sou · H7B332 · 2019-06-12 00:00:00 — Det är förenat med betydande bevissvårigheter att konstruera straff- bestämmelserna på detta sätt, där varje led fram till ett självmord eller självmordsförsök måste styrkas, inklusive gärningspersonens uppsåt i förhållande till dessa. Det finns länder som har valt att i stället utgå från själva beteendet uppmaningar och psykisk påverkan till själv- mord. Som exempel kan nämnas . Den straffbestäm- melse som finns där, anger uttryckligen att uppmaningar Utredningens analys, överväganden och förslag och liknande är straffbara, oavsett om den som utsätts tar sitt liv eller försöker göra det. Bestämmelsen tar sikte på digital kommunikation. Vilket beteende bör straffbeläggas? Det finns alltså olika utgångspunkter som kan väljas vid kriminali- sering av uppmaning till självmord. Exempelvis kan effekten av en uppmaning, det vill säga ett självmord eller självmordsförsök, tjäna som utgångspunkt. En motsatt konstruktion utgår i stället från själva uppmaningen eller motsvarande. Det går också att konstruera en straffbestämmelse utifrån ett handlande, en uppmaning, och faran för att handlandet, uppmaningen, ska leda till effekten att personen som utsätts begår eller försöker begå självmord. Det kan då röra sig om en konkret fara för effekten i det enskilda fallet eller en abstrakt fara som typiskt sett är förenad med sådant beteende, eventuellt i vissa situationer. En straffbestämmelse som bygger på att varje led fram till ett självmord eller självmordsförsök måste styrkas, inklusive gärnings- personens uppsåt i förhållande till dessa, framstår av flera skäl som mindre lämplig. Bortsett från problemen som uppstår när det gäller bevisning och lagföring, är en sådan straffbestämmelse svår att för- ena med den kliniska kunskap som finns om suicidalitet. Som redovisas i kapitlet om problembeskrivning i detta betänkande, kan en enskild orsak till att en person tar sitt liv sällan fastställas. Det är mycket komplext att avgöra och suicidalitet beror i många fall på flera samverkande faktorer. Att fastställa att just en uppmaning eller motsvarande har lett till ett självmord eller självmordsförsök, torde i de flesta fall således inte vara möjligt, i synnerhet inte om detta ska nå upp till beviskraven i brottmål. Utöver de problem som kan uppstå när det gäller bevisning och fastställande av orsakssamband, är en annan nackdel med att kon- struera en straffbestämmelse som ett effektbrott där ett självmord eller självmordsförsök krävs, att många uttalanden som görs som en del av trakasserier eller mobbning skulle falla utanför det straffbara området. Trakasserier och mobbning är ett problem i alla delar av samhället, men har kommit att bli särskilt framträdande på internet och i sociala medier. Uppmaningar och hets till självmord är inte sällan en del av ett sådant beteende och kan skada människor psykiskt även Utredningens analys, överväganden och förslag om det inte leder till självmord eller självmordsförsök. Systematiska trakasserier och mobbning som går ut på att övertyga någon om att den är värdelös och inte ska fortsätta leva, kan medföra en påtaglig risk för att personen till slut försöker att ta sitt liv. En straffbestäm- melse som utgår från effekten, skulle inte omfatta processen innan någon tar steget till att ta eller försöka ta sitt liv utan komma att aktualiseras först vid fullbordat faktum, vilket framstår som ytterst otillfredsställande. Hets, uppmaningar eller annan psykisk påverkan till självmord är kränkande och kan vara skadligt på flera sätt. Utredningen anser där- för att det är själva uppmaningen som bör kriminaliseras, oavsett om den leder till någon form av handlande från den som utsätts. En sådan konstruktion skulle kunna få betydelse även på suicidföre- byggande nivå, eftersom påverkansprocessen innan någon faktiskt försöker ta sitt liv kan leda till ingripanden från rättsväsendet. Det är emellertid svårt att motivera en straffbestämmelse som skulle träffa precis alla uttalanden som kan innehålla en uppmaning till självmord. En sådan utformning skulle bli alldeles för vid. Det behövs någon form av kvalificerande moment för att bestämmelsen ska träffa de mest straffvärda fallen. Utredningen menar att omständigheter som medför att det finns en risk för att en uppmaning eller motsvarande kan leda till att en person tar sitt liv eller försöker att göra det behöver vara för handen för att straffansvar ska komma ifråga. Det ska alltså finnas omständig- heter som gör att en uppmaning, utöver att vara otrevlig eller obehag- lig i största allmänhet, kan medföra att den som utsätts påverkas så mycket att det riskerar att leda till ett självmord eller självmordsförsök. Det kan röra sig om omständigheter hos personen som utsätts, t.ex. att denne är psykiskt skör, omständigheter i situationen, t.ex. att upp- maningen sker i en våldsam nära relation eller i en hederskontext, eller omständigheter kring själva uppmaningen, t.ex. att den är mycket intensiv och påträngande. Det framstår med andra ord som mest lämpligt att konstruera en straffbestämmelse om uppmaning till självmord som ett konkret farebrott. Det beteende som bör straff- beläggas är alltså att uppmana någon till självmord, och det på grund av någon eller några särskilda omständigheter finns en inte obetydlig risk för att uppmaningen ska leda till att personen faktiskt hör- sammar uppmaningen och försöker ta sitt liv. Utredningens analys, överväganden och förslag Formulering och avgränsning av det straffbara området Vilken form av uppmaningar ska omfattas? Vad som exakt bör omfattas av en straffbestämmelse om uppmaning till självmord är svårt att ge ett entydigt och uttömmande svar på. Det kan vid formuleringen av straffbara gärningar enligt en ny bestäm- melse vara intressant att se hur andra länder med sådan lagstiftning har valt att formulera det som ska utgöra brottsligt beteende i detta avseende. har den lagstiftning där straffbestämmelsen tydligast har konstruerats som ett rent handlingsbrott. Den som hetsar, råder eller driver någon att begå självmord straffas för brott enligt denna bestämmelse. Enligt den portugisiska straffbestämmelsen kan den straffas som hetsar en annan person till att begå självmord eller tillhandahåller assistans för ett sådant ändamål. Enligt portugisisk rätt krävs att gär- ningen har resulterat i självmord eller självmordsförsök. I Stor- är det straffbelagt att utföra en handling som kan upp- muntra eller utgöra medhjälp till självmord eller självmordsförsök hos en annan person, om uppsåtet är att uppmuntra eller assistera ett självmord eller ett självmordsförsök. , uttryckliga uppmaningar som riktas till en annan person med innebörden att denne ska ta livet av sig, ska naturligtvis om- fattas av en straffbestämmelse. Detsamma gäller att hetsa någon till att begå självmord. Var gränsen sedan går när det rör sig om mer subtila uttalanden, blir ytterst en fråga för rättstillämpningen. Här kan sådant som relation, historik och kontext spela in när bedöm- ningen ska göras. Utredningen menar att även uttalanden som, rent språkligt, inte uttryckligen innebär en direkt uppmaning bör kunna falla inom det straffbara området om dessa utgör ett led i en psykisk påverkan mot någon att begå självmord. En serie av uppmaningar bör kunna bedömas som en gärning om dessa har ett samband med varandra vad gäller tid eller sammanhang. Det går att tänka sig att en person systematiskt uppmanar en annan att begå självmord, men att detta inte uppfyller kriterierna för ett fridskränkningsbrott eller olaga förföljelse i övrigt. Det framstår då som lämpligt att dessa ska kunna bedömas i ett sammanhang. Det är utifrån ett sådant resonemang också möjligt att bedöma att någon har ägnat sig åt en psykisk på- verkan till självmord, utan att ha formulerat en uttrycklig uppmaning. Utredningens analys, överväganden och förslag Det är inte meningen att allmänna diskussioner rörande själv- mord ska omfattas av en straffbestämmelse, utan det som ska straffas är uppmaningar som uttalas i någon form av övertygande syfte till någon. En person som i sin tjänsteutövning t.ex. för samtal av behand- lande karaktär med suicidnära personer eller läkare som behandlar människor som lider av svåra sjukdomar har naturligtvis ett berät- tigat intresse av att diskutera frågan med sina patienter, utan att detta ska ses som en uppmaning till självmord. Här krävs att det görs en pro- fessionell bedömning av hur uttalandena kan uppfattas av patienten. Det ska inte krävas att just ordet självmord finns med i ett uttal- ande som kan utgöra en uppmaning till självmord. Alla uttalanden som uppmanar till något som i praktiken betyder att någon ska ta sitt liv ska kunna leda till straffansvar. Detsamma bör gälla själv- mordsförsök. Utredningen ser ingen anledning att göra skillnad mellan uppmaningar till självmord och självmordsförsök, eftersom dessa handlingar typiskt sett får anses ligga så nära varandra att det närmast måste anses slumpmässigt vad utgången kan bli i det enskilda fallet. Självmordsförsök ryms enligt utredningens uppfattning i begreppet uppmaning till självmord och behöver inte preciseras särskilt i straff- bestämmelsens ordalydelse. En fråga som måste beröras är om även uppmaningar till andra former av självskada ska omfattas av straffbestämmelsen. Uttalanden som riktas mot en annan person, med innebörden att personen ska skada sig själv, är naturligtvis både hänsynslösa och klandervärda. En straffbestämmelse måste dock begränsas till att avse de mest allvarliga uppmaningarna. Det bör, för att straffansvar ska komma ifråga, krävas att uppmaningen handlar om sådana handlingar som typiskt sett kan räknas till självmord eller självmordsförsök. Självmordsmanualer och liknande material Det finns företeelser som kan vara ytterst skadliga för en självmords- nära person, men som inte direkt kan sägas utgöra en uppmaning till självmord. Manualer och instruktionsdokument som i detalj beskriver metoder för självmord är en sådan. Hur en straffbestämmelse ska förhålla sig till denna typ av material är inte enkelt att besvara. Ett förbud mot sådant material skulle träffa olika former av allmänna åsiktsuttryck som inte alls är avsedda att förbjudas. Utredningens analys, överväganden och förslag material är inte heller riktat till en specifik person utan är av allmän karaktär. Att förbjuda sådant innehåll skulle i så fall inte vara lämpligt att reglera tillsammans med en straffbestämmelse som avser skydda enskilda personers frid, liv eller hälsa. En reglering skulle snarare behöva kopplas till allmän ordning och säkerhet. Det skulle i sin tur kräva en genomgång av brotten enligt tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna, eftersom den här typen av material kan vara publicerat i grundlags- skyddade medier. En sådan reform skulle kräva ett omfattande arbete för att gå igenom alla aspekter av frågeställningen. Den här utredningen har dessutom inte mandat att undersöka straffbestämmelser enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Utredningen stannar därför vid att endast rena uppmaningar och motsvarande till självmord ska falla inom det straffbara området. Som berörts ovan krävs det för att straffansvar ska komma ifråga att uppmaningen på grund av särskilda omständigheter medför en inte obetydlig risk för att personen som utsätts ska begå självmord eller försöka att göra det. Sådana uttalanden som kan sägas höra till en jargong eller uttalas utan någon som helst koppling till ett försök att faktiskt påverka någon att ta sitt liv, ska inte falla inom det straffbara området om de inte kan kopplas till en viss risk för efterföljd. Det ska röra sig om en inte obetydlig risk eller fara i det enskilda fallet, vilket ska visas genom att det finns särskilda omständigheter som medför en sådan risk. Bedömningen kan göras utifrån såväl förhåll- anden hos den utsatte som omständigheter kopplade till samman- hanget där uppmaningen sker samt hur uppmaningen görs. Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan medföra en inte obetydlig risk för handling som är kopplade till den utsattes per- sonliga förhållanden, är att den utsatta personen lider av psykisk ohälsa eller annars är särskilt skör. Detta kan av naturliga skäl med- föra att uppmaningen kan vara särskilt riskfylld och skadlig. Vidare kan omständigheten att den utsatta är minderårig ha betydelse, efter- som även en uppmaning riktad till en yngre person i många fall riskerar att vara särskilt skadlig. Så kan särskilt vara fallet om uppmaningen görs av någon som intar en förtroendeställning i relation till den unge. Utredningens analys, överväganden och förslag Särskilda omständigheter kan alltså vara kopplade till kontexten där uppmaningen sker. En uppmaning som sker i en våldsam nära relation kan medföra stora psykiska skador för den som utsätts och det kan finnas en påtaglig risk för att uppmaningen ska leda till att den som utsätts agerar på den. Detsamma gäller om uppmaningen eller motsvarande sker för att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder, vilket korrespon- derar med den nya straffskärpningsgrund som föreslås i betänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet.55 Detsamma gäller om uttalandet har gjorts i ett mycket slutet sammanhang eller kontroller- ande miljö, alltså inom något som kan betecknas som en sekt. Även sättet uppmaningen sker på kan vara en sådan särskild om- ständighet som medför en inte obetydlig risk för handling. Upp- maningar som är mycket påträngande och ihärdiga kan medföra en större risk än en enstaka uppmaning som uttalas utan någon särskild intensitet. Psykisk påverkan som pågår kan också medföra en inte obetydlig risk. En uppmaning som är allmänt hållen torde utgöra en mindre risk för efterföljd än en uppmaning som tar sikte på personliga förhållanden hos den utsatte och spelar på dennes känslor på olika sätt. Att gärningar utförs av flera gärningspersoner som agerar tillsammans kan förstärka effekten och skadligheten i upp- maningar till självmord och öka utsattheten hos den som drabbas. 10.3.5Underlåtenhet att ingripa mot självmord och självmordsförsök Bedömning: Underlåtenhet att ingripa mot självmord eller själv- mordsförsök ska inte medföra straffansvar utöver vad som kan åligga någon inom ramen för ett tjänsteansvar eller motsvarande. Allmänt om skyldighet att ingripa i nödsituationer I svensk rätt finns ingen allmänt gällande plikt att bistå den som befinner sig i fysisk fara eller som löper risk att få sin egendom skadad. Underlåtenhet att hjälpa en nödställd person är alltså straff- Utredningens analys, överväganden och förslag sanktionerad endast då så är särskilt föreskrivet eller följer av all- männa rättsprinciper. I alla andra fall är underlåtenheten straffri, således oavsett om underlåtenheten från moralisk synpunkt ter sig lika eller nästan lika straffvärd som ett aktivt orsakande av skadan. Frågan om huruvida var och en ska åläggas en skyldighet att ingripa mot nödställda behandlades av , som avgav sitt betänkande år 2011.56 Utredningen avrådde från ett sådant ansvar, vilket bl.a. motiverades med att en straffbestämmelse riskerar att legitimera sådana fall av underlåten hjälpplikt som inte når upp till lagens gräns för straffbarhet men som likväl framstår som moraliskt klandervärda. En allmän straffsanktionerad handlingsplikt kan enligt argumentation också göra människor, som befunnit sig på platsen för ett våldsbrott eller en olyckshändelse och inte själva ingripit i händelseförloppet, mindre benägna att anmäla händelsen för polisen och att vittna inför domstol, allt för att undvika risken att de själva blir misstänkta för brott. Att ingripa mot självmord och självmordsförsök ingår i polisens och räddningstjänstens uppgifter. Det är också ett ansvar för sjukvården och myndigheter som hanterar frihetsberövade. Utredningen ser inte skäl att utöka ansvaret för ingripanden till allmänheten generellt. Utredningen instämmer i de slutsatser som drogs av Handlingsplikts- utredningen i detta avseende. Det kan dessutom uppstå situationer som är svåra att hantera för personer som inte har en särskild kompe- tens på suicid och psykisk ohälsa, där ansvaret att ingripa kan framkalla en konflikt mellan detta och den aktuella personens aktiva strävan att genomföra ett självmord. Utredningen anser att det går att argu- mentera för att var och en har ett moraliskt ansvar att göra så mycket man bara kan för att ingripa mot självmord och självmordsförsök, men har en respekt för att det kan vara mycket svårt i prak- tiken. En särskild straffbestämmelse ska därför endast omfatta aktiva uppmaningar till självmord. Utredningens analys, överväganden och förslag Förslag: Endast uppsåtliga gärningar ska omfattas av straffansvar för brott av normalgraden. Om någon gör sig skyldig till uppmaning till självmord och är oaktsam beträffande de särskilda omständigheter som inneburit en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan hand- ling, ska ansvar för oaktsamt brott kunna komma ifråga. Enligt 1 kap. 2 § ska en gärning, om inte annat är sär- skilt föreskrivet, anses som brott endast då den begås uppsåtligen. För brott av normalgraden ska det enligt en ny straffbestämmelse om uppmaning till självmord krävas att gärningspersonen agerat med uppsåt. För det första måste själva uttalandet vara riktat till en särskild person, med uppsåtet att uppmaningen eller motsvarande ska upp- fattas som just en uppmaning till självmord eller självmordsförsök. Vidare måste uppsåt föreligga i förhållande till de särskilda omständig- heter som medfört att det funnits en inte obetydlig risk för att ager- andet skulle leda till sådan handling. Utredningen ser ett behov av att brott enligt straffbestämmelsen i vissa fall ska kunna begås av oaktsamhet. Oaktsamheten skulle då vara kopplad till de omständigheter som medfört att det fanns en inte obetydlig risk för att uppmaningen skulle leda till efterföljd. Omständigheter som kan medföra en inte obetydlig risk kan vara av skilda slag. Oaktsamhet kan bli aktuellt framför allt i relation till omständigheter som har med den utsattes personliga förhållanden att göra. Ett exempel är att någon som utsätts för uppmaning till självmord lider av svår psykisk ohälsa, men detta inte är känt för gär- ningspersonen. Det är önskvärt att det är möjligt att straffa även den som agerar oaktsamt i förhållande till en sådan omständighet. Gär- ningar som begås av oaktsamhet på detta sätt, skulle falla inom till- ämpningsområdet för oaktsamt brott, vilket behandlas nedan. Utredningens analys, överväganden och förslag 10.3.7Brottsrubricering och placering i Förslag: Brottet ska benämnas uppmaning till självmord och in- föras i fjärde kapitlet . Benämningen av det nya brottet bör vara uppmaning till självmord. Valet av begreppet självmord grundas på att det är en väletablerad beskrivning av handlingen att själv avsluta sitt liv. Det kan diskuteras om det skulle vara lämpligare att i stället använda begreppet suicid, som är det kliniska begreppet. Utredningen finner dock att detta begrepp kan vara svårare att förstå för den bredare allmänheten. Det är svårt att i en rubricering få med alla former av straffbara beteenden som är tänkta att omfattas av en straffbestämmelse. Utred- ningen är av uppfattningen att uppmaning till självmord bör kunna representera de olika former av beteenden som ska kunna utgöra straffbara handlingar. I fjärde kapitel finns de brott som på olika sätt riktar sig mot en annan persons frihet, eller som kränker andra rent per- sonliga intressen som inte är av ekonomiskt slag och som kan sam- manfattas under beteckningen frid. Brotten gäller gärningar som innebär olika former av kränkningar av personlig integritet. Att upp- mana någon till självmord bör räknas till denna kategori av brott och utredningen anser därför att en logisk placering av den nya straff- bestämmelsen är i fjärde kapitlet . Utredningens analys, överväganden och förslag 10.3.8Straffskala, gradindelning och förhållandet till andra straffbestämmelser Förslag: Straffet för brott av normalgraden ska vara fängelse i högst . Det ska införas en bestämmelse om oaktsam uppmaning till självmord. Om någon gör sig skyldig till uppmaning till själv- mord och är oaktsam beträffande de särskilda omständigheter som inneburit en inte obetydlig risk för att agerandet skulle leda till sådan handling, ska ansvar för oaktsamt brott kunna komma ifråga och straffet ska då vara böter eller fängelse . Bestämmelsen om olaga förföljelse ska tillföras en skrivning om att uppmaning till självmord kan ingå i det brottet. Bedömning: Om en uppmaning har lett till ett självmord eller självmordsförsök kan det föranleda straffansvar för vållande till annans död eller vållande till kroppsskada utan att det behöver vidtas några lagstiftningsåtgärder. Fridskränkningsbrotten kommer att omfatta uppmaning till självmord utan att det behöver vidtas några lagstiftningsåtgärder. Straffvärdet för brottsligheten kan tänkas variera betydligt med hän- syn till de olika slag av uppmaningar som straffbestämmelsen omfattar. En straffskala som uppgår till högst fängelse för brott av normal- graden ger enligt utredningens mening tillräckliga möjligheter att göra en differentierad och väl avvägd straffmätning. Det går då att döma ut straff som ligger nära minimum för sådana gärningar som varit av högst tillfällig karaktär och saknat försvårande omständigheter, medan gärningar som har varit av systematisk karaktär och utgjort en mycket allvarlig kränkning och medfört stor fara, kan ge ett kännbart straff på runt fängelse. Maximistraffet ligger med föreslagen straffskala högre än vad som gäller för t.ex. ofredande och olaga hot, vilket avspeglar att upp- maning till självmord utöver en enstaka handling också kan bestå i mycket intensiv eller på annat sätt hänsynslös psykisk påverkan som Utredningens analys, överväganden och förslag Det bör därför finnas möjlighet att bedöma straff- värdet i förhållande till en något vidare straffskala. Vid en kriminalisering av uppmaning till självmord, där straffbar- heten kopplas till särskilda omständigheter som medför en inte obetyd- lig risk för handling, kan det finnas skäl att i vissa fall straffa gärningar som begås även av oaktsamhet. Sådana gärningar skulle då bedömas som mindre allvarliga. Detta talar för en gradindelning mellan brott av normalgraden och ett mindre allvarligt oaktsamhetsbrott. En gärning ska bedömas som mindre allvarlig om gärningspersonen inte insåg att det på grund av särskilda omständigheter fanns en inte obe- tydlig risk för att uppmaningen skulle leda till handling, men han eller hon var oaktsam i förhållande till förekomsten av dessa omständig- heter. Ett exempel nämns ovan under avsnittet om uppsåt, nämligen att någon som utsätts för uppmaning till självmord lider av svår psyk- isk ohälsa, men detta inte är känt för gärningspersonen. Så kan exempelvis vara fallet när någon attackeras av en okänd person via nät- forum eller sociala medier. Det är önskvärt att det i en sådan situation ska vara möjligt att straffa även den som agerar oaktsamt i förhållande till en sådan omständighet. Straffskalan för oaktsamt brott bör stanna vid böter eller fängelse . Uppmaning som lett till dödsfall eller kroppsskada I de fall som en uppmaning eller annan psykisk påverkan har lett till ett självmord eller självmordsförsök bör, om straffbestämmelsen utformas som ett farebrott, detta inte inverka på bedömningen av gärningen enligt den nya straffbestämmelsen. Det som bestraffas enligt denna är ju inte en gärning som resulterar i en viss effekt, utan det avgörande är själva handlingen att uppmana någon till självmord och risken som är förknippad med detta. I stället bör det prövas om dödsfallet eller kroppsskadan kan falla under bestämmelserna om vållande till annans död eller vållande till kroppsskada.