inte följer centrala bestämmelser i lagen, villkor eller föreskrifter som beslutats eller meddelats med stöd av lagen eller vad tillsynsmyndigheten har begärt eller beslutat. Där- utöver kan enligt 25 § den dömas till böter eller fängelse i högst som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver kärnteknisk verk- samhet utan tillstånd, åsidosätter en anmälningsskyldighet för viss forskningsverksamhet eller hantering av kärnteknisk utrustning, åsidosätter villkor som har beslutats med stöd av lagen eller före- skrifter som regeringen har meddelat med stöd av lagen. Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot anläggningsinne- havarens skyldigheter enligt 10 § 1–4 kan dömas till böter eller fängelse . Om brottet begåtts med uppsåt och kan anses särskilt grovt, ska dömas till fängelse i lägst och högst . Den som enligt 27 § inte fullgör vad tillsynsmyndigheten eller den lokala säkerhetsnämnden begär med stöd av lagen eller som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter döms till böter eller fängelse . Vidare kan enligt 27 a § den dömas till böter som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot vissa bestämmelser i rådets förordning (Euratom) nr 2587/1999 av om vilka investeringsprojekt som ska meddelas kommissionen i enlighet med artikel 41 i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, detsamma gäller överträ- delser av kommissionens förordning (Euratom) nr 302/2005 av om genomförandet av Euratoms kärnämneskontroll. Allmänt gäller att ansvar enligt lagen inte ska dömas ut om gär- ningen är att betrakta som ringa, om straff kan dömas ut enligt atom- ansvarighetslagen (1968:45) eller om strängare straff kan dömas ut Utredningens överväganden och förslag enligt eller lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Någon motsvarighet till miljösanktionsavgifterna enligt 30 kap. miljö- balken finns inte. Utredningen föreslår att innehållet i den nuvarande kärnteknik- lagens sanktionsbestämmelser överförs till den nya lagen i huvudsak oförändrat i fråga om bestämmelser om förelägganden och viten. Särskilda bestämmelser om förverkande är obehövliga eftersom det finns tillämpliga bestämmelser i 36 kap. . I fråga om straffbestämmelserna föreslås vissa förändringar. Straffet för grovt brott mot kärntekniklagens bestämmelser bör skärpas från fängelse i högst till högst . Straffansvaret för överträdelser av vissa Euratomförordningar bör tas bort och sådana överträdelser bör i stället omfattas av sanktionsavgifter efter förebild i miljösanktions- avgifter enligt . I övrigt görs vissa redaktionella och språk- liga förändringar i förhållande till den nuvarande lagens sanktions- bestämmelser. Straffskalan för grovt brott mot kärntekniklagen bör skärpas Enligt kärntekniklagens nuvarande straffbestämmelser kan brott mot kärntekniklagen leda till böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt, kan dömas till fängelse i högst . Av miljö- balken följer att straffet för miljöbrott är böter eller fängelse i högst . För grovt miljöbrott är straffet fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska sär- skilt beaktas om det har medfört eller kunnat medföra varaktiga skador av stor omfattning, om gärningen varit av särskilt farlig art eller innefattat ett medvetet risktagande. Ett grovt brott mot kärn- tekniklagens bestämmelser skulle enligt utredningens mening på ett liknande sätt medföra eller kunna medföra omfattande och varaktiga skador på människors hälsa och miljön. Utredningen anser mot den bakgrunden att det är motiverat att straffskalan för grovt brott mot kärntekniklagen skärps i linje med vad som följer av . Maxstraffet bör grovt brott mot kärntekniklagens bestämmelser bör således ändras från fyra till fängelse. Utredningens överväganden och förslag Överträdelser av föreskrifter meddelade av den ansvariga myndigheten bör kunna sanktioneras med böter Enligt den ursprungliga straffbestämmelsen (25 §) i den nuvarande kärntekniklagen kunde den som åsidosätter föreskrifter meddelade med stöd av lagen dömas till böter eller fängelse i högst . Det innebar att även en överträdelse av föreskrifter meddelade av en myndighet under regeringen kunde medföra fängelse. Av Högsta domstolens avgörande i rättsfallet NJA 2005 s. 33 följer att det inte är möjligt att föreskriva annan rättsverkan för brott än böter för överträdelser av förbud som beslutats på lägre nivå än av reger- ingen150. Straffbestämmelsen avgränsades därför till att endast om- fatta åsidosättande av föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av lagen151. Genom den ändringen finns det inte längre någon straffsanktion för överträdelser av myndighetsföreskrifter medde- lade med stöd av lagen. Det bör enligt utredningens mening dock vara möjligt för regeringen att meddela föreskrifter om böter vid över- trädelse av en förvaltningsmyndighets föreskrifter. En bestämmelse med den innebörden bör således finnas i den nya kärntekniklagen. Överträdelser av Euratomförordningar bör avkriminaliseras Enligt den nuvarande kärntekniklagens straffbestämmelser kan dömas till böter för vissa överträdelser av två Euratomförordningar. De straffbestämmelserna föreslås utgå och i stället ersättas av sanktions- avgifter (se följande avsnitt). I 30 kap. finns bestämmelser om miljösanktionsavgifter. Enligt 1 § får regeringen föreskriva att en särskild avgift ska betalas av den som 1) påbörjar en verksamhet – om tillstånd eller anmälan krävs – utan tillstånd eller anmälan, 2) åsidosätter villkor eller andra bestämmelser som beslutats eller meddelats med stöd av balken, eller 3) åsidosätter andra bestämmelser i balken, föreskrifter meddelade 2005/06 :182, s. 39. 2016/17:157, s. 31. Utredningens överväganden och förslag med stöd av balken eller bestämmelser i inom tillämpningsområde. Avgiften ska enligt 2 § tas ut även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgif- ten behöver dock inte tas ut om det vore oskäligt med hänsyn till att överträdelsen har föranlett straff enligt bestämmelserna i 29 kap. eller t.ex. berott på omständigheter som den avgiftsskyl- dige inte har kunnat påverka. Avgiften ska tillfalla staten. Den som ska betala avgiften kan överklaga beslutet till mark- och miljödom- stol. Regeringen har med stöd av bemyndigandet i balken beslutat förordningen (2012:259) om miljösanktionsavgifter. Förordningen anger vilka överträdelser som kan medföra en avgift samt avgiftens storlek. De flesta sanktionsavgifter varierar mellan 1 000 och 50 000 kro- nor. har dock införts sanktionsavgifter för svavelförord- ningen (2014:509) som innebär att överträdelser i fråga om otillåten användning av svavelhaltiga bränslen kan medföra sanktioner på . Systemet med miljösanktionsavgifter är utformat för att beivra överträdelser av mindre allvarligt slag genom ett snabbt, tydligt, en- kelt och schabloniserat förfarande. Enligt förarbetena ska för- farandet tillämpas i fall där det inte fordras någon omfattande utred- ning eller bedömning för att konstatera en överträdelse. En regel som kräver tolkning av vad den enskilde ska göra är således inte läm- plig att sanktionera genom en miljösanktionsavgift, utan ”… avgift skall påföras när de objektiva förutsättningarna föreligger utan hän- syn till graden av klandervärdhet och avgiftsbeloppet skall bestäm- mas till en fastställd avgift.”152 Liknande administrativa sanktioner finns även på andra områden, bl.a. i arbetsmiljölagen (1977:1060) och fiskelagen (1933:787). Det miljörättsliga sanktionssystemet, inklusive miljösanktions- avgifterna, har utvärderats av Miljötillsynsutredningen153. En av utredningens slutsatser är att miljösanktionsavgifterna allmänt sett upplevs vara för låga och har därför föreslagit att regeringen bör uppdra åt att i samråd med berörda tillsynsmyn- digheter se över beloppen i skärpande riktning154. 1997/98:45, s. 543. 153SOU 2017:63 Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. 154SOU 2017:63, s. 369. Utredningens överväganden och förslag behandling av frågan om sanktionsväxling på kärnteknikområdet Det har funnits tankar på att ersätta delar av kärn- tekniklagens straffbestämmelser med sanktionsavgifter, eftersom överträdelser av mindre allvarlig art bedöms kunna sanktioneras på ett mer effektivt sätt genom sådana avgifter snarare än att låta polis och åklagare utreda överträdelsen. fram- förde i sitt betänkande155 farhågor om att beredvilligheten att rappor- tera om missöden och avvikelser i kärnteknisk verksamhet kan häm- mas om det finns risk för åtal även vid bagatellartade avvikelser och när tillståndshavaren redan har vidtagit åtgärder. Strålsäkerhets- myndigheten framhöll i en rapport156 vikten av att sanktionsbestämmelserna på strålsäkerhetsområdet inom rimliga ramar anpassas så att anmälningar från verksamhetsutövarna som anses viktiga för att främja en ökad säkerhet inte hämmas. Sanktions- avgifter utformade i likhet med miljösanktionsavgifter skulle enligt myndigheten i många fall vara en rimligare och mer effektiv sanktionsåtgärd än böter eller fängelse. Sanktionsbestämmelser på strålskydds- och kärnsäkerhetsom- rådet, inklusive frågan om införande av sanktionsavgifter, behand- lades även utförligt av Strålsäkerhetsutredningen157. Den utredning- ens grundläggande förslag att integrera såväl strålskyddslagens som kärntekniklagens bestämmelser i skulle medföra att balkens bestämmelser om miljösanktionsavgifter också skulle tilläm- pas på strålskydds- och kärnteknikområdet. Utredningen innehöll vidare en allmän diskussion om lämpligheten i att införa sanktions- avgifter för vissa överträdelser, men lämnade inte något fullständigt förslag i den delen. Regeringen uppdrog i stället åt Strålsäkerhets- myndigheten att göra en genomgång av vilka av myndighetens före- skrifter som lämpligen kan kopplas till sanktionsavgifter och att lämna ett förslag om detta. Myndigheten redovisade sitt uppdrag 2013158. Förslagen har ännu inte genomförts. 156SSM 2008/2553 Översyn av lagstiftningen på strålsäkerhetsområdet. 157SOU 2011:18 Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. 158M2013/1429/Ke. Utredningens överväganden och förslag Utgångspunkter för införande av sanktionsavgifter En inledande observation (som också görs i SOU 2011:18) är att straffbestämmelser även gäller verksamheter med joni- serande eller icke joniserande strålning eftersom gäller parallellt med bestämmelserna i kärntekniklagen och strålskydds- lagen. Att driva en kärnteknisk anläggning utan tillstånd är t.ex. straffbart såväl enligt 25 § kärntekniklagen som enligt 29 kap. 4 § . Även bestämmelser om miljösanktions- avgifter kan i princip tillämpas på verksamhet med strålning, om föreskrifter antagna med stöd av balken också ska tillämpas på sådan verksamhet. Enligt miljöprövningsförordningen (2013:251) krävs tillstånd enligt för kärnteknisk verksamhet, och tillstånds- havaren omfattas därmed också av krav på dokumentation och fort- löpande kontroll enligt förordningen (1998:901) om verksamhets- utövares egenkontroll. Överträdelser av den senare förordningen sanktioneras genom miljösanktionsavgifter. En utgångspunkt för denna utredning är att kärnsäkerhet och strålskydd, till skillnad från vad som föreslogs i SOU 2011:18, inte ska integreras i utan även i fortsättningen ska regleras i separata lagar. Det är således lämpligt att ta fram ett separat system för sanktionsavgifter på det kärntekniska området. I syfte att säker- ställa en enhetlig lösning på kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet är det enligt utredningen också önskvärt om sanktionsavgifter införs i fråga om överträdelser av föreskrifter antagna med stöd av den nya strålskyddslagen (2018:396), som trädde i kraft . Det har gjorts en översyn av före- skrifter på strålskyddsområdet. Närmare om behovet av sanktionsavgifter på kärnsäkerhetsområdet har i egenskap av tillsynsmyndighet att övervaka efterlevnaden av lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen, och ska anmäla misstänkta överträdelser till polisen eller åklagarmyndigheten. medför detta i praktiken att relativt lindriga administrativa överträdelser kan leda till ett inte obetydligt utrednings- och beslutsförfarande hos såväl Strålsäkerhetsmyndig- heten som åklagarmyndigheten, trots att utfallet oftast blir att det Utredningens överväganden och förslag inte inleds någon förundersökning eller att förundersökningen läggs mer på grund av bevissvårigheter eller därför att den misstänkta gär- ningen anses som ringa. Sanktionsavgifter lämpar sig för överträdelser som är lätta för tillsynsmyndigheten att konstatera, och som i sig inte innebär någon allvarlig överträdelse som har ett sådant straffvärde att böter eller fängelse bör finnas i straffskalan. Den huvudsakliga effektivitetsvinsten med en sanktionsväxling skulle vara att undvika onödigt utredningsarbete för myndigheterna, vilka i stället kan kon- centrera resurserna på att utreda eventuella allvarliga överträdelser. En annan viktig aspekt när det gäller kärnsäkerhetsområdet är att det av säkerhetsskäl är önskvärt att främja en kultur där eventuella misstag kommer till tillsynsmyndighetens kännedom. Det kan antas att benägenheten att rapportera eventuella misstag eller oegent- ligheter i en verksamhet ökar om en enskild person inte riskerar åtal, utan att påföljden i stället blir att den som bedriver den kärntekniska verksamheten, dvs. tillståndshavaren, åläggs att betala en sanktions- avgift (som visserligen kan bli betydande). Exempel på bestämmelser som lämpligen kan omfattas av en sanktionsavgift samt avgiftens storlek har i sin rapport föreslagit att vissa be- stämmelser i myndighetens nuvarande föreskrifter antagna med stöd av kärntekniklagen bör kunna kopplas till sanktionsavgifter. Avgift- ernas storlek ska vara pådrivande utan att verksamhetsutövarens ekonomi utsätts för oproportionerliga påfrestningar. I sitt förslag till avgiftsnivåer har myndigheten tagit hänsyn till de risker överträ- delserna innebär i strålsäkerhetshänseende samt nivåerna på de av- gifter som redan finns i förordningen om miljösanktionsavgifter. Myndigheten föreslår t.ex. att en överträdelse av 6 kap. 10 § i Strål- säkerhetsmyndighetens föreskrifter (SSMFS 2008:1) om säkerhet i kärntekniska anläggningar genom att inte hålla ett register eller i ett register utelämna föreskrivna uppgifter ska kunna medföra en sank- tionsavgift med . Andra exempel på överträdelser som föreslås avgiftssanktioneras är underlåtelse eller försening med att upprätta inventarieförändringsdokument, redovisning av åtgärder som påverkar ett bränsleknippes integritet eller anmälan av utförsel av kärnteknisk utrustning enligt före- skrifter (SSMFS 2008:3) om kontroll av kärnämne m.m. För den Utredningens överväganden och förslag typen av överträdelser föreslås att en sanktionsavgift ska betalas med . Vidare föreslår att överträdelser av Rådets förordning (Euratom) nr 2587/1999 av om vilka investeringsprojekt som ska meddelas kommissionen i enlighet med artikel 41 i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen och kommissionens förordning (Euratom) nr 302/2005 av om genomförandet av Euratoms kärn- ämneskontroll bör kunna kopplas till sanktionsavgifter. Överträd- elser av dessa båda förordningar är endast straffsanktionerade med böter enligt kärntekniklagen, vilket enligt myndigheten i sig kan vara ett skäl för en övergång till avgiftssanktionering. Kraven i båda förordningarna är tydliga och enkla att följa och är enligt myn- digheten därför väl lämpade för avgiftssanktionering. Utredningen delar myndighetens syn och anser att överträdelserna i 27 a och 27 b §§ i den nuvarande kärntekniklagen således bör kunna avkrimi- naliseras och ersättas med sanktionsavgifter. En avkriminalisering är också i linje med försvarsutskottets uttalanden i samband med att de bestämmelserna infördes, då utskottet noterade att sanktionsavgif- ter förväntas ersätta böter och att ändringen således kunde betraktas som en tillfällig åtgärd (bet. 2008/09:FöU8 s. 8). Avgifterna bör beslutas av regeringen efter bemyndigande i lagen Det är enligt utredningen lämpligt att regeringen bemyndigas att i förordning bestämma om vilka överträdelser som ska kunna med- föra en sanktionsavgift samt storleken på denna (på samma sätt som gäller för miljösanktionsavgifter). Bestämmelser om sanktionsavgif- ter för överträdelser av de Euratomförordningar och vissa av Strål- säkerhetsmyndighetens föreskrifter på kärnteknikområdet kan en- ligt utredningen införas . Det har inte varit möjligt att inom ramen för utredningen göra en översyn av vilka andra överträdelser av föreskrifter på kärnteknikområdet som lämpar sig för sanktions- avgifter. Utredningen utesluter dock inte att det kan finnas exempel på föreskrifter på förordningsnivå som lämpligen kan omfattas av sanktionsavgifter i stället för böter. Utredningens överväganden och förslag Omständigheter som ska kunna medföra befrielse från avgift I 30 kap. 2 § andra stycket anges omständigheter som i det enskilda fallet kan befria från skyldigheten att betala miljösank- tionsavgift. Avgift behöver inte tas ut om det vore oskäligt med hän- syn till sjukdom, omständigheter som den avgiftsskyldige inte kunnat eller bort förutse eller påverka, vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika att en överträdelse skulle inträffa eller att överträdelsen medfört straff enligt 29 kap. . Bestämmelserna om sank- tionsavgift enligt kärntekniklagen bör innehålla liknande befrielse- grunder. Något om dubbla sanktioner Det är en grundläggande princip inom straffrätten (och även grund- läggande mänskliga fri- och rättigheter) att ingen ska straffas två gånger för samma brott (ne bis in idem). Principen formuleras i såväl det sjunde tilläggsprotokollet till (EKMR) som EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (rättighetsstad- gan). I förarbetena till ändringar i bestämmelser om miljösanktionsavgifter anges att utgångspunkten måste vara att dubbla sanktioner inte ska kunna utdömas för samma gärning (se prop. 2005/06:182 s. 120). Det finns inte något totalt förbud mot dubbla sanktioner i balken, men däremot en s.k. åtalsprövningsregel i 29 kap. 11 § med innebörd att om en sådan gärning som anges i kapitlet kan föranleda miljösanktionsavgift och inte antas föranleda annan påföljd än böter, får åtal för gärningen väckas av åklagare endast om det är påkallat från allmän synpunkt. I svensk praxis har systemet med dubbla förfaranden prövats inom skatterätten, där såväl som Högsta för- valtningsdomstolen har underkänt en rättstillämpning som innebär att den som i ett administrativt förfarande påförts skattetillägg för en gärning även underkastas en prövning i ett straffrättsligt för- farande för samma gärning (se NJA 2013 s. 502, NJA 2013 s. 746 och HFD 2013 ref. 71, jfr dock NJA 2014 s. 377). Denna praxis inom skatteområdet gäller rimligen även för motsvarande konflikter mellan straffrättsliga och administrativa sanktionssystem inom andra rättsområden. Utredningens överväganden och förslag Mot bakgrund av denna praxis anser utredningen därför att det är lämpligt att det av lagens straffbestämmelser uttryckligen framgår att ansvar inte får utdömas för en gärning som kan leda till en sank- tionsavgift. Motsvarande begränsning finns i fråga om sanktions- avgifter enligt fiskelagen (1993:787), se 40 b § i den lagen. 4.10.4Vissa justeringar av tillsynsbestämmelserna Den nuvarande kärntekniklagens tillsynsbestämmelser föreslås i huvudsak överföras till den nya lagen. Utredningen har dock identi- fierat ett behov av ett par justeringar, vilket utvecklas nedan. bör vara skyldig att åtalsanmäla överträdelser av kärntekniklagens bestämmelser Det bör enligt utredningens mening införas en skyldighet för till- synsmyndigheten att anmäla överträdelser av lagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den till och . Om det finns en misstanke om brott bör myndigheten vara skyldig att göra en sådan anmälan i de fall som den får kännedom om en överträdelse. En motsvarande bestämmelse finns i 26 kap. 2 § . Det är enligt utredningens mening lämpligt att tillsynsmyndigheten i fråga om kärntekniklagen har liknande skyldigheter som de myndigheter som ansvarar för tillsyn enligt balken. Den nuvarande tillsynsbestämmelsen om övervakning och kontroll av slutförvar slopas Av 16 § i den nuvarande kärntekniklagen framgår att tillsynen över lagen och villkor eller föreskrifter som meddelats med stöd av den samt övervakning och kontroll av slutförvar utövas av den myndig- het som regeringen bestämmer. I förarbetena till den bestämmel- sen159 anges att syftet var att säkerställa att kärntekniklagen kunde omfatta övervakning och kontroll även av sådant som inte omfatta- des av ett tillstånd. Bestämmelsen framstår i den delen dock som 92/93:98 och SOU 1991:95, s. 375. Utredningens överväganden och förslag obehövlig mot bakgrund av nu föreslagna bestämmelser om statligt ansvar för slutförvar, vilket inkluderar att statens ansvar ska fullgöras av den myndighet som regeringen bestämmer. Formuleringen ”över- vakning och kontroll av slutförvar” bör enligt utredningens mening därför kunna strykas. En följdändring görs i 4 § lagen (2006:647) om finansiering av kärntekniska restprodukter. Utredningens överväganden och förslag 4.11Producentansvar för radioaktivt avfall Utredningen bedömer att de åtgärder som regeringen vidtagit och de beslut som fattats i fråga om producentansvar för radio- aktivt avfall sedan utredningen tillsattes är ändamålsenliga och tillräckliga. Utredningen avstår därför från att lämna ytterligare förslag om producentansvar för radioaktivt avfall från icke-kärn- teknisk verksamhet. Radioaktivt avfall från icke-kärnteknisk verksamhet regleras i strål- skyddslagen (2018:396). Trots att denna fråga därmed ligger utanför tillämpningsområdet för lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet valde regeringen ändå att inkludera denna fråga i direktiven för denna utredning. På uppdrag av regeringen redovisade en rapport160 om det rättsliga läget ifråga om produ- centansvaret för produkter som innehåller radioaktiva ämnen och en analys av producentansvaret som lösning för omhändertagande av dessa produkter. I utredningen pekade på ett antal brister i regelverket och föreslog bl.a. att förordningen (2007:193) för producentansvar för vissa radioaktiva produkter och herrelösa strålkällor skulle tas bort, dvs. en återgång till det tidigare ansvaret för innehavaren att säkerställa omhändertagande av det radioaktiva avfallet.