sou · H7B39 · 2019-02-13 00:00:00 — 2En översiktlig generalplan med områdesreserveringar utarbetas som en noggrannare plan än en strategisk generalplan och i den avgörs principerna för användningen av olika områden inom kommunen. För områden som kräver en detaljplan kan en detaljerad generalplan behöva utarbetas som grund för detaljplaneläggningen. De riksomfattande målen för områdesanvändning styr även detaljplaneläggningen. I fråga om detaljplaner är situationen ofta den att de viktigaste principiella lösningarna för kommunen och även de viktigaste lösningarna med tanke på att uppnå målen redan ingår i generalplanen. Möjligheten för enskilda att ta initiativ till detaljplaneläggning Såväl markägare som olika kommunala instanser kan ta initiativet till att en detaljplan ska utarbetas. Kommunen påbörjar en planändring om kommunen anser att detta är ändamålsenligt.3 Någon generell privat initiativrätt finns således inte. Ägare till mark i strandnära lägen har däremot möjlighet att initiera en speciell form av detaljplaner, s.k. stranddetaljplaner. Enligt MBL är det inte tillåtet att bygga på stränder utan en detaljplan eller en sådan generalplan som kan användas som grund för bygglov (72 § MBL). är av strandlinjen planlagd.4 Om det inte finns någon plan, behövs ett s.k. undantagsbeslut (dispens) för att bygga (171 § MBL). Målet för planläggningen är att också natur- och landskapsvården samt rekreationen ska beaktas i användningen av stränderna samt att markägarna ska behandlas rättvist. Dessutom klarlägger planerna tillståndsbehandlingen när det gäller strandbyggande; har också antalet undantagslov börjat minska. Användningen av stränderna styrs i landskapen med landskapsplaner och i kommunerna med general- och detaljplaner. I landskapsplanen och den övergripande generalplanen behandlas stränderna med avseende på de stora helheterna, de viktigaste strategiska målen och de viktigaste skyddsmålen. Generalplanen kan också utarbetas så att den kan användas som grund för att ge bygglov för byggande på stranden. Detaljplaner används för att styra tätt strandbyggande samt när tätorter sträcker sig ända ner till stranden. Markägaren kan se till att ett förslag till stranddetaljplan utarbetas för ett strandområde som han eller hon äger (74 § MBL). 3www.hel.fi om planläggning, hämtad . 4Miljöförvaltningens gemensamma webbtjänst , hämtad . börjar utarbetas ska kommunen kontaktas och ett program för deltagande och bedömning lämnas till kommunen. Med detta avses ett program för deltagande för andra intressenter och växelverkan (samråd) med dessa samt för att planens konsekvenser ska kunna bedömas (63 § MBL). Markägaren och den som utarbetat planen ska kallas till ett samråd mellan kommunen, den statliga närings-, trafik- och miljöcentralen och de övriga myndigheter som kan beröras (26 och 35 §§ markanvändnings- och byggförordningen, MBF). Vid samrådet ska bl.a. närings-, trafik- och miljöcentralen och kommunen gå igenom de riksomfattande målen, målen på landskapsnivå och övriga centrala mål som har betydelse för planen (66 a § mom. 2 MBL). Ett förslag till stranddetaljplan som markägaren har låtit utarbeta ska ges in till kommunen för godkännande (36 § MBF). Ett sådant förslag ska behandlas av kommunen utan onödigt dröjsmål (74 § MBL). motsvarar fyra femtedelar av yta och har cirka 83 miljoner invånare. Landet är en förbundsstat med en federal nivå och 16 delstater. Delstaterna (Bundesländer) har relativt stort självstyre med parlament, regering och lagstiftningsbefogenheter. Delstaternas självstyre omfattar bl.a. fysisk planering. Förbundsstaten lägger fast de principiella ramarna för den rumsliga planeringen samt övergripande mål, men därefter är det upp till varje delstat att stifta egna lagar för planeringen. Det innebär att delstaterna i huvudsak är de territoriella planeringsenheterna. Förutom dessa aktörer har 114 planeringsregioner samt drygt 11 000 kommuner en aktiv roll inom planeringen. Plan- och bygglagstiftningen regleras i den federala Baugesetzbuch (”bygglagboken”). På nationell/federal nivå finns dessutom ett ramverk (Raumordnungsbericht) för fysisk planering. Det innehåller riktlinjer för hur planeringen bör utvecklas . Här analyseras utvecklingsområden och trender. Översikten är en informationskälla för de olika sektorsministerierna och den legala basen för delstaternas planering. Delstaterna tar fram en utvecklingsplan (Landesentwicklungsplan), där mål och principer och andra krav inom delstaterna summeras. Källa: SOU 2018:46 Del 1 s. 387. På regional nivå tas regionalplaner (Gebietsentwicklungspläne) fram som preciserar målen och principerna i utvecklingsplanerna. Den lokala – kommunala – planeringen sker i enlighet med både federala och delstatliga planregler. På den lokala nivån tas en översiktsplan (Flächennutzungsplan) fram, som är den viktigaste nivån för implementering av en regional policy. Den bindande nivån för enskilda är Bebauungsplan (detaljplan eller byggnadsplan). En sådan plan ger 5Huvudsakligen efter SOU 2013:34 s. 160 f., som i sin tur bygger på rapporten internationell jämförelse av plan- och tillståndssystem – Har någonting att lära? av , KTH, TRITA-FOB-Rapport 2013:8. rättsligt bindande ramar för stadsbyggandet och ska i princip följas vid slutlig prövning av byggtillstånd, Baugenehmigung. Lägre planer fastställs på regional nivå. Detaljplanering sker i form av byggnadsplaner. Vid planering är i princip översiktsplanen bindande. Vid upprättande av en detaljplan som strider mot översiktsplanen kan dock den senare planen ändras i samma planförfarande, Parallelverfahren. En detaljplan utgör en utveckling av den översiktliga planeringen och ska upprättas när det behövs för utveckling och samordning av stadsbyggandet. Det är inte alltid nödvändigt att upprätta en plan, även om det rör sig om relativt stora projekt. Det gäller bl.a. inom redan bebyggda områden, s.k. Innenbereich, som saknar plan. Där kan ny bebyggelse få uppföras under förutsättning att bebyggelsens karaktär och användning m.m. anpassas till omgivningen. En byggnadsplan kan, beroende på innehållet i planen, klassificeras som antingen kvalificerad eller enkel. Denna klassificering har betydelse för hur det slutliga tillståndet till byggande ska prövas. En kvalificerad plan måste minst reglera följande fyra saker. –Die Art der baulichen Nutzung – mark och byggnaders användning, exempelvis bostäder, handel, industri etc. –Das Maß der baulichen Nutzung – omfattningen av byggandet, exempelvis antal våningar, höjd, exploateringsgrad etc. –Die überbaubaren Grundstücksflächen – hur stor del av fastigheten/tomten som får bebyggas. –Die örtlichen Verkehrsflächen – lokala gator/vägar. Om någon av de fyra ovanstående punkterna saknas i planen klassificeras planen som enkel. I byggnadsplanen kan grunderna regleras för stadsbyggande i form av följande aspekter. –Placering, typ och omfattning av byggnader och konstruktioner –Lokalisering av infrastruktur –Antal tillåtna bostäder i bostadshus –Områden för hus bekostade av sociala myndigheter –Områden som ska bevaras eller som inte får bebyggas på grund av risk för föroreningar. Den formella planprocessen inleds med att kommunen fattar beslut om att upprätta en plan, Aufstellungsbeschluß. Därefter informeras allmänheten om beslutet. För att pröva planens inverkan på miljö, natur och landskapsbild ska normalt en miljöutredning, , genomföras. I denna ska verkningar på omgivningen beskrivas och värderas. Tidigt i planprocessen genomförs ett samråd, Frühzeitige Beteiligung med myndigheter och allmänhet. Samrådet med myndigheter ska bl.a. klargöra vilka frågor som ska prövas och hur detaljerad miljöutredningen behöver vara. Samrådet med allmänheten sker vanligtvis på ett preliminärt utkast av planen. När och var samråd med allmänheten sker ska tillkännages i dagspressen. När planförslaget är färdigt ska det ställas ut offentligt under minst en månad innan kommunen kan anta planen. Som redan nämnts kan en översiktsplan ändras genom ett s.k. parallellförfarande när en byggnadsplan upprättas. I vissa fall kan en byggnadsplan upprättas före en översiktsplan. I dessa situationer måste dock höheren Verwaltungsbehörde anta planen, dvs. den delstatliga myndighet som fastställer översiktsplanen. Projektbaserade planer som initieras av byggherren6 Syftet med att införa projektbaserade planer som initieras av byggherrar i var att åstadkomma ett snabbt genomförande av byggprojekt, framför allt för projekt som är önskvärda från ett kommunalt perspektiv. Lagen introducerades i landets östra del för 6Innehållet är hämtat från artikeln Promoting planning for housing development: What can learn from ? av , KTH, publicerad 2017 i Land Use Policy, 64, s. 470–478. att främja privata investeringar strax före och efter återföreningen av dåvarande Öst- och . Regleringen infördes på prov i landets västra del och har därefter tillämpats i hela landet. Användningen av en projektspecifik plan begränsar inte på något sätt det kommunala planmonopolet, eftersom det bara är kommunen som kan anta planen. Dessutom kan en detaljplan endast antas om den är till nytta för det berörda området. Det innebär att en detaljplan inte kan antas om den enbart är till nytta för byggherren. Likväl kan en investering vara ett skäl för att ta fram en detaljplan, om investeringen är till nytta för samhället.7 Planeringsprocessen är densamma som för en detaljplan som tas fram med standardförfarandet såtillvida inte det förenklade förfarandet är tillämpligt.8 En projektbaserad plan består av en projekt- och infrastrukturplan som beskriver projektet, enligt vad som överenskommits mellan byggherren och kommunen, en genomförandeplan på vilket bygglovet ska baseras och exploateringsavtal som sammanfattar alla överenskommelser mellan byggherren och kommunen. Avtalet kan innehålla mer detaljerade regleringar än vad som normalt är tillåtet i en detaljplan. En tidsgräns fastställs inom vilken byggherren ska färdigställa projektet enligt planen och avtalet. anger normalt vilka kostnader som byggherren kan förvänta sig, exempelvis för infrastruktur eller naturvårdsåtgärder. Kostnaden för planeringen bärs helt eller delvis av byggherren. Efter en reform 2007 kan detaljplanen göras mer översiktlig och större tonvikt i stället läggas vid exploateringsavtalet och detaljerna regleras där. Efter en första förberedande kontakt med kommunens byggkontor, inleder byggherren planeringsprocessen genom en ansökan till kommunen. Kommunen måste därefter utvärdera den föreslagna planen inom och besluta om planeringen ska påbörjas. Kommunen måste sedan informera byggherren om skälen för sitt ställningstagande, oavsett om kommunen har godkänt planen eller ej. Om byggherren nekas att gå vidare med planen, finns det ingen möjlighet att överklaga beslutet. Om kommunen inte ger byggherren 7Konkurrenz der Vorhabenträger beim vorhabenbezogenen Bebauungsplan, Antweiler, BauR 3/2002. 8Det förenklade förfarandet är bl.a. tillämpligt när en detaljplan ändras som inte medför några förändringar av den grundläggande strukturen. svar inom skälig tid, kan kommunen bli skadeståndsskyldig. Kommunen kan neka planen om projektet bedöms kommersiellt ogenomförbart, om byggherren inte har rådighet över marken eller om byggherren inte har tillräckliga ekonomiska resurser för att slutföra projektet.9 Om kommunen tillstyrker planen, beslutar kommunen att starta planeringsstarten med byggherrens förslag som grund. Eftersom planhandlingarna redan finns framtagna, förväntas planeringsprocessen vara snabbare än standardförfarandet. Ingen av parterna har rätt att dra sig ur avtalet. Om byggherren önskar överföra sina rättigheter och skyldigheter enligt överenskommelsen till en annan part, krävs kommunens godkännande. Kommunen måste godkänna överlåtandet såtillvida kommunen inte bedömer att den som övertar projektet är oförmögen att realisera projektet inom den angivna tidsgränsen. Projekt som kan genomföras i bebyggda områden utan kvalificerad plan Denna redogörelse skulle vara ofullständig om inget sades om den s.k. § 34, trots att denna bestämmelse i princip faller utanför det område som utredningen omfattar. Vi ska här kort redogöra för denna bestämmelse. Lagar som skyddar äganderätten och den närliggande rätten för en fastighetsägare att bygga på sin fastighet har funnits i tysk (preussisk) lag . När det inte finns någon detaljplan, har fastighetsägaren i princip en byggrätt. Vad som kan byggas beror på karaktären av den omgivande bebyggelsen och på vilken hänsyn som behöver tas till grannarnas rättigheter. När § 34 introducerades i den tyska var den tänkt som en ersättning för en detaljplan i de fall en sådan plan saknades, eftersom planmyndigheten inte kunde förväntas ha den kapacitet att planlägga alla områden i kommunen och att fastighetsägarnas rätt att bygga behövde säkerställas. I detta sammanhang bör betänkas att det efter fanns många förstörda kvarter i de tyska städerna som behövde bebyggas. har bestämmelsens betydelse förstärkts och betraktas den ha samma 9Konkurrenz der Vorhabenträger beim vorhabenbezogenen Bebauungsplan, Antweiler, BauR 3/2002. betydelse som detaljplanen.10 Bestämmelsen åberopas frekvent och cirka 30–av alla bygglov som ges baseras på bestämmelsen.11 Tanken med § 34 är följande. När ett byggprojekt ska genomföras i ett redan bebyggt område där det inte finns någon detaljplan, och där bebyggelsen anpassas till den omgivande bebyggelsen, är det möjligt att helt avstå från detaljplaneprocessen och direkt besluta om bygglov. Ett sådant bygglov kan bara ges för projekt som anpassas till den omgivande bebyggelsen avseende användning, byggnadsform och täthet, när behov av infrastruktur kan tillgodoses på ett ändamålsenligt sätt, goda bostads- och arbetsplatsförhållanden kan garan- teras och områdets karaktär inte påverkas. Samråd med allmänheten och andra myndigheter behövs endast i begränsad omfattning när § 34 är tillämplig. I vissa fall krävs samråd med naturvårdande myndigheter, men andra myndigheter behöver inte konsulteras. Det finns inget krav på att en miljökonsekvensbeskrivning ska tas fram när § 34 är tillämplig, så bestämmelsen är inte tillämplig i sådana områden där det finns ett krav på miljöbedömningar. Grannar kan överklaga bygglov som ges med § 34 som grund. Eftersom byggrätten tillkommer direkt genom bygglovet, och det inte finns någon detaljplan eller något exploateringsavtal, kan kommunen inte kräva att fastighetsägaren ska stå för kostnader som hör samman med infrastruktur utanför fastigheten, eller ställa krav som hänger samman med t.ex. social infrastruktur eller ”social housing”. har tidigare föreslagit en svensk variant av § 34 (SOU 2013:34 s. 253 f.). Enligt förslaget skulle i stort sett alla bestämmelser i en detaljplan upphöra att gälla efter genomförandetidens slut. Remisskritiken mot förslaget var omfattande och regeringen föreslog i propositionen En enklare planprocess endast att vissa utformningsbestämmelser skulle upphöra att gälla efter genomförandetidens utgång (prop. 2013/14:126 s. 111 f.). Förslaget föll dock vid riksdagsbehandlingen (bet. 2013/14:CU31, rskr. 2013/14:366). 10Baugetzbuch Kommentar, s. 36, , Zinkhahn, Bielenberg, Krautzberger, , 2015. 11Öffentliches Baurecht und Raumordnungsrecht, s. 129, Battis, , 2014. Privat initiativrätt på Nya Zeeland12 är en östat som består av två huvudsakliga landmassor (och Sydön) samt flera mindre öar. Huvudstaden är och landet har ungefär 4,5 miljoner invånare. Landet är uppdelat i 17 regioner (med regionala råd) och flertalet av dessa i mindre territorier (med lokala myndigheter), motsvarande kommuner. För byggnation på behövs som regel både ett plangodkännande (Resource Consent) och ett bygglov (Consent). Enligt Act är varje regional och lokal myndighet ansvarig för planreglering inom sitt område. Plansystemet regleras dock även av The Local Government Act och av Act . Respektive reglering har sina egna syften, processer, tidsramar och krav men de innehåller även en del överlappningar, vilket innebär att det nya zeeländska plansystemet blir komplext och i viss utsträckning fragmentiserat och inte alltid ändamålsenligt. Det är heller inte alltid som regionala strategier, vilka inte är rättsligt bindande, tillämpas i full utsträckning av kommuner (jfr även möjligheten till regional s.k. spatial planning). Bygglovet regleras i främst The Act och prövas av kommunen. Även om enskilda kan ansöka om Resource Consent, motsvarar det inte fullt ut en privat initiativrätt i betydelsen rätt till privat planläggning. Utifrån den översiktliga information vi tagit del av, kan vi inte heller se att i övrigt har uttryckliga bestämmelser härom. Det finns därmed inte någon anledning för oss att ytterligare belysa det nya zeeländska plansystemet i detta sammanhang. Privat initiativrätt i Singapore13 är en stadsstat med cirka 5,6 miljoner invånare. Plansystemet i bygger på dels en Concept Plan, dels en Den förstnämnda har en planeringshorisont på 40–och omfattar strategisk markanvändning och transportfrågor, bl.a. utifrån miljö, befolkningstillväxt och ekonomisk tillväxt. 12Avsnittet är i huvudsak baserat på /publications/rma/building-competitive- cities-reform-urban-and-infrastructure-planning-system-6, hämtat ; jfr även SOU 2018:46 Del 1 s. 378 ff. 13Avsnittet är i huvudsak baserat på /Corporate/Planning/Our-Planning-Process/, hämtat ; jfr även SOU 2018:46 Del 1 s. 380 f. implementerar Concept Plan, med en tidshorisont om 10–. 2014 fokuserar särskilt på bostadsförsörjning, ekonomi, transport, rekreation, identitet och allmänna platser. För att implementera både Concept Plan och , upplåts utvecklingsområden genom det s.k. Government Land programme. Innan något utvecklingsarbete sker, ska dock Development Control department utvärdera och godkänna projekten i fråga, för att tillse att de är i enlighet med gällande planeringsstrategier m.m. Även om enskild kan agera intressent inom ramen för Government Land programme, motsvarar det inte fullt ut en privat initiativrätt i betydelsen rätt till privat planläggning. Utifrån den översiktliga information vi har tagit del av, kan vi inte heller se att i övrigt har uttryckliga bestämmelser härom. Det finns därmed inte någon anledning för oss att ytterligare belysa det singaporianska plansystemet i detta sammanhang. 1.Santiagokonventionen mot organhandel. 2.Ingen regel utan undantag – en trygg sjukförsäkring med människan i centrum. 3.Effektivt, tydligt och träffsäkert –det statliga åtagandet för framtidens arbetsmarknad. 4.Framtidsval – karriärvägledning för individ och samhälle. 5.Tid för trygghet. 6.En långsiktig, samordnad och dialog baserad styrning av högskolan. –ett enklare förfarande. 9.Privat initiativrätt – planintressentens medverkan vid detaljplaneläggning. Effektivt, tydligt och träffsäkert –det statliga åtagandet för framtidens arbetsmarknad. Tid för trygghet. Kamerabevakning i kollektivtrafiken – ett enklare förfarande. Privat initiativrätt – planintressentens medverkan vid detaljplaneläggning. Santiagokonventionen mot organhandel. Ingen regel utan undantag – en trygg sjukförsäkring med människan i centrum. Framtidsval – karriärvägledning för individ och samhälle. En långsiktig, samordnad och dialog baserad styrning av högskolan.