sou · H7B330 · 2019-06-10 00:00:00 — Detta förhållande är inte ändamålsenligt, efter- som den administrativa börda och den tidsutdräkt det medför inte står i rimlig proportion till den inverkan ledningen får anses ha. Vi anser därför att vissa anslutningsledningar bör vara undan- tagna från koncessionsplikt. är detta en fråga där situatio- nerna kan vara svåra att förutsäga och där nya situationer kan uppstå på grund av teknikutvecklingen, till exempel elvägar. Reglerna kom- mer därför med stor sannolikhet att behöva ändras inom en relativt snar framtid. bör komplettera med en handbok Även om ett bemyndigande till nätmyndigheten att meddela före- skrifter kommer att främja ett tydligt och uppdaterat regelverk, kom- mer inte alla situationer som prövas att kunna rymmas inom ett för- tydligande av regelverket. Vid tillämpningen av dagens förordning har de framtagna förordningsmotiven (Fm 2007:1) varit till stor hjälp för såväl nätmyndigheten som företag och enskilda. Vi rekommenderar därför att nätmyndigheten kompletterar före- skrifterna med en handbok om undantag från kravet på nätkoncession. Fördelen med en handbok är att den fortlöpande kan hållas uppdaterad. Förslag: ska, om särskilda skäl finns, kunna ge dispens från koncessionsplikten. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät Vi anser att de generella undantagen från koncessionsplikt ska kom- pletteras med en möjlighet för nätmyndigheten att, om särskilda skäl finns, kunna ge dispens från koncessionsplikten Den teknologiska utvecklingen inom mikronät och dess balans- hållning med delning av gemensamma resurser går snabbt och det är svårt att formulera ett regelverk som är teknikneutralt och framtids- säkert. Denna komplexitet gör det svårt att på förhand utvärdera hur en given föreskrift kommer att falla ut. Därför är det motiverat att tillåta pilotprojekt så att gränssnittet och ansvarsfördelningen mellan systemoperatören för distributionsnätet och systemoperatören för det icke koncessionspliktiga nätet kan utformas efter hand. Ellagen bör därför kompletteras med en utvidgad dispensmöjlighet utan krav på tidsbegränsning för exempelvis 1.när en övergångstid är nödvändig för att konvertera ett tidigare IKN inom till exempel ett industriområde eller ett regemente till nya användningsområden 2.pilotprojekt med syfte att främja utvecklingen av nya affärs- modeller och ny teknik inom energiområdet, såsom småskalig elproduktion och smarta elnät 3.enskilda situationer där kravet på nätkoncession förefaller orimligt med hänsyn till teknik, kostnad, säkerhet och en rationell nät- utbyggnad, till exempel en kort ledning till en pump med låg för- brukning som är belägen på en intilliggande fastighet. Tillämpningen av en dispensregel bör endast ske när behovet är på- kallat. Att tillämpningen ska vara restriktiv bör tydliggöras med att särskilda skäl ska finnas och att undantagets inverkan på elmarknadens funktion särskilt ska beaktas. Om ett medgivande har meddelats tills vidare bör det kunna återkallas helt eller delvis om de förutsättningar som låg till grund för medgivandet väsentligen har förändrats. Enligt dagens regelverk kan nätmyndigheten i ett enskilt fall med- ge undantag från kravet på nätkoncession, det vill säga medge dispens, 2 kap. 4 a § ellagen. Detta gäller endast ledningar som var i bruk . Det finns några få ledningar till banvaktsstugor samt ytterligare några ledningar som har dispens. Vi anser att dagens mycket snäva dispensregel bör utvidgas för att fånga upp situationer som svårligen kan förutses eller fångas upp av generella undantag. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät De flesta byggnader och anläggningar som ursprungligen hade dis- pens låg längs järnvägsnätet och har anslutits till det koncessione- rade nätet. Enligt redovisning till Ei återstår 109 leveranser som omfattas av dispens. Av dessa är 26 privatperso- ner. Att ansluta dessa kunder till ett koncessionerat nät skulle enligt innebära mycket höga anslutningsavgifter och kommer att ta att avveckla med planerad budget. För dessa anlägg- ningar bör en dispens kunna meddelas tills vidare. 4.3.3Möjligheten att söka bindande besked bör tas bort Förslag: Möjligheten för nätmyndigheten att lämna bindande be- sked tas bort. Vi föreslår att möjligheten, att från nätmyndigheten få ett bindande besked om koncessionsplikt, bör tas bort. Möjligheten att söka bindande besked infördes . Införandet motiveras i förarbetena (prop. 2001/02:143 s. 77) med att de oklar- heter som var förknippade med reglering i många fall hade lett till oklarheter huruvida ett ledningsnät omfattades av kravet på nätkon- cession eller inte. Det enda sättet att få ett bindande besked i denna fråga var att ansöka hos nätmyndigheten om nätkoncession för nätet. Om nätet inte omfattades av kravet på nätkoncession skulle nät- myndigheten avvisa ansökan och i annat fall pröva ansökan. Efter- som en koncessionsansökan kräver ett ganska omfattande arbete innan den kan lämnas in, är det inte ett lämpligt sätt att klarlägga frågan om nätkoncession krävs. Syftet med de förslag vi lägger om de generella undantagen är att de genom föreskrifter med kompletterande allmänna råd eller hand- bok ska vara så klargörande att behovet av bindande besked minskar. Möjligheten att få bindande besked medför att ansökningar lämnas för interna nät inom vindkraftparker som tydligt är undan- tagna från koncessionsplikt. Syftet med dessa ansökningar är att in- vesterare kräver de besked som går att få. Dessa ansökningar medför ett onödigt merarbete för nätmyndigheten. Dessutom är det troligt att den föreslagna dispensmöjligheten skulle leda till att en begäran 5Ei:s diarienr 2018-102022. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät om bindande besked regelmässigt kombineras med en dispensansökan om ledningen bedöms vara koncessionspliktig. Dispensregeln inne- bär dock en möjlighet att indirekt få ett bindande besked genom att dispensansökan ska avvisas av nätmyndigheten om ledningen inte är koncessionspliktig. Detta innebär endast ett beslut i stället för två, vil- ket skulle bli fallet om dispens ska prövas som ett alternativt yrkande till bindande besked. 4.4Reglering av elnät bör göras oberoende av koncessionsinnehav Elnätsföretagen har ett legalt monopol att verka inom ett avgränsat geografiskt område eller på en viss spänningsnivå. Avsaknaden av det yttre tryck som marknadskonkurrens innebär kan dock få negativa effekter som minskar samhällets välstånd och kan leda till oskäliga omfördelningar från kunder till nätägare. Detta är anledningen till att elnätsföretagens verksamhet regleras runt om i världen – så även i . I ellagen och elsäkerhetslagen (2016:732) med tillhörande förordningar finns huvuddelen av det regelverk som styr elnätsföre- tagens nätverksamhet. Vi lämnar i avsnittet förslag om att ta bort beroendet mellan koncessionsinnehav och övrig reglering i ellagen, att införa krav på mätning på IKN i vissa fall och ändrade krav på leveranssäkerhet. 4.4.1Beroendet mellan koncessionsinnehav och övrig reglering i ellagen bör tas bort Förslag: Skyldigheter för nätföretag och övrig reglering enligt el- lagen görs beroende av att företaget bedriver nätverksamhet, det vill säga överför el för annans räkning med stöd av nätkoncession. Reglerna i ellagen fr.o.m. 3 kap. bör tydligare kopplas till att ett före- tag överför el för annans räkning – bedriver nätverksamhet – i stället för innehavet av nätkoncession. Vårt intryck är att den nuvarande ordningen med ”allt eller inget” vad avser reglering är en allt för grov indelning, eftersom samhället kan ha olika behov av att reglera olika typer av nät. Det kan också leda till omotiverade krav på redovisning och administrativ hantering hos både nätföretag och myndigheter. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät finns det ett direkt beroende mellan innehav av nätkoncession och reglering av nätverksamhet. Enligt gällande regler och tillämpning omfattas endast koncessionerade ledningar och ledningsnät av regler- ingen enligt ellagen. Vidare finns det ett beroende mellan koncessions- form (linje eller område) och hur nätverksamheten som bedrivs ska redovisas (region- eller lokalnät). Detta är inte ändamålsenligt om koncessionsreglerna ska ändras, eftersom det då kan komma att på- verka redovisning och tariffsättning. Trots beroendet i ellagen har regelverken om nätkoncessioner re- spektive reglering olika syften. Koncessionsplikten handlar om miljö- prövning och ett skydd mot samhällsonyttiga infrastrukturer, medan regleringen i övrigt värnar om anslutningsskyldigheten, tredjeparts- tillträdet till nätet, skäliga nättariffer och leveranskvalitet.6 Behovet av nätkoncession kan mycket väl finnas utan att behovet att i övrigt reglera nätet finns och tvärtom. En tydlig åtskillnad skulle kunna göras i lagen mellan 1.koncessionsplikt (anläggningens behov och lämplighet samt att skydda de lokala monopolen) 2.reglerade elnät (som kan omfatta även vissa IKN som vissa koncessionerade nät kan vara undantagna). En reglering av IKN bör vara begränsad till de situationer det är absolut nödvändigt. Utifrån några utslag från EU-domstolen7 står det klart att externa kunder på vissa icke koncessionerade nät måste ha möjlighet att byta elleverantör. Denna möjlighet förutsätter att mätning sker och rapporteras till balansavräkningen. Regleringen bör därför begränsas till dessa nät och krav. Kopplingen mellan nätkoncession och skyldigheter enligt ellagen Att inneha en nätkoncession innebär med befintligt regelverk skyldig- heter för nätkoncessionshavaren, till exempel att upprätta årsrapport för varje räkenskapsår, lämna uppgifter om nättariffer, lämna upp- 6Se bland annat prop. 1993/94:162 s. 103, prop. 1996/97:136 s. 123 och prop. 1997/98:90 s. 331 f. 7Citiworks AG, C-439/06, EU:C:2008:298, m.fl., C-239/07, EU:C:2008:55 och SpA, C-262/17, C-263/17 och C-273/17, EU:C:2018:961. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät gifter om avbrott, upprätta risk- och sårbarhetsanalyser och åtgärds- plan, ansöka om intäktsram, lämna årlig rapport om åtgärder enligt övervakningsplan samt skyldighet att mäta, beräkna och rapportera överförd el till den nordiska balansavräkningen. Därtill är den som har nätkoncession, om det inte finns särskilda skäl, skyldig att på skäliga villkor ansluta en elektrisk anläggning till ledningen. Kopplingen mellan nätkoncession och avgränsning av nätverksam- het fungerar i huvudsak väl, men är inte nödvändig. När det på en elledning endast överförs el för egen räkning kan det uppstå lägen där kravet på juridisk åtskillnad mellan nätverksamhet och annan verksamhet är mindre motiverat, till exempel när en elproducent har en ledning från kraftverket, utan några andra anslutningar på led- ningen. Det finns också ett antal elnät med stöd av nätkoncessioner, där det inte finns något allmänintresse av att begära en offentlig redovisning. I vissa fall efterlevs lagen inte, i andra fall läggs onödiga resurser på administration och hantering. En differentiering av kraven borde vara möjlig. Ellagen ställer krav på såväl juridisk som ekonomisk åtskillnad för nätverksamheten. En juridisk person som bedriver nätverksamhet får inte bedriva produktion av, eller handel med, el. Nätverksam- heten ska ekonomiskt redovisas skild från annan verksamhet i före- taget. Nätverksamhet med stöd av nätkoncession ska redovisas till Ei, medan IKN inte redovisas alls. Reglerna har tillkommit för att korssubventionering inte ska kunna förekomma mellan nätverksamhet (monopol) respektive elhandel och elproduktion (konkurrensutsatt). Kravet på att fastställa intäktsramar för företag som inte har några externa kunder anslutna bör kunna tas bort om dagens koppling mellan koncessionsinnehav och övrig reglering ses över. Frågan om nivåer och hur reglering ska ske behandlas inte av nätkoncessions- utredningen. Koncessionsplikten omfattar inte alla ledningar där el överförs för annans räkning, och alla koncessionspliktiga ledningar Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät överför inte el för annans räkning. Reglerna om tariffernas utform- ning och intäkternas nivå syftar till att skydda kunderna från mono- polprissättning och bidra till effektivitet, när företag bedriver över- föring av el för annans räkning. la grund för kontrollen av det prisreglerade monopolet, och ersatte därmed nämnd som infördes . Regleringen av nätföretagens intäkter har därefter varit föremål för åtskilliga utredningar och beslut. Lagens krav på utjämning och likabehandling inom redovisnings- området leder till att priserna för de enskilda elanvändarna inte är helt kostnadsriktiga. De krav som finns på samredovisning har lett till en ytterligare geografisk utjämning av elnätsavgifterna. Huruvida ytter- ligare samredovisning ska ske kommer att diskuteras i kapitel 7. Skyldigheten att på skäliga villkor ansluta anläggningar är ett krav som i huvudsak fungerar väl. Bestämmelsen syftar till att ge alla till- träde till elmarknaden på rimliga villkor. De skäliga kostnaderna in- kluderar inte kostnader för förstärkningar av det gemensamma nätet som inte är kundspecifika. Dessa kostnader slås ut på kund- kollektivet. Det bör dock övervägas om ledningar som har byggts för egen räkning kan undantas från anslutningsplikten. Överföringsskyldighet, leveranskvalitet och avbrottsersättning Reglerna om överföringsskyldighet, leveranskvalitet och avbrotts- ersättning verkar vara väl motiverade, men skulle kunna vara kopp- lade till rådigheten över en anläggning i stället för innehavet av en nätkoncession. Ett arbete pågår med att uppdatera incitamenten i regleringen av elnätsföretagens intäktsramar. Översynen och upp- dateringen gäller incitamenten i regleringen som gäller kvalitet och effektivt utnyttjande av nätet. Överföringsskyldigheten är av stor betydelse för den konkurrens- utsatta elmarknadens funktion. Den som har nätkoncession är skyldig att på skäliga villkor överföra el för annans räkning. Överföringen av el ska vara av god kvalitet. En nätkoncessionshavare är i princip skyl- dig att avhjälpa brister i överföringen om kostnaderna för att avhjälpa Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät bristerna är rimliga i förhållande till de olägenheter som bristerna orsakar elanvändarna. En nätkoncessionshavare ska se till att avbrott i överföringen av el till en elanvändare aldrig överstiger . Ei har tillsyn över reglerna om leveranskvalitet, det vill säga leve- ranssäkerhet och spänningskvalitet. Funktionskrav för leveranssäker- het samt avbrottsersättning infördes i ellagen efter stormen 2005. Leveranskvaliteten kan påverka intäktsramarna. Funktionskraven tillsammans med reglerna om avbrottsersättning har lett till träd- säkring av regionledningar, en omfattande markkabelförläggning av luftledningsnät på lokalnätsnivå och andra nätförstärkningar. Funk- tionskravet är indispositivt (tvingande) och måste uppfyllas oavsett om kunden efterfrågar det eller inte, vilket ökar behovet av nya led- ningar. En stor del av dessa åtgärder har skett inom ramen för befint- liga nätkoncessioner för område och linje. Kravet på att nätkoncessionshavare ska ha fastställda rutiner för han- teringen av klagomål från konsumenter, borde kunna begränsas till nätkoncessionsinnehavare som har externa kunder. Terminologin bör vara enhetlig Terminologin bör vara enhetlig i de fall samma sak avses. Det är inte enkelt med ellagens skiftande terminologi och få definitioner: ”företag som bedriver nätverksamhet” i 3 kap. 1 §, ”juridisk person som be- driver nätverksamhet” i 3 kap. 1 a §, ”den som har nätkoncession …” i 3 kap. 6 §, ”nätkoncessionshavare” i 3 kap. 7 a § osv. Det finns ock- så ett beroende mellan koncessionsform (linje eller område) och hur nätverksamheten som bedrivs ska redovisas och tariffsättas (trans- mission-, region- eller lokalnät). Vi har därför utgått från förslaget till elmarknadslag där defini- tionen av nätverksamhet uttryckligen nämner koncessionsinnehav. I den bestämmelsen föreslås ett nytt stycke, där de koncessions- havare som endast överför el för egen räkning inte anses bedriva nät- verksamhet. Elmarknadslagen har även en definition för nätföretag. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät Definitionen är kopplad till att företaget bedriver nätverksamhet och används konsekvent. För att undvika omfattande följdändringar i regelverket föreslår viatt terminologin endast ändras på de ställen det är absolut nöd- vändigt. På flertalet ställen i ellagen är nätkoncessionshavarens skyl- digheter kopplade till att denna har åtminstone en kund ansluten, till exempel samtliga konsumentbestämmelser, eller bedriver nätverksam- het, till exempel reglerna om intäktsram. I dessa fall föreslår vi ingen ändring, även om det skulle vara klargörande. Vi föreslår därför änd- ringar i bestämmelserna om anslutningsskyldighet (3 kap. 6–7 §§) och skyldigheten att överföra el för annans räkning (3 kap. 9 §). Om elmarknadslagen inte genomförs vore det dock lämpligt med en bre- dare översyn för att tydliggöra när ellagen avser en nätkoncessions- havare (omfattas inte nödvändigtvis av regleringen) respektive ett nätföretag (omfattas av regleringen). Även med vårt förslag kommer flertalet koncessionerade ledningar och ledningsnät att vara reglerade, eftersom överföring på dessa nät sker för annans räkning. Vi föreslår ingen förändring i denna del. Eftersom detta är huvudregeln bör lagstiftningen utgå från det. Enligt direktivet ska vi bedöma om företag vars ledningar omfattas av anslutningsplikt inte på samma gång ska få bedriva industriverk- samhet eller annan typ av verksamhet. Anledningen är att den nät- verksamhet som företaget bedriver i många fall är en mycket liten del av företagets totala ekonomi. Om företagets huvudsakliga verk- samhet går dåligt, eller verksamheten till och med läggs ned, kommer det att gå ut över nätverksamheten. Vår bedömning är att dessa situationer lär vara ovanliga beträf- fande nätkoncessioner för linje. På lägre spänningsnivåer ska anslut- ning i första hand ske till nätet som drivs med stöd av nätkoncession för område, 3 kap. 8 § ellagen. Den situation som beskrivs i direktiven lär därmed oftast bli aktuell för ledningar som överstiger högsta tillåtna spänning för området. Vanligtvis innebär det ledningar med en spänning på eller mer. Det lär vara ytterst få fall det rör sig om, som de kunder som i så fall är anslutna på en så pass hög spänningsnivå bör kunna tillvarata sina intressen, till exempel genom Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät att själva överta ledningen. Vi bedömer därför att det inte finns något behov av ändring i detta hänseende. Om en innehavare av en nätkoncession för område i samma företag eller koncern bedriver industriverksamhet eller annan typ av verksam- het som utgör företagets eller koncernens huvudsakliga verksamhet är situationen annorlunda. Då riskerar samtliga anslutna kunder att drabbas. Det finns ett fåtal nätföretag med väldigt få kunder. För några av dessa nätföretag kan situationen som beskrivs i direktivet föreligga. Ett sådant fall är det statligt ägda . Ett för- bud mot att bedriva annan verksamhet skulle dock i praktiken tvinga dessa företag att avyttra verksamheten till det nätföretag som har an- gränsande område, eftersom det är tveksamt om någon annan skulle vara intresserad av en så pass liten verksamhet. Detta blir en långt- gående åtgärd för ett mycket begränsat problem som oftast skulle kunna lösas genom en frivillig affärsuppgörelse. Vi ser därför ingen anledning att föreslå någon åtgärd. Förslag: Koncessionerade ledningar som saknar externa kunder ska undantas från regleringen. Det finns fall där miljöprövning och ett skydd mot samhällsonyttiga infrastrukturer motiverar en koncessionsprövning, även om ingen överföring sker för annans räkning. Detta gäller ledningar till en större industrianläggning eller från en produktionsanläggning som ägs av industrin respektive producenten. Enligt gällande regelverk omfattas även sådana ledningar av all reglering enligt ellagen, bland annat måste nätkoncessionen innehas av en annan juridisk person än den som producerar el. Denna ordning är både besvärlig och kostsam för de berörda företagen utan att någon nytta tillförs. Reglerna innebär även en ökad administration för nätmyndigheten. Vi föreslår att sådana koncessionerade ledningar som saknar externa kunder ska undantas från regleringen. Detta kan ske på olika sätt. Det förslag vi förordar innebär ett undantag från all reglering, inklusive anslutningsskyldigheten. Detta för att få ett enkelt och tydligt regelverk. Det väsentliga är dock att de aktuella ledningarna Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät undantas från onödig och kostsam reglering, inte hur. Vi redovisar därför samtliga alternativ. Det förslag vi förordar i första hand utgår från att det är regler- ingen och inte koncessionsplikten som är det centrala i . Enligt såväl gällande som föreslaget elmarknadsdirektiv gäller skyl- digheterna om åtskillnad, tredjepartstillträde och tariffsättning för överföring, det vill säga transmission, och distribution. Definitionen av överföring är transport av el i sammanlänkade system med hög- spänningsnät samt nät med extra hög spänning för tillhandahållande till slutförbrukare eller distributörer, men inte leverans, artikel 2.3 i elmarknadsdirektivet8. Distribution definieras som transport av el i system med högspännings-, mellanspännings- och lågspänningsnät för tillhandahållande till kunder, men inte leverans. I båda fallen av- ses således transport av el till en tredje part, artikel 2.5. Ledningar som omfattas av nätkoncession för linje bör därför kunna vara undantagna från anslutningsskyldighet och övrig regler- ing så länge som överföringen av el på ledningen endast sker för egen räkning. Det faktum att koncessionshavaren inte har anslutnings- skyldighet bör vägas in när ledningens allmänna lämplighet bedöms, se avsnitt 6.2.1. Om ledningens allmänna lämplighet ses som ett hinder i koncessionsprövningen återstår givetvis möjligheten att en annan juridisk person söker nätkoncession, det vill säga enligt nuva- rande ordning. I det fallet kommer överföring av el att ske för annans räkning och all reglering blir tillämplig. En innehavare av nätkoncession för linje som är undantagen från anslutningsskyldighet ska ha möjlighet att frivilligt ansluta en extern kund, med de begränsningar som följer av 3 kap. 8 § ellagen. Om an- slutning av en extern kund sker medför det att koncessionshavaren bedriver nätverksamhet och ellagens övriga regler blir tillämpliga. En alternativ lösning vi utrett är att låta anslutningsskyldigheten vara kvar genom att även fortsättningsvis koppla den till koncessions- innehav (den som har nätkoncession) i stället för nätverksamhet (nätföretag) i 3 kap. 6 och 7 §§ ellagen. Om en extern kund ansluts skulle det medföra att ledningen omfattas av regleringen i sin helhet. Detta kan även innebära att frågan om vem som är lämplig att inneha nätkoncessionen måste lösas om den som innehaft nätkon- cessionen bedriver produktion av, eller handel med, el. 8Europaparlamentets och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG. Översyn av koncessionsplikten och regleringen av elnät kostsam tröskeleffekt är således stor. Även den sökandes lämplighet i stort bör få större betydelse med detta alternativ, eftersom konces- sionshavaren är ett företag som inte i övrigt bedriver nätverksamhet, se avsnitt 6.2.3. Däremot borde alternativet underlätta bedömningen av den allmänna lämpligheten. Eftersom en ledning till en större el- användare eller från en elproducent, troligen är dimensionerad efter elanvändarens eller producentens behov, torde dock kapacitetsbrist i många fall vara ett hinder mot anslutningsskyldighet. Vår bedöm- ning är därför att den begränsade nyttan inte vägs upp av risken för kostsamma tröskeleffekter.