sou · H7B334 · 2019-06-04 00:00:00 — Enligt 20 kap. 6 § 8 och 20 kap. 7 § 12 jordabalken ska en lagfartsansökan avslås om det beslutats att överlåtelsen inte får ske (att likställa med att tillstånd inte beviljas) eller i annat fall, om granskning pågår eller ännu inte påbörjats, vilandeförklaras. Paragrafen reglerar överklagande av beslut enligt lagen. Överkla- gande ska i samtliga fall ske till regeringen. Övervägandena finns i avsnitt 14.10. Av första stycket framgår att beslut om förbud och villkor får över- klagas. Överklaganderätten tillkommer den som är berörd av beslutet, vare sig det är en enskild, en kommun eller ett landsting. Vem som närmare bestämt ska anses berörd får bedömas i varje enskilt fall ut- ifrån förvaltningslagens regler och den praxis som utvecklats där. Av andra stycket följer att Försvarsmakten och Säkerhetspolisen, i de fall granskningsmyndighetens beslut innebär att ärendet avslutas utan ytterligare åtgärder eller att villkor meddelats, får överklaga be- Denna överklagandemöjlighet förväntas sällan behöva använ- das, eftersom granskningsmyndigheten ska inhämta synpunkter från Försvarsmakten och Säkerhetspolisen i de fall detta är behövligt och i samtliga fall då en fördjupad granskning företas (se 2 kap. 5 §, 3 kap. 6 § och 4 kap. 1 § med kommentarer). I de allra flesta fall kan granskningsmyndighetens slutliga beslut förväntas ligga i linje med vad Försvarsmakten och Säkerhetspolisen framfört. Skulle dock ett beslut om villkor eller om att avsluta ärendet utan ytterligare åtgärder ha meddelats utan att synpunkter inhämtats eller i strid med Försvars- maktens eller Säkerhetspolisens respektive bedömning, har myndig- heterna rätt att få ärendet överprövat av regeringen. Regeringens beslut kan överprövas enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. I tredje stycket klargörs att andra beslut än de som nämns i be- stämmelsen inte får överklagas. Paragrafen innehåller en särskild sekretessbestämmelse för en en- skild part eller annan enskild som på grund av bestämmelser i lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen har fått känne- dom om förhållanden som är av betydelse för totalförsvaret eller för säkerhet i övrigt eller en enskilds affärs- eller driftförhållan- den. Innebörden av bestämmelsen är att den enskilde inte obehöri- gen får röja eller utnyttja uppgifterna. I det allmännas verksamhet gäller i stället offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400), vilket paragrafens andra mening påminner om. I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela vissa föreskrifter. Övervägandena beträffande bemyndigandet i allmänhet finns i 14.18.1 och beträffande de särskilda punkterna nedan, 13.4.3. respektive 13.4.1. Enligt första punkten får regeringen genom föreskrifter peka ut vilka områden som ska vara skyddsvärda geografiska områden enligt 1 kap. 3 §.5 För att ett område ska få pekas ut som ett skyddsvärt geo- grafiskt område bör, liksom är fallet för all egendom som omfattas av lagen, krävas att skyddet av väsentliga totalförsvarsintressen medför ett behov av att ägandet och nyttjandet av fast egendom inom områ- dena granskas. Detta kommer till uttryck i lagtexten på så sätt att ett utpekande endast får ske för de ändamål som anges i 1 kap. 1 § och med beaktande av den definition av områdena som anges i 1 kap. 3 §. I kravet på väsentlighet ligger att skyddsbehovet måste ha sådan tyngd, att det vid en avvägning mot enskilda ägares och andras mot- stående intressen framstår som proportionerligt att egendomen om- fattas av kontrollsystemet. Givetvis måste också grundläggande krav på rättssäkerhet gälla även i fråga om regeringens utpekande. Egen- dom som omfattas måste kunna pekas ut på ett tillräckligt konkret och avgränsat sätt, för att kontrollsystemet ska vara tillräckligt förutsägbart. Detta har dock inte ansetts behöva påpekas i lagtexten. Enligt andra punkten får regeringen meddela undantag från till- lämpningen av denna lag.6 17.2Förslaget till lag om ändring i lag (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap Förberedelser för och verksamhet under höjd beredskap Av paragrafens lydelse framgår att kommuner och landsting ska vidta de förberedelser som behövs för verksamheten under höjd beredskap (beredskapsförberedelser). I tillägget anges att kommu- ner och landsting i sin verksamhet ska beakta totalförsvarets krav. Tillägget innebär ett förtydligande av kommuners och landstings skyldigheter i detta avseende. 5Områden som pekats ut framgår av förordning om överlåtelser och upplåtelser av egendom av väsentligt intresse för totalförsvaret. 6I förordning om överlåtelser och upplåtelser av egendom av väsentligt intresse för total- försvaret undantas vissa hamnar från lagens kontrollsystem. Kommuner och landsting kan behöva stöd från staten för att beakta totalförsvarets krav. Därför kan regeringen i den förordning som ansluter till lagen föreskriva att kommuner och landsting vid behov ska samråda med i frågor av betydelse för total- försvaret. För de statliga myndigheterna finns en motsvarande regel i förordningen om totalförsvar och höjd beredskap som innebär att myndigheterna ska beakta totalförsvarets krav i sin verksamhet. Skyldigheten att beakta totalförsvarets krav gäller såväl inom den lagreglerade verksamheten som för beslut inom ramen för det kom- munalrättsliga kompetensområdet i övrigt. Kommuner och lands- ting ansvarar för verksamheter av central betydelse för befolkning- ens hälsa och välfärd. Under höjd beredskap och krigsförhållanden blir dessa verksamheter av ännu större betydelse då de är avgörande för befolkningens motståndsförmåga och därmed för för- svarsförmåga. Särskilt inom kommunerna bedrivs dessutom verk- samheter utanför det obligatoriska och lagreglerade området där totalförsvarsaspekter behöver beaktas. I första hand är den statliga myndighet dit kommu- ner och landsting bör vända sig för att samråda om totalförsvars- aspekter i olika konkreta ärenden och beslutssituationer. Överväganden finns i avsnitt 6.3. 17.3Förslaget till lag om ändring i (2010:900) Paragrafen reglerar roll under samrådet med kommu- nen angående översiktsplan. Ändringen innebär att ett tillägg i tredje punkten görs. ska, utöver att verka för att riksintressen enligt 3 och 4 kap. tillgodoses, verka för att totalförsva- rets intressen i övrigt inte påtagligt motverkas. Överväganden finns i avsnitt 7.6. uppdrag sträcker sig därmed utöver att verka för att riksintressen för totalförsvaret tillgodoses. ska verka för att totalförsvarets intressen generellt sett inte påtagligt motverkas av planförslaget, och se till att kommunen på ett tidigt stadium blir informerad om sådana allmänna totalförsvarsintressen som bör på- verka planeringsarbetet. Tillsyn, tillträde, ingripanden och påföljder I paragrafen föreskrivs när får överpröva kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbe- stämmelser. Överväganden finns i avsnitt 7.6. Ändringen innebär att en ny punkt 6 läggs till i andra stycket. rätt att överpröva kommunala beslut utökas till att omfatta även fall då totalförsvarets intressen påtagligt motverkas på an- nat sätt än som avses i punkten 1 där riksintressen regleras. Genom tillägget ges möjlighet att ingripa mot kommunens be- slut för det fall att totalförsvarets intressen påtagligt motverkas i nå- got annat avseende än att ett utpekat riksintresse för totalförsvaret inte tillgodoses. Sådana överväganden kan behöva göras särskilt i förhållande till totalförsvarets civila delar. Ändringen kompletterar det föreslagna tillägget i 3 kap. 10 plan och bygglagen. Ändringen ger staten möjlighet att ingripa och ytterst få bedöma om ett beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser strider mot något väsentligt totalförsvarsintresse. Ett ingripande från statens sida i ett konkret fall förutsätter då att totalförsvarets intressen på- tagligt motverkas på annat sätt än som avses i andra stycket första punkten. Ett tydligt och tungt vägande totalförsvarsintresse behöver därmed kunna göras gällande, som det kommunala beslu- tet i fråga påtagligt skulle ha motverkat detta intresse. Reservation av ledamoten (V) Jag delar inte kommitténs förslag när det gäller att utöka läns- styrelsernas möjlighet att överpröva ett kommunalt beslut om detalj- plan (se kapitel 7 med förslag till ändring i 3 kap. 10 § och 10 kap. 11 § ). Jag anser att Försvarsmakten har ett allt för stort inflytande när det gäller investeringar som är av stort samhälls- intresse. Ett exempel på detta är utbyggnaden av i som stoppades av Försvarsmakten. menar att det måste vara fullt möjligt att både bygga ut den havsbaserade vindkraften där förutsättningarna är som bäst och att ge Försvarsmakten rimliga förutsättningar till övnings- verksamhet. Ett annat exempel är Försvarets överflygningar över , som är en av våra största och viktigaste vattentäkter. På och i påverkas bostadsbyggandet negativt när Försvars- makten hindrar eller säger helt och hållet nej. I norra har det i vissa fall uppstått problem när Försvarsmaktens intressen ställs mot exempelvis turism och naturintressen. Där försvarets intressen och samhällsintressen står emot varandra måste lösningar hittas genom kompromisser och samarbete. Jag anser att kommitténs förslag när det gäller att utöka läns- styrelsernas möjlighet att överpröva kommunala detaljplaner mot- verkar detta. Om staten får ännu mer att säga till om och större möjligheter att hindra, ändra och upphäva kommunala beslut avse- ende exempelvis detaljplaner, så bedömer jag att det i realiteten finns en stor risk för att det blir ännu svårare att ta hänsyn till andra intressen och balansera dem mot försvarets. Det kan exempelvis gälla viktiga investeringar för att motverka det växande klimathotet. Särskilt yttrande av ledamöterna (M), (M) och (L) Vi instämmer i de huvudförslag kommittén lägger för att ge staten utökade möjligheter att skydda sina totalförsvarsintressen. Att staten genom granskningsmyndighet ges möjlighet att granska och ytterst villkora eller förbjuda överlåtelser, upplåtelser och i vissa fall avveckling av utpekad egendom av väsentligt intresse för total- försvaret torde vara det mest ingripande av kommitténs olika förslag. Utan tvekan är det emellertid nödvändigt att sådana åtgärder kan vill- koras eller förbjudas om det är av väsentligt intresse för vårt total- försvar. Vi invänder dock mot att även enskilt ägda hamnar och flyg- platser ska kunna drabbas av restriktioner utan att staten ekono- miskt kompenserar ägarna. Kommuner och landsting är en del av det offentliga , men att enskildas äganderätt drabbas utan någon rätt till ersättning framstår som mer allvarligt. Att staten i sådana situationer inte har något ekonomiskt ansvar kan även leda till att ingripandena från granskningsmyndigheten blir fler eller mera om- fattande än nödvändigt. Vi anser även att när ingripanden sker mot enskildas egendom borde granskningsmyndighetens beslut såvitt avser ersättning kunna överklagas till förvaltningsdomstol. Särskilt yttrande av ledamöterna (C) och (KD) Vi instämmer huvudsakligen i de förslag som kommittén lägger för att ge staten utökade möjligheter att skydda totalförsvarsintressen. Kom- muner och landsting har en viktig roll i totalförsvaret men har det funnits flera exempel på att kommunala beslut riskerat få konsekvenser för totalförsvaret på nationell nivå utan att staten haft möjlighet att ingripa. Det finns heller inget uttryckligt krav på kom- muner och landsting att totalförsvarets intressen ska beaktas i deras beslutsfattande. En tydligare reglering med ökade statliga möjligheter att skydda totalförsvarsintressen är därför viktigt, såväl som att kom- muner och landstings/regioners ansvar att beakta totalförsvarets intressen skrivs in i lag. Att staten genom granskningsmyndighet ges möjlighet att granska och ytterst villkora eller förbjuda överlåtelser, upplåtelser och i vissa fall avveckling av utpekad egendom av väsentligt intresse för total- försvaret torde vara det mest ingripande av kommitténs olika förslag. Det är dock nödvändigt att sådana åtgärder kan villkoras eller förbjudas om det är av väsentligt intresse för vårt totalförsvar. Det är viktigt att de utökade statliga möjligheter som kommittén föreslår att överpröva eller villkora köp och överlåtelser åtföljs av en tydlig vilja till dialog och samverkan med berörda parter för att minska eventuella konsekvenser redan i ett tidigt skede. Vi invänder mot att enskilt ägda hamnar och flygplatser ska kunna drabbas av restriktioner utan att staten ekonomiskt kompenserar ägarna. Kommuner och landsting är en del av det offentliga , men att enskildas äganderätt drabbas utan någon rätt till ersättning framstår som mer allvarligt. Att staten i sådana situationer inte har något ekonomiskt ansvar kan även leda till att ingripandena från gransk- ningsmyndigheten blir fler eller mera omfattande än nödvändigt. Förbättrat skydd för totalförsvarsverksamhet I den nationella säkerhetsstrategin aviserar regeringen en översyn om vilka författningsändringar som kan behöva göras för att bättre tillgodose statens behov av att kunna värna totalförsvarets intressen på olika områden i samhället. En parlamentariskt sammansatt kom- mitté ska därför kartlägga det regelverk som syftar till att skydda totalförsvarsverksamhet mot yttre hot. Utifrån kartläggningen ska kommittén analysera befintligt regelverk och bedöma om det finns behov av författningsåtgärder vad gäller ansvarsförhållandet mellan staten, kommunerna och enskilda. •analysera vissa frågor som rör skyddslagen och skyddsförord- ningen, •analysera möjligheterna till statlig förköpsrätt av viss fast egen- dom, •bedöma om åtgärder behöver vidtas för att åstadkomma ett ökat skydd för totalförsvaret vid överlåtelse och upplåtelse av viktigare infrastruktur, såsom hamnar, flygplatser, energianläggningar och förmedlingsstationer för telekommunikation, och •lämna sådana författningsförslag som är behövliga och lämpliga. Kommittén ska delredovisa de frågor som rör skyddslagstiftningen, med eventuella författningsförslag. Upp- draget ska i övriga delar slutredovisas . Totalförsvarsverksamheten behöver kunna värnas Som konstateras försvarspolitiska inriktningsproposition (prop. 2014/15:109) har den säkerhetspolitiska situationen i försämrats, vilket innebär förändrade krav på den svenska försvars- förmågan. Av nationella säkerhetsstrategi framgår att hävdandet av vårt lands suveränitet och territoriella inte- gritet är en nödvändig förutsättning för att ska kunna uppnå målen för vår säkerhet. Enligt strategin behöver stor vikt läggas på vår förmåga att avhålla den som vill angripa eller utöva påtryckningar på , enskilt eller tillsammans med andra. förmåga att förebygga, motstå och hantera kriser och situationer under höjd beredskap ska vara stark. Totalförsvar är den verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Totalförsvaret består av militär verksamhet (militärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). Det militära försvaret ska enskilt och tillsammans med andra för- svara och främja vår säkerhet och har ett särskilt ansvar för att hävda landets suveränitet. Det civila försvaret ska värna civil- befolkningen, säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna och bidra till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp eller krig i vår omvärld. Det försämrade säkerhetspolitiska läget i vår del av världen ställer ökade krav på den svenska totalförsvarsförmågan. En trovärdig sådan förmåga främjar en fortsatt fredlig utveckling och politisk hand- lingsfrihet. Förutsättningarna för säkerhetsarbetet i förändras snabbt. De interna och externa hoten är föränderliga och mer komplexa . Vårt land ställs ständigt inför nya utmaningar där arbetet med att förbättra säkerheten måste utvecklas kontinuerligt. Det är därför angeläget att se över vilka författningsändringar som behöver göras för att bättre tillgodose statens behov av att kunna värna totalförsvarets intressen på olika områden i samhället. Förhållandet mellan stat, kommuner, landsting och enskilda är reglerat i grundlag I en översyn av förhållandet mellan stat, kommuner, landsting och enskilda är det viktigt att erinra om att detta förhållande ytterst är reglerat i grundlag. Grundläggande fri- och rättigheter regleras i 2 kap. regeringsformen (RF). Begränsningar av fri- och rättigheter får endast ske genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. En begränsning genom lag eller annan föreskrift får inte meddelas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (). Vissa rättigheter får inte begränsas alls. Fri- och rättighetsskyddet gäller i stor utsträckning också för utländska medborgare. Av 2 kap. 25 § RF framgår i vilka hänseenden begränsningar får göras i de grundläggande fri- och rättigheterna för andra än svenska medborgare. I 2 kap. 15 § RF finns bestämmelser om egendomsskyddet. Enligt bestämmelsen är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfarande, eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad, utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Vid inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av bl.a. säkerhetsskäl gäller vad som följer av lag i fråga om rätt till ersättning. I RF har förvaltningsmyndigheterna, såväl de statliga som de kommunala, tillförsäkrats en självständighet när ett beslut utgör myn- dighetsutövning eller innebär tillämpning av lag. Ingen myndighet, inte heller kommun- eller , får bestämma hur en förvaltningsmyndighet ska besluta i ett ärende som rör myndig- hetsutövning eller tillämpning av lag (12 kap. 2 § RF). I en kommun eller ett landsting utgör varje nämnd och även styrelsen en egen myn- dighet. Styrelsen har inte befogenhet att fatta beslut som rör andra nämnders myndighetsutövning. Principen om självstyrelse finns i 14 kap. 2 § RF och gäller för all verksamhet. Enligt 14 kap. 3 § RF bör en inskränkning i det kommunala självstyret aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Detta betyder att varje inskränkning i det kommunala självstyret måste föregås av en proportionalitetsbedömning i det enskilda lag- stiftningsarbetet. Enligt 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) får kommuner och landsting inte ha hand om angelägenheter som ankommer på någon annan. Paragrafen reglerar att kommuner och landsting inte själva får ha hand om sådana angelägenheter som det ankommer enbart på staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan att ha hand om. Denna bestämmelse utgör således en begränsning av kommuners och landstings allmänna befogenheter. Bestämmelsen tar sikte på när en angelägenhet exklusivt faller inom någon annans befogenhet, t.ex. statliga angelägenheter såsom försvars- eller utrikes- politik. Regeringen beslutade en lagrådsremiss om en ny kommunallag. Den nya kommunallagen, som föreslås träda i kraft , innebär inte några grundläggande föränd- ringar för organisationsfriheten eller vilka befogenheter kommuner och landsting har. Lagstiftningsarbete i och på försvarsområdet Det bedrivs nu ett utrednings- och lagstiftningsarbete på försvars- området i och . Detta arbete bygger bl.a. på behovet att kunna stärka försvaret mot yttre hot. har t.ex. tillsatt en arbetsgrupp som har till uppgift att utreda hur man inom försvars- förvaltningens område ska kunna ingripa i obemannad luftfart och drönarverksamhet. Uppdraget ska redovisas . Vidare bereds en lag om förköpsrätt i utländska fastighetsaffärer i finska . Lagförslaget grundas på den finska säkerhetskommitténs förslag om att införa en förköpsrätt för staten av fastigheter som är centrala med tanke på försvar och försörjningstrygghet. I bereds ett utredningsförslag om en ny säkerhetslag (sikkerhetslov), se NOU 2016:19. Den föreslagna lagen föreslås ersätta säkerhetslag och har till syfte att motverka hot mot landets självständighet och säkerhet. I lagförslaget finns bl.a. bestämmelser om ägarkontroll vid ett utländskt rättssubjekts förvärv av viss ägarandel i en verksamhet i som är av kritisk betydelse för grundläggande nationella funktioner. Lagstiftningsarbete i på totalförsvarsområdet Säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) innehåller bestämmelser om skydd av säkerhetskänslig verksamhet, dvs. verksamhet av betydelse av rikets säkerhet. Lag- stiftningen rör skyddet av yttre och inre säkerhet. Skyddet av yttre säkerhet anses omfatta uppgifter och förhållanden av rent militär betydelse eller av betydelse för totalförsvaret i övrigt samt andra uppgifter som har betydelse för rikets nationella obero- ende. Säkerhetsskyddslagstiftningen gäller för verksamhet hos staten, kommunerna och landstingen, i aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser som staten, kommunerna eller landstingen utövar ett rättsligt bestämmande inflytande över, samt för enskilda, om verk- samheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. Lagstiftningen är föremål för översyn. Förslagen i betänkandet En ny säkerhetsskyddslag (SOU 2015:25) har remissbehandlats och bereds i . Uppdraget att bedöma om ansvaret för att upprätthålla skyddet för totalförsvarsverksamhet är tillräckligt tydligt fördelat Det är viktigt att den verksamhet som behövs för att förbereda landet för krig – totalförsvaret – kan beaktas på ett tillfredsställande sätt i samhället och att verksamheten erbjuds ett adekvat skydd. Det är också angeläget att ansvarsförhållandet mellan å ena sidan staten och å andra sidan kommunerna och enskilda är tydligt reglerat i frågor som rör totalförsvar. Det regelverk som syftar till att skydda totalförsvarsverksamhet mot yttre hot behöver därför kartläggas och ansvarsförhållandena för olika beslut enligt regelver- ket belysas närmare. Säkerhetsskyddslagstiftningen har en viktig betydelse för skyd- det av totalförsvarsverksamhet och som nämnts pågår det ett lag- stiftningsarbete inom . •kartlägga det befintliga regelverk som syftar till att skydda totalförsvarsverksamhet mot yttre hot, •utifrån kartläggningen bedöma om ansvarsförhållandet mellan staten, kommunerna och enskilda är tydligt och lämpligt reglerat, •analysera och bedöma om det finns behov av författningsåtgärder, och •lämna sådana författningsförslag som bedömningen leder till. Kommittén ska beakta arbetet i med en ny säker- hetsskyddslagstiftning. Uppdraget att uppnå en effektiv skyddslagstiftning Skyddslagen (2010:305) innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, mot spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret, och mot grovt rån. Skydds- lagen innehåller också bestämmelser om skydd för allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet. För att tillgodose behovet av skydd kan det beslutas att vissa närmare angivna civila och militära byggnader, andra anläggningar, områden eller objekt ska vara skyddsobjekt. Ett beslut om skyddsobjekt innebär enligt 7 § skyddslagen att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet. Genom ett särskilt beslut får tillträdesförbudet förenas med ett förbud mot att göra avbildningar, beskrivningar eller mätningar av eller inom skydds- objektet. Om det räcker för att tillgodose skyddsbehovet kan till- trädesförbudet ersättas av ett avbildningsförbud eller ett förbud mot att bada, dyka, ankra eller fiska.