prot · H60998 · 2019-06-03 00:00:00 — Jag kan säga att om människor som deltog i nazisternas fruktansvärda dåd av någon anledning började söka sig till hade jag ställt precis samma fråga. Jag tycker inte att ska vara en för mördare, oavsett av vilka skäl som de ägnar sig åt sådana brott. Jag tycker att vi ska straffa dem, och jag tycker inte att vi ska betala ut försörjningsstöd till dem eller på andra sätt underlätta för dem att leva här. Någonting som jag har tänkt på är alla de människor som har flytt från Islamiska staten, oskyldiga människor som har fått sina liv fullständigt sönderslagna. De har kanske tagit sig till exempel till , bor här och tvingas nu springa på sina egna familjemedlemmars mördare på gatorna. När de går ned för att handla mat i centrum kanske de springer på representanter för Islamiska staten, människor som de vet har försökt mörda dem och deras familjer. Dessa människor har kanske i vissa fall skaffat sig ett arbete här – de har kanske startat en firma här – och ska nu betala skatt som ska gå till att försörja dem som har försökt mörda dem och deras familjer. Vad har socialministern att säga till alla de kristna människor – syrier, assyrier, syrianer – som befinner sig i och som naturligtvis upplever detta som en oerhörd kränkning? 47 Socialminister (S): har ställt frågan om ministern och regeringen kan tänka sig att föreslå förändringar i reglerna för försörjningsstöd, så att kommuner ges lagstöd för att neka bidrag till IS-terrorister. Jag har försökt svara på den frågan i mitt interpellationssvar, och jag ska fortsätta att försöka förklara hur regeringen och riksdag så här långt har sett på socialtjänstlagen. Men det känns som om för in väldigt många andra perspektiv. Det är klart att vi måste se till att vi har de verktyg som krävs för att människor som begår brott och utför handlingar som inte är acceptabla, som inte är tillåtna och som är kriminella kan straffas för det. Det är också därför som justitieministern har arbetat med en lagstiftning som ska förbjuda inte bara terrorbrott utan också samröre med terrorister. tror jag att säkert känner till mer än jag om han följer frågan så nära när det gäller hur läget är i den processen, eftersom det första förslaget inte var möjligt att genomföra. Men vi ger oss inte på den punkten, eftersom det är mycket viktigt att den som begår kriminella handlingar straffas för det. Det gäller även personer som begår förfärliga brott i . Också dessa människor kommer förr eller senare ut på gatorna. Vad händer när de behöver möta offer eller andra? Vi måste förstås se till att vi ger ett skydd till alla de människor som i så fall behöver det. Därför blir jag så bekymrad över det förhållningssätt som , och ganska många moderater runt om i landet har när de säger att man ska neka någon som man själv bedömer vara så kallad IS-terrorist – det vill säga någon som har åkt till och stridit på IS sida – försörjningsstöd. Jag tycker att det är mycket problematiskt att tala om vad dessa personer då skulle göra. Jag tycker att det är bättre att känner till dem om de nu har tagit sig tillbaka till . hjälper inte någon som har trotsat UD:s starkaste rekommendationer, åkt till och stridit med IS. hjälper inte någon av dem tillbaka. Men om de kommer tillbaka till någon kommun och om de har ett svenskt medborgarskap då är det att föredra att känner till dem. När människor undrar vart de egentligen har tagit vägen ska vi ha koll på det. Säkerhetspolisen ska veta var dessa personer befinner sig. Så är fallet , och så vill jag att det ska fortsätta att vara. Vi ska inte tvinga dessa personer att gå under jorden och kanske planera nya terrordåd. Hur ser på den saken? Det var intressant när vi återvände till frågan om försörjningsstöd. Min uppfattning som socialminister kvarstår, och såvitt jag vet finns det ingen i riksdag som står upp för att bara de som tycker rätt saker ska ha försörjningsstöd och att ska agera som någon typ av domare. Då är frågan: Ska svenska nazister, som jag skulle säga ägnar sig åt våldsbejakande extremism, ha försörjningsstöd? Var det bara de som stred som ska nekas försörjningsstöd? Eller inbegriper även dessa svenska nazister, mördare och pedofiler? Det finns tyvärr många som begår förfärliga handlingar som lagförs, som straffas, som får en påföljd och som får sona sina brott. Förhoppningsvis återupprepas inte dessa brott. Men är inte en domstol. har ett annat uppdrag. Och i detta fall är jag oerhört angelägen om att de gör allt de kan för att också hjälpa polis och säkerhetspolis att se till att hålla koll på de individer som kan ha kommit till och som kan utgöra en fara. 48 (SD): Jag kan svara på frågan om de personer som beskriver som våldsbejakande nazister. De borde inte få försörjningsstöd. De borde sitta i fängelse. Mördare borde inte heller få försörjningsstöd. De borde också sitta i fängelse. Pedofiler borde inte heller få försörjningsstöd. De borde också sitta i fängelse. På samma sätt borde inte IS-terrorister få försörjningsstöd, utan de borde sitta i fängelse. Det är precis detta som är problemet, alltså att av de 300 som reste från ned till för att strida för IS är det bara två som har blivit dömda i . Det är alldeles för få. Jag beklagar att socialministern inte vill att jag går in på just frågan om straff och så vidare. Men lyfte socialministern faktiskt själv fram den frågan. De människor som har begått brott ska straffas och sitta i fängelse, och de ska inte få socialbidrag. Men har vi en situation där hundratals människor som har begått några av de värsta och mest hänsynslösa brotten söker sig till därför att de får en här. Att de slipper straff är naturligtvis någonting som de upplever som positivt. Men att de också får livstids försörjning och en gratis lägenhet bidrar naturligtvis till att de tar sig hit. Socialministern anför här att om vi betalar ut pengar till dessa människor kan vi ha koll på dem. Men jag menar att det vore bättre om dessa människor inte sökte sig hit över huvud taget. Vi ska inte göra det angenämt för dessa människor att ta sig till . Vi måste skydda svenska medborgare från dessa människor. Även om vi betalar ut försörjningsstöd till dessa människor är det klart att de är en stor säkerhetsrisk. Det säger också. Det är inte så att vi på något sätt skyddar oss från deras våld bara för att vi betalar ut pengar till dem. Det vore i så fall mycket bättre om vi såg till att de inte kunde komma tillbaka till över huvud taget. Det har vi också föreslagit, alltså att man helt enkelt drar in deras medborgarskap. Ytterst måste vi skydda det svenska folket från fler terrorattacker. Vi har redan haft flera, varav en med dödlig utgång. Vi måste skydda folket från ytterligare sådana terrorattacker. 49 Socialminister (S): Jag tror inte att någon har talat om att man som återvändare från krigsområden i skulle tycka att det var angenämt att komma till . Men jag tycker faktiskt att som riksdagsledamot skulle ta lite ansvar i diskussionen och inte stå och påstå att man får livstids försörjning och gratis bostad. Jag känner igen denna argumentation hos om alla som kommer till och bara får. Det är inte faktum. Var och en har ett ansvar för sin egen försörjning och för att söka arbete. Har man dessutom vistats utomlands kan jag informera om att man dessutom ska visa att man klarar av att ta detta ansvar med till exempel egen bostad. Det går inte att bara resa utomlands, strunta i att söka arbete och tro att någon annan ska försörja en. Det är inte så enkelt. Däremot står jag fast vid att det är oerhört viktigt att vi har en socialtjänst som är välfungerande . är nämligen den verksamhet som har möjlighet att upptäcka och se vad som riskerar att hända, vad som rör sig i vissa miljöer, att tidigt få in orosanmälningar om barn eller unga och att faktiskt informera polis och säkerhetspolis på ett sätt som gör att vi vet var dessa individer befinner sig snarare än tvärtom, alltså att de är svenska medborgare och har möjlighet att återvända till men att ingen vet var de befinner sig. Det känns som en mycket obehagligare situation, skulle jag vilja säga. Jag menar att samhället ska följa lagarna. Det innebär att IS-terrorister ska straffas i för det de har gjort, och vi vill gärna förändra och skärpa denna lagstiftning. Det handlar dock också om att göra vårt allra yttersta för att tillsammans med andra länder åstadkomma en internationell tribunal, precis som säger. Att ha bästa möjliga utgångsläge när det gäller bevisföringen är förmodligen att ha en internationell tribunal. Det är viktigt att vi inte försöker plocka för många billiga och enkla poäng, för det finns inga enkla lösningar på denna mycket allvarliga och svåra problematik. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2018/19:215 om trygga familje- och jourhem 50 Socialminister (S): har frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att komma med förslag för att även trygga familje- och jourhem och hur de i så fall ser ut, hur jag och regeringen tänker oss att ska komma till rätta med olämpliga placeringar av barn och i vilken utsträckning jag och regeringen arbetar för att säkerställa att samtal förs mellan kommuner för att undvika att barn placeras i familjer som andra kommuner bedömt som olämpliga. Jag vill inledningsvis tacka för denna angelägna fråga. Som jag har nämnt är frågan om barn och unga som befinner sig i samhällets vård högt prioriterad för regeringen. Ett barn som frivilligt eller med tvång placeras i samhällets vård ska alltid få det bättre, aldrig sämre. Just därför beslutade regeringen om ett åtgärdspaket för trygga HVB, hem för vård och boende, och särskilda ungdomshem. I IVO:s uppdrag om att genomföra en analys av kommunernas utredningar av barn- och ungdomsärenden ingår alla typer av utredningar, vilket omfattar även jour- och familjehem. Därutöver förtydligade regeringen under förra mandatperioden ansvar för att stödja och utveckla familjehemsvården. arbetar på nationell nivå för att stödja kommunerna och stärka skyddet för och omsorgen om barn och unga som är placerade i familjehem och HVB. Jag vill påpeka att regeringen har gjort flera stora satsningar för att på olika sätt stärka den sociala barn- och ungdomsvården, bland annat via ett brett uppdrag till om stärkt kompetens, stabilitet och kvalitetsutveckling –2019. Inom ramen för detta uppdrag kommer bland annat familjehemsvården att vara föremål för flera insatser. kommer exempelvis att vidareutveckla och genomföra en nationell brukarundersökning med barn i familjehem, vilket kan bidra med underlag till verksamhetsutveckling och uppföljning för andra myndigheter som arbetar med vård och omsorg. Jag menar att det är viktigt att följa breda uppdrag inom den sociala barn- och ungdomsvården samt IVO:s analys, och jag avvaktar denna slutrapport innan jag eventuellt kommer att vidta ytterligare åtgärder på området. 51 (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Till er åhörare vill jag säga att detta alltså handlar om hur vi ska kunna trygga barn placerade i familje- och jourhem. Återkommande framkommer fall där barn som placerat i familje- och jourhem farit illa. Programmet Kaliber uppmärksammade för inte så länge sedan P4 och P4 granskning av ett familjehem som bedömts vara olämpligt. Bland annat handlade det om dömda familjemedlemmar. Trots det placerade flera kommuners socialtjänster barn där, och mellan kommunerna fanns ingen dialog. I ett annat fall placerades ett barn i ett jourhem eftersom barnet farit riktigt illa både fysiskt och psykiskt i sin biologiska familj. Jag ska inte gå in på detaljer, men jag tror att både ni och jag hade sökt akut hjälp för mindre. Inte kom en ny orosanmälan från skolan till . Det kunde väl inte vara möjligt? Jo, det var det visst. Barnet blev slaget i jourhemmet. Skyndsamt flyttades barnet, men familjen finns kvar. Vad säger att inte en annan kommun inpå placerar ett barn i den familjen, där redan ett barn farit illa? Det finns alltså ingen dialog mellan kommuner. Det finns inget nationellt register där sådant här kan föras in. I en annan del av finns ett annat barn som också far så illa i sin biologiska familj att är tvungen att flytta barnet till ett jourhem. Detta barn hamnar i ett jourhem där det finns värme, kärlek, ansvar och regler. Barnet blomstrar och lär sig hur världen kan se ut utan våld, hot, missbruk och rädsla. Här finns vuxna som visar vägen, stöder, uppmuntrar och lär ut. Hur får vi fler sådana familjer? Hur vet vi varför de är så bra? Hur vet vi vilka de är? Inte heller här finns någon dialog mellan kommuner, och det finns inget nationellt register där sådant kan föras in. Vi mäter och väger våra barn på BVC när de är små. I skolan följer vi upp deras kunskaper genom betyg och kunskapskontroller, och elevhälsan håller koll på deras välmående. Men när det gäller placerade barn som av olika anledningar inte kan bo med sin biologiska familj släpper vi taget. De åtgärder som statsrådet talar om verkar mest bli ytterligare pålagor på kommuner men inte leda till några förbättringar för de enskilda barnen. Hur menar regeringen att de föreslagna åtgärderna ska trygga familjehems- och jourhemsplacerade barn? Har ni några konkreta förslag där? Givetvis måste kommunerna ta ansvar när barn far illa. En lösning är en tillfällig placering i ett jourhem eller på i ett familjehem. Men samhällets ansvar slutar inte där. Om familjehemmet som barnet placerats i inte är bra kan kommunen avsluta uppdraget, men problemet är att andra barn kan placeras där. Statsrådet avslutar sitt anförande genom att säga att hon inte har för avsikt att agera förrän en massa utredningar är på plats. finns det troligen fortfarande barn som är placerade i olämpliga familjer. Vad vill fru statsrådet säga till dem? 52 Socialminister (S): Jag tackar fru riksdagsledamoten. tar upp några enskilda fall som jag saknar kunskap om. Jag kan dock givetvis inte tycka annat än att det är förfärligt. Barn blir omhändertagna för att familjen och miljön inte är gynnsam eller kanske är direkt skadlig för barnets utveckling. Alla placeringar syftar till att göra det bättre för barnen, inte sämre. Detta är också skälet till att jag för sedan presenterade ett stort åtgärdspaket som tar sikte på att göra en genomlysning av samtliga SIS-hem och HVB-hem. Det är Statskontoret som gör granskningen av . granskar alla de utredningar som kommunerna har gjort, och inte minst uppföljningarna i de fall där det har funnits en risksituation. Har man tidigare haft anledning att anmärka ska det alltså göras särskilda uppföljningar. Antingen missförstod eller feltolkade mig. Jag sa inte att jag inte har för avsikt att göra något. Det jag sa var att det vore anmärkningsvärt att inte avvakta Statskontorets granskning av samtliga HVB-hem och IVO:s genomlysning av flera tusen utredningar som kommunerna har gjort innan jag vidtar åtgärder. De barn som befinner sig på HVB-hem eller i familje- eller jourhem är inte i första hand avhängiga av att jag vidtar andra åtgärder utan av att den kommun som är ansvarig för deras placering tar detta på allra största allvar. En kommun kan under sin utredning av ett barn och ett barns framtida placering behöva begära referenser av ett familje- eller jourhem. Om kommuner har haft barn eller unga placerade i det aktuella hemmet kan referenser begäras av andra kommuner efter samtycke från de tilltänkta familjehems- eller jourhemsföräldrarna. Om de inte kan tänka sig att lämna ut en enda referens skulle jag personligen tycka att man kanske ska dra öronen åt sig. Det är ju dessutom så att det finns krav i både lag och förordning – föreskrifter som måste förhålla sig till. Man har ett ansvar för att följa upp. Ett jourhem är för , men också det ska följas upp. Barn har rätt inte bara till inflytande utan också till att bli lyssnade på i frågor som berör dem. Detta gäller inte minst barn som är placerade i samhällets vård. Jag vill verkligen understryka att det inte är så att en kommun självsvåldigt placerar ett barn utan att på något sätt kontrollera kvaliteten eller göra någon uppföljning, utan det är precis detta som lagregleras. Man har en skyldighet att göra en utredning. Man har också en skyldighet att följa upp barnets placering var sjätte månad. Är det så att man känner sig tveksam i en placering måste man naturligtvis som kommun ta referenser, och det utgår jag från att kommunerna gör. 53 (M): Tack, statsrådet! Problemet är att det inte fungerar. Det finns barn som far illa och som trillar mellan stolarna. Det åtgärdspaket som statsrådet presenterade för trygga HVB tycker jag är bra. Problemet här är att det inte handlar om det som vi talar om. Placerade barn är väldigt utsatta i sin situation – ännu mer utsatta än barn som far illa hemma hos de biologiska föräldrarna. De har redan farit illa en gång. Vi behöver följa upp det socialpolitiska arbetet i större utsträckning så att det inte blir som det är , det vill säga att facit alltid kommer i efterhand. Då kan det nämligen vara . Det händer att barn i familjehem trillar mellan stolarna och har sämre hälsa och får sämre utbildning än andra barn. Familjehemsföräldrarna kan vara de enda vuxna som barnet har i sin närhet, och skulle han eller hon bli utsatt av dem kan det vara svårt att våga berätta. Barnet är medvetet om sin aktuella situation men vet inte vad som kan vänta vid en ny placering; det kan ju vara något ännu värre och ännu jobbigare. En av statsrådets föreslagna åtgärder är en brukarundersökning med barn i familjehem. Jag blir lite fundersam. Hur menar statsrådet att man kan säkerställa att dessa brukarundersökningar ger uttryck för just barnets åsikt och inte en åsikt som barnet uttrycker i rädsla för att hamna i något ännu värre? Och hur gör vi med tvååringen som själv varken kan läsa eller skriva? SNS föreslog i en forskningsrapport skärpt lagstiftning för att förbättra för barn i familjehem. ansvar är, enligt författarna, alltför svagt reglerat i en ramlagstiftning med få minimistandarder, vilket har lett till stora variationer mellan kommunerna. Det är just här problemet ligger. Även SKL har arbetat med frågan och tagit fram framgångsfaktorer för god familjehemsvård. Tyvärr går utvecklingen för långsamt. Frågan kvarstår egentligen. Det görs många utredningar, men hur tänker sig statsrådet att ska få bukt med olämpliga placeringar av barn? Statsrådet avslutade ju svaret på interpellationen med att man eventuellt ska göra någonting. 54 Socialminister (S): För att det inte ska bli några missförstånd vill jag gärna understryka en sak. De utredningar som Statskontoret respektive gör – och det är som är aktuell ur ett familjehems- och jourhemsperspektiv – handlar om att se över samtliga utredningar och placeringar som kommunerna har gjort. Detta inbegriper familjehem och jourhem, så jag tycker inte att det stämmer att det handlar om någonting annat. Det handlar om precis detta. Hur har kommunen arbetat? Vilket underlag har man tagit in? Hur har man försäkrat sig om att detta är den bästa placeringen för detta specifika och enskilda barn? Varje barn ska bli lyssnat på, och varje barns behov ska tas hänsyn till. Det är precis denna genomlysning som nu ska göra. Jag ser väldigt mycket fram emot att få den redovisningen. Jag hoppas att också gör det och att vi tar en vidare diskussion därefter. Det blir ju väldigt avgörande, åtminstone för mig som socialminister, om det visar sig att kommunerna inte tar referenser, att de alldeles för lättvindigt placerar barn och att de inte sätter barnets bästa i främsta rummet. Jag har väldigt svårt att tro att de inte gör det. Däremot är det helt riktigt att alla placeringar inte blir framgångsrika. passar inte ett barn i det boende som finns. är det så att det finns familjehem som inte alls är det de utgav sig för att vara. Då är det viktigt att vi har som tillsynsmyndighet och att man följer de krav, regler och förordningar som omfattar själva verksamheten. Detta – att se till att verkligen kringgärda dessa placeringar så att de, om de måste till, görs på allra bästa sätt – är vad och regeringen har möjlighet att göra. ställde också lite fundersamt frågan hur man ska lyssna in barnen. Det är precis så det ska vara – det ska skilja sig beroende på om det är en 2-åring eller en 15-åring. Jag ser framför mig att det handlar om den dialog som varje placerat barn med regelbundenhet har med en socialsekreterare. Det är ju väldigt viktigt att bygga förtroende och tillit. Den kan bara den enskilda socialsekreteraren göra med det enskilda barnet genom att ta barnet på största allvar. Det handlar förstås även om barnets ålder och mognad, som alltid när barns perspektiv ska vägas in. Jag vill återigen understryka att jag inte på något sätt står här och säger att svensk barn- och ungdomsvård alltid fungerar perfekt. Jag vill dock säga att är ett bra land för barn att växa upp i. Däremot är det så att det finns barn som mår dåligt och som inte utvecklas optimalt i sin ursprungliga miljö. Detta kan bero på umgänge, föräldrar, familjesituation, missbruk och så vidare. Att få möjligheten att få en bättre start i livet i något annat hem är naturligtvis alldeles avgörande. Då ska det vara bättre än den situation som man tvingas lämna. Jag vill avsluta med att säga att den utredning som nu ska göra är väldigt omfattande men kommer att ge oss mycket kunskap. Hur jobbar kommunerna för att försäkra sig om att de placeringar som görs blir bra? Hur jobbar man med sina utredningar? Jag gissar att det kan skilja sig över landet. Det är möjligt att det kan skilja sig på andra sätt. Jag ser fram emot att få mer kunskap om detta och tvekar inte att vidta åtgärder om så krävs. 55 (M): Tack, statsrådet! Jag tycker att IVO:s utredning, som statsrådet berättade om, är bra på lång sikt. Vi vet dock redan att exemplen där placeringarna i jour- och familjehem gått fel är många. Detta händer här och . Men det finns också fantastiska familjer som stöttar och lever tillsammans med den nya eller tillfälliga familjemedlemmen. Problemet är just att vi inte följer upp vilka familjer som fungerar bra och vilka som inte gör det. Vi följer inte upp vilka framgångsfaktorer det finns. Vi vet heller inte vilka familjer, över kommungränserna, som har dessa uppdrag, och deras kvalitet följs inte upp mer än av enskilda handläggare. Statsrådet var inne på hur viktigt det är att bygga förtroende och tillit. Jag håller verkligen med; det är jätteviktigt. Det är dock problematiskt i , där väldigt många kommuner har en ganska hög omsättning av socialsekreterare. Det är svårt att bygga tillit när man inte är på plats. Borde man inte kunna systematiskt utvärdera jour- och familjehem enligt nationella kvalitetsriktlinjer samt ha ett nationellt register för uppföljning för att minska risken för olämpliga placeringar av barn? Hur ställer sig ministern till det? Jag tycker, precis som statsrådet, att detta är en prioriterad fråga. Skillnaden är att jag tycker att regeringen bör agera . 56 Socialminister (S): En viktig del är ju att har resurser nog att arbeta både med att förebygga och med att göra placeringar. Man ska inte vänta för länge men heller inte fatta beslut för . Det bygger på en otroligt viktig och djup kompetens hos personal – hos socialsekreteraren som ska göra placeringen. Det är, återigen, viktigt att begära in referenser. Det är naturligtvis inte så att man bara kan ringa till ett jour- eller familjehem, fråga om det finns plats och placera barnet där. Det krävs en grundlig utredning; det är därför sådana görs. Jag utgår från att kommunerna sinsemellan har dialoger när det gäller att placera i andra kommuner. Man placerar ju inte bara ett barn i en kommun, utan man ska också ta kontakt med den kommunen. Utredningen från gör en översyn av samtliga utredningar och placeringar som har gjort . När den kommer tror jag att vi får mycket mer kunskap om hur det ser ut. I väntan på det ska naturligtvis fortsätta att arbeta utifrån de krav, riktlinjer och förordningar som finns. Det är inte fritt valt arbete.