prot · H70938 · 2019-11-26 00:00:00 — Att vill ta sådana risker med vårt av hävd tryggt uppbyggda betalningssystem är för mig en gåta, likaså att vi som politiskt förtroendevalda utsedda i demokratiska val inte heller fått vara med och påverka en sådan för samhället avgörande kritisk frågeställning. Jag tror att vi alla kommer ihåg Transportstyrelsens haveri 2017. Ett liknande haveri inom svenska betalningar skulle få oanade konsekvenser, speciellt då myntproduktionen numera sköts av ett finskt bolag och sedelproduktionen av ett amerikanskt bolag och om alla digitala betalningar kommer att ske via d'Italia och ECB i . Vi behöver en tydlig riskutvärdering och diskussion. Vad är egentligen bäst för invånare och företag? Och ska verkligen på egen hand få ta dessa beslut utan att frågan behandlats av riksdag? 60 Statsrådet (MP): Regeringen har ansvar för den finansiella stabiliteten, och det ansvaret tar vi också med all önskvärd tydlighet. Vi fattar beslut som kan göra att människor upplever att man får besvär i sin vardag eller tycker att det blir onödigt krångligt men som just syftar till att bibehålla stabiliteten för framtiden. Till exempel vidtar vi åtgärder för att dämpa hushållens skuldsättning för att man inte ska ha en tillväxt av skuldsättningen som gör att vi hamnar i stora finansiella risker som land och även på individnivå. Detta ansvar kommer vi att fortsätta ta, trots att vi ofta får kritik från oppositionen för de åtgärder vi vidtar. Som opposition är det väldigt lätt att alltid säga: Vi kan vänta med åtgärderna, det är roligare att festa , tänk inte . Den inställningen har inte regeringen. Vi tar ansvar här och för att bibehålla den finansiella stabiliteten. Det ansvaret kommer vi att ta oavsett hur de finansiella marknaderna utvecklas. När nya tekniker kommer, när människor slutar använda kontanter och börjar använda Swish eller andra verktyg, kommer regeringen självklart att fortsätta ta ansvar för den finansiella stabiliteten. Däremot tycker jag att den här frågan är väldigt märklig. Hela den här debatten är därigenom också väldigt märklig. Den påminner mig om den där radioreklamen som går just nu där en företagare frågar på vilken tjänstepension han ska välja, som svar på frågan om det var någonting mer. Frågan är helt enkelt felriktad. Det är inte jag som ska svara på frågorna om vägval; det är som ska svara på de frågorna. Det finns alltså till och med ytterligare en twist här. Det är inte och inte heller företagaren utan faktiskt som ska svara på frågorna: Vilka fri- och rättigheter har ? Är mandat väl utformat? Om vill ta över frågor som har att besluta om är det möjligt att det går att göra förändringar, inom de ramar som vårt EU-medlemskap sätter om att ska vara en oberoende instans. Det är dock en fråga som behöver ställa till sina kollegor i finansutskottet. Det är där diskussionen bör föras. Om man vill att ska ha en annan verktygslåda och om man i viss mån vill begränsa oberoende är det en fråga som måste tas upp i finansutskott. Det har alla möjligheter att göra vilken dag som helst. Jag tycker alltså att den här debatten är väldigt märklig. Jag tycker att kanske kan använda sin tid bättre än till att ställa frågor till regeringen som faktiskt enligt vår lagstiftning ligger på bord. 61 i (M): självständighet avseende penningpolitiken är begriplig. Men frågan bör ställas om detta oberoende verkligen sträcker sig så långt som att, utan en mer genomlysande konsultation med och relevanta intressenter, besluta om vilket it-system som ska utgöra svenskt betalningssystem. Jag menar att inte på en djupare nivå har analyserat andra alternativ än outsourcing till TIPS. Mycket tidigt kom man fram till att det var det bästa alternativet, utan att analysera andra alternativ. En sista fråga som vi nog kommer att få se hänga i luften, i varje fall , är om hade gjort en säkerhetskyddsanalys enligt säkerhetsskyddslagen innan man valde alternativet TIPS. 62 Statsrådet (MP): Det har varit i . Den lämnar mig med lite funderingar kring vad vi egentligen har ägnat oss åt . Jag uppmanar att ta frågan dit där den hör hemma. Ta den till finansutskottets bord och ta upp den med riksbanksföreträdare, som ju är de som fattar de konkreta besluten! Regeringen kommer att fortsätta ta ansvar för den finansiella stabiliteten. Men vi kommer att respektera både lagstiftning och grundlag, som säger att har ett oberoende i denna typ av frågor. Är det någonting som ska ändras är det en fråga som behöver hantera. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2019/20:131 om kreditrestriktioners inverkan på bostadsmarknaden 63 Statsrådet (MP): har frågat mig när jag kommer att ge ett uppdrag till att se över effekterna av och ompröva det förstärkta amorteringskravet samt hur jag ser på ungas svårigheter att etablera sig på ägandemarknaden. Jag vill inleda med att säga att frågor som rör bostadsmarknaden är viktiga för regeringen. har en fortsatt hög nivå på bostadsbyggandet, även om antalet påbörjade bostäder förväntas minska något . För att öka bostadsbyggandet arbetar regeringen, i enlighet med januariavtalet, bland annat med att effektivisera och koncentrera investeringsstödet för hyreslägenheter. Investeringsstödet har beviljats för drygt 26 000 lägenheter och är ett viktigt verktyg för att skapa förutsättningar för byggande av lägenheter med rimliga krav på hyresgästernas betalningsförmåga. Det är viktigt att det även finns en god tillgång på hyresrätter i hela landet. har vi sett hur skulderna har stigit i förhållande till inkomsterna för hushållen. har riskerna med den ökade skuldsättningen uppmärksammats av såväl regeringen som , och . Även internationella bedömare som IMF och Europiska kommissionen har noterat detta och rekommenderat åtgärder för att hantera riskerna. Makrotillsynsåtgärderna, däribland amorteringskraven, har införts för att minska riskerna som är förknippade med hushållens skuldsättning och stärka hushållens motståndskraft. Jag instämmer i att det är viktigt att utvärdera genomförda åtgärder. Därför gav regeringen i uppdrag att utveckla metoder för att identifiera makroekonomiska och finansiella stabilitetsrisker samt att utvärdera makrotillsynen. Detta inkluderar effekterna av amorteringskraven. Uppdraget slutredovisades av . Redovisningen visade att de genomförda makrotillsynsåtgärderna har bidragit till att nya bolånetagare lånar mindre och köper billigare bostäder än om åtgärderna inte skulle ha genomförts. Det förstärkta amorteringskravet har även minskat antalet nya bolånetagare med stora lån i förhållande till sina inkomster och lett till färre sårbara hushåll. Sammantaget visar detta att makrotillsynsåtgärderna har stärkt hushållens motståndskraft och bidragit till en sundare amorteringskultur. IMF har gjort bedömningen att de genomförda makrotillsynsåtgärderna, inklusive det förstärkta amorteringskravet, har varit väl motiverade och har minskat riskerna i det finansiella systemet. bolåneundersökningar har visat att andelen av de nya bolånen som går till unga, definierat som åldersgruppen 18–, varit stabil på . låg andelen på enbart . Med det sagt finns det svårigheter för unga att komma in på bostadsmarknaden. publicerade en analys om ungas situation på bostadsmarknaden där det framgår att den huvudsakliga orsaken till att det har blivit svårare för unga att köpa en bostad är de stigande bostadspriserna. Lösningen på bostadsmarknadens utmaningar kan inte vara att ensidigt underlätta ytterligare skuldsättning. Det är viktigt att säkra ett utbud av bostäder som möter efterfrågan utan att vältra över riskerna på hushållen. För att skapa bättre förutsättningar för bostadsmarknaden behövs ett helhetsgrepp och en långsiktighet, vilket gör att en bred politisk överenskommelse är önskvärd. I enlighet med januariavtalet, som är en sakpolitisk överenskommelse mellan Socialdemokraterna, de gröna, ska en omfattande skattereform genomföras som bland annat ska syfta till att förbättra bostadsmarknadens funktionssätt som hushållens skuldsättning minskar. I en sådan översyn är det naturligt att beakta hur till exempel ungas möjlighet att etablera sig på bostadsmarknaden kan underlättas. 64 (C): Jag tackar för svaret. Det är nästan rörande att höra statsrådet totala oförstående för den kritik som riktas av företrädare för partier, ekonomiska experter, debattörer och en nästan enig byggbransch mot amorteringskrav och bolånetak. Det gäller speciellt det senast införda amorteringskravet, som innebär att en bolånetagare som tar lån som överstiger 4 ½ procent av årsinkomsten måste amortera . Det första kravet, som infördes , innebär att du om du lånar av bostadens värde måste amortera av lånet tills du når och om du lånar . Utöver det har det redan tidigare funnits ett bolånetak där du enbart får låna till av bostadens värde. Det är bra för debatten att beskriva hur detta lapptäcke är uppbyggt och hur svårt det är, speciellt för unga, att kunna äga sin bostad. Har man inte rika föräldrar eller en inkomst som vida överstiger det normala för ett ungt par där båda jobbar kan man glömma att låna i bank för att äga sin bostad. Att äga sin bostad och amortera på ett bostadslån är ett sparande. Det ger lägre totala boendekostnader jämfört med alla andra upplåtelseformer, och det minskar trycket på hyresmarknaden från unga bostadskonsumenter. Bostadsbyggandet sjunker åter från en tidigare hög men otillräcklig nivå. Trähusfabriker för serietillverkning av hus går på halvfart för att det saknas köpare medan attraktiva bostadsrätter i storstäderna säljs till allt högre priser till personer med höga inkomster och mycket pengar undanstoppade på banken och i fonder. Det är snarare deras betalningsförmåga som är förklaringen till de höga bostadspriserna som anger vara huvudorsaken till undanträngningen. Den verkliga orsaken till att unga trängs undan är inte bostadspriserna, utan det är amorteringskravet. Det kan beläggas av bland annat nationalekonomen som har skrivit en debattartikel om detta. Per påstår att unga lånar mer än vad de gjorde tidigare. Det gjorde han under frågestunden. I själva verket har bolånen bland unga legat på för att därefter ligga stilla på . Att utifrån det antyda att det skulle pågå en ökning är närmast oseriöst. I stället för att andelen på bomarknaden ökar minskar den i relation till andra köpargrupper. Som har sagts tidigare krävs det höga inkomster för att kunna låna. Innan man påstår något sådant som ministern gjorde bör man säkerställa att det kännetecknar hela gruppen unga. Det är i stället troligt att den grupp som lånar är mindre men lånar mer än vad den har gjort tidigare. Det är fortfarande så att fler unga än tidigare utestängs från bostadsmarknaden. Det är det som är själva vitsen med att införa de hårdare reglerna, alltså att unga ska låna mindre och därmed inte få tag i bostäder, eller hur? I sitt svar hänvisar Per till det uppdrag som givits till att utvärdera sig själv. Självklart har man där ingen anledning att ifrågasätta sitt eget agerande. Ska någon effekt dras fram som kan uppfattas som positiv är det den som bekräftar att åtgärden varit riktig utifrån sätt att se på saken. påstår vidare att unga lånar lägre belopp och köper billigare bostäder . Men det är ett antagande och ingenting man kan belägga. Unga lånar mindre, men enligt en rapport från försäkringsbolaget har andelen unga med en äldre medlåntagare ökat från till . Unga lånar mindre, ja, men bara om de har föräldrar som hjälper till. Merparten, en växande andel, får avslag på sina låneansökningar och kommer därmed aldrig med i statistiken. 65 Statsrådet (MP): Det här verkar vara dagen för märkliga interpellationer. står nu och talar med brösttoner, men frågan som har ställt till mig är om jag inte ska ge ett uppdrag till just , som nämner i sin frågeställning. Sedan raljerar han här över att skulle granska sig själv, men om det är en kritik som vill framföra undrar jag varför han har ställt frågan om när jag ska ge ett uppdrag till just . Det är en lite märklig frågeställning, kan man tycka. Det är också märkligt att ställa en fråga om varför jag inte låter utvärdera de här åtgärderna när jag har gett ett uppdrag till att utreda just de här åtgärderna. Det uppdraget är dessutom redovisat till regeringen. har nog alltså inte riktigt hängt med i de beslut som regeringen har fattat och de aktiviteter som pågår på det här området, vilket jag beklagar. Självklart tar vi ungas situation på bostadsmarknaden på allra största allvar. Vi försöker göra allt vi kan för att se till att det finns en bättre matchning mellan tillgång och efterfrågan på bostadsmarknaden. Jag tror att ändå kan hålla med mig om att grundproblematiken på den bostadsmarknad vi har är att det finns en väldigt stor efterfrågan och ett för litet utbud som matchar efterfrågan. Hyresmarknaden och den ägda marknaden är såklart också två kommunicerande kärl. Unga som inte kan få tillgång till en hyreslägenhet på grund av att bostadsköerna i många fall är väldigt långa tvingas mer eller mindre att söka sig ut på ägandemarknaden för att kunna få en bostad. Det gör också att efterfrågan ökar och att priserna därmed ökar. Det är det vi har sett i stora delar av landet, inte minst i storstäderna, där priserna , särskilt då det var en borgerligt ledd regering, stigit enormt kraftigt. Det var prisstegringar på 10–. Att från sida hävda att det inte skulle påverka möjligheten för unga människor att efterfråga en lägenhet tycker jag är emot vett och sans och dessutom emot den kunskap som vi faktiskt sitter på. När priserna stiger betydligt mycket mer än vad inkomsterna gör blir det självklart svårare och svårare för en ung person att kunna förverkliga drömmen om att kunna få ett bra boende. Vi försöker matcha tillgången mot efterfrågan, inte minst genom många åtgärder som och jag är överens om och håller på att genomföra inom ramen för januariavtalet. Vi ser över hyresmarknaden och hur den fungerar och har fattat beslut om att vi ska ha ett fortsatt investeringsstöd. Det har än så länge lett till 26 000 hyreslägenheter med rimliga hyror som alltså blir tillgängliga för människor som har en inkomst som inte ligger i toppskiktet. Dessutom ser vi nu till att vi har ett byggande som ligger på väldigt höga nivåer historiskt sett. Det är värt att konstatera att med en rödgrön regering och en grön bostadsminister har det byggts mer än under något enda år när vi hade borgerliga partier som ledde bostadspolitiken i . har det byggts mer än något enda år under den borgerliga regeringens tid vid makten. Det gör att vi nu har kommit upp i en byggtakt som åtminstone rimmar bättre med den efterfrågan som finns. När vi nu diskuterar självklarheter kan man också konstatera att är . Det är någonting i linje med Fem myror är fler än fyra elefanter. verkar tycka att det har skett en minskning. Men av bolånetagarna är unga, upp till . var den siffran . Det är svårt att säga att det inte är en ökning. ligger den nivån stabilt – den minskar inte och den ökar inte. Det visar att unga fortfarande kan få lån på kreditmarknaden , till skillnad från vad de myter säger som ibland sprids från talarstolen här om att det skulle vara omöjligt att kunna få lån . Det stämmer inte. Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera sammanträdet till . § 15 (forts.) Svar på interpellation 2019/20:131 om kreditrestriktioners inverkan på bostadsmarknaden 66 (C): Statsrådet konstaterade att det är en märklig fråga med tanke på att han redan har gett i uppdrag att göra den utvärdering som jag frågar om. betonar jag att ungas bostadssituation är viktig att framhålla. I sitt svar besvarar Per faktiskt den kritik som riktas mot egen utvärdering. Det indikerar att han har förstått frågan. Per och söker bekräftelse från internationella bedömare som IMF och för att stärka sin tes att amorteringskraven behövs och har varit verkningsfulla. Man påstår att problemen med hushållens skuldsättning till följd av bolån tros riskera ekonomi som helhet. Men i en internationell jämförelse är belåningsgraden hög om man begränsar sig till bara bolånen. Men bolån är till sin karaktär ett sparande och en tillgång som både är livsnödvändig och som i ett längre perspektiv får anses vara en säker investering. Vi är i gott sällskap. och är länder vars hushåll är betydligt mer skuldsatta än de svenska. Danskarnas hushållsskulder är högre än våra är . Ändå klarade sig bättre än under den stora finanskrisen . Trots att deras skuldsättning var , vilket kan jämföras med 186 som vi har i , drabbades inte bnp hårdare än vår. Fastighetspriserna sjönk , vilket inte är en särskilt låg nivå, men de återhämtade sig också snabbt. Då ska man komma ihåg att vid tillfället hade en fastighetskris, vilket inte hade. Hög skuldsättning behöver inte innebära en stor risk, speciellt inte om det kombineras med ett betydande sparande. Svenskar har till skillnad från många andra pensionssparat och behöver därför inte vara skuldfria den dagen det är dags att sluta arbeta. Vi betalar en större del av våra inkomster i skatt och kan därför räkna med att få välfärden finansierad när vi behöver det. Det kan man inte om man bor i till exempel , eller . Där löper hushållen betydligt större risk att drabbas, inte för att de har hög skuldkvot utan för att hushållens ekonomi är känsligare och måste bära andra kostnader. Hushållens aggregerade tillgångar är i fem gånger högre än lånen. Svenska hushåll har aldrig varit rikare. Något annat som skiljer ut är att vi har en låg statsskuld. Sammantaget är och svenskarnas ekonomiska situation stabilare än nästan alla andra länders. Det är alltså inte relevant att som Per och lyfta ut bolånen, som är en del av hushållens skuld, och beskriva dem som det stora och enda hotet mot landets ekonomi. Den verkligt oroande delen av hushållens skulder består av konsumtionslån, blankolån, och inte bolån. Utlåningen ska givetvis vara ansvarsfull och grundas på låntagarens betalningsförmåga. Det är självklart. Men det behövs en mer nyanserad diskussion om hushållens skulder, precis som det behövs en mer nyanserad diskussion om våld och kriminalitet. Det är en liten grupp människor som lånar mycket, medan det stora flertalet drabbas indirekt när allt fokus hamnar på extremfallen: de som avviker från det normala. har lån som överstiger . har inga lån alls, och resten som lånar normala summor, till och med ganska små summor, max 2 miljoner, finns däremellan. Hushållens betalningsförmåga mäts i hur man kan betala sina låneräntor med sina inkomster. säger själv att hushållens motståndskraft är stark. Vid ett prisfall på och en ökning av arbetslösheten på får inte av hushållen med nytagna lån problem med sina betalningar. 67 Statsrådet (MP): Låt oss konstatera att den utvärdering som i den här interpellationen ber mig att göra redan har gjorts. Man har analyserat de makrotillsynsåtgärder, som det kallas, som har genomförts. Den samlade bedömningen har varit att de införda makrotillsynsåtgärderna och de begränsningar som har införts inte har reducerat efterfrågan på svensk bostadsmarknad. Den kvarstår som hög. Däremot har de lett till färre sårbara hushåll. Just det här med sårbara hushåll är värt att komma ihåg. beskriver bolån som ett sparande, vilket ur ekonomisk synvinkel är ganska häpnadsväckande. Ett lån är ett lån. Men det är också värt att påminna om att många tusentals människor under finanskrisen blev tvungna att i ett svårt ekonomiskt läge sälja bostäder som man hade höga lån på. Bostadspriserna hade fallit, och man hade mer i lån än man fick in av försäljningarna. Det finns tusentals människor i som sitter kvar med skulderna från den erfarenheten. Jag vill inte att någon ska behöva hamna där. Därför tar jag också den finansiella stabiliteten på det allvar som den förtjänar. Jag vill ställa en fråga tillbaka till . Vi har gemensamt i , med ganska bred politisk samsyn, utsett expertmyndigheter för att säkerställa stabiliteten i svensk ekonomi. Det är , det är och det är Riksgälden. Det är dem vi har lagt ansvaret på när det gäller att säkerställa olika delar men i stort ekonomi. Efter finanskrisen såg man också behovet av externa granskningar. Man kan inte bara förlita sig på att alla länder tar sitt ansvar. Man behöver göra granskningar över gränserna. Där finns , och . De gör den typen av granskningar. Alla de här, tre svenska myndigheter och utländska bedömare, drar samma slutsats: att den höga skuldsättningen i är en risk för svensk ekonomi. När kommer fram till en annan slutsats är frågan om alla de här bedömarna, med alla deras resurser, har fel. Är det och slutsats? Eller struntar i finansiell stabilitet? Han tycker kanske inte att det är en viktig fråga; de har alltså rätt, men vi ska inte göra någonting åt det. Eller har förslag på andra åtgärder som , , Riksgälden och internationella bedömare inte har analyserat? kanske har kommit på en lösning på hur man ska hantera det här. Det vore intressant att höra svar på det. Jag blir lite överraskad när målar upp en bild av att svenska pensioner är höga och att vi inte har något problem med att människor har för lite att leva på när de slutar sin yrkeskarriär. Det är inte den bild jag möter i mitt arbete som finansmarknadsminister. Jag hör snarare klagomål på att pensionerna borde vara högre och att man borde ha en säkrare och mer stabil ekonomi när man blir äldre. Givetvis får man en stabilare ekonomi om man har god kontroll över sin skuldsättning och kan bygga upp en buffert i hushållet. Vi har hittat en viktig balans. Vi måste ta ansvar för den finansiella stabiliteten. Det finns alltid en lockelse när tiderna är goda att konsumera mer och köpa en ännu lite dyrare bostad. Det är dessa ord jag hör från . Han vill vänta med restriktioner och inte ha några begränsningar utan fortsätta festen så länge det går bra. glömmer dock att det kan komma en morgondag då det inte går så bra. Men vi minns effekterna. Vad händer när det inte går så bra i svensk ekonomi? Det första som händer är att statsskulden stiger. Det andra som händer är att framför allt de marknader som är känsliga faller platt, och bostadsmarknaden är ett typexempel på det. Under 90-talskrisen och i många länder under finanskrisen dök bostadsmarknaden djupast. Det är värt att komma ihåg i denna debatt. 68 (C): Bostadsministern får det att låta som att det bara är jag och som är kritiska till det andra amorteringskravet och kan se effekterna av det. Men det stämmer inte. Det är flera debattörer och nationalekonomer som slår hål på bostadsministerns och argument. Per försöker försvara sig mot det som många bedömare anser vara korrekta siffror. Jag startade denna debatt för att jag med hjälp av sifferunderlag ska kunna påvisa att det finns stora felaktigheter i analys, som bostadsministern med sådan emfas försvarar. Bostadsministern kommer också med ytterligare en felaktighet. Det är inte de som skuldsatte sig som står för vår stora skuldsättning. Det är fel, och det framgår av skuldutredningen . Utan bosparande och med upptrissade priser som orsakas av decennier av felriktade subventioner, bristande rörlighet, krångliga byggregler, långa planprocesser och höga trösklar kommer det att fortsätta att se dystert ut för de unga på bostadsmarknaden. Hyresgäster använder av sin disponibla inkomst till boende, bostadsrättsinnehavare och egnahemsägare . Varför ska unga hushåll tvingas in i dyra nyproducerade hyresrätter när de i stället skulle kunna äga sina bostäder? Det är tråkigt att lyssna till Per som likt upprepar uppenbara felaktigheter i stället för att agera och vidta åtgärder som underlättar ungas inträde och på allvar utvärderar och förändrar kreditrestriktionerna. Detta får gärna ske på Per eget initiativ; han måste inte fråga om lov. Jag är besviken. Jag trodde på allvar att bostadsminister hade lyckats övertyga finansmarknadsminister att tänka om. Men när denna och är över ska jag ge regeringen ytterligare en chans att tala med sig själv. 69 Statsrådet (MP): Det har ju hänt en del saker på bostadsmarknaden .