sou · H7B346d3 · 2019-11-29 00:00:00 — såsom och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transak- tionsregister, och verksamheten inom ECB:s allmänna råd (se vidare avsnitt 28.2). Första stycket 5 avser insamling av statistik enligt artikel 5 i ECBS- stadgan. Denna insamling ska utföras av ECB med bl.a. stöd. Andra stycket motsvarar delvis den gällande lydelsen av första stycket tredje meningen. Uttrycket frågor som rör penning- politik ersätts med uttrycket frågor som den ansvarar för enligt första stycket. Ändringen är en konsekvens av ändringarna i första stycket. I andra stycket tas det också in en bestämmelse om att Riks- banken inte heller får begära eller ta emot instruktioner från någon (jfr artikel 130 i EUF-fördraget). Bestämmelsen avser de ansvars- områden som anges i första stycket. Dessa områden faller under direktionens ansvar. Mot den bakgrunden omfattar inte bestämmel- sen fullmäktige eller ledamöterna i fullmäktige. Att ECB bestämmer hur statistikinsamlingen enligt första stycket 5 ska gå till är inte avsett att innebära en instruktion enligt andra stycket. I femte stycket, som är nytt och delvis motsvarar den hittills- varande lydelsen av fjärde stycket, görs en språklig ändring främst på så sätt att uttrycket bestämmelser ersätts av uttrycket föreskrifter. Övervägandena finns i avsnitt 28.2. I paragrafen regleras rätten att ge ut sedlar och mynt. Av andra meningen följer att vissa frågor ska regleras genom lag och således inte omfattas av möjligheterna till delegering av norm- givningskompetens till enligt 8 kap. 13 § första stycket. En språklig ändring i förhållande till hittillsvarande lydelse görs på så sätt att uttrycket bestämmelser ersätts av uttrycket föreskrifter. Därutöver görs ett förtydligande genom att beteckningen på det område som föreskrifterna ska gälla, penning- och betalningsväsen- det, ersätts med utgivning av och giltigheten av sedlar och mynt. Som framgår av första meningen gäller paragrafen utgivning av sedlar och mynt. I uttrycket utgivning ingår även att producera, makulera och lösa in sedlar och mynt eller låta någon annan göra detta. Att frågor om giltigheten av sedlar och mynt, dvs. frågor om lag- ligt betalningsmedel, ska regleras i lag följer av 8 kap. 2 § första stycket 1. Anledningen till detta är att det rör sig om enskildas in- bördes rättsförhållanden, dvs. Paragrafen innebär inte något hinder mot att bemyndiga Riks- banken att meddela föreskrifter om utformningen av sedlar och mynt och förutsättningarna för inlösen av dem. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. 39.2Förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen 7 kap. 9 § Paragrafen gäller finansutskottets uppgifter och ämnesområden. I andra stycket görs ett tillägg om att finansutskottet ansvar för att följa upp och utvärdera verksamhet, vid sidan av den uppföljning som sker genom granskning. Iakttagel- ser från granskning kan användas som ett underlag för finansutskottets uppföljning. Tillägget är ett förtydligande. Ändringen i tredje stycket är av språkligt slag. Övervägandena finns i avsnitt 33.6.4. Tilläggsbestämmelsen gäller rätt att väcka ärenden i riks- dagen genom att göra framställningar (jfr 9 kap. 17 §). Av andra stycket, som är nytt, framgår direktion ska göra en framställning om den har fattat ett beslut om utformningen av prisstabilitetsmålet enligt 2 kap. 1 § första stycket riksbankslagen. Med ett sådant beslut avses att innebörden av uttrycket varaktigt låg och stabil inflation preciseras genom t.ex. ett siffersatt inflationsmål. I 11 kap. 18 a § finns bestämmelser om formerna för hur ska besluta med anledning av en framställning av nu aktuellt slag. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.4. 11 kap. 18 a § Paragrafen, som är ny, gäller formerna för hur ska besluta med anledning av en framställning om utformningen av prisstabili- tetsmålet enligt 2 kap. 1 § första stycket riksbankslagen, dvs. en så- dan framställning som avses i tilläggsbestämmelse 9.17.4. beslut enligt framställningen ska antingen godkän- nas eller inte godkännas. Det finns således inte utrymme för riks- dagen att ändra beslutet genom att t.ex. ange en annan nivå på infla- tionen än vad som följer av beslut. Om inte godkänner framställningen, gäller närmast föregående beslut om utformningen av prisstabilitetsmålet. Med andra ord blir det beslut som omfattas av framställningen inte gällande i en sådan situation. Om godkänner beslut, blir det definitivt. kan således inte ändra ett godkännande, även om val till har hållits efter godkännandet. beslut är ett sådant beslut som avses i 9 kap. 6 § regeringsformen. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.4. I paragrafen finns särskilda bestämmelser om åtal mot vissa befatt- ningshavare. Genom ändringen i första stycket 1 omfattas inte längre ledamöter av direktion av bestämmelsen. I stället gäller allmänna bestämmelser om åtal mot sådana ledamöter. Andra stycket upphävs till följd av ändringen i första stycket 1. Övervägandena finns i avsnitt 33.6.6. I paragrafen, som är ny, finns en bestämmelse om att finansutskottet får besluta om en särskild utredning av omständigheter som kan ligga till grund för att skilja en ledamot i direktion från Bestämmelsen har utformats efter förebild av 13 kap. 7 § andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 33.6.7. Punkten 1 avser tidpunkten för ikraftträdandet av ändringarna. Av punkten 2 följer att ändringen i 13 kap. 24 § inte ska tillämpas retroaktivt, dvs. inte i fråga om åtal för brott som har begåtts före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 37.3.5. 39.3Förslaget till lag om riksbank Lagens innehåll och allmänna bestämmelser I paragrafen finns en förteckning över lagens innehåll. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. uppgifter behandlas framför allt i 2–7 kap. och 9 kap. Dessa kapitel, utom 6 och 7 kap., inleds med bestämmelser om målet för de aktuella uppgifterna. I anslutning till uppgifterna finns också bestämmelser om sådana befogenheter, t.ex. vad gäller kreditgivning eller normgivningsbemyndiganden, som kan använda för att utföra den aktuella uppgiften. I lagen uttrycks uppgifter i de flesta fall som att ska göra något. befogenheter uttrycks i all- mänhet som att får göra något. Övervägandena finns i avsnitten 13.1 och 13.4. Paragrafen gäller rättsliga ställning (se även avsnitt 12.3). Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Första meningen innebär att är ett från staten skilt rättssubjekt. kan inneha egna tillgångar och skulder, vara part i rättegång m.m. Detta har särskild betydelse för finansiella oberoende. Att under vissa förhållanden får ge kredit, förvärva finansiella instrument och inneha tillgångar m.m. följer av bestäm- melser i bl.a. 2, 3, 8 och 9 kap. Av första meningen följer också att ägs av staten. Detta följer även indirekt av bestämmelserna om i reger- ingsformen. Av 9 kap. 13 § första stycket regeringsformen följer att är och en myndighet under riks- dagen. är således en statlig förvaltningsmyndighet. Enligt andra meningen garanterar staten förpliktel- ser gentemot tredje man. Detta är en följd av att staten äger Riks- banken och att är bankens huvudman och den som beslutar om lagar och om statens budget. Av tredje meningen följer att själv förvaltar sina till- gångar och de intäkter som verksamheten genererar. tillgångar, skulder och eget kapital redovisas således på en egen balans- räkning (se även 8 kap. 4 § första stycket och 9 kap. 1 § första stycket 2). Bestämmelsen ger således uttryck för finan- siella oberoende. Frågor om tillgångsförvaltning regleras i 9 kap. ska vara självfinansierad. Den ska således inte finansieras genom anslag i statens budget, se 9 kap. 1 § första stycket 2 och avsnitt 29.4. Övervägandena finns i avsnitt 29.3. I paragrafen erinras om ställning inom Europeiska cen- tralbankssystemet (ECBS). Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Att är en del av ECBS följer av artikel 282.1 i EUF- fördraget och artikel 1 i ECBS-stadgan. ingår i ECBS- systemet oavsett om har euron som valuta eller inte. Eftersom inte har infört euron som valuta betecknas som en medlemsstat med undantag (se bl.a. artikel 139 i EUF-fördraget). Innebörden av detta berörs bl.a. i avsnitten 9.6, 9.7 och 13.2. I 9 kap. 13 § första stycket regeringsformen finns bestäm- melser om bl.a. vissa s.k. ECBS-relaterade uppgifter, vilka är de grund- läggande uppgifterna för ECBS enligt EUF-fördraget och ECBS- stadgan. Samarbetet inom ECBS berörs också bl.a. i 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 13.2. Paragrafen ger uttryck för en generell princip för ledningens ansvar i statliga förvaltningsmyndigheter, vad gäller effektivitet och hushåll- ning med statens medel. Paragrafen motsvarar delvis 9 kap. 1 a § första stycket lag (jfr 3 § myndighetsförordningen [2007:515]). Övervägandena finns i avsnitt 32.8.8. Av paragrafen följer en proportionalitetsprincip för verksamhet. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 5 § tredje stycket förvaltningslagen (2017:900) och med beaktande av den unionsrätts- liga proportionalitetsprincipen. Bestämmelsen i förvaltningslagen är tillämplig vid ingripanden i ett enskilt intresse, t.ex. om ett finansiellt företag ombeds eller föreläggs att lämna vissa uppgifter, eller vid inlösen av sedlar och mynt. I fråga om beslut enligt denna lag som inte innebär ett ingripande i ett enskilt intresse, dvs. i de flesta slags beslut som fattar enligt denna lag, tillämpas i stället förevarande paragraf. Det kan t.ex. röra sig om beslut om köp av värdepapper i penningpoli- tiskt syfte, andra penningpolitiska beslut, generellt likviditetsstöd, upplåning till valutareserven, beslut som rör lokalisering av kontant- depåer och utkontraktering av samhällsviktig verksamhet. Bestämmelsen innebär bl.a. att ska göra en bedöm- ning av de förväntade effekterna av ett beslut om en viss åtgärd i förhållande till målet för åtgärden och och statens finanser. Att ta risker – även stora sådana – i samband med en finan- siell kris kan vara förenligt med proportionalitetsprincipen med tanke på de stora samhällsekonomiska värden som då står på spel. Om två olika potentiella åtgärder förväntas leda till i allt väsentligt samma grad av måluppfyllelse, ska dock välja den åtgärd som är minst riskabel ur ett statsfinansiellt perspektiv. Som ett exempel kan nämnas en penningpolitisk operation som antingen kan genomföras med återköpsavtal, dvs. i praktiken kreditgivning mot säkerhet, eller direkta värdepappersköp. Övervägandena finns i avsnitt 13.5. Av paragrafen följer ett krav på att motivera sina beslut. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. I 32 § förvaltningslagen (2017:900) finns en bestämmelse av lik- nande innebörd. Bestämmelsen i förvaltningslagen är tillämplig i fråga om beslut som avser ett enskilt intresse. För del avser detta beslut i ärenden i vilka det finns en enskild part, t.ex. vad gäller inlösen av sedlar och mynt. I fråga om övriga beslut av Riks- banken enligt denna lag tillämpas i stället bestämmelsen i förevarande paragraf, vilket framgår av att paragrafen gäller beslut som inte avser något enskilt intresse. Enligt första stycket ska motiveringen innehålla uppgifter om vilka bestämmelser som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för ställningstagande. Det innebär bl.a. att behöver motivera vilket mål som ska uppnås med den beslutade åtgärden. Bestämmelsen har också ett samband med 5 § såtillvida att de förhållanden som berörs där som huvudregel be- höver motiveras. Ett beslut ska således innehålla skäl som gör det troligt att den beslutade åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet, att åtgärden inte är mer långtgående än vad som behövs, och att det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de kost- nader och risker som åtgärden medför för och statens finanser. Det ligger i sakens natur att ett beslut som innebär stora kostnader eller ett avsevärt risktagande behöver motiveras betydligt mer utförligt än beslut av rutinkaraktär. Det är också uppenbart att beslut som förutsätter t.ex. att synnerliga skäl föreligger behöver motiveras väsentligt mer utförligt än beslut som inte förutsätter några sådana skäl. Kravet på motivering utesluter inte att vissa delar av skälen för ett beslut kan omfattas av sekretess och således t.ex. redovisas i en hem- lig bilaga till ett protokoll eller en beslutshandling (se avsnitt 33.6.3). Andra stycket innebär ett undantag från kravet på motivering i första stycket. Andra stycket 1 rör beslut som inte har någon sam- hällsekonomisk betydelse eller endast en försumbar sådan betydelse. Exempel på sådana beslut är interna administrativa beslut som rör personalfrågor, användningen av lokaler eller liknande förhållanden. Andra stycket 2–4 är avsedda att ha samma innebörd som motsvar- ande punkter i 32 kap. andra stycket förvaltningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 13.6. I paragrafen anges ramen för verksamhet (jfr 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen och 5 § första stycket förvaltningslagen [2017:900]). Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 kap. 1 § lag. Bestämmelsen innebär att uppgifter och verksamhet i övrigt anges uttömmande i lag och rättsakter från EU. Detsamma gäller befogenheter. Med lag avses framför allt förevar- ande lag. Det finns bestämmelser om verksamhet även i exempelvis regeringsformen och lagen (1998:1404) om valutapolitik. Kravet på att behöver ett uttryckligt lagstöd för att bedriva viss verksamhet är inte uppfyllt enbart på den grunden att inte behöver tillstånd för att driva viss verksamhet som annars är tillståndspliktig för privata företag, eller att är undantagen från viss näringsrättslig reglering. Med rättsakter från EU avses här sådana rättsakter som är direkt tillämpliga, dvs. Ett exempel på en sådan förord- ning är och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transak- tionsregister (se 3 kap. 10 §). Övervägandena finns i avsnitten 13.4 och 20.8.6. Paragrafen gäller samarbetet inom ECBS i allmänhet. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Av bestämmelsen följer att ska delta i samarbetet med övriga centralbanker inom ECBS. Det gäller även utöver vad som följer av 9 kap. 13 § första stycket regeringsformen. Som ett exempel ska riksbankschefen delta i möten inom det allmänna rådet, som är ett beslutsorgan inom ECBS som omfattar även de medlems- stater som inte har infört euron som valuta. Det förekommer givet- vis andra slags organ, arbetsgrupper och samarbetsformer inom ECBS som berör i olika utsträckning. Att ingår i ECBS följer i sin tur av artikel 282.1 i EUF-fördraget och berörs i 3 § (se vidare författningskommentaren till den paragrafen). Övervägandena finns i avsnitt 13.2. Paragrafen gäller omvärldsbevakning och forskning. Bestämmelserna har betydelse för alla uppgifter. Första stycket motsvarar delvis 6 kap. 2 § lag. Innebörden av bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.9. Andra stycket har inte någon motsvarighet lag. Bestäm- melsen innebär att får bedriva forskning som har bety- delse för förutsättningarna att nå målen enligt denna lag. Bestäm- melser om sådana mål finns i 2–5 kap. och 9 kap. Forskningen kan t.ex. avse effekterna av olika penningpolitiska åtgärder eller frågor om det finansiella systemets stabilitet och effektivitet. Inom ramen för sin omvärldsbevakning får även be- svara remisser och konsultationer. Övervägandena finns i avsnitt 13.9. Paragrafen innebär ett förbud mot monetär finansiering av offentlig verksamhet. Med detta avses i huvudsak att en centralbanks medel används för att finansiera offentliga utgifter på annat sätt än genom sedvanlig vinstutdelning. Paragrafen motsvarar i huvudsak 8 kap. 1 § tredje och fjärde styckena lag och återger artikel 123.1 i EUF-fördraget. Första stycket innebär att som huvudregel inte får ge kredit till eller förvärva skuldförbindelse direkt från de aktuella aktör- erna, dvs. Uttrycket kredit ska förstås i ljuset av uttrycken övertrassering av konton respektive andra former av krediter enligt rådets förordning (EG) nr 3603/93 av den 13 decem- ber 1993 om fastställande av definitioner för tillämpningen av de för- bud som avses i artiklarna 104 och 104 b.1 i fördraget. Med institutioner inom EU avses inte här ECB eller nationella centralbanker, eftersom två centralbanker kan ingå kreditavtal, t.ex. valutaåterköpsavtal, som ett led i att utföra centralbanksuppgifter (se även 10 kap. 6–8 §§). Andra stycket innebär ett förtydligande av att förvärv av skuld- förbindelser på andrahandsmarknaden i enlighet med bestämmelser- na i 2 kap. 4 § första stycket 3 och 4 och 3 kap. 11 § 2 och 12 § är tillåtna. Sådana förvärv sker inte direkt från de aktörer som nämns i första stycket. Det är även tillåtet att ingå återköpsavtal avseende skuldförbindelser som har getts ut av offentliga organ. Enligt tredje stycket får utan hinder av första stycket ge staten en sådan kortfristig kredit som avses i 3 kap. 9 §, dvs. en sådan kredit som behövs för att främja funktionen i system för betalningsavveckling (se avsnitt 21.2). Detta förutsätter dock för det första att krediten inte löper över en dygnsgräns och för det andra att den även i övrigt är förenlig med rådets förordning (EG) nr 3603/93 av om fastställande av defi- nitioner för tillämpningen av de förbud som avses i artiklarna 104 och 104 b.1 i fördraget. Övervägandena finns i avsnitten 13.7 och 21.2. I paragrafen finns ytterligare ett undantag från förbudet i 10 § första stycket, utöver det som anges i 10 § andra och tredje styckena. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 1 § fjärde stycket andra meningen lag. Bestämmelsen speglar innehållet i artikel 123.2 i EUF-fördraget. Att förvärvar skuldförbindelser direkt från eller ger kredit till ett visst företag innebär att detta företags inlåning i central- banken ökar (se avsnitt 13.7). I artikel 123.2 i EUF-fördraget benämns detta att tillföra centralbanksreserver. De företag som omfattas av undantaget är offentligt ägda kredit- institut i den mening som avses i artikel 123.2 i EUF-fördraget. Det kan således röra sig om såväl svenska som utländska kreditinstitut som är offentligt ägda. Med offentligt ägda avses inte enbart statligt ägda kreditinstitut utan även t.ex. kreditinstitut som ägs av kommuner, landsting eller regioner i och dess utländska motsvarigheter. Övervägandena finns i avsnitt 13.7. Paragrafen innehåller en lista över definitioner av vissa uttryck som används i lagen. Definitionerna av uttrycken finansiella derivatinstrument, finansiella instrument och värdepapper är knutna till motsvarande definitioner i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. De har således den innebörd som framgår av den lagen. Uttrycket finansiella företag omfattar flera kategorier av juridiska personer, även sådana som inte är företag i skatterättslig mening. Definitionen motsvarar närmast definitionen av finansinstitut i 6 kap. 1 § andra stycket lag. För det första omfattas företag som står under tillsyn av Finans- inspektionen. Det är framför allt banker och andra kreditinstitut enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och värde- pappersbolag som berörs, i synnerhet vad gäller penningpolitiken. Centrala motparter enligt och rådets förord- ning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister samt clearingorganisationer enligt lagen om värdepappersmarknaden är också finansiella företag. Även betalningsinstitut och vissa andra betaltjänstleverantörer enligt lagen (2010:751) om betaltjänster berörs av vissa bestämmelser i lagen. Försäkringsföretag enligt försäkringsrörelselagen (2010:2043) och fondbolag enligt lagen (2004:46) om värdepappersfonder står under tillsyn av och omfattas således också av lagens tillämpningsområde. För det andra omfattas motsvarande utländska företag. Med detta avses företag av motsvarande slag som står under betryggande tillsyn av en behörig myndighet i hemlandet, oavsett om detta är ett land inom eller utanför EES (se t.ex. 4 kap. 4 § 1 lagen om bank- och finan- sieringsrörelse). För tillämpningen av vissa bestämmelser i lagen krävs att det ut- ländska företaget i fråga driver verksamhet i genom en filial. I fråga om andra bestämmelser förutsätts att företaget driver verk- samhet i , oavsett om detta sker genom filial eller inte. I fråga om t.ex. deltagare i system för betalnings- avveckling kan det förekomma utländska företag som inte driver någon egentlig verksamhet i , i bemärkelsen att de marknads- för tjänster till kunder i , och således endast deltar i betal- ningsavvecklingen. För det tredje omfattas samtliga AP-fonder och Svenska skepps- hypotekskassan. Uttrycken kapitaltäckningsdirektivet och kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/61 definieras på så sätt att den fullständiga beteckningen på respektive rättsakt anges. Enligt definitionen av statspapper avses ett skuldinstrument som emitteras av en statlig emittent, dvs. bl.a. svenska statsobligationer och statsskuldsväxlar (se 1 kap. 4 § lagen om värdepappersmarknaden). Det kan således även röra sig om statspapper som har utfärdats av andra stater än . Sådana utländska statspapper berörs t.ex. i fråga om valutainterventioner (se definitionen nedan). I 2 kap. 4 § första stycket 4 görs däremot en begränsning till svenska statspapper. Uttrycket valutainterventioner förekommer såväl i 9 kap. 13 § första stycket regeringsformen som i 2 kap. 3 § andra stycket och 4 § tredje stycket denna lag (se även artikel 127.2 andra streck- satsen i EUF-fördraget). Av definitionen följer att svenska kronor ska vara det ena ledet av transaktionen och att det rör sig om en transaktion som vidtas i syfte att påverka kronans växelkurs, oavsett om detta görs för att uppnå ett växelkursmål enligt 2 kap. 3 § eller ett inflationsmål eller en liknande precisering av prisstabilitetsmålet. Det andra ledet av transaktionen kan, förutom utländsk valuta, också avse utländska statspapper. Uttrycket valutaåterköpsavtal avser en särskild form av kredit- avtal i mer än en valuta som i de flesta fall ingås mellan två central- banker. Bestämmelser om sådana avtal finns i 10 kap. Uttrycken swapavtal och swappar förekommer också i dagligt tal, men används inte i lagen eftersom de har en vidare innebörd än vad som avses här (jfr 1 kap. 4 § lagen om värdepappersmarknaden). Uttrycket återköpsavtal avser transaktioner med finansiella instru- ment som görs i två led – en första transaktion följs av en senare, motsatt, transaktion med finansiella instrument av samma slag och mängd (se vidare avsnitten 18.2.1 och 18.11.1). För varje sådan trans- aktion övergår äganderätten till de aktuella finansiella instrumenten, vilket medför ett sakrättsligt skydd för det fall att motparten skulle komma på obestånd. Övervägandena finns i avsnitten 18.11.1, 18.11.2, 18.11.5 och 31.8.1. Paragrafen gäller huvudmål och vilka förhållanden som ska vara styrande för penningpolitiken. Andra mål för olika delar av verksamhet följer av 3 kap. 1 § första stycket, 4 § kap. 1 § första stycket, 5 kap. 1 § och 9 kap. 1 §. Dessa mål är alla under- ordnade huvudmålet. Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 2 § andra stycket lag. Av första stycket följer att huvudmålet för verksam- het är att upprätthålla prisstabilitet. Detta mål benämns prisstabili- tetsmålet. ska uppnå detta mål genom att upprätthålla varaktigt låg och stabil inflation. Innebörden av detta uttryck be- handlas i avsnitt 15.2.4. Med inflation avses den årliga procentuella förändringen av ett valt prisindex (KPIF). Med ut- trycket varaktigt avses att penningpolitiken ska bedrivas på ett så- dant sätt att inflationsmålet är trovärdigt på medellång sikt (se av- snitt 15.2.4). Att prisstabilitetsmålet är huvudmålet innebär att det har företräde framför andra mål och uppgifter. Formuleringen låg och stabil inflation är förenlig med ett infla- tionsmål, ett prisnivåmål och ett genomsnittligt inflationsmål. Som anges i bestämmelsen ska besluta om utformningen av prisstabilitetsmålet vad gäller t.ex. målvariabel, målnivå och prisindex.