sou · H7B360 · 2019-12-13 00:00:00 — Regleringen i 2 kap. 1 § buffertlagen bör därför kom- pletteras i sådan del. 5.2Kapitalbuffertar för systemviktiga institut Utredarens förslag: Begränsningen till av ett insti- tuts totala riskvägda exponeringsbelopp i fråga om kapitalbuf- ferten på gruppnivå för globalt systemviktiga institut tas bort. Kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut får Finans- inspektionen själv fastställa till högst av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp. En sådan kapitalbuffert får dock fastställas till om full- gjort underrättelsekravet i artikel 131.7 i kapitaltäckningsdirek- tivet och åtgärden godkänts av Europeiska kommissionen i enlig- het med artikel 131.5a i samma direktiv. Den kapitalbuffert för övriga systemviktiga institut som dotterföretag till ett globalt systemviktigt institut eller ett övrigt systemviktigt institut som är ett moderinstitut inom EU, som omfattas av buffert för övriga systemviktiga institut på grupp- nivå, kan förpliktas ha på individuell nivå eller undergruppnivå får inte uppgå till mer än det lägsta av 1.summan av av institutets totala riskvägda expo- neringsbelopp och det högsta av antingen •buffertvärdet för globalt systemviktiga institut, eller •det buffertvärde för övriga systemviktiga institut som gäller för gruppen på gruppnivå, eller av det totala riskvägda exponeringsbeloppet eller den procentsats som har fastställts för gruppen på gruppnivå. Utredarens bedömning: Ändringarna i artikel 131.1 i fråga om vilka som kan vara globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut omfattas av gällande rätt. Behovet av genomförandeåtgärder avseende den nya metoden i artikel 131.2a för identifiering av globalt systemviktiga institut och justeringarna i artikel 131.10 om när ett globalt systemviktigt institut får flyttas till en kategori med ett högre kapitalbuffert- krav, får övervägas inom ramen för befintligt bemyndigande. Innehållet i direktivet: I artikel 131 finns reglering avseende kapi- talbuffertar för systemviktiga institut. I artikel 131.1 görs ändringar i strukturen för uppräkningen av vilka som kan vara globalt system- viktiga institut. Det görs vidare ett tillägg om att ett moderinstitut i en medlemsstat, ett finansiellt moderholdingföretag i en medlems- stat eller ett blandat finansiellt moderholdingföretag i en medlems- stat, vid sidan av de som tidigare angivits, får vara andra system- viktiga institut. Mot bakgrund av den ökade harmoniseringen av tillvägagångssätt för resolution av gränsöverskridande grupper inom bankunionen införs i artikel 131.2a en alternativ metod för identifiering av globala systemviktiga institut. Den alternativa metoden avser att återspegla harmoniseringen utan att påverka de behöriga eller utsedda myn- digheternas behörighet att utöva sin tillsynsbedömning (se skäl 28 i kapitaltäckningsdirektivet). Metoden utgår ifrån den ursprungliga metoden enligt artikel 131.2, men gör det möjligt att ifråga om en grupps gränsöverskridande verksamhet undanta gruppens verksam- heter i deltagande medlemsstater enligt vad som anges i artikel 4 i SRM-förordningen. Varje bedömd enhet ges genom metoden ett kompletterande totalt poängtal som behöriga eller utsedda myndig- heter får använda för att vidta en åtgärd enligt artikel 131.10 c. Den senare bestämmelsen är också ny och innebär att behöriga eller utsedda myndigheter, med beaktande av den gemensamma resolu- tionsmekanismen och på grundval av det kompletterande totala poängtalet enligt artikel 131.2a, får flytta ett globalt systemviktigt institut från en högre till en lägre kategori. Vid den indelning i minst fem underkategorier som ska göras för samtliga globala systemviktiga institut enligt artikel 131.9, ska kravet på kärnprimärkapital vara relevant och inte primärkapital, som i den tidigare svenska språkversionen felaktigt angetts avseende Tier 1 capital. Vad som tidigare angetts om att den högsta underkategorin avseende bufferten för globala systemviktiga institut ska omfattas av en buffert på av det totala riskvägda exponeringsbeloppet har vidare tagits bort. Nivån på kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut enligt artikel 131.5 höjs från . En ny bestämmelse, som ger den behöriga eller utsedda myndigheten möjlighet att kräva att varje annat systemviktigt institut har en buffert på av det totala riskvägda exponeringsbeloppet beräknat i enlighet med artikel 92.3 i tillsynsförordningen, tillkommer vidare i artikel 131.5a. En sådan buffert ska bestå av kärnprimärkapital och får beslutas först efter att kommissionen godkänner det. I artikel 131.8 anges en ny metod för beräkning av den högsta kapitalbuffert för övriga system- viktiga institut som ett institut, som är dotterföretag till ett globalt systemviktigt institut eller till ett moderinstitut inom EES som ska ha en kapitalbuffert för övriga systemviktiga institut, får ha. I artikel 131.3 görs tillägg i fråga om riktlinjer () som ska utfärda och lämplig metod för utformning och kali- brering av buffertvärden för andra systemviktiga institut som ska rapportera till kommissionen. Skälen för utredarens förslag och bedömning: I 5 kap. 1 § buffertlagen anges att ska besluta om vilka insti- tut som på gruppnivå ska ha en kapitalbuffert för globalt system- viktiga institut. Det gäller dock inte för dotterföretag till antingen ett moderinstitut, ett finansiellt moderholdingföretag eller ett blandat finansiellt moderholdingföretag inom EES. Av 5 kap. 3 § framgår vidare att dessutom får besluta att institut på individuell nivå, undergruppsnivå eller gruppnivå ska ha en kapital- buffert för övriga systemviktiga institut. Bestämmelserna genomför artikel 131.1. Då de justeringar som gjorts i den artikeln omfattas av gällande rätt föranleder dessa inte behov av några särskilda åtgärder. Av 5 kap. 2 § framgår att en kapitalbuffert på gruppnivå för globalt systemviktiga institut ska bestå av kärnprimärkapital och att den får uppgå till högst av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp. Eftersom begränsningen av det värde som bufferten högst får uppgå till nu tas bort i artikel 131.9 bör mot- svarande ändring göras i 5 kap. 2 §. Ändringen i artikeln från pri- märkapital till kärnprimärkapital omfattas emellertid redan av gäl- lande rätt och kräver därmed inte några ytterligare åtgärder. I Kommissionens delegerande förordning (EU) nr 1222/2014 av om komplettering av och rådets direktiv /36/EU vad gäller tekniska tillsynsstandarder för specificering av metoden för att identifiera globala systemviktiga institut och för att fastställa underkategorier av globala systemvik- tiga institut fastställs med stöd av artikel 131.18 den metod som ska använda för att identifiera en relevant enhet på gruppnivå som ett globalt systemviktigt institut. I förordningen anges också metoden för att fastställa underkategorier av globala systemviktiga institut och placera sådana institut i dessa under- kategorier utifrån deras systemviktighet. Justeringen i artikel 131.18 om att de tekniska standarderna ska specificera de metoder, och inte bara den metod, som ska identifiera ett globalt systemviktigt institut innebär att förordningen sannolikt även kommer omfatta den nya metod som införts i artikel 131.2a. Förordningen ska tillämpas av direkt. Enligt 10 kap. 1 § buffertlagen får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela före- skrifter om bedömningsgrunder för när ett institut ska utses till glo- balt systemviktigt eller ska flyttas till en högre kategori av globalt systemviktiga institut. Den tillkommande bestämmelsen i arti- kel 131.2a och ändringarna i artikel 131.10 bör omhändertas på mot- svarande sätt och kräver därmed inte några särskilda åtgärder i lag för att genomföra. Av 5 kap. 4 § buffertlagen framgår att kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut ska bestå av kärnprimärkapital och får fast- ställas till högst av institutets totala riskvägda exponer- ingsbelopp. Mot bakgrund av ändringen i artikel 131.5 ska den högsta nivån avseende bufferten som får tillämpas utan anmälan höjas från . Den införda möjligheten i artikel 131.5a att fastställa kapitalbufferten till av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp bör också framgå av lag, liksom att en sådan får fastställas först efter att fullgjort underrättelsekravet i artikel 131.7 i direktivet och åtgärden godkänts av Europeiska kommissionen i enlighet med artikel 131.5a i samma direktiv (angående begreppet ”underrättelsekravet”, se avsnitt 5.3). Det innebär i praktiken att innan en sådan buffert fastställs eller ändras ska underrätta () om det. ESRB ska sedan yttra sig om lämpligheten av en sådan buffert till bland annat kommissionen. Om kommissionen i sin tur bedömer att bufferten är lämplig ska den anta en akt som ger behörighet att anta den föreslagna åtgärden. Artikel 131.8 har genomförts genom bland annat 5 kap. 5 § buffertlagen. Av bestämmelsen framgår att kapitalbufferten för systemviktiga inte får uppgå till mer än det högsta av av institutets totala riskvägda exponerings- belopp beräknat enligt artikel 92.3 i tillsynsförordningen och det buffertvärde som gäller för gruppen på gruppnivå enligt tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut. Då det i direktivet nu anges att kapitalbufferten inte får överstiga det lägsta av två andra värden behöver 5 kap. 5 § ändras. I den del artikel 131 riktar sig till och kommissionen krävs inte heller några nationella genomförandeåtgärder. Utredarens förslag: Kravet på att en systemrisk ska vara struk- turell för att kunna ligga till grund för ett beslut om en system- riskbuffert tas bort. Systemriskbufferten får inte användas för att täcka makrotillsyns- eller systemrisker som redan täcks av ett kapitalkrav enligt tillsynsförordningen, en kontracyklisk kapital- buffert eller en kapitalbuffert för systemviktiga institut. Systemriskbufferten ska uppgå till ett belopp som beräknas enligt föreskrifter som regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer bemyndigas att meddela. Till grund för beräk- ningen ska fastställa ett systemriskbuffert- värde för de exponeringar som är aktuella. Om en exponering om- fattas av flera värden ska dessa läggas ihop till ett kombinerat buf- fertvärde. Att ett systemriskbuffertvärde ska beslutas i enlighet med det förfarande som följer av det kombinerade buffertvärdets om- fattning enligt bestämmelserna i artikel 133.9–12 i kapitaltäcknings- direktivet ska framgå av lag. Kravet på att en systemriskbuffert avseende exponeringar i andra medlemsstater som beslutats ska gälla för institutets alla exponeringar utanför men inom EES, ska inte gälla om systemriskbufferten grundar sig på erkän- nande av ett systemriskbuffertvärde som fastställts i ett annat land inom EES. En systemriskbuffert, som grundar sig på ett erkänt systemriskbuffertvärde, får gälla utöver systemriskbuffer- ten som sätts för systemrisker i om buffertarna avser att täcka olika risker. Om buffertarna avser att täcka samma risker ska endast den högre av dem gälla. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka exponeringar som en systemriskbuffert får gälla. Utredarens bedömning: Behovet av justeringar avseende de principer som ska beaktas vid fastställandet av ett systemrisk- buffertvärde och den information som ska offentliggöra ska övervägas inom ramen för föreskriftsarbete på lägre nivå än lag. Innehållet i direktivet: Avseende systemriskbufferten, som behand- las i artikel 133, görs genomgående justeringar som innebär att buffer- ten kan användas mer sektorsspecifikt. Ett systemriskbuffertvärde ska kunna sättas för en specifik grupp av eller enskilda sektorsspecifika exponeringar för alla institut eller en eller flera grupper av institut, om instituten uppvisar liknande riskprofiler i sin affärsverksamhet (se skäl 24 i kapitaltäckningsdirektivet). I artikel 133.5, som motsva- ras av tidigare artikel 133.8, görs tillägg om vilka sektorexponeringar som en systemriskbuffert får gälla. I artikel 133.2 införs en metod för att beräkna systemriskbufferten, som kravet i tidigare artikel 133.3, om upprätthållande av en systemriskbuffert på för exponeringarna som bufferten avser, tas bort. I fråga om kalibreringen i artikel 133.7, tidigare artikel 133.9, görs ett tillägg om att systemriskbufferten även kan fastställas genom stegvisa justeringar om multiplar av . I artikel 133.10–12 anges det förfarande den behöriga eller den utsedda myndigheten ska tillämpa inför ett beslut om systemrisk- bufferten. Avgörande för om myndigheten ska hämta in ett godkän- nande, yttrande eller rekommendation från relevanta myndigheter är omfattningen på det kombinerade, det vill säga det sammanlagda, systemriskbuffertvärdet för någon grupp eller undergrupp av exponer- ingar som omfattas av en eller flera systemriskbuffertvärden. Under- rättelseskyldigheten i tidigare artikel 133.11–14, som finns i arti- kel 133.9 har i den svenska språkversionen ersatts med att en anmälan ska göras till ESRB, som utan dröjsmål ska vidarebefordra anmälan till övriga relevanta myndigheter. Motsvarande ändring görs avse- ende anmälningar till tillsynsmyndigheter i berörda tredjeländer. Bestämmelserna om de upplysningar som då ska lämnas har också kompletterats. Det läggs vidare till att om institut som omfattas av ett eller flera systemriskbuffertvärden är ett dotterföretag vars moderföretag är etablerat i en annan medlemsstat ska anmälan göras till myndigheterna i den medlemsstaten. Ett tillägg görs också om att anmälan endast behöver ske enligt artikel 133.9 vid beslut som medför en minskning eller ingen förändring jämfört med tidigare fastställda buffertvärden. I artikel 133.11, tidigare artikel 133.14, förtydligas att behöriga och utsedda myndigheter innan ett beslut om ett systemriskbuffert- värde på och ska begära ett yttrande av Europeiska kommissionen. I fråga om förfarandet när ett institut har ett moderföretag etablerat i en annan medlemsstat görs i huvudsak språkliga justeringar. Genom att den tidigare arti- kel 133.13 tas bort och förfarandena i artikel 133.11 och 133.12 ska gälla för exponeringar både inom och utanför EES görs inte längre någon skillnad avseende det förfarande som ska tillämpa när systemriskbuffertvärden fastställs för exponeringar inom respektive utanför EES. De tidsfrister som myndigheterna har att beakta i samband med ett beslut om systemriskbufferten justeras i viss mån. Förtydliganden har gjorts om att en systemriskbuffert endast får användas avseende makrotillsynsrisker eller systemrisker som inte redan omfattas av tillsynsförordningen, en kontracyklisk kapitalbuf- fert eller kapitalbuffert för systemviktiga institut. Skrivningarna i artikel 133.1, om att det ska röra sig om långsiktiga och strukturella systemrisker, har dock tagits bort. Även skrivningen i tidigare arti- kel 133.3, nuvarande artikel 133.4, om att den behöriga eller utsedda myndigheten får kräva att institutet upprätthåller systemriskbuf- ferten på såväl individuell nivå som på gruppnivå tas bort. görs ett tillägg i samma punkt om att kravet på institut att upprätt- hålla en systemriskbuffert på individuell nivå, gruppnivå och under- gruppsnivå, ska gälla beroende på vad som är tillämpligt. Vissa tillägg görs i förhållande till tidigare artikel 133.16 avseende den information som behöriga eller utsedda myndigheter enligt arti- kel 133.13 ska offentliggöra. Förutom språkliga justeringar görs tillägg i artikel 133.15, tidigare artikel 133.18, om att skyldigheten att, avseende exponeringar i andra medlemsstater, fastställa samma systemriskbuffert för alla exponeringar inom unionen inte ska gälla om bufferten fastställs i syfte att erkänna det systemriskbuffertvärde som fastställts av en annan medlemsstat. I fråga om erkännande av ett systemriskbuffertvärde tillkommer, genom artikel 134.4, en ny bestämmelse. Den anger att om en med- lemsstat erkänner ett systemriskbuffertvärde för nationellt auktori- serade institut får denna systemriskbuffert vara kumulativ med den systemriskbuffert som gäller i enlighet med artikel 133 förutsatt att olika risker hanteras genom buffertarna. Om buffertarna hanterar samma risker ska endast den högre av buffertarna gälla. Skälen för utredarens förslag och bedömning: Av 4 kap. 1 § buffertlagen framgår att en systemriskbuffert får beslutas i syfte att motverka en strukturell systemrisk som kan medföra allvarliga kon- sekvenser för stabiliteten i det finansiella systemet och den reala ekonomin i . Med hänvisning till att artikel 133.1 inte längre ställer krav på att systemriskerna ska vara strukturella bör motsva- rande justering göras i 4 kap. 1 §. Ett tillägg bör också göras om att systemriskbufferten inte får användas för att täcka makrotillsyns- eller systemrisker som redan täcks av ett kapitalkrav enligt tillsyns- förordningen, en kontracyklisk kapitalbuffert eller en kapitalbuffert för systemviktiga institut. Eftersom det i 4 kap. 1 § redan anges att bufferten kan gälla alla eller vissa av ett instituts exponeringar behöver det inte vidtas några särskilda genomförandeåtgärder för att genomföra direktivets tillägg i sådan del. De tillägg som görs i artikel 133.5 avseende vilka expo- neringar som en systemriskbuffert får gälla är vidare med hänsyn till dess detaljerade art lämpliga att genomföra genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i sådant avseende bör därför lämnas. Även metoden för beräkning av systemriskbufferten i arti- kel 133.2 är, mot bakgrund av dess tekniska karaktär, inte lämplig att tas in i lag. I stället bör regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer få meddela föreskrifter i sådan del. Metoden ska enligt 133.4 användas som utgångspunkt vid fastställandet av en systemriskbuffert. En justering bör därför göras i 4 kap. 2 § buffert- lagen, som anger att systemriskbufferten ska uppgå till av institutets riskvägda exponeringsbelopp baserat på de exponeringar som systemriskbufferten ska tillämpas på. Då metoden i artikel 133.2 grundar sig på att fastställt ett systemriskbuffertvärde för exponeringar som omfattas av en systemriskbuffert bör det finnas en bestämmelse av vilken det fram- går att ska fastställa ett systemriskbuffertvärde för de exponeringar som är aktuella. Vid beslut om ett system- riskbuffertvärde är det kombinerade buffertvärdet, det vill säga det sammanlagda värdet av de systemriskbuffertvärden som en expo- nering omfattas av, som är relevant. Vad som omfattas av detta värde bör därför också framgå. Ändringarna i artikel 133.3 innebär dock inte någon ändring i sak och kräver därför inte några åtgärder för att genomföra. Bestäm- melserna i artikel 133.7 och 133.8, om de principer som ska beaktas vid fastställandet av ett systemriskbuffertvärde, har tidigare bedömts lämpliga att genomföra genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Det är också lämpligt att på motsvarande nivå, med stöd av bemyn- digandet i 10 kap. 1 § 2, överväga om ändringarna i dessa artiklar medför behov av justeringar i gällande rätt. I 4 kap. 3–6 §§ buffertlagen finns bestämmelser som i viss ut- sträckning inskränker beslutanderätt i fråga om bufferten. I 3 § behandlas exponeringar inom och utanför EES medan 4–6 §§ behandlar exponeringar utanför men inom EES. Uppdelningen grundar sig på att direktivet tidigare angav olika för- farandesätt beroende på om den geografiska tillhörigheten hos expo- neringen. Motsvarande uppdelning görs emellertid inte längre i direk- tivet. Det bör därför i stället finnas en gemensam bestämmelse som reglerar förfarandet för beslut oavsett om de grundar sig på nationella exponeringar, exponeringar i förhållande till andra medlemsstater eller i förhållande till tredjeland. Av en sådan bestämmelse bör det framgå att förfarandena enligt artikel 133.9–12 ska tillämpas. En systemriskbuffert kan gälla för alla exponeringar i den med- lemsstat där den fastställs, andra medlemsstater eller tredjeländer. En systemriskbuffert kan också gälla för vissa sektorsspecifika expo- neringar, det vill säga exponeringskategorier eller undergrupper därav, och i andra medlemsstater när det avser ett erkänt buffertvärde. För att en systemriskbuffert ska kunna beräknas för en exponering behö- ver besluta om ett systemriskbuffertvärde för exponeringen. Eftersom en sektorsspecifik exponering är en del av alla exponeringar kommer bufferten för en sektorsspecifik exponering att omfattas av det värde som fastställs för alla exponeringar och det värde som fastställs för den sektorsspecifika exponeringen, om ett sådant också fastställs. Dessa värden ska, som framgår ovan, läggas ihop till ett kombinerat systemriskbuffertvärde. Beroende på systemriskbuffertvärdets omfattning ställs i arti- kel 133.9–12 krav på att vidta åtgärder i samband med ett beslut. Bestämmelserna utgår ifrån att behöriga myndigheter innan de fattar ett beslut om ett systemriskbuffertvärde ska anmäla det till de europeiska myndigheterna. Motsvarande bestämmelse i ur- sprungsdirektivet angav emellertid att myndigheterna skulle underrätta de europeiska myndigheterna. Begreppet har dock inte ändrats i den engelska språkversionen. Eftersom det inte heller i övrigt finns anled- ning att anta att någon ändring i sak varit avsedd bör skyldigheten även fortsatt i buffertlagen anges som underrättelsekravet. Om ett kombinerat systemriskbuffertvärde inte är mer än 3 pro- cent behöver endast underrätta ESRB att inspek- tionen ska fatta ett beslut om att fastställa eller ändra ett systemrisk- buffertvärde. Om en exponering endast omfattas av ett systemrisk- buffertvärde är det värdet relevant i sammanhanget. Vid ett kombi- nerat systemriskbuffertvärde om men högst ska i samband med en sådan under- rättelse begära ett yttrande av Europeiska kommissionen. Om det aktuella institutets moderföretag är etablerat i en annan medlemsstat ska även begära en rekommendation från kom- missionen och ESRB. Om systemriskbuffertvärdet är mer än 5 pro- cent för någon exponering ska dock begära ett godkännande från Europeiska kommissionen. Förfarandet, liksom de tröskelvärden som ska gälla och vad dessa ska omfatta, bör framgå av lag. Det förhållandet att ett systemriskbuffertvärde som inspek- tionen har erkänt inte ska räknas med vid ett systemriskbuffertvärde om högst bör också framgå av lag, liksom att förfarandet enligt artikel 133.11 och 133.12 inte ska tillämpas om buffertvärdet inte höjs i förhållande till tidigare fastställt värde. Det bör i 4 kap. 5 § uttryckligen anges att bestämmelsen, om att en beslutad buffertnivå ska gälla för institutets alla exponeringar utanför men inom EES, avser systemriskbuffert som beslu- tats avseende exponeringar i andra medlemsstater. Det bör vidare framgå att det dock inte gäller om bufferten beslutats enligt 7 §, det vill säga när bufferten grundar sig på ett systemriskbuffertvärde som fastställts i ett annat land och som erkänt. I 3 § förordningen om särskild tillsyn och kapitalbuffertar anges att på sin webbplats ska tillhandahålla den infor- mation som ska offentliggöras enligt artikel 133.16, vilken nu mot- svarar artikel 133.13. Behovet av justering i sådan del bör därmed övervägas på förordningsnivå. Av 4 kap. 7 § framgår att om erkänt ett systemriskbuffertvärde som fastställts i ett annat land inom EES, får inspektionen besluta att institutet med exponeringar i det landet för dessa exponeringar ska ha en systemriskbuffert motsvarande den som fastställts i det landet. Mot bakgrund av tillägget i artikel 134.4 bör det av bestämmelsen även framgå att en systemriskbuffert, som grundar sig på ett erkänt systemriskbuffertvärde, får gälla utöver, det vill säga tillsammans med, systemriskbufferten som sätts för system- Buffertarna får dock endast adderas om de avser att täcka olika risker. Om buffertarna avser att täcka samma risker ska endast den högre av dem gälla.