sou · H6B391 · 2019-01-01 00:00:00 — 8Rådets direktiv /107/EU av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning. 9Rådets direktiv (EU) 2015/2376 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning. 10Rådets direktiv (EU) 2016/881 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskattning. 11Rådets direktiv (EU) 2016/2258 av om ändring av direktiv /16/EU vad gäller skattemyndigheters tillgång till information för bekämpning av penningtvätt. En av de politiska prioriteringarna i EU är att bekämpa skatteflykt och skatteundandragande. har efterlyst kraft- fullare åtgärder mot förmedlare som bistår med system för skatte- undandragande.12 Vid det informella Ekofin-mötet uppmanade flera medlemsstater Europeiska kommissionen att över- väga ett direktivförslag om informationsskyldighet för förmedlare av skatteupplägg inspirerat av BEPS åtgärd 12 (rekommendationer om ”Mandatory Disclosure Rules”). Rådet lade fram slutsatser om en extern skattestrategi och åtgärder mot miss- bruk av skatteavtal.13 Av dessa slutsatser framgår det att rådet vill att kommissionen ska överväga lagstiftningsinitiativ avseende tvingande regler om utlämnande av uppgifter inspirerade av åtgärd 12 i BEPS-projekt i syfte att införa effektivare avskräckande åtgärder för mellanhänder som bistår med system för skatteundandragande och skatteflykt.14 Kommissionen lade fram ett förslag om infor- mationsskyldighet för främst förmedlare av gränsöverskridande skatte- upplägg och om automatiskt utbyte av upplysningar om skatteupplägg mellan behöriga myndigheter i medlemsstaterna.15 Vid möte ingicks en politisk överenskommelse om ett reviderat förslag. DAC 6 antogs vid . Direktivet, som trädde i kraft , innebär en skyldighet för medlemsstaterna att införa regler om informations- skyldighet avseende vissa gränsöverskridande arrangemang på skatte- området, s.k. rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang. Informationen ska normalt lämnas av s.k. förmedlare. Direktivet innebär även en skyldighet för medlemsstaterna att utbyta infor- mation om sådana arrangemang med varandra genom automatiskt utbyte av upplysningar. Direktivets regler har huvudsakligen utfor- 12Europaparlamentet (2016), resolution av om skattebeslut och andra åtgärder av liknande karaktär eller med liknande effekt (2016/2038[]). 13Europeiska unionens råd (2016), Rådets slutsatser om en extern strategi för beskattning och om åtgärder mot missbruk av skatteavtal, pressmeddelande . 14Europeiska unionens råd (2016), Rådets slutsatser om en extern strategi för beskattning och om åtgärder mot missbruk av skatteavtal, pressmeddelande , punkt 12. 15Europeiska kommissionen (2017), Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv /16/EU vad gäller obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar i fråga om beskatt- ning som rör rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang, COM (2017) 335 final, . mats för att fånga in arrangemang som kan utgöra aggressiv skatte- planering, men det innehåller även regler som tar sikte på arrange- mang för att undvika automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton och arrangemang för att skapa icke-transparenta utländska ägarstrukturer. De sistnämnda reglerna motsvarar i stor utsträckning de ovan nämnda modellregler som har tagits fram inom ramen för . 3.4Skattebortfall till följd av aggressiv skatteplanering Det är inte möjligt att beräkna storleken av de skatteintäkter som går förlorade till följd av aggressiv skatteplanering. En anled- ning till det är givetvis att skatteuppläggen ofta är okända, i vart fall inledningsvis. Även beträffande kända upplägg är det dock svårt att uppskatta i vilken omfattning de utnyttjas och därmed konsekven- serna på skatteintäkterna. Skattelagstiftningen förändras dessutom över tiden, vilket innebär att utrymmet för att kunna använda skatte- upplägg förändras. Inom ramen för har de globala bolagsskatte- intäkter som stater går miste om på grund av gränsöverskridande aggressiv skatteplanering uppskattats till mellan 100 och 240 miljar- der US-dollar , vilket motsvarar mellan av bolagsskatterna.16 I samband med denna uppskattning påpekades dock att siffrorna var osäkra och borde användas med försiktighet.17 Det ska också framhållas att situationen kan ha förändrats sedan uppskattningen gjordes, bl.a. som en följd av de åtgärder mot skatte- undandragande som har genomförts inom ramen för . Utredningen anser dock ändå att det bolagsskattebortfall i som är följden av gränsöverskridande aggressiv skatteplanering torde kunna uppskattas utifrån den lägsta procentsatsen i det ovan angivna spannet. Detta skattebortfall bör således kunna antas uppgå till av skatten på företagsvinster. Det ska framhållas att detta enbart är en uppskattning. Den verkliga nivån på skattebortfallet kan således vara lägre eller högre. 16OECD (2015), Measuring and Monitoring BEPS, Action 11 – 2015 Final Report, /G20 Base Erosion and , s. 101. 17OECD (2015), Measuring and Monitoring BEPS, Action 11 – 2015 Final Report, /G20 Base Erosion and , s. 135. Utredningens bedömning är att även rent inhemska skatteupp- lägg förekommer inom företag och koncerner. Dessutom förekom- mer skatteupplägg rörande fysiska personers beskattning, t.ex. upp- lägg som syftar till att kringgå de s.k. 3:12-reglerna.18 Utredningens bedömning är att även nu nämnda slag av skatteupplägg medför ett betydande skattebortfall, även om det saknas underlag för att upp- skatta detta bortfall. 18Dessa regler innebär att utdelning och kapitalvinst på andelar i s.k. fåmansföretag under vissa förutsättningar ska tas upp i inkomstslaget tjänst i stället för i inkomstslaget kapital hos fysiska personer, se 57 kap. inkomstskattelagen (1999:1229). 4Skatterådgivare – aktörer och regler 4.1Skatterådgivare – en heterogen yrkesgrupp I kommittédirektiven anges att utredningen ska se över möjlighe- terna att införa en skyldighet för bl.a. skatterådgivare att informera om skatteupplägg.1 För att kunna genomföra uppdraget är det av vikt att kartlägga vilka yrkesgrupper som sysslar med skatte- rådgivning.2 Det ska framhållas att skatterådgivning inte bara används för att uppnå det mest förmånliga skattemässiga resultatet utan även för att se till att aktuella skatteregler följs. I ett tidigare lagstiftnings- ärende gjordes följande redogörelse över skatterådgivning.3 Skatterådgivning sker inom ett stort antal områden och utövas av olika yrkeskategorier. Det är svårt att ge en heltäckande beskrivning av alla områden där skatterådgivning förekommer. Skatterådgivning lämnas bl.a. i samband med större strukturaffärer som genomförs av företag såsom förvärv, fusioner och utköp av börsnoterade företag. Rådgivning som sker på detta område syftar till att strukturera en företagsaffär på mest förmånliga sätt från ett skatteperspektiv. Inom detta område har advokatbyråerna en stor del av marknaden i . Vidare sker skatte- rådgivning löpande inom området för företagsbeskattning t.ex. vid upp- rättandet av deklarationer och rådgivning i samband härmed. På detta område dominerar de större revisionsbyråerna marknaden. Skatteråd- givning förekommer även i samband med att arvs- och familjerättsliga frågor löses t.ex. vid generationsskiften inom olika näringsgrenar såsom jordbruket. Där är t.ex. LRF konsult en betydande aktör. När det gäller skatterådgivning till fysiska personer utgör bankerna viktiga aktörer. 2I 1 kap. 2 § 20 lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism definieras skatterådgivare som fysiska och juridiska personer som driver yrkesmässig rådgiv- ning avseende skatter och avgifter. 2003/04:156 s. 46. Skatterådgivare – aktörer och regler Inom området för skatterådgivning går det således att urskilja ett antal aktörer. De största aktörerna torde vara revisions- och advokat- byråer och av dessa synes revisionsbyråerna vara dominerande. Även de stora oberoende skatterådgivningsbyråerna har en framträdande roll på marknaden, även om dessa inte ens är en handfull till antalet. LRF konsult är också en betydande aktör när det kommer till juri- disk och ekonomisk rådgivning till ägare av lantbruksfastigheter. Därutöver ägnar sig även redovisnings- och bokföringsbyråer i stor utsträckning åt skatterådgivning i samband med upprättandet av deklarationer. Det torde i dessa fall röra sig om enklare rådgivning rörande rent inhemska transaktioner och åtgärder. Dessa byråer sysselsätter ett stort antal redovisningskonsulter. Även bankerna, och då främst de större affärs- och investment- bankerna, ägnar sig åt skatterådgivning. Sådan rådgivning kan ske t.ex. i bankernas s.k. privat banking-verksamhet. Kännetecknande för private banking är att tjänsterna tillhandahålls med syfte att för- valta eller på annat sätt hantera egendom som är knuten till viss person (SOU 2016:8 s. 266). Denna verksamhet riktar sig som regel mot förmögna privatpersoner. Bankernas s.k. corporate finance-avdel- ningar, som arbetar uteslutande med företagsförvärv och andra struk- turella företagsaffärer (corporate finance)4, torde också ägna sig åt skatterådgivning i viss utsträckning. Därutöver finns det ett antal andra aktörer som också sysslar med skatterådgivning i viss utsträckning. Det kan röra sig om allt från försäkringsbolag till begravningsbyråer. Skatterådgivning förekom- mer också inom stora företag och koncerner. Sådan rådgivning skiljer sig från den ovan nämnda i det att den uteslutande ges inom företaget eller koncernen och inte till några externa kunder. 4.2Särskilda regler för vissa yrkesgrupper Det finns, såsom framgår ovan, ett stort antal aktörer som ägnar sig åt skatterådgivning, om än i olika stor utsträckning. Bland dessa aktörer finns det vissa yrkesgrupper som har att följa lagregler och även särskilda yrkesetiska regler gällande bl.a. hur uppdraget ska 4Sevenius, (2013), Företagsförvärv (, Zeteo), s. 67. Skatterådgivare – aktörer och regler utföras, arvodering samt även disciplinära åtgärder kopplade till brott mot dessa regelverk. Detta gäller advokater, revisorer och auktori- serade skatterådgivare. Dessa regelverk redogörs för nedan. Skatterådgivare som är verksamma vid de oberoende skatteråd- givningsbyråerna är inte bundna av dessa yrkesetiska regelverk. Det svenska advokatväsendet regleras i 8 kap. (1942:740), förkortad RB. Advokat är endast den som är ledamot av (8 kap. 1 § RB), nedan . kan karakteriseras som en privaträttslig sam- manslutning med offentligrättsliga drag. Samfundets stadgar fast- ställs av regeringen och det uppställs vissa villkor för inträde i sam- fundet (8 kap. 1 och 2 §§ RB). prövning av dem som ansöker om inträde syftar till att upprätthålla en hög kvalitet på advokatkåren. Till ledamot i får endast den antas som har hemvist i eller ett annat land inom EU eller EES eller i , har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domarämbete, har genomgått för advokatverksamhet erforderlig praktisk och teoretisk utbildning, har gjort sig känd för redbarhet och även i övrigt bedöms lämplig att utöva advokatverk- samhet (8 kap. 2 § RB). Den som är auktoriserad advokat i en annan stat inom EU och utövar stadigvarande advokatverksamhet i under sitt hemlands titel ska vara registrerad hos (8 kap. 2 a § RB). Regler kring uppdraget och innebörden av god advokatsed I 8 kap. 4 § första stycket RB regleras några av de mest framträdande yrkesplikter som gäller för en advokat, nämligen hur ett uppdrag ska utföras, iakttagandet av god advokatsed och tystnadsplikt. I bestäm- melsen anges att en advokat i sin verksamhet redbart och nitiskt ska utföra de uppdrag som anförtrotts honom och iaktta god advokat- sed. Vidare är en advokat skyldig att förtiga vad han får kännedom om i sin yrkesutövning när god advokatsed kräver detta. Skatterådgivare – aktörer och regler god advokatsed utvecklas i första hand genom regler och genom praxis i ärenden från disciplinnämnden. Innebör- den i begreppet styrs således endast i begränsad utsträckning av föreskrift i lag (NJA 2003 s. 403). Innebörden i god advokatsed pre- ciseras också i de Vägledande regler om god advokatsed som har utfärdat . Det europeiska advokatsamarbetet CCBE (Rådet för de europeiska advokatsam- funden) har dessutom antagit regler om god advokatsed för euro- peiska advokater (of Conduct for European Lawyers) som en svensk advokat vid gränsöverskridande verksamhet är bun- den av. Av vägledande regler framgår att en advokats främsta plikt är att visa trohet och lojalitet mot klienten. Advokaten ska som en oberoende rådgivare företräda och tillvarata klientens intressen, inom ramen för gällande rätt och god advokatsed. Där- utöver ska en advokat utöva sin verksamhet med integritet och på ett sätt som främjar det goda rättssamhället. Advokaten ska uppträda sakligt och korrekt samt så att förtroendet för advokatkåren upp- rätthålls. En advokat får inte främja orätt (avsnitt 1 i Vägledande regler om god advokatsed, ). De juridiska råd som en advokat lämnar ska vara grundade på erforderliga undersökningar av gällande rätt (avsnitt 2.1.2 i de vägledande reglerna). Av avgöranden från framgår att en advokat i ärende där beskattningsfrågor typiskt sett är av betydelse ska tillse att klienten får erforderliga upplysningar om beskattningsreglerna. Om advokaten inte själv kan lämna dem ska han råda klienten att söka biträde av någon som kan. Vidare är det advokatens skyldighet att tillse att han eller hon, om denne ska lämna råd i skattefrågor, får tillgång till erforderligt underlag för rådgiv- ningen (disciplinnämndens beslut 145/1992, 146/1992 och 79/1993).5 En grundläggande princip i vägledande regler (avsnitt 4.1.1) är att det arvode som en advokat debiterar ska vara skäligt. Oskälig arvodesdebitering utgör dessutom enligt förarbe- tena till 8 kap. 7 § andra stycket RB exempel på förfaranden som ska 5Peyron, (2017), Advokatetik – en praxisgenomgång, s. 80. Skatterådgivare – aktörer och regler kunna föranleda disciplinärt ingripande mot en advokat (1943 s. 87). Vid bedömning av vad som är skäligt arvode för ett uppdrag får enligt de vägledande reglerna (avsnitt 4.1.2) beaktas vad som har avtalats med klienten, uppdragets omfattning, dess art, svårighetsgrad och betydelse, liksom advokatens skicklighet, arbetets resultat och andra sådana omständigheter. När det gäller advokaters arvoden anses det i sedan gammalt råda ett principiellt förbud mot avtal om att advokaten ska arvoderas med andel i uppdragets resultat, s.k. contingency fee.6 Av vägledande regler (avsnitt 4.2.1) framgår att en advokat inte får ingå ett arvodesavtal med en klient som innebär att advokaten ges rätt till en kvotdel av uppdragets resultat. Detta dock under förutsättning att särskilda skäl därtill inte föreligger. Denna regel är i överensstämmelse med om god advokatsed inom EU (punkt 3.3 i dessa regler) om förbud mot resultatandels- avtal, s.k. pactum de quota litis eller contingency fee, men den tar även hänsyn till sådana särskilda omständigheter som kan motivera att ett sådant avtal tillåts i det enskilda fallet. Av kommentarerna till avsnitt 4.2.1 i de vägledande reglerna om god advokatsed framgår att det i princip är förbjudet för en advokat att ta ut resultatbaserade arvoden. De särskilda skäl som kan göra att det ändå är tillåtet kan t.ex. vara biträde i mål där lag om grupptalan tillämpas eller biträde i gränsöverskridande uppdrag där ett sådant avtal är bestämt för handläggning utanför och utgör en förutsättning för upp- draget. Förbudet mot procentavtal innebär inte att varje avtal där advokaten tar en risk i fråga om sitt arvode är förbjudet.7 I avsnitt 4.2.2. i de vägledande reglerna stadgas dock att ett avtal som innebär att advokaten tar en ekonomisk risk i utfallet av saken inte får innebära att advokatens ekonomiska egenintresse i saken blir oproportioner- ligt eller på annat sätt kan inverka negativt på advokatens utförande av uppdraget. Ett ärende från disciplinnämnden kan nämnas som exempel på avtal som inte har godtagits. Ärendet rörde en advokat som hade träffat avtal om arvode med viss procent av det skadestånd som kunde vinnas. Advokaten hade inte visat att det förelåg några sådana omständigheter att avtalet var godtagbart och advoka- ten fick en erinran av disciplinnämnden (disciplinnämndens beslut dnr 134/2003). 6Peyron, (2017), Advokatetik – en praxisgenomgång, s. 63. 7Peyron, (2017), Advokatetik – en praxisgenomgång, s. 63–64. Skatterådgivare – aktörer och regler Advokatens yrkesplikter framgår, såsom ovan nämnts, av 8 kap. 4 § RB. I bestämmelsens första stycke regleras, indirekt, advokatens tyst- nadsplikt: En advokat är skyldig att förtiga vad han får kännedom om i sin yrkesutövning när god advokatsed kräver detta. Mot- svarande bestämmelse avseende tystnadsplikt återfinns även i 34 § stadgar. Att kunna vända sig till en advokat för att få juridisk rådgivning i förlitan på att tystnadsplikt iakttas är en rättighet som skyddas i de flesta rättsstater (prop. 2003/04:156 s. 61). Bakom regleringen ligger en önskan om att den som söker juridisk vägledning ska kunna kom- municera fritt med sin advokat. En klient vars rättsliga förhållanden skyddas på detta sätt kan öppet avslöja sådant som är oförmånligt om honom eller henne. Advokaten kan därmed få ett så fullständigt och korrekt underlag som möjligt för sin rådgivning. I många fall kan ett råd till en klient bestå i ett avrådande från olämpligt handlande, vilket allmänt sett ligger i rättsväsendets intresse (prop. 2003/04:156 s. 62). Principen om skydd för advokatsekretessen erkänns också i EU- rätten (t.ex. mål C-155/79, AM & S mot kommissio- nen och mål C-550/07 P, och mot kommissionen) och följer även av avgöran- den (t.ex. domar i målen Niemietz mot och m.fl. mot ). I avsnitt 2.2 i Vägledande regler om god advokatsed regleras tystnadsplikten närmare. Enligt avsnitt 2.2.1 har en advokat tystnadsplikt avseende det som har anförtrotts advokaten inom ramen för advokatverksamheten eller som advokaten i sam- band därmed har fått kännedom om. Undantag från tystnadsplikten gäller om klienten samtyckt därtill eller laglig skyldighet att lämna upplysning föreligger. Undantag gäller vidare i den mån yppandet är nödvändigt för att advokaten ska kunna värja sig mot från klientens sida eller hävda befogat ersättningsanspråk avseende det ifrågavarande uppdraget. Den tystnadsplikt som åläggs advokater är straffsanktionerad enligt 20 kap. 3 § (1962:700). Åtal för sådan överträ- delse får enligt 8 kap. 7 § sista stycket RB inte väckas av annan än Justitiekanslern och endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Skatterådgivare – aktörer och regler En advokat som bryter mot tystnadsplikten kan också bli föremål för disciplinära förfaranden (se nedan under . Ingripanden i disciplinär ordning bör enligt förarbetena vara det normala sättet att beivra en advokats brott mot tystnadsplikten (prop. 1979/80:2 del A s. 397). och disciplinnämnd utövar tillsyn över advokaternas verksamhet (8 kap. 6 § RB). Om en advokat åsidosätter sina plikter kan denne utöver de sanktioner som kan bli aktuella enligt bl.a. regler, bli föremål för disciplinära åtgärder (8 kap. 7 § RB). En advokat som i sin verksamhet uppsåtligen gör orätt eller som annars förfar oredligt ska uteslutas ur . Om om- ständigheterna är förmildrande kan påföljden stanna vid en varning (8 kap. 7 § första stycket RB). En advokat som annars åsidosätter sina plikter som advokat får meddelas en varning eller erinran (8 kap. 7 § andra stycket RB). Under denna bestämmelse faller enligt för- arbetena varje förhållande från advokatens sida som inte kan anses överensstämma med god advokatsed (NJA II 1943 s. 87). Är omstän- digheterna synnerligen försvårande, får advokaten uteslutas ur sam- fundet. En advokat som tilldelas en varning får, om det finns särskilda skäl, även åläggas att utge en straffavgift till samfundet med lägst ett- tusen och högst (8 kap. 7 § tredje stycket RB). Det finns även en möjlighet för disciplinnämnden att, i stället för att tilldela en advokat en erinran, enbart göra ett uttalande om att advokatens åtgärd är felaktig eller olämplig (8 kap. 7 § fjärde stycket RB). För det fall en advokat utesluts ur samfundet kan denne överklaga beslutet till (8 kap. 8 § RB). Skatterådgivare – aktörer och regler Revisorskåren spelar en central roll i näringslivet och i samhället i stort. Dess arbete är en förutsättning för att företagens ägare, kunder, leverantörer och kreditgivare ska kunna få en rättvisande bild av före- tagens ekonomiska resultat och ställning (prop. 2015/16:162 s. 142). De grundläggande bestämmelserna om revisorer finns i revisors- lagen (2001:883) och i förordningen (1995:665) om revisorer. Dessa bestämmelser gäller för revisorer som antingen är godkända eller auktoriserade (2 § revisorslagen). Revisorer har som huvudsaklig verk- samhet att ägna sig åt revisionsverksamhet, dvs. verksamhet som består i sådan granskning av förvaltning eller ekonomisk information som utmynnar i en rapport eller någon annan handling som är avsedd att utgöra bedömningsunderlag även för någon annan än uppdrags- givaren, samt rådgivning eller annat biträde som föranleds av iakt- tagelser vid denna granskning (2 § 8 revisorslagen). Därutöver ägnar sig revisorer åt olika typer av rådgivning, såväl rådgivning i samband med revisionsverksamhet som helt fristående rådgivning. Efter att revisionsplikten för små privata aktiebolag avskaffades 2010 har revisorsrollen genomgått en förändring och marknaden för att erbjuda nya tjänster såsom skatterådgivning torde därigenom ha ökat.8 Regler kring uppdraget och innebörden av god revisorssed I revisorslagen finns bestämmelser som reglerar revisorers skyl- digheter. En grundläggande skyldighet för en revisor är att iaktta god revisorssed (19 § revisorslagen). God revisorssed syftar främst på normer för revisorernas yrkesmässiga uppträdande, dvs. etiska nor- mer, medan god revisionssed avser motsvarande normer för hur ett revisionsuppdrag ska utföras. God revisorssed anses omfatta även god revisionssed (prop. 2000/01:146 s. 88). Det är Revisorsinspektio- nen som i egenskap av statens organ på revisorsområdet ska ansvara för att god revisorssed och god revisionssed utvecklas på ett ändamålsenligt sätt (3 § 4 revisorslagen). Inspektionen har också ett tolkningsföreträde vad gäller innehållet i god revisionssed och god revisorssed, även om 8En sådan utveckling förutspåddes åtminstone vid avskaffandet av revisionsplikten, se SOU 2008:32 s. 262. Skatterådgivare – aktörer och regler innehållet i dessa ytterst bestäms av domstol (prop. 2000/01:146 s. 87–88). Skyldigheten att iaktta god revisorssed gäller i all verksamhet som en revisor bedriver, däribland skatterådgivning. Därutöver finns det vissa skyldigheter som åvilar revisorer endast när de utför verk- samhet som utgör revisionsverksamhet, t.ex. kravet på oberoende, självständighet och objektivitet i 20 § revisorslagen. har antagit yrkesetiska regler som riktar sig till medlemmarna i föreningen och syftar till att ge dem vägledning och hjälp i de frågor som rör god revisorssed. FAR:s etiska regler omfattar IESBA:s10 etikkod (förkortad Etikkoden) samt och uttalanden (förkortade EtikR och EtikU). Vissa delar av FAR:s etiska regler förtjänar att nämnas i detta sammanhang. FAR har till exempel utfärdat rekommendationer om skattetjänster (EtikR 3). Av dessa framgår att en medlem som läm- nar eller är delaktig i skatterådgivning och deklarationstjänster ska verka i en samhällsanda där skatt betalas utifrån tillämpliga regelverk och tillgängliga handlingsalternativ. En medlem får inte främja orätt och ska därutöver bedriva sin verksamhet med integritet och på ett sådant sätt att förtroendet för FAR:s medlemmar upprätthålls. Detta kan innebära att en medlem måste avstå från ett nytt uppdrag eller avsäga sig befintliga uppdrag (EtikR 3 punkt 1.2).