prot · H60970 · 2019-03-29 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. Förste vice talmannen meddelade att (C) avsagt sig uppdraget som ledamot i utrikesutskottet, att (C) avsagt sig uppdraget som suppleant i utrikesutskottet, att (C) avsagt sig uppdraget som suppleant i socialförsäkringsutskottet och att (C) avsagt sig uppdraget som suppleant i kulturutskottet. Kammaren biföll dessa avsägelser. § 3 Anmälan om kompletteringsval Förste vice talmannen meddelade att riksdagsgrupp anmält som ledamot i utrikesutskottet, som suppleant i socialförsäkringsutskottet och som suppleant i kulturutskottet samt att riksdagsgrupp anmält som ledamot i utbildningsutskottet. Förste vice talmannen förklarade valda till Förste vice talmannen förklarade vald till § 4 Anmälan om granskningsrapport Förste vice talmannen anmälde att följande granskningsrapport hade kommit in från och överlämnats till kulturutskottet: RiR 2019:10 Konsten att styra – regeringens styrning av kulturområdets institutioner § 5 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2018/19:3045 och 3046 till skatteutskottet 2018/19:3042, 3043 och 3048 till civilutskottet 2018/19:3047 till finansutskottet 2018/19:3044 och 3049 till justitieutskottet § 6 Svar på interpellation 2018/19:76 om fastighetsägarnas ansvar för gaturenhållning 1 Miljö- och klimatminister (MP): har frågat finansmarknads- och bostadsministern om han anser att det finns anledning att se över kommunernas möjlighet att föra över underhållsansvaret för gångbanor till småhusägare, och i så fall hur. Vidare frågar om finansmarknads- och bostadsministern tror att trafiksäkerheten och risken för halkolyckor påverkas om kommuner låter överföra underhållsansvaret för gångbanor till småhusägare, om det är en lämplig ordning att småhusägare kan bli skadeståndsansvariga för halkolyckor på kommunens gångbanor och om det finns anledning att göra det tydligare i lagstiftningen att infarterna till småhusfastigheter inte får plogas igen. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill börja med att säga att jag delar oro för de negativa konsekvenser som enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och uppstår till följd av bristande snöröjning. Ansvaret för snöröjningen ligger i första hand på kommunerna. Som beskriver har kommunen enligt en särskild lag möjlighet att lägga ansvaret för skötseln av gångbanan och andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtrafiken på fastighetsägaren. Möjligheten att lägga ansvaret på fastighetsägaren hänger samman med de ändringar som gjordes i regelverket 1958, då framför allt kommuner motsatte sig en kommunalisering av ansvaret på grund av risken för ökade kostnader. Hur renhållningen bör ordnas har alltså överlåtits till kommunerna att bestämma, utifrån olika lokala överväganden. Kommunerna har valt att göra på olika sätt, och som lagen nu är utformad ges de den möjligheten. På de platser där kommunen enligt lagstiftningen är ansvarig för snöröjningen är det således kommunernas uppgift, och inte min, att bedöma hur snöröjningen ska utföras. I detta ligger att kommunerna får överväga om snöröjningen på gångbanor kan utföras av berörda fastighetsägare. Jag delar dock farhågor om att dåligt utförd snöröjning kan leda till äventyrad trafiksäkerhet och bristande framkomlighet. Lagen om gaturenhållning och skyltning innehåller bestämmelser på en rad olika områden. har uppmärksammat regeringen på att det finns ett behov av att se över lagen, framför allt utifrån renhållningsbestämmelserna. Kommunens renhållningsåtgärder ska ske så att det inte uppstår olägenheter för människors hälsa, och krav på trevnad, framkomlighet och trafiksäkerhet ska uppfyllas. föreslår att kommunernas ansvar ska utökas, så att skador på växt- och djurliv undviks i skälig utsträckning. förslag till ändring av lagen syftar därutöver till att tydliggöra kommunens ansvar för renhållning och ställa högre krav på den renhållning som kommunen ska utföra. konstaterar vidare att lagen är ålderdomligt utformad. Frågan bereds inom men med fokus på att lösa ansvarsfrågan gällande nedskräpning. 2 (M): Tack, statsrådet, för svaret! står vi här i och debatterar denna fråga. Jag vill påminna statsrådet och fru talmannen om att det är snöstorm uppe i Norr- och och i stora delar av . Vi kan till exempel i tidningen läsa om , som var ute och skottade, ramlade och bröt lårbenshalsen och räddades av, som han säger, ”två ” som upptäckte honom där han låg. Detta är alltså ett reellt samhällsproblem som jag tror att vi måste lösa. Precis som statsrådet säger i svaret har kommuner rätt att överföra mycket av ansvaret för skötseln av gångbanor på småhusägare. Att jag skrev denna interpellation berodde på att jag läste en förstasida i som jag studsade till för. Där stod precis detta: Risken för hjärtinfarkt ökar på grund av att många småhusägare går ut och skottar. Jag började läsa på om detta. I nämndes en rapport från organisationen . Den är väldigt bra, och jag rekommenderar alla att läsa den; den finns på Villaägarnas hemsida. Det är av kommuner som låter småhusägarna skotta kommunens gångbanor. Enligt rapporten togs frågan först upp ordningsstadga. Den lagstiftningen hade i sin tur sin grund i att man tyckte att det var rimligt att fastighetsägarna skottade eller höll rent utanför på trottoaren. är det inte 1868 längre, utan det är 2019. Då måste man naturligtvis fundera på om det är rimligt och kostnadseffektivt att småhusägare och fastighetsägare ska skotta kommunens trottoarer, som det ju handlar om. Inför denna interpellationsdebatt råkade jag prata med någon som bor i i . Det visade sig att de hade grannar, ett äldre par, där kommunen kom och snöröjde. Man lade snön på trottoaren runt fastigheten. Det gick väl bra så länge den äldre mannen hade möjlighet att skotta trottoaren. Men mannen dör, och då är det plötsligt den äldre änkan som ska ta hand om snön som kommer från kommunens snöröjning. Änkan kunde inte göra detta utan fick i sin tur leja en entreprenör som snöröjde kommunens trottoar. Jag tror att de allra flesta förstår att det är orimligt att det i är fastighetsägare som ska plocka skräp, kratta löv och rensa ogräs på kommunens mark. I rapporten från Villaägarna har man frågat villaägare och fastighetsägare vad de tycker. Av dem som bor vid kommunala gator och har infarter som kan plogas igen anser att det är kommunens ansvar. Det finns alltså ett starkt folkligt stöd bland fastighetsägarna för att förändra lagstiftningen så att det är en entreprenör, ett företag eller kommunen själv som sköter detta, i stället för att 100 fastighetsägare längs en väg ska hitta lösningar som passar. Jag hörde i svaret att statsrådet håller med om problembilden och om att det finns många risker med detta. Men jag kunde inte utläsa av svaret om regeringen avser att vidta några åtgärder eller ta några initiativ på detta område. Om man vill göra det är det relativt enkelt att helt enkelt flytta ansvaret till kommunerna. 3 Miljö- och klimatminister (MP): Jag tycker på riktigt att denna fråga är viktig. Det exempel som lyfter fram från kring halkolyckor och äldre människor som kan få riktigt stora problem i samband med stora snöfall och halka är något som vi behöver ta på största allvar. Vi måste naturligtvis från samhällets sida försöka se till att man undviker halkolyckor och fallolyckor när de går att undvika. Vi har ett omfattande kommunalt självstyre. Och denna lagstiftning uppdaterades, som sagt, . har snöröjningen fortsatt varit kommunens ansvar. Det är inte så att kommunerna på något sätt tvingas att lägga över ansvaret på småhusägare eller fastighetsägare, utan här finns en möjlighet. Den möjligheten måste också kopplas samman med att vårt land är väldigt avlångt och har väldigt olika förutsättningar och olika väderförhållanden, precis som påpekade alldeles . Det är väldigt stor skillnad på , tät bebyggelse, norra , glesbygd och inland. Det finns alltså en möjlighet för kommunerna att överlåta ansvaret. Det är någonting som inte har ifrågasatts , utan detta är det förhållande som har funnits sedan många regeringar tillbaka. Detta bör rimligtvis vara en fråga på nivå. Jag tänker på när man väljer vilka som ska styra i kommunen. Man kan också välja att lyfta fram detta som en kommunalpolitisk fråga som olika partier kan ha olika ingångar i. Det handlar om vilket ansvar kommunen ska ha för snöröjningen i olika områden i kommunen. Jag har inte fått bekräftat att det är av kommunerna som gör detta. Men det finns många kommuner där det finns stora möjligheter att ansöka om befrielse från detta ansvar. Och kommunerna har alla möjligheter att se över och ta tillbaka sina beslut eller det delegerade ansvaret till vissa fastighetsägare. Vi kommer, som sagt, att titta över lagstiftningen utifrån påpekanden om att det i renhållningsdelen inte finns någon hänsyn till djur och natur utan bara till människors hälsa och trevnad. Vi behöver titta över den av den anledningen. I övrigt tycker jag att kommunerna bör ta ett ansvar och se vilka möjligheter som kommunens invånare har att ta detta ansvar. Den debatten bör man rimligtvis ta på nivå. 4 (M): Ja, jag är en stor vän av kommunalt självstyre, och jag är säker på att vi delar den uppfattningen. I vissa frågor kan dock inte regeringen frånsäga sig ansvaret när man ser att det fungerar olika över landet. Det finns en mängd olika orsaker till att man kanske inte kan skotta kommunens trottoar – det kan handla om ålder, sjukdom eller att man åker på semester. Det innebär att halkbekämpningen blir väldigt olika, till och med på samma gata. I den rapport från MSB som jag hänvisar till i interpellationen kan man se att väldigt många halkolyckor och fallolyckor beror på dålig snöröjning och halkbekämpning. I och med det blir det ett allmännyttigt intresse av att detta ska fungera. Och i den rapport som kom 2015 står det klart och tydligt: Att prioritera gång- och cykelbanor vid vinterväghållning verkar vara fördelaktigt både med avseende på skadereducering och med avseende på kostnader för vård- och sjukskrivningar på grund av skador från halkolyckor. Det är just därför som man kanske måste förändra och förtydliga den här lagen. Sedan finns det ett annat problem – det handlar egentligen om samma lagstiftning. När kommunen snöröjer sin väg kan det bli en väldigt hög plogvall. Jag såg att det var snörekord i ; det har inte snöat så mycket där . Då blir det väldigt mycket snö. Jag såg själv en bild på Facebook. En kvinna lade upp en bild från och sa: Hur ska jag kunna ta mig ut för att komma till mitt jobb när kommunen har lagt en halvmeter snö i en snövall? Förmodligen får kommunen inte göra detta, men det är en väldigt otydlig lagstiftning i fråga om hur kommunen har på sig att ta bort den plogvall som man har gjort. Det finns modern teknik och moderna plogblad – och det handlar om kompetens hos snöröjaren – som gör att man inte behöver lägga upp plogvall. Jag tror att det finns anledning för regeringen att titta på detta. Vilket ansvar har kommunerna för att infarter till småhusfastigheter inte ska plogas igen? Det är samma sak här. Även om jag är frisk och mitt i livet blir det ett problem när jag ska till jobbet om någon lägger upp en plogvall som är en halvmeter hög. För änkan som ska ta sig med bilen till affären blir det ett reellt problem. Jag har personlig erfarenhet av att det när någon med rullstol ska försöka ta sig ut från småhusfastigheten blir ett reellt problem. Här finns det alltså behov av ett förtydligande i lagstiftningen. Jag tycker att statsrådet gör det lite för enkelt för sig genom att säga att man inte vill ta några initiativ. Man säger att det är en fråga. Lagstiftningen är precis som statsrådet sa nationell. Den härrör från en lagstiftning , ordningsstadga, och den blev uppdaterad . Det finns också en samhällsnytta. Vad är samhällsnyttan av att vi löser saker gemensamt? Det är naturligtvis effektivare att en traktor tar trottoaren på en väg än att hundra olika fastighetsägare ska hitta sin lösning på varje bit av trottoaren. Jag vet att miljöministern är engagerad i miljöfrågor. Det kanske är mycket mer effektivt att vi löser saker tillsammans, till exempel att vi plogar en trottoar med en traktor som kanske till och med är eldriven, än att hundra fastighetsägare ska anlita hundra olika företag, eller hur man nu ska lösa det om man gör det själv. Här är det verkligen en gemensamhetsnytta. Jag tycker att det är bra att ni ska uppdatera lagstiftningen, och när ni nu ska uppdatera den skulle ni också kunna ta med denna fråga i beredningen och utredningen. 5 Miljö- och klimatminister (MP): Vi diskuterar nu den här frågan. Det är klart att vi delar bilden av att vi ska göra så effektiva lösningar som möjligt och så miljömässigt effektiva och bra lösningar som möjligt. tror jag att vi inser att det är viktigt att människor kan påverka sin lokala miljö och sitt lokala samfund och samhälle genom de kommunala valen. Detta med plogvallar och hur kommunen sköter snöröjning är ett utmärkt exempel på en lokal demokratisk fråga som borde kunna engagera medborgarna. Olika partier borde också kunna gå till val med olika lösningar. Det är ingenting i lagstiftningen som tvingar kommunerna att lägga över ansvaret på fastighetsägarna, men det finns en möjlighet att göra det. Jag tänker på hur olika förutsättningarna ser ut runt om i vårt mycket avlånga land. Det finns naturligtvis kommuner som skulle ha väldigt svårt att tillhandahålla en väldigt precis snöröjning ute i glesbygden. Det är väl skälet till att denna möjlighet finns. Men, som sagt, det är en möjlighet. Det är på inget sätt ett tvång. Kommunerna kan ta tillbaka ansvaret till sig själva, och i många fall bör de göra så. När det gäller fallolyckor delar jag verkligen bilden av att det handlar både om mänskligt lidande och om stora kostnader för samhället. Jag kan konstatera att många kommuner av den anledningen prioriterar att snöröja gång- och cykelbanor framför vägbanorna i övrigt. Här finns naturligtvis möjlighet att påverka hur arbetet utförs. går vi in i ett klimat med mer extrema väderhändelser, våldsamma snöfall och liknande. Vid en bedömning av huruvida en fastighetsägare verkligen har ett ansvar för framkomligheten vid ett hastigt snöfall är det inte nödvändigtvis så att man ska finnas till hands i alla dessa eventualiteter. Det är en bedömningsfråga. Det går ju också att ansöka hos kommunen om befrielse från detta ansvar. Där bör också kommunen ha ett intresse av att befria de äldre. 6 (M): Jag ska korrigera siffran. Det är alltså av småhusägarna som anser att kommunen ska ansvara för snöröjningen, och anser att kommunen inte ska kunna ploga igen uppfarten. Det finns alltså ett starkt folkligt stöd för att förändra lagstiftningen. Det verkar ändå som att vi är överens om att snöröjning är viktigt. Det verkar som att vi är överens om att inte ska ramla när han röjer kommunens mark, bryta lårbenshalsen och frysa i . Han blev räddad av två , som han själv uttrycker det i Norran . När man ändå ser över den lagstiftning som berör detta område, vore det rimligt om regeringen fråntog småhusägarna ansvaret för att underhålla och sköta kommunernas mark. Men det är inte vad det handlar om. Ingen tycker att det är orimligt att man sköter sin egen fastighet. Det är fullt rimligt. Men här finns ett lagkrav på att sköta kommunernas trottoarer och vägar. Det är inte effektivt att hundra olika fastighetsägare efter en väg ska hantera sin trottoarkant, utan det här är naturligtvis en samhällelig fråga där man ska hitta effektiva miljövänliga lösningar där man gör saker tillsammans. Om det inte vore så att en så pass stor andel av kommunerna låter småhusägarna skotta deras gångbanor – mer än hälften, – blir det ändå en fråga för riksdag och regering att hantera. Det här är inte ett stort problem i glesbygden – jag tror inte att någon som bor i en inlandsby tycker att man ska komma dit och skotta trottoaren – utan det här är ett problem som främst finns i de större städerna. 7 Miljö- och klimatminister (MP): Jag tror att satte fingret exakt på problemet i den allra sista meningen. Om det ska ges som ett allmänt ansvar för kommunerna att ta hand om all snöröjning i hela finns det inte möjlighet för kommunerna att överlåta ansvaret till fastighetsägare i glesbygd i de fall där kommunen helt enkelt inte har kapacitet att nå ut överallt. Det är vad lagstiftningen ger möjlighet till. Det är på intet sätt så att allt ansvar ligger hos fastighetsägarna i hela , utan det finns en möjlighet i lagstiftningen att göra detta. Frågan är hur lämpligt det är att detaljstyra kommunerna exakt i hur snöröjningen ska utföras. Jag delar övertygelse om att kommunerna ska ha ett självstyre, och jag anser att det är en viktig fråga lokalt att ställa krav på de partier som styr kommunerna att se över frågan i de fall det är ett problem. Frågan är viktig. Vi kan få återkomma till frågan om kommunerna inte tar sitt ansvar, men det utgår jag från att de gör. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 7 Svar på interpellation 2018/19:138 om sexualbrottsutredningar 8 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att säkerställa att och åtgärdar de påtalade bristerna i handläggningen av sexualbrott. Hon har också frågat hur jag avser att säkerställa rättssäkerheten och likvärdigheten mellan olika geografiska områden för sexualbrott. Det är viktigt att rättsväsendet gör sitt yttersta för att utreda anmälda våldtäkter och andra sexualbrott. Att och har gjort en gemensam tillsyn över handläggningen av våld i nära relation och sexualbrott är positivt. Syftet med tillsynen har varit att se om det finns systematiska brister i arbetet som behöver åtgärdas. En slutsats som myndigheterna drar är att de åklagarkamrar och polisområden som i större utsträckning följer det metodstöd som finns också har högre lagföring. Detta indikerar att fortsatta åtgärder behöver vidtas i myndigheterna för att säkerställa att de riktlinjer som finns för arbetet också följs i praktiken. Regeringen har genom återrapporteringskrav eller uppdrag i och regleringsbrev ålagt myndigheterna att redovisa hur man arbetar för att utveckla och förankra arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkt och andra sexualbrott. Även i regleringsbreven , som ändrades genom regeringsbeslut , finns ett uppdrag till myndigheterna att lägga särskild uppmärksamhet vid att analysera och beskriva utvecklingen gällande utredningar av bland annat sexualbrott. För att få bättre kunskap om brottsutvecklingen och rättsväsendets arbete har regeringen dessutom gett , Brå, två uppdrag gällande sexualbrott, som ska redovisas . Det ena uppdraget handlar om att belysa orsakerna till ökningarna av anmälda och självrapporterade sexualbrott . I det andra uppdraget ska Brå belysa rättsväsendets hantering av våldtäktsbrott från anmälan till dom. Brå ska bland annat identifiera svårigheter och framgångsfaktorer i utrednings- och lagföringsarbetet samt ge förslag på hur rättsväsendets hantering av våldtäktsbrott ska kunna förbättras. Utredningar om sexualbrott är en viktig fråga för regeringen. Jag kommer därför att följa den här frågan noga. Vid behov är jag inte främmande för att vidta ytterligare åtgärder. 9 (C): Tack för svar, och tack för möjligheten att få höra hur statsrådet tänker agera för att gå från att konstatera brister som har varit kända till att rutiner följs och att dessa ärenden prioriteras. Det är inte bara rapporten i nära relationer och sexualbrott mot vuxna som påtalar problemen med långa handläggningstider och få fällande domar. Även expertgrupp Grevio publicerade en rapport med uppmaningen till att vidta åtgärder inom rättsväsendet för att säkerställa en effektiv handläggning och utredning av brott mot kvinnor. De pekar också på att bristerna påverkat förtroendet för rättsväsendet. Förtroendet för rättsväsendet är ett grundfundament i en rättsstat och en demokrati. har tystnaden brutits, och allt fler talar öppet om problemen och om vilka normer och värderingar som ligger bakom sexuella övergrepp och våld i nära relationer. Det är positivt att skamkänslorna minskar och att det inte ska vara fråga om de utsattas skuld. Metoo var och är en revolution och en avgörande öppning för att lägga skulden där den hör hemma – hos förövaren. Kvinnor i alla åldrar ringer till Kvinnofridslinjen för att berätta om övergrepp. De söker hjälp inom hälso- och sjukvården, de vänder sig till lokala brottsofferjourer och de anmäler till polisen. Men de får då inte mötas av för långa handläggningstider och så få fällande domar. Var femte kvinna i och var tjugonde man har i sitt liv utsatts för allvarligt sexuellt våld. Det visar studien och hälsa – En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa. Studien presenterades av Nationellt centrum för kvinnofrid, NCK, . I undersökningen framkommer en tydlig koppling mellan utsatthet för våld och psykisk och fysisk ohälsa – inte bara direkt vid våldstillfället utan även i livet. Två poliser rycker ut efter larmsamtal till SOS Alarm mitt under pågående våldtäkt. Mannen grips på brottsplatsen, och kvinnan genomgår läkarundersökningar som visar tydliga skador. Mannen häktas inte och frias . Kvinnan åtalas i stället för ringa narkotikabrott. Ett av alla fall. I en kartläggning bedömer att var fjärde kvinna är utsatt för brott i en nära relation. Av de drygt 5 miljoner kvinnor som lever i innebär det ofattbara 1 250 000 kvinnor som i livet kommer att vara utsatta – i hemmet, av någon som säger att den älskar henne, på en plats och i en relation där hon trodde att hon var trygg. Merparten av dessa anmäler inte, för vem bryr sig? släpptes dokumentären om . En fantastisk artist som med sin röst och sin livsglädje underhållit och skänkt så många människor glädje och tröst, men också en människa med ett levnadsöde som delas av så många. Pojkvän blir förövare. Hårda ord blir till hot, hot blir till slag och slag blir till skador på både kropp och själ. Livet blir till ett helvete, helt enkelt. Ännu ett av alla fall. I finns tusentals och åter tusentals som delar dessa erfarenheter, som lever med minnen av övergrepp eller som fortfarande lever mitt i det inferno som livet blir när någon nära begår dessa övergrepp. och berättelser är deras berättelser. Vi är inte en domstol; vi ska inte döma här i denna kammare. Men deras berättelser är inte bara deras. Det är tusentals och åter tusentals kvinnors berättelser. Det är lovvärda förslag i statsrådets svar: göra sitt yttersta, systematiken brister, det behövs åtgärder, återrapporteringskrav, särskilt uppmärksamma, belysa orsaker, identifiera skiljelinjer. Men gör det någon skillnad? Min fråga till statsrådet är: På vilket sätt kommer detta att göra skillnad för kvinnorna som lever med konsekvenserna av dessa övergrepp resten av livet? 10 Statsrådet (S): Tack, , för en mycket viktig interpellation! När den skrevs var den aktuell. när vi debatterar den är den ännu mer aktuell. Jag har själv sett filmen om och berättelsen om vad hon utsattes för men också om hennes familjs fortsatta kamp med det som hände. En otroligt stark berättelse om vad det innebär för en människa att utsättas för detta i en nära relation, hur det bryter ned men också hur farligt det kan vara. Det tragiska är att vi lever i ett samhälle och där fortfarande det farligaste som finns för män är att på något sätt engagera sig i en kriminell organisation, medan det farligaste som finns för kvinnor är att leva ihop med en våldsam man. Det är det absolut farligaste som kvinnor kan göra. Många kvinnor fastnar i en miljö som är riktigt farlig för dem, och det blir en tystnadskultur – man vill inte anmäla, man känner eget ansvar för att det har gått så långt eller man på något sätt har godkänt beteenden tidigare.