sou · H7B339 · 2019-08-16 00:00:00 — Enligt den nya artikeln ska medlems- staterna, utan att det påverkar deras skyldighet att respektera och skydda mänsklig värdighet, på lämpligt sätt säkerställa att de audio- visuella medietjänster som tillhandahålls av leverantörer av medie- tjänster under deras jurisdiktion inte innehåller någon uppmaning till våld eller hat mot en grupp eller en medlem av en grupp på någon av de grunder som anges i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Genom ändringsdirektivet ut- ökas därmed kraven till att även gälla uppmaningar till våld. Sam- tidigt knyts bestämmelsen till förbudet mot diskriminering i stadgan genom att det preciseras att våldet eller hatet ska vara riktat mot en grupp eller en medlem av en grupp på någon av de grunder som anges i stadgan. Artikel 21 i stadgan anger att all diskriminering på grund av bl.a. kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, till- hörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning ska vara förbjuden (p. Inom tillämpnings- området för fördragen, och utan att det påverkar någon särskild be- stämmelse i dem, ska också all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden (p.2). Grunderna för sådana uttryck för våld eller hat som regleras i artikel 6.1 a ska alltså tolkas utifrån diskrimineringsgrunderna i stadgan. Av betydelse för tolkningen är även att begreppet ”uppmaning till våld eller hat”, för att säkerställa samstämmighet och rättssäkerhet för företag och medlemsstaternas myndigheter, i lämplig utsträckning bör förstås i den mening som avses i rådets rambeslut /913/RIF av om bekämpande av vissa former av och ut- tryck för rasism och främlingsfientlighet enligt strafflagstiftningen (skäl 17 i ändringsdirektivet). Enligt skäl 9 i rambeslutet bör ”hat” hänföra sig till hat baserat på ras, hudfärg, religion, härstamning eller nationellt eller etniskt ur- sprung. Begreppet ”härstamning” bör hänföra sig huvudsakligen till personer eller grupper av personer som härstammar från personer Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott som kan identifieras av vissa särdrag, som ras eller hudfärg (skäl 7 i rambeslutet). Begreppet ”religion” bör hänföra sig huvudsakligen till personer som definieras genom hänvisning till trosåskådning eller övertygelse (skäl 8 i rambeslutet). Enligt rambeslutet ska varje med- lemsstat vidta nödvändiga åtgärder för att se till att avsiktliga gär- ningar som innebär bl.a. offentlig uppmaning till våld eller hat riktat mot en grupp av personer eller en medlem av en sådan grupp utpekad med åberopande av ras, hudfärg, religion, härstamning eller natio- nellt eller etniskt ursprung blir straffbara (artikel 1). Artikel 6.1 a i AV-direktivet genom ändringsdirektivet avser upp- maningar till våld eller hat mot en grupp eller en medlem av en grupp på någon av de grunder som anges i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Sådana uppmaningar är i förbjudna genom straffrättsliga bestämmelser, framför allt brottsbalks- och yttrandefrihetsbrotten uppvigling, olaga hot och hets mot folkgrupp. Dessa straffbestämmelser tar inte uttryckligen sikte på uppmaningar till hat. I praktiken torde dock alla relevanta uttryck för hat utgöras av gärningar som är brottsliga i svensk rätt. Enligt bestämmelserna om uppvigling i 16 kap. 5 § och 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), jfr 7 kap. 4 § 10 tryckfrihetsförordningen (TF), är det bl.a. straffbart att i ett med- delande till allmänheten uppmana eller annars söka förleda till brotts- lig gärning. Det krävs inte att uppmaningen är uttrycklig. Även prisande av brottsliga gärningar kan i vissa fall betraktas som uppmaningar eller försök att förleda till brott. Bestämmelsen om uppvigling om- fattar alla brottsliga gärningar, och den svenska straffrätten måste anses kriminalisera alla gärningar som utgör våld i allmänspråklig be- märkelse. En uppmaning till våld som riktas mot en utpekad medlem i en grupp kan dessutom, beroende på hur uppmaningen är utformad, vara straffbar som olaga hot. Enligt 4 kap. 5 § och 5 kap. 1 § YGL, jfr 7 kap. 2 § TF, är det straffbelagt att hota någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade fram- kalla allvarlig rädsla för egen eller annans säkerhet till person, egen- dom, frihet eller frid. Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott Av relevans i sammanhanget är också straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp i 16 kap. 8 § och 5 kap. 1 § YGL, jfr 7 kap. 6 § TF. Enligt bestämmelserna om hets mot folkgrupp är det straffbelagt att i ett uttalande som sprids hota eller uttrycka miss- aktning för en folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, tros- bekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck. Hetsbrottet kan därmed användas vid ingripande mot vissa av de uppmaningar som omfattas av artikel 6.1 a i AV-direktivet i ändringsdirektivets lydelse. Brottet träffar dock inte hets mot folk- grupp på alla de grunder som anges i artikel 21 i EU:s stadga. Den som gör sig skyldig till hets mot folkgrupp döms till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedöm- ande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande upp- märksamhet. För straffbarhet krävs att det är fullt klart att uttalandena över- skrider gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande gruppen. Uttalandet måste också alltid bedömas i sitt sammanhang, och det måste med hänsyn till sammanhanget stå klart att gärnings- mannen, dvs. den som gjort uttalandet, haft uppsåt att sprida ett så- dant meddelande som innefattar hot eller missaktning för gruppen i fråga (prop. 2017/18:59 s. 41 f.). I rättsfallen NJA 2005 s. 805 och 2006 s. 467 lämnade en redogörelse för innehållet i och bakgrunden till straff- bestämmelsen hets mot folkgrupp i . framhöll att vid tolkningen måste hänsyn tas till grundläggande fri- och rättigheter, däribland yttrandefrihetsintresset, såsom dessa kom- mit till uttryck i regeringsformen och om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som gäller som lag i . har i sin praxis upprepat att skyddet för yttrande- friheten i artikel 10 i även gäller information och idéer som förolämpar, chockerar eller stör en stat eller dess invånare. Ett demokratiskt samhälle förutsätter mångfald, tolerans och vidsynthet. Det innebär bl.a. att varje formalitet, villkor eller restriktion som ställs upp och varje straff som utdöms måste stå i Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott proportion till det legitima mål som ska uppnås (se Handyside mot the , ). har också konstaterat att eftersom tolerans och respekt för alla människors lika värde utgör grunden för ett demokratiskt och pluralistiskt samhälle kan det av princip bli nöd- vändigt att bestraffa eller till och med hindra alla former av uttalan- den som sprider, uppmuntrar, främjar eller rättfärdigar hat baserat på intolerans – under förutsättning att de formaliteter, villkor och restriktioner som ställs upp och de straff som utdöms står i propor- tion till det legitima mål som ska uppnås (se mot , ). Hets mot folkgrupp är ett yttrandefrihetsbrott (5 kap. 1 § YGL, jfr 7 kap. 6 § TF). Det innebär att hets mot folkgrupp utgör ett brott även om det sker i tv-sändning eller beställ-tv som skyddas av YGL. Ansvaret för brottet faller då enligt huvudregeln på programmets ansvarige utgivare (6 kap. 1 § YGL), oavsett dennes uppsåt. Endast Justitiekanslern får väcka allmänt åtal när det gäller yttrandefrihets- brott. (7 kap. 1 § YGL, jfr 9 kap. 2 § TF). Enligt 5 kap. 1 § radio- och tv-lagen ska en leverantör av medie- tjänster som tillhandahåller tv-sändning, beställ-tv eller sökbar text- tv se till att programverksamheten som helhet präglas av det demo- kratiska statsskickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Även den som sänder ljudradio med tillstånd av regeringen, dvs. () och (), ska följa demokratibestämmelsen, 14 kap. 1 § radio- och tv-lagen. Utredningen lämnar i kapitel 16 förslag om att demokratibestämmelsen ska gälla även vid tillhandahållande av beställ-radio som finansieras med public service-avgift. Uttrycket det demokratiska statsskickets grundidéer avser en statsform som bygger på fri åsiktsbildning, allmän och lika rösträtt samt fria och hemliga val. Uttrycket alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet avser de sidor av demokrati- begreppet som anknyter till förhållandet mellan människor, t.ex. för- dömande av rasism, våld och brutalitet och hävdande av jämställdhet Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott mellan kvinnor och män (prop. 1977/78:91 s. 230 f., prop. 1995/96:160 s. 91 f.) Genom formuleringen att programverksamheten som helhet ska präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet har lagstiftaren tydliggjort att demokratibestämmelsen ska ligga till grund för den samlade programverksamheten och att den inte behöver manifesteras i särskilda program (prop. 1990/91:149 s. 135–139 och prop. 2009/10:115 s. 123 f.). Eftersom bestämmelsen avser programverksamheten som helhet prövas inga enskilda inslag eller program direkt mot demokrati- bestämmelsen. Det har därför ankommit på programföretagen själva att närmare tolka bestämmelsens innebörd och hur den ska efterlevas. I och tv:s () praxis har demokratibestämmelsen beaktats vid bedömningar av om det krav på opartiskhet som finns i sändningstillstånden för (), SR och UR har åsidosatts. –som har stöd i förarbetsuttalanden – innebär att kravet på opartisk- het inte åsidosätts vid en partiskhet till förmån för demokratiska värden. har även hänvisat till demokratibestäm- melsen i några avgöranden där villkor om skyldighet att ta hänsyn till mediets särskilda genomslagskraft aktualiserats (se beslut med dnr 11/02885, 16/02568 och 17/03555). Demokratibestämmelsen gäller för alla tv-sändningar och till- handahållanden av beställ-tv som omfattas av radio- och tv-lagen (prop. 2009/10:115 s. 123 f. och prop. 1995/96:160 s. 62 ff., s. 93 och s. 171). Om ett programföretag som sänder med stöd av till- stånd väsentligt brutit mot demokratibestämmelsen kan tillståndet återkallas (18 kap. 2 § 1 radio- och tv-lagen). Mål om återkallelse på grund av överträdelse av demokratibestämmelsen ska på talan av Justitiekanslern prövas av allmän domstol och bestämmelserna om yttrandefrihetsmål tillämpas (19 kap. 1 och 3 §§). Lagstiftaren har återkommande ansett att demokratibestämmel- sen och straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp tillsammans genomför AV-direktivets bestämmelser om innehåll som uppammar till hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. Även bestäm- melsen i artikel 9 c i och ii som anger att audiovisuella kommersiella meddelanden inte får strida mot respekten för mänsklig värdighet, Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott innehålla eller främja diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller trosuppfattning, ålder eller sexuell läggning genomförs genom demokratibestämmelsen (prop. 2009/10:115 s. 123 och 141). Det är utredningens bedömning att uppmaningar till våld eller hat grundat på samtliga diskrimineringsgrunder i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna skulle strida mot demokratibestämmelsens syfte. bör dock framhållas att demokratibestämmelsen omfattar programverksamheten som helhet, vilket innebär att enskilda program inte kan prövas mot bestämmelsen. om televisionens särskilda genomslagskraft Ett tillstånd att sända tv eller sökbar text-tv får enligt 4 kap. 9 § 10 radio- och tv-lagen förenas med villkor om skyldighet att ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller program- mens ämnen och utformning och tiden för sändning av program- men. Ett motsvarande villkor får även ställas upp i tillstånd att sända annan ljudradio än närradio och kommersiell radio (11 kap. 3 § 9). Med uttrycket ljudradions och televisionens särskilda genomslags- kraft avses att medierna vänder sig till hemmen och till en stor allmän publik, där alla åldrar är företrädda, samt att programmen kan på- verka lyssnare och tittare starkt (prop. 1990/91:149 s. 142). Exempel på program som kan verka skrämmande eller upp- rörande är program som innehåller våldsskildringar eller sexuella skild- ringar, som speglar bruket av alkohol eller narkotika på ett felaktigt sätt, som uppenbart kränker endera könet, som uppenbart kränker människor med viss hudfärg, nationalitet, religion eller sexuell lägg- ning, som uppenbart kränker människor med olika former av funk- tionsvariation och sjukdomar eller som uppmanar till brott eller speglar sådana handlingar på ett felaktigt sätt (prop. 1977/78:91 s. 194 ff., prop. 1985/86:99 s. 28 f. och prop. 1990/91:149 s. 141 f.). Samtliga tillstånd att sända marksänd tv där tillståndshavaren faller under svensk jurisdiktion innehåller en skyldighet att ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft. Ett motsvarande villkor finns även i SR:s sändningstillstånd. har för genomförandet av TV-direktivet, och senare AV- direktivet, inte åberopat den möjlighet som radio- och tv-lagen ger Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott att ställa upp villkor om hänsynstagande till mediets genomslags- kraft. Innehåll av den karaktären som avses i artikel 6 i AV-direktivet –liksom i artikel 6.1 a och 6.1 b i ändringsdirektivet – skulle även aktualisera en prövning av om villkoret om hänsynstagande till mediets genomslagskraft efterlevts. Enligt utredningens uppfattning är det därför motiverat att lyfta fram att samtliga sändningstillstånd för marksänd tv har villkor om mediets genomslagskraft som en del av det svenska genomförandet av ändringsdirektivet. Bedömning: Svensk rätt uppfyller de krav som ställs i artikel 6.1 b AV-direktivet, i lydelsen enligt ändringsdirektivet, genom bestäm- melser i yttrandefrihetsgrundlagen och om uppvigling samt genom möjligheten i radio- och tv-lagen att i sändnings- tillstånd ställa upp villkor om att ta hänsyn till televisionens sär- skilda genomslagskraft. Ändringsdirektivet innehåller en ny bestämmelse i artikel 6.1 b som innebär att medlemsstaterna ska säkerställa att audiovisuella medie- tjänster inte innehåller offentlig uppmaning att begå terroristbrott i enlighet med artikel 5 i och rådets direktiv (EU) 2017/541 av om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF och om ändring av rådets beslut /671/RIF (terrorismdirektivet). Begreppet ”offent- lig uppmaning att begå terroristbrott” ska förstås i den mening som avses i terrorismdirektivet. Enligt artikel 5 i terrorismdirektivet ska medlemsstaterna säker- ställa att spridande, eller tillgängliggörande för allmänheten på annat sätt, oavsett metod, såväl på som utanför internet, av ett meddelande i syfte att anstifta till något av de brott som anges i artikel 3.1 a–i, dvs. terroristbrott med undantag för hot om att begå någon av de andra gärningarna, utgör en straffbar gärning om den begås uppsåtligen, om detta handlande, direkt eller indirekt, till exempel genom förhär- ligande av terroristgärningar, förespråkar utförande av terroristbrott och därigenom medför fara för att ett eller flera sådana brott begås. Förhärligande av terroristgärningar utgör ett exempel på indirekt offentlig uppmaning till terroristbrott. I terrorismdirektivets skäl 10 Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott nämns ytterligare exempel på sådana indirekta former av uppmaning till terroristbrott, bl.a. spridning av meddelanden och bilder inbegri- pet sådana som anknyter till offer för terrorism som ett sätt att samla stöd för terroristers sak eller att injaga allvarlig fruktan hos befolk- ningen. har genomfört terrorismdirektivet. Artikel 5 i terrorism- direktivet motsvaras i svensk rätt av bestämmelsen om offentlig upp- maning till särskilt allvarlig brottslighet i 3 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet (rekryterings- lagen) som bygger på uppviglingsbrottet. Bestämmelsen är inte tillämp- lig på det område som skyddas av TF och YGL. En gärning som har begåtts genom något av de medier som dessa grundlagar omfattar kan emellertid lagföras som uppvigling (prop. 2017/18:174 s. 75). Enligt bestämmelsen om uppvigling i 16 kap. 5 § är det bl.a. straffbart att i ett meddelande till allmänheten uppmana till brottslig gärning. Det krävs inte att uppmaningen är uttrycklig eller att gärningen faktiskt leder till ett brott. Att ”söka” förleda är tillräckligt. Ett prisande av brottsliga gärningar anses i vissa fall kunna innebära att någon uppmanar eller annars söker förleda till särskilt allvarlig brottslighet. Uppvigling är också ett yttrandefrihetsbrott (5 kap. 1 § YGL, jfr 7 kap. 5 § TF). Avgörande för om bestämmelserna om uppvigling blir tillämpliga är om den gärning till vilken det uppviglas utgör ett brott enligt svensk lag och de eventuella begränsningar avseende brottssubjekt, brottsobjekt och nationella intressen som kan gälla för den specifika gärningen (jfr prop. 2013/14:146 s. 215 f., se även m.fl. Kriminal- rättens grunder, andra upplagan s. 188 och prop. 2017/18:174 s. 76). Sker den offentliga uppmaningen till terroristbrott i en tillstånds- pliktig sändning för vilken villkor om att ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft gäller skulle det även innebära en över- trädelse av detta villkor, som nämns ovan. Utredningen bedömer därför att nämnda bestämmelser kan åbe- ropas vid genomförande av artikel 6.1 b. Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott 7.2.3En särskild reglering behövs för vissa satellitsändningar med ursprung i tredje land Förslag: Den som inte är etablerad i och som utnyttjar svensk satellitupplänk eller satellitkapacitet för sändningar som är avsedda för mottagning i en annan EES-stat än ska ansvara för att programmen inte innehåller någon uppmaning till våld eller hat mot en grupp eller en medlem av en grupp på någon av de grunder som anges i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Den sändande ska även ansvara för att programmen inte inne- håller offentlig uppmaning att begå terroristbrott i enlighet med artikel 5 i och rådets direktiv (EU) 2017/541 av om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF och om ändring av rådets beslut /671/RIF (terrorismdirektivet). Som framgått av det ovanstående är befintliga bestämmelser om hets mot folkgrupp, uppvigling och olaga hot i regel fullt tillräckliga för att skydda medborgarna från uppmaning till hat, våld och terrorism. AV-direktivet kan emellertid ge jurisdiktion över audio- visuella medietjänster där brist på tillräcklig territoriell anknytning i vissa fall kan medföra att vare sig YGL:s eller process- och straffrättsliga regler kan tillämpas. Det gäller satellitsändningar som bedrivs av programbolag som inte är eller kan anses som etable- rade i utan bara använder sig av svensk satellitupplänk eller satellitkapacitet för att bedriva sändningar för mottagning i andra EES-stater än . Programföretag som inte är etablerade i någon av EES-staterna kan dra nytta av principen om fri rörlighet för tv-sändningar om de utnyttjar en satellitupplänk eller satellitkapacitet belägen i någon av medlemsstaterna. Det är i sådana fall den medlemsstat där satellit- upplänken finns eller vars satellitkapacitet utnyttjas som har juris- diktion och som ska se till att sändningarna överensstämmer med de nationella regler som genomför direktivet (artikel 2.4 a). Av artikel 2 AV-direktiv framgår att alla medlemsstater ska se till att audiovisuella medietjänster som sänds av leverantörer av medietjäns- Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott ter under dess jurisdiktion överensstämmer med reglerna i det rätts- system som är tillämpligt för medietjänster avsedda för allmänheten i den medlemsstaten. Enligt 1 kap. 3 § 2 radio- och tv-lagen tillämpas lagen på tv-sänd- ningar som kan tas emot i någon stat som omfattas av avtalet om europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-stat), om leveran- tören av medietjänsten varken är etablerad i eller är etablerad inågon annan EES-stat men använder sig av en satellitupplänk be- lägen i eller en satellitkapacitet som tillhör . AV-direktivets bestämmelser om jurisdiktion får bl.a. till följd att exempelvis ryska programföretag som bedriver sändningsverksam- het riktad till en ryskspråkig publik i genom användning av en satellitupplänk belägen i faller under svensk jurisdiktion. Det krävs inte tillstånd enligt radio- och tv-lagen för att bedriva satellit- sändningar, men den som bedriver sådan sändningsverksamhet ska anmäla sig för registrering hos Myndigheten för press, radio och tv. I flera fall har baltiska mediemyndigheter vänt sig till med anmälningar mot innehåll i sändningar som rysk television riktat mot baltiska tittare. Klagomålen har bl.a. handlat om att sändningarna överträder artikel 6 i AV-direktivet. I dessa fall har konstaterat att nämnden inte kan pröva anmälningarna i sak. I sin tillsyn kan visserligen beakta demo- kratibestämmelsen, men endast i en begränsad omfattning, vid pröv- ningen av enskilda program med krav på opartiskhet eller krav på att ta hänsyn till mediets särskilda genomslagskraft. Dessa krav gäller emellertid inte för satellitsändningar. Demokratibestämmelsen är formulerad för att gälla programverksamheten som helhet. har dock inte i uppdrag att göra en prövning av pro- gramverksamheten som helhet, innefattande en bedömning av hela programutbudet. Det ingår inte heller i nämndens uppgifter att pröva frågor om yttrandefrihetsbrott eller andra bestämmelser som faller utanför radio- och tv-lagen. Innehåll som kan utgöra bl.a. hets mot folkgrupp hanteras i stället av Justitiekanslern när det är fråga om brott i grundlagsskyddade medier och av allmän åklagare i andra fall. har med dessa upplysningar lämnat de baltiska myndigheternas klagomål utan vidare åtgärd. Eftersom anmälningarna aktualiserat bestämmelser om hets mot folkgrupp i de fall de baltiska myndigheterna åberopat artikel 6 i AV- Innehåll som uppmanar till våld, hat eller terroristbrott direktivet har Myndigheten för press, radio och tv rutinmässigt lämnat över anmälningarna samt beslut till Polismyn- digheten. I det första av dessa ärenden som hante- rade beslutades om överlämnande av handlingarna till Justitiekans- lern för prövning av frågan om yttrandefrihetsbrott. Justitiekanslern konstaterade att det som en förutsättning för att Justitiekanslern ska vara behörig att pröva frågan om yttrandefrihetsbrott gäller att YGL är tillämplig på de aktuella sändningarna. Justitiekanslerns bedöm- ning var att så inte var fallet. I sitt beslut hänvisade Justitiekanslern till NJA 2002 s. 34, där konstaterat att bestäm- melserna om tv-program i YGL tillämpas på satellitsändningar endast om den egentliga programverksamheten – dvs. bestämmandet över programinnehållet – bedrivs i (Justitiekanslerns beslut , dnr 4429-15-31). Inte heller har ansett sig kunna pröva sänd- ningarna. I beslut om nedläggning av förundersökningen konstaterade att det saknades förutsättningar att tillämpa svensk lagstiftning och utröna huruvida brott är begånget enligt . Motiveringen var att brottet var begånget utomlands och att inget tydde på att en svensk medborgare var part i det anmälda brottet.