sou · H7B346d3 · 2019-11-29 00:00:00 — Den knyter också an till målet att ska bidra till att det finns tillgång till kontanter i betryggande utsträckning i hela i 4 kap. 1 § första stycket. Med betalningar avses i detta kapitel såväl kontanta som elektroniska betalningar. Punkten 1 är begränsad till nödvändiga betalningar, t.ex. vad gäller livsmedel, boende, mediciner och drivmedel, och den situationen att det antingen råder en fredstida krissituation eller höjd beredskap. Med en fredstida krissituation avses en kris som inte har ett finan- siellt ursprung, dvs. som är kopplad till operativa risker i vid mening snarare än till likviditetsproblem eller andra finansiella förhållanden. I finansiella kriser tillämpas i stället bestämmelserna i bl.a. 3 kap. Av punkten 3 följer att ska ha en god förmåga att hantera sina uppgifter även under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap. Uttrycket uppgifter har en vidare innebörd än de betalningar som avses i punkterna 1 och 2. Som följer av 6 § tredje meningen ska fredstida verksamhet om möjligt upp- rätthållas i samma omfattning vid höjd beredskap. Särskilt vid höjd beredskap kan dock en prioritering behöva göras mellan olika verk- samheter. I en sådan situation är möjligheterna att genomföra nöd- vändiga betalningar av särskild vikt, vilket följer av punkten 1. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen rör omfattningen av uppgift att ansvara för beredskapsplanering, dvs. för krisberedskap och höjd beredskap. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. ska enligt första stycket ansvara för planeringen för fredstida krissituationer och höjd beredskap vad gäller sin egen verk- samhet. Detta överensstämmer med vad som gäller för statliga för- valtningsmyndigheter under regeringen enligt dels förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndig- heters åtgärder vid höjd beredskap, dels förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap. Innebörden av detta ansvar för intern beredskapsplanering följer av 5–7 §§, 8 § 1 och 9–11 §§. Enligt andra stycket ska också ha ett planerings- och kontrollansvar i förhållande till sådana juridiska personer som avses i 3 § och sådana näringsidkare inom kontanthanteringen som avses i 4 §. Innebörden av detta externa ansvar följer av 8 § 2 och 3 och 12, 15 och 16 §§. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. I paragrafen anges vilka aktörer som omfattas av pla- nerings- och kontrollansvar i fråga om genomförandet av elektro- niska betalningar i , dvs. betalningstransaktioner enligt 1 kap. 2 § 3 lagen (2010:751) om betaltjänster. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Enligt första stycket 1 omfattas sådana deltagare i system för betalningsavveckling enligt 3 kap. 2 §, RIX-systemet, som är av särskild betydelse för genomförandet av betalningstransaktioner i . Det finns ett normgivningsbemyn- digande koppat till detta uttryck, se 16 § 2. De större svenska bank- erna, i synnerhet om de har ramavtal med , är typiskt sett av sådan betydelse. Detsamma gäller t.ex. en clearingorganisa- tion och ett utländskt kreditinstitut med en omfattande verksamhet i genom en filial. Av första stycket 2 följer att även andra juridiska personer än direkta deltagare i RIX-systemet omfattas, om de är av särskild betydelse för genomförandet av betalningstransaktioner i . Även denna kategori omfattas av det normgivningsbemyndigande som finns i 16 § 2. kan bl.a. företag som tillhandahåller e-legitimation för inloggning till internettjänster, t.ex. , vara av sådan betydelse. Detsamma gäller Svenska Bankföreningens verksamhet avseende den s.k. dataclearingen (se vidare avsnitt 35.7.3) och . Utvecklingen på betalnings- marknaden kan medföra att nya aktörer kommer att omfattas av bestämmelsen eller att en viss aktör inte längre omfattas av den. Aktörerna enligt första stycket omfattas endast av bestämmel- serna i detta kapitel såvitt avser deras roll i genomförandet av elek- troniska betalningstransaktioner, inte t.ex. eventuell verksamhet med värdepappershandel, bostadslån, förmedling av försäkringar eller annan verksamhet som faller utanför detta begrepp. Avgränsningen har att göra med inriktningen mot nödvändiga betalningar enligt 1 § 1, som kan göras antingen elektroniskt eller med hjälp av kontanter. Detta utesluter inte att en aktör, t.ex. en bank, även omfattas av planerings- och kontrollansvar på den grunden att den även driver verksamhet inom kontanthan- teringen som omfattas av bestämmelserna i 4 §. Av andra stycket följer två undantag från första stycket. Det första undantaget innebär att andra statliga myndigheter, t.ex. Riksgälds- kontoret, inte omfattas av ansvar oavsett om de är direkta deltagare i RIX-systemet eller inte. Det andra undantaget gäller ut- ländska kreditinstitut och andra utländska juridiska personer och innebär att om företaget har en filial i är det endast verk- samheten i filialen som omfattas. Om företaget inte har en sådan filial är det typiskt sett inte av sådan betydelse att det omfattas av första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.3. I paragrafen anges vilka näringsidkare som omfattas av planerings- och kontrollansvar i fråga om kontanthanteringen. Para- grafen har inte någon motsvarighet lag. Omfattningen av ansvaret har betydelse för möjlig- heter att säkerställa att allmänheten kan göra nödvändiga betalningar enligt 1 § 1, vad gäller kontanta betalningar. Mot den bakgrunden är det endast den verksamhet som räknas upp i punkterna 1–3 som omfattas av ansvar, inte övrig verksamhet som i före- kommande fall drivs av den aktuella näringsidkaren (jfr författnings- kommentaren till 3 §). Enligt punkten 1 omfattas näringsidkare som driver sådan yrkes- mässig, fysisk transport av kontanter som avses i lagen (2010:751) om betaltjänster. Några exempel på näringsidkare som för närvar- ande driver sådan verksamhet är värdebolagen . Av punkten 2 följer att även näringsidkare som driver uppräk- ningsverksamhet enligt lagen om betaltjänster omfattas. Sådan verk- samhet kräver tillstånd av . Som följer av punkten 3 omfattas även näringsidkare som till- handahåller tjänster för uttag och insättning av kontanter som är av särskild betydelse för genomförandet av betalningar med sedlar och mynt. Som berörs i avsnitt 35.7.3 är några exempel på sådana närings- idkare de större bankerna, , och . Denna uppräkning är inte uttömmande. Det finns ett normgivningsbemyndigande koppat till denna punkt, se 16 § 3. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.3. Paragrafen rör ansvar för förberedelser inför fredstida kriser. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Första stycket gäller planering och förberedelser för att skapa för- måga att hantera en kris, förebygga sårbarheter, hot och risker i syfte att uppnå de mål som avses i 1 §. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 10 § första stycket förordningen (2015:1052) om kris- beredskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. Därutöver anges att vid behov också ska förbereda alternativa lösningar i förhållande till de system och rutiner som vanligtvis används. Detta syftar på alternativa driftrutiner och lik- nande för bl.a. system för betalningsavveckling, RIX-systemet. Bakgrunden till detta är att alla berörda elektroniska system inte nödvändigtvis fungerar fullt ut t.ex. vid en allvarlig naturkatastrof eller ett terrorattentat (se avsnitt 35.7.1). I fråga om sekretess avseende system och reservrutiner av nu aktuellt slag, se bl.a. 15 kap. 2 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av andra stycket följer att vid en krissituation ska vidta de åtgärder som behövs för att hantera konsekvenserna av denna. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 5 § ovannämnda förordning. Därutöver har lagts till att dock inte ska överta ansvaret för driften av någon verksamhet som exempelvis ett privat infrastrukturföretag driver, se avsnitten 35.4.3 och 35.7.1. Be- stämmelserna om depåverksamhet i 4 kap. 4 § kan dock innebära att under vissa förhållanden behöver ta över driften av en depå. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen gäller förhållande till totalförsvaret i övrigt och ett krav på kontinuitet i verksamheten vid höjd beredskap. Första meningen motsvarar delvis 9 kap. 7 § första stycket lag (se även 4 § första stycket förordningen [2015:1053] om total- försvar och höjd beredskap). Andra och tredje meningarna har delvis utformats efter förebild av 17 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevaknings- ansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. Som berörs i författningskommentaren till 1 § kan en prioritering behöva göras mellan olika verksamheter vid höjd beredskap. I en sådan situation är möjligheterna att genomföra nödvändiga betalningar av särskild vikt, vilket berörs i 1 § 1. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen gäller risk- och sårbarhetsanalyser. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Den har delvis utformats efter förebild av 8 § första stycket förordningen (2015:1052) om kris- beredskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. Kravet på att utföra analyser avser i första hand aggregerade risk- och sårbarhetsanalyser, dvs. analyser som omfattar betalningsflöden från avsändare till mottagare. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen gäller utbildning och övning. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Punkten 1 rör personal vid . Bestämmelsen har utfor- mats efter förebild av 9 § förordningen (2015:1052) om krisbered- skap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd bered- skap. Punkten 2 gäller planerings- och kontrollansvar. En- ligt bestämmelsen ska kontrollera att personal vid sådana juridiska personer och näringsidkare som avses 3 och 4 §§ får nöd- vändig utbildning och övning avseende den aktuella verksamheten. Med detta avses kraven i 15 § 4 och eventuella föreskrifter om dem som har meddelats med stöd av 16 § 1. Även punkten 3 gäller planerings- och kontrollansvar. Enligt bestämmelsen ska se till att sådana gemensamma utbildnings- och övningsinsatser som en enskild juridisk person eller näringsidkare inte kan ordna på egen hand kommer till stånd. Det kan t.ex. röra sig om samverkansövningar som rör stora delar av det finansiella systemet eller den finansiella infrastrukturen. Att vissa juridiska personer och näringsidkare har en skyldighet att medverka i sådan verksamhet följer av 15 § 5. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen gäller krigsorganisation och fredstida krisledning (jfr 12 § förordningen [2015:1052] om krisberedskap och bevaknings- ansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap). Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Av första meningen följer att i fred ska planera för att vid höjd beredskap kunna övergå till krigsorganisation. För detta krävs beslut om krigsplacering. Bestämmelser om sådan placering finns i 11–13 §§. En krigsorganisation består som huvudregel av en ledningsfunk- tion samt de verksamheter som därutöver behövs för att lösa verk- samhetens uppgifter under höjd beredskap. I krigsorga- nisation ingår således dess krigsplacerade personal, men inte krigs- placerad privatanställd personal. Vanligtvis baseras ledningsfunktionen på motsvarande funktion för fredstida kriser men med andra krav på bl.a. uthållighet. Eftersom har ett planerings- och kon- trollansvar i förhållande till de aktörer som avses i 3 och 4 §§, ska dock den ledningsfunktion som ska finnas i krigsorga- nisation även kunna leda verksamhet som drivs av privata aktörer. Enligt andra meningen ska vid behov omgående kunna upprätta en ledningsfunktion för samordning och information, om det inträffar störningar i fråga om genomförandet av betalningar i fredstida krissituationer. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen gäller sammanträden och annat slags beslutsfattande inom fullmäktige och direktionen. Första meningen gäller sammanträden och motsvarar 4 kap. 6 § lag. Andra meningen gäller annat slags beslutsfattande än personlig närvaro vid sammanträden. Det som avses är att en befattningshavare t.ex. deltar per telefon vid ett sammanträde eller efter e-postkorre- spondens godkänner ett beslutsförslag (ett s.k. beslut per capsulam). Övervägandena finns i avsnitt 35.7.1. Paragrafen gäller krigsplacering av personal vid . Para- grafen har inte någon motsvarighet lag. I första meningen anges två förutsättningar för krigsplacering. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 6 § första stycket förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap. Krigs- placering får ske om anställningsavtalet i fråga inte hindrar det. Placeringen ska vidare vara nödvändig för att den verksamhet som den anställde ska arbeta med ska fungera vid höjd beredskap, däribland i krig. Med nödvändig avses dock inte oundgänglig. I stället avses att personen i fråga behövs för att verksamheten ska fungera väl. Att prioriteringar mellan olika verksamheter kan behöva göras i samband med höjd beredskap berörs i författningskommentaren till 1 och 6 §§. Det kan således finnas verksamheter inom där någon krigsplacering inte behövs. Av andra meningen följer att en ytterligare förutsättning för ett beslut om krigsplacering av personal vid är att personen i fråga inte tas i anspråk i totalförsvaret i övrigt. Detta framgår genom att Totalförsvarets rekryteringsmyndighet på begäran genomför en s.k. disponibilitetskontroll för att kontrollera om den aktuella arbets- tagaren redan är krigsplacerad någon annanstans. I 14 § finns en s.k. upplysningsbestämmelse om allmän tjänste- plikt. Innebörden av denna plikt berörs i avsnitt 35.7.5 och i för- fattningskommentaren till 14 §. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.5. Paragrafen gäller krigsplacering av viss privatanställd personal (jfr 7 § andra stycket lagen [1992:1403] om totalförsvar och höjd bered- skap). Paragrafen har inte någon motsvarighet lag och inte heller någon motsvarighet i totalförsvarslagstiftningen i övrigt. Innebörden av första stycket är bl.a. att ska bestämma vilka av de aktörer som omfattas av planerings- och kontrollansvaret (se 3 och 4 §§) som ska få fatta beslut om krigsplacering. Därigenom har en viss kontroll över att nyckelpersonal inom finansiell infrastruktur och kontanthantering krigsplaceras. Riks- bankens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se 13 kap. 6 §). De aktörer som bestämmer ska därefter pröva frågan om krigsplacering, under förutsättning att det rör sig om en person som inte tas i anspråk av totalförsvaret i övrigt (se författningskom- mentaren till 11 §). I 13 § anges ytterligare förutsättningar för ett sådant beslut. Ett beslut om krigsplacering kan avse aktörens egen personal eller personal hos en uppdragstagare till denne. Om uppdragstagaren är en fysisk person, kan beslutet avse denne personligen. Enligt andra stycket får krigsplaceringsbeslut fattas enligt de förut- sättningar som följer av första stycket även av bevakningsföretag som utför bevakning av sedlar eller mynt i samband med transport enligt 1 § första stycket 3 lagen (1974:191) om bevakningsföretag. Sådana bevakningsföretag behöver inte nödvändigtvis omfattas av kretsen av aktörer enligt 4 §. I 14 § finns en s.k. upplysningsbestämmelse om allmän tjänste- plikt. Innebörden av denna plikt berörs i avsnitt 35.7.5 och i författ- ningskommentaren till 14 §. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.5. I paragrafen anges ytterligare två förutsättningar för beslut om krigs- placering av en person med stöd av 12 §. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Enligt första stycket förutsätter ett beslut om krigsplacering att den juridiska personen eller näringsidkaren som ska fatta beslutet är skyldig att fortsätta sin verksamhet under krig och krigsfara. En så- dan skyldighet följer som huvudregel av 15 § 3. Den kan också följa av överenskommelse, t.ex. vad gäller sådana bevakningsföretag som avses i 12 § andra stycket, eller föreligga på annan grund. Av andra stycket följer att en förutsättning för beslut om krigs- placering är att detta behövs för att elektroniska respektive kontanta betalningar ska kunna genomföras även vid höjd beredskap. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.5. Paragrafen innehåller en upplysning om bestämmelser om allmän tjänsteplikt. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Ett beslut om krigsplacering enligt 11–13 §§ avser i vilken verk- samhet en person eventuellt ska fullgöra sin totalförsvarsplikt enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. En förutsättning för att andra än värnpliktiga och civilpliktiga ska behöva fullgöra en sådan plikt är att det har fattats ett beslut om allmän tjänsteplikt (se vidare avsnitt 35.7.5). Förutsättningarna för detta följer av bestämmelserna i 6 kap. lagen om totalförsvarsplikt. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.5. I paragrafen finns bestämmelser om krav på de juridiska personer och näringsidkare som avses i 3 och 4 §§. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Av punkten 1 följer ett allmänt uttryckt krav på deltagande i Riks- bankens planering för fredstida krissituationer och höjd beredskap. För de juridiska personer som avses i 3 § syftar kravet till att säker- ställa att betalningstransaktioner enligt 1 kap. 2 § 3 lagen (2010:751) om betaltjänster ska kunna genomföras även under fredstida krissitua- tioner och vid höjd beredskap. För de näringsidkare som avses i 4 § är avsikten att betalningar med betalningsmedel enligt 4 kap. denna lag ska kunna göras även under sådana förhållanden. Uttrycket betal- ningsmedel har valts eftersom det under höjd beredskap kan före- komma s.k. beredskapspengar enligt 4 kap. 10 § vid sidan av vanliga sedlar och mynt. Punkten 2 gäller ett krav på att delta i arbete med sådana risk- och sårbarhetsanalyser som avses i 7 §. Som berörs i för- fattningskommentaren till den paragrafen kan t.ex. komma att upprätta aggregerade risk- och sårbarhetsanalyser, dvs. analyser som omfattar betalningsflöden från avsändare till mottagare. Sådana analyser förutsätter ett aktivt deltagande från företag och andra orga- nisationer inom den finansiella infrastrukturen. Enligt punkten 3 är de berörda juridiska personerna och närings- idkarna som huvudregel skyldiga att under krig och krigsfara fort- sätta sin verksamhet med sådana betalningstransaktioner som avses i 1 kap. 2 § 3 lagen om betaltjänster respektive sådan kontanthanter- ing som avses i 4 §. Uttrycket under krig och krigsfara har valts för att bestämmelsen ska anknyta till 7 § andra stycket lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. Avgränsningen i fråga om verksamhet innebär att de berörda aktör- erna inte behöver kunna fortsätta med annan verksamhet, t.ex. värde- pappershandel, bostadslån eller förmedling av försäkringar. Bestämmelsen har inte någon direkt motsvarighet i totalförsvars- lagstiftningen i övrigt. får besluta om dispens från denna skyldighet. Beslut i dispensfrågan får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se 13 kap. 6 §). I punkten 4 anges ett krav på utbildning och övning. Det är fram- för allt krigsplacerad personal som berörs. Den verksamhet som ut- bildningen och övningen ska avse är i första hand den verksamhet som den juridiska personen eller näringsidkaren är skyldig att fort- sätta driva enligt punkten 3. Punkten 5 avser gemensam utbildnings- och övningsverksamhet i regi (se författningskommentaren till 8 § 3). I 16 § 1 finns ett normgivningsbemyndigande som avser verk- samheten enligt förevarande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.3. Paragrafen innehåller ett normgivningsbemyndigande för att meddela föreskrifter avseende vissa angivna aspekter av verk- samheten enligt detta kapitel. Paragrafen har inte någon motsvarig- het lag. Av paragrafen följer att ska ge respektive tillfälle att yttra sig före det att föreskrifter meddelas. Om föreskrifterna berör inspektionens ansvars- områden, t.ex. eftersom de rör företag som står under tillsyn av inspektionen, är det inspektionen som ska höras. Som följer av 17 § ska samråda med inspektionen i frågor som rör detta kapitel. Inspektionen har meddelat föreskrifter som berör finansiella före- tags riskhantering ur olika aspekter, inklusive hantering av operativa risker. Att ska höras i vissa fall har att göra med att myndigheten föreslås få ett tillsynsansvar avseende kontanttjänster enligt nya bestämmelser i 9 kap. lagen (2010:751) om betaltjänster (se prop. 2019/20:23). Det är således i fråga om kontanthanteringen som myndigheten ska höras. Punkten 1 innebär att får meddela föreskrifter om de krav på vissa juridiska personer och näringsidkare som följer av 15 §. Det kan exempelvis gälla frekvens och innehåll i den utbildning och övning som avses i 15 § 4. Det kan också röra sig om föreskrifter av liknande slag som Post- och föreskrifter (1995:1) om fredstida planering för totalförsvarets behov av telekommunikation m.m. Med stöd av punkterna 2 och 3 får meddela före- skrifter om vilka aktörer som omfattas av 3 § första stycket respek- tive 4 § 3. Det rör sig således om en avgränsning av kretsen av aktörer som omfattas av planerings- och kontrollansvar. Punkten 4 avser föreskrifter om vilka åtgärder som de juridiska personer och näringsidkare som avses i 3 och 4 §§ ska vidta för att hantera vissa sårbarheter och risker som är relevanta för att nöd- vändiga betalningar ska kunna göras även under fredstida krissitua- tioner och vid höjd beredskap och att sårbarheten avseende sådana betalningar ska begränsas (se 1 § 1 och 2). Denna föreskriftsrätt är en central del i ansvar för krisberedskap och höjd bered- skap. Som nämns i avsnitt 35.7.3 kan föreskrifterna exempelvis avse reservdrift och elförsörjning till vissa tekniska system inom den finansiella infrastrukturen eller frågor om uttags- och insättnings- automaters driftskontinuitet och därmed sammanhängande frågor. Föreskrifter enligt denna punkt får inte avse sådana sårbarheter och risker som avses i vissa angivna lagar och andra författningar (se avsnitt 35.7.6). De får exempelvis inte avse likviditetskrav för finan- siella företag. Övervägandena finns i avsnitten 35.7.3 och 35.7.6. Paragrafen gäller samråd med . Paragrafen mot- svarar delvis 9 kap. 7 § andra stycket lag. Som berörs i avsnitt 35.7.4 behövs ett nära samarbete mellan och angående verksamheten enligt detta kapitel (se även 16 § och författningskommentaren till den paragrafen). Att behöver samverka även med andra delar av totalförsvaret följer av 6 § första meningen. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.4. Paragrafen gäller informationsansvar gentemot reger- ingen och . Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Den har utformats efter förebild av 13 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndig- heters åtgärder vid höjd beredskap. Skyldigheten att informera regeringen och be- rör verksamheten enligt detta kapitel. Den har således ett annat tillämpningsområde än bestämmelserna i 9 kap. 13 § första och andra styckena regeringsformen. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.4. Paragrafen gäller informationsansvar gentemot Försvars- makten. Paragrafen har inte någon motsvarighet lag. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 8 § förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap. Övervägandena finns i avsnitt 35.7.4. Av paragrafen följer att får verka som förbindelseorgan. Paragrafen motsvarar 7 kap. 6 § lag. Övervägandena finns i avsnitt 27.9.2. Paragrafen behandlar möjlighet att ge kredit till inter- nationella finansorgan. Paragrafen motsvarar delvis 7 kap. 4 § andra stycket lag. Det krävs dock inte längre att en kredit har ett valutapolitiskt syfte. Av första stycket följer att får ge kredit till internatio- nella finansorgan som är medlem i. Begreppet internationella finansorgan som är medlem i omfattar inte centralbanker eller BIS. befogenhet att lämna kredit till centralbanker och BIS regleras i stället i 10 kap. 7 och 8 §§. Av andra stycket följer att bestämmelsen inte heller är tillämplig på finansiering av Internationella valutafondens verksamhet. Den verksamheten regleras i stället i 3–8 §§. Övervägandena finns i avsnitt 26.9.6.