prot · H70918 · 2019-10-11 00:00:00 — § 1 Meddelande om återrapportering från Europeiska rådets möte Tredje vice talmannen meddelade att skulle återrapportering från Europeiska rådets möte den 17–äga rum. § 2 Anmälan om subsidiaritetsprövning Tredje vice talmannen anmälde att utdrag ur prot. 2019/20:4 för i ärende om subsidiaritetsprövning av EU-förslag hade kommit in från försvarsutskottet. § 3 Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2019/20:24 Interpellation 2019/20:24 BDS-rörelsen och regeringens arbete mot antisemitism av (KD) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är resor. § 4 Anmälan om granskningsrapport Tredje vice talmannen anmälde att följande granskningsrapport hade kommit in från och överlämnats till arbetsmarknadsutskottet: RiR 2019:27 Stöd till start av näringsverksamhet – långsiktiga effekter och Arbetsförmedlingens arbetssätt § 5 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2019/20:3388 till socialförsäkringsutskottet 2019/20:3382, 3386 och 3389 till socialförsäkringsutskottet 2019/20:3383– 3385 till finansutskottet 2019/20:3381 och 3387 till trafikutskottet § 6 Motioner för omedelbar hänvisning 3 313 motioner avlämnade under den allmänna motionstiden anmäldes. Kammaren biföll talmannens förslag att motionerna skulle hänvisas till utskott enligt motionsförteckningens förslag. Motionsförteckningen hade i bilaga fogats till detta protokoll. § 7 Ärende för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2019/20:SoU3 Personlig assistans för hjälp med andning § 8 Svar på interpellation 2019/20:7 om arbete med assistansersättningen 1 Socialminister (S): har frågat mig hur jag upplever att arbetar med sitt regleringsbrev på ett sätt så att god måluppfyllelse nås. har även ställt frågan om hur jag försäkrar mig om att uppdraget att arbeta med målet i funktionshinderspolitiken genomsyrar arbetet med bland annat assistansersättningen. Låt mig börja med att säga att jag är glad över det tillagda målet för assistansersättningen i regleringsbrev. Den nya formuleringen innebär att myndigheten aktivt ska arbeta för att det nationella målet för funktionshinderspolitiken ska genomsyra deras arbete med assistansersättningen. Att uppnå det målet handlar till stor del om att göra samhällslivet tillgängligt för personer med funktionsnedsättning men också att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i ett samhälle med mångfald som grund. För att det ska vara möjligt krävs bland annat att befintliga brister i tillgängligheten identifieras och åtgärdas och att det finns individuella stöd och lösningar för individen. I fråga om assistansersättningen ser jag framför mig att kan utveckla tillgänglighetsarbetet ytterligare och hur människor som beviljas stöd av en personlig assistent ges ökade möjligheter till delaktighet, inte minst genom att kunna arbeta eller gå en utbildning. Det nationella målet ligger också i linje med hur myndigheten arbetar med att stödja genomförandet av funktionshinderspolitiken. har till exempel myndighetens funktionshindersråd haft flera möten. är ett forum som syftar till att aktivt involvera funktionshindersrörelsen i samråd kring bland annat assistansersättningen. Efter att regeringen gjorde tillägget i regleringsbrev har jag i dialog med myndigheten fått veta att de ser positivt på det nya målet för assistansersättningen. Jag upplever också ett engagemang från myndigheten i denna fråga och att de kommer att ta fram arbetsmetoder som får betydelse för att god måluppfyllelse ska nås. Hur myndigheten har uppfyllt målet kommer att analyseras när vi fått årsredovisningen . Fram till dess kommer jag fortsatt att föra en dialog med om deras arbete med det nationella målet och hur arbetet ska ge avtryck för personer med funktionsnedsättning som har rätt till assistansersättning. 2 (L): Tack, statsrådet, för svaret! Den stora frågan i debatten är hur delaktigheten och jämlikheten i levnadsvillkor ser ut för personer med funktionsnedsättning i . Står vi nära de målsättningar som ställt upp, och bidrar det individuella stödet till att säkerställa att även personer som har de allra största behoven är med på så lika villkor som möjligt? Det är detta det handlar om. LSS och dess tio insatser är unik på många sätt. Det som främst skiljer lagen från motsvarande lagstiftning i andra länder är just målet och syftet. I handlar LSS som bekant inte om att erbjuda en professionell och individanpassad vård och omsorg. LSS ska tvärtom vara ett verktyg för att säkerställa full delaktighet i samhället även för människor som har stora individuella stödbehov i sin vardag. Där är just den personliga assistansen ett av de kanske verkningsfullaste verktygen. är den myndighet som handlägger den statliga assistansersättningen, som är en förutsättning för att personer med omfattande funktionsnedsättningar ska kunna leva fria och självbestämda liv, som andra medborgare. Detta har genom en rad domar och en passivitet från tidigare regeringar urholkats. har många vittnat om att redan stränga bedömningar av rätten till assistansersättning blivit ännu hårdare. I några län har enligt uppgift inte en enda person fått bifall på nyansökan om assistansersättning . Effekten av hårda hållning är bland annat att fler mot sin vilja hänvisas till gruppbostad. Detta rimmar dåligt med mål och uppdrag som handlar om jämlikhet och delaktighet, och det stämmer dåligt överens med det regleringsbrev som har att följa. Statsrådet beskriver engagemanget från myndigheten i de dialoger som sker. Då kvarstår frågan: När ser statsrådet att engagemanget faktiskt övergår i handling? Det syns ännu inte i vardagen för människor. Driver statsrådet på den förändringen inom myndigheten i dialogerna? 3 Socialminister (S): Återigen tack för frågan, ! Jag tar mig friheten att bredda det hela lite grann. Någonstans önskar vi ju att vi får en diskussion som har just den ingång som har och inte bara talar om den statliga eller kommunala assistansen utan om de samlade insatserna och egentligen om hela funktionshinderspolitiken. Den statliga assistansersättningen har varit föremål för diskussion både nu och tidigare. Jag har inga andra besked att ge om hur arbetar, utan det blir naturligtvis viktigt att följa myndighetens årsredovisning eftersom det blir första möjliga tillfället till återkoppling efter detta regleringsbrev. Jag vill också – jag vet inte för vilken gång i ordningen – understryka att regleringsbrev naturligtvis är betydelsefulla, men de ändrar inte lag. De står inte över lagen. De synpunkter som, inte sällan med rätta, förs fram av personer som är berörda kan vi inte tillgodose genom att skriva regleringsbrev. Det pågår ju ett arbete där parti Liberalerna och tillsammans med regeringen deltar intensivt. Vi har precis presenterat en proposition som gäller andning. Vi har ett arbete och en remiss på gång när det gäller sondmatning. Vi filar på direktiven när det gäller egenvård, tillsyn och det avsmalnade föräldraansvaret. Det är på det sättet vi arbetar, och så måste vi arbeta. Jag tycker att det är positivt att vi dessutom ser till att får ett större uppdrag. Därtill tycker jag att det vore oerhört välkommet om vi tillsammans med fler här i kammaren bidrar till att bredda hela diskussionen om funktionshinderspolitiken och dess mål. Jag hade ett möte med en person i går. Vi hade tid att ta en fika och resonera lite om det faktum att arbetsmarknadspolitiken när det gäller möjligheterna att jobba, plugga och bo för sig själv är helt avgörande för många. Där finns det många faktorer som spelar in. Man behöver på Arbetsförmedlingen känna att detta är ett viktigt mål och ett viktigt arbete där man ska vara understödjande. Just för den här gruppen blir det otroligt tydligt. Det handlar kanske om att säga upp sig från ett arbete som man annars skulle ha gått till. Detta är personer som bland många andra övertygar mig om att vårt arbete för att göra assistansen bättre måste fortsätta. Hade regleringsbrev kunnat rätta till detta hade resan för , mig själv och övriga partier som samarbetar varit enklare. Men är det alltså lagstiftning som måste ändras, och det gör att det blir svårt och komplicerat och tar . I de allra flesta fall tycker vi också att det är bra att regeringen inte, oavsett vilka partier den samarbetar med, kan ändra saker lite enkelt i ett regleringsbrev utan att regeringen måste gå via den här kammaren, utredare, och så vidare. Men det är klart att man känner annorlunda i de här fallen, där vi skulle vilja gå snabbare fram. Jag vill dock understryka att regleringsbrev är en sak och lagstiftning en annan. Vi använder regleringsbrev på det sätt vi kan, och när årsredovisning kommer ska vi naturligtvis ta en förnyad diskussion om hur det har funkat, om det har varit ett bra sätt att jobba på och om målet har varit välformulerat. I den dialogen får vi se hur nästa steg ser ut. 4 (L): Tack, statsrådet, för svaren! Givetvis är jag fullt införstådd med vilka nivåer det är och vad de olika instrument som regeringen har att arbeta med innebär och betyder. Jag instämmer självklart i det statsrådet säger i de delarna. Inom ramen för januariavtalet och budgetarbetet har vi att tillsammans kraftfullt och så snabbt som möjligt driva de lagförändringar och förbättringar som krävs och som berörs inom avtalet och inom budgetarbetet. Det vi diskuterar ligger möjligen i gränslandet både innanför och utanför det arbetet. Det är väl egentligen vi själva som bestämmer hur långt och vitt det arbetet ska vara när vi kommer till just gränserna runt det. Det relativt nya regleringsbrevet – jag vill ändå återvända till det – ställer krav på myndigheten att tänka om i förhållande till den handlingslinje som man tidigare slog in på. Många upplever ju att det finns en diskrepans mellan faktiska domar och det dagliga arbetet. Detta innebär att myndigheten måste ta till sig ett rättighetsperspektiv som ska ge landets assistansberättigade till viss del nytt hopp. Många vittnar om att när man hänvisar till regleringsbrev vid ansökan om personlig assistans, där det klart och tydligt står att myndigheten ska jobba för individuella stöd och lösningar för individens självständighet, avvisas det av handläggare som irrelevant. Det är givetvis oroande. Hur ser statsrådet på detta? Diskuterar statsrådet just den handlingslinjen och följsamheten i det dagliga arbetet gentemot det som myndighetens regleringsbrev talar om? Statsrådet tog i sitt ursprungliga svar upp funktionshindersrådet inom myndigheten. Det är en bra och viktig funktion. fanns det också ett kompletterande assistansråd inom myndigheten. Det lades tyvärr, tycker jag, ned. funktionshindersråd har till viss del en annan funktion än vad assistansrådet hade. diskuterade fortlöpande enskilda sakfrågor, problem och utveckling specifikt av den personliga assistansen. Det är inte minst , i ljuset av det som har skett, en väldigt viktig diskussion. har i sin del fokus på övergripande strategiska frågor som rör hela myndighetens verksamhetsområde och hela funktionshinderspolitiken. Det är också viktigt. Hur ser statsrådet på detta i ljuset av regleringsbrevets innebörd? Diskuteras frågan om nystart för assistansrådet eller någon annan funktion där rörelsen, andra initierade och de som har behov av stödet kan komma till tals direkt med myndigheten i ett diskussionsforum? Det handlar om att skapa ett forum för de viktiga frågor som rör personlig assistans. behöver ju diskutera direkt med företrädare för assistansberättigade för att kanske få större förståelse, komma längre, bli mer tillgängliga i sitt dagliga arbete och skapa förståelse för sin verksamhet. 5 Socialminister (S): Jag återkommer till det faktum att det nya målet bara har funnits . Jag tycker att det är lite tidigt att dra för stora växlar eller att stå här och försöka mig på någon form av utvärdering av hur det har följts upp, om det är tillräckligt och om man arbetar i den riktningen. Jag tycker att det är rimligt att myndigheten får 2019 på sig och får återkomma i årsredovisningen. Men detta är naturligtvis en av de saker som jag tycker är angelägna vid uppföljning och vid den myndighetsdialog som regelbundet sker med departementet och med departementets ledning. Det är naturligtvis väldigt angeläget. Sedan vill jag gärna prata lite grann om januariavtalet, för jag tycker att det är väldigt positivt. Men jag tycker att ”avtal” låter som att man har skrivit på någonting och att det då banne mig är exakt det som man ska göra, varken mer eller mindre. Jag är glad över att gör samma tolkning som jag, nämligen att detta avtal liksom lägger grunden för ett samarbete. På detta område är det ganska tydligt. Vi tar ett ganska stort steg. När det gäller utredningsdirektiv som rör egenvård, tillsyn och det avsmalnande föräldraansvaret är det klart att frågan är: Hur ska vi formulera detta? Det handlar om att göra det med de här ambitionerna och om att naturligtvis tänka på assistansersättning. Men det är klart att vi ser det i ett sammanhang där vi tycker och menar att det är den nationella funktionshinderspolitiken som är det övergripande målet. Där gör vi en liten del, vill jag säga, och gör en del. Assistansersättningen är väldigt viktig, men hela funktionshinderspolitiken har många delar. Jag tror att det är otroligt viktigt och välkommet att fler utskott i för en diskussion om hur människor med en funktionsnedsättning lättare ska kunna få ett arbete. Det handlar om att de ska kunna få ett stöd i att hitta ett arbete med rätt förutsättningar. En stor del av denna grupp har möjlighet till arbete, men det kan krävas viss anpassning. Det krävs att man gör en bättre tillgänglighet eller bättre hjälpmedel. Assistenter är naturligtvis helt avgörande för en del. Arbetet fortsätter, vill jag säga. När det gäller regleringsbrevet, återigen, kommer vi att följa upp det. I den dialogen ser jag fram emot att och övriga partier i vårt samarbete deltar. 6 (L): Tack, återigen, för svaret och för klargörande! Det finns fyra specifika mål i funktionshinderspolitiken som bryter ned det övergripande stora FN-inriktade konventionsmålet. Det handlar om individuellt stöd och lösningar för individens självständighet, om principen om universell utformning, om att befintliga brister i tillgängligheten ska rättas till och om att förebygga och motverka diskriminering. Det är ett kraftfullt verktyg för att återupprätta assistansen och LSS, om vi använder det rätt. Jag måste avslutningsvis understryka att Liberalerna är djupt oroade över att det nya regleringsbrevet , tidigt, inte förefaller få genomslag. Vi förväntar oss att regeringen, gärna i samarbete med oss, snabbt och ständigt följer upp myndighetens arbete med detta och följsamheten gentemot det uppdrag som faktiskt beskrivs i regleringsbrevet. Jag vill tacka statsrådet för dagens debatt. Den kommer med all säkerhet att få en fortsättning. 7 Socialminister (S): Jag tycker att det var tacknämligt att läste upp de fyra målen för funktionshinderspolitiken. Då sparar jag tid genom att inte göra det. Men det är klart att det är väldigt viktigt att ha detta i åtanke. Funktionshinderspolitiken är, som jag har försökt komma fram till under denna diskussion, bred och måste finnas i fler politikområden och i fler politikers engagemang på många olika nivåer. Jag vill ändå känna att jag har varit tydlig. Jag säger att regleringsbrev inte ändrar tillämpning av lag. Det får inte göra det. Det har jag hävdat sedan den dag jag fick uppdraget men också då jag själv satt i socialutskottet, när domen kom 2009 och när utskottet samlat kallade dåvarande departementsledning till utskottet för att fråga: Hur gör vi nu? Det är otroligt svårt. Jag tycker att det erkännandet ska ges till alla som sliter med denna fråga. Det är väldigt svårt. Vi är inte vana vid en lagstiftning där det är domstolar snarare än riksdag som fäller avgörandet. Detta kämpar vi med, och detta brottas vi med. Det erkännandet vill jag ge till alla som sliter med den här frågan. Vi gör absolut vårt bästa. Jag är oerhört medveten om att det går för långsamt för den som berörs, men regleringsbrev är tyvärr inte någon enklare väg än lagstiftning. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2019/20:15 om ambulanser över gränsen 8 Socialminister (S): har frågat inrikesministern om statsrådet anser att arbetet med att avlägsna gränshinder för ambulanser förtjänar att prioriteras i regeringsarbetet. har vidare frågat om statsrådet skulle kunna ta initiativ till en lösning i linje med det förslag som SKL framhåller. Interpellationen har överlämnats till mig. Interpellanten har identifierat en viktig fråga. En gränsöverskridande ambulanssjukvård är viktig för att patienter så snabbt som möjligt ska få tillgång till en god och säker vård även i områden där avstånden mellan patienten, ambulans och sjukhus kan vara stora. En fungerande samverkan är av stor vikt även för huvudmännen i planeringen av hälso- och sjukvården i berörda gränsområden. har slutit hälsoberedskapsavtal med de nordiska länderna om ömsesidigt bistånd vid olyckshändelser i fredstid. Det finns även gränsräddningsavtal gällande ambulans- och ambulanshelikoptertransporter mellan , och i berörda regioner. Samarbetet innebär att närmaste vägambulans eller ambulanshelikopter larmas vid akuta larm i gränsområdet, oavsett från vilken nation resursen kommer. Framställningen från SKL handlar om att det i befintlig lagstiftning saknas stöd för ett dagligt samarbete när det gäller ambulanstransporter över gränserna. En av utmaningarna som vi behöver se över i den norska och svenska samverkan i den gränsöverskridande prehospitala vården är att ambulanser bemannas av olika yrkeskategorier i och . En annan utmaning gäller trafikföreskrifter. Norska ambulanser kan inte registreras som utryckningsfordon i det och har därför inte rätt att påkalla fri väg vid utryckningar. En fungerande samverkan är viktig inte minst för att patienter som är i behov av en gränsöverskridande ambulanssjukvård ska få en god och säker vård. Det är inte rimligt att en gränssamverkan med de nordiska länderna inom detta viktiga område inte har ett stöd i regelverket. Det är därför angeläget med en skyndsam hantering för att få ett regelverk på plats som stöder detta för att samverkan ska kunna fortlöpa på bästa sätt. har initierat en dialog med berörda myndigheter i syfte att närmare undersöka hur en sådan översyn kan genomföras på bästa sätt. 9 (C): Jag vill tacka socialministern för svaret. Det är otroligt tillfredsställande att vi till stora delar gör samma analys av vilka problem det är som gör att vi inte fullt ut kan nyttja potentialen i ambulanstransporter över de nordiska ländernas gränser. Jag ser det som mycket glädjande och lovande att socialministern delar min och andras bild av att det måste till skyndsamma åtgärder för att säkerställa författningsmässigt stöd för ett dagligt gränsöverskridande samarbete med ambulanser över gränsen i . Med tanke på att regioner som och liksom Kommuner och Landsting och norska hälsodepartementet har försökt att påkalla det svenska uppmärksamhet för att ta itu med dessa gränshinder är jag den första att välkomna socialministerns initiativ att undersöka hur en översyn av de svenska regler som skapar dessa hinder kan genomföras. Även om det har funnits ett samarbete kring ambulans- och ambulanshelikoptertransporter genom det gränsräddningsavtal som ministern nämnde delar jag SKL:s och socialministerns bedömning att svensk lagstiftning behöver utvecklas för att mer offensivt stödja möjligheten till dagligt samarbete. För alla oss som lever och verkar i fantastiska gränsregioner, oavsett om det är i , granne med tvärs över – vilket jag själv har förmånen att få göra – eller på västra sida med gränsen mot eller i med på andra sidan Sundet, är gränsen i första hand en möjlighet och en tillgång snarare än ett problem och ett hinder. Vi som är gränsgångare och bortskämda med goda grannar känner oss väldigt rika. Vi har ju dubbelt av allting. Vi har tillgång till utbudet på båda sidorna av gränsen. Vi rör oss över och korsar ständigt gränsen. Vi handlar på andra sidan, vi jobbar på andra sidan och vi har nära och kära på båda sidor om gränsen. Vi är gränsgångare. Gränsen är ibland också dubbel. Den både finns där och inte. Den syns inte alltid men . Ofta märker vi knappt att gränsen finns där. Men plötsligt stoppar den oss. Den hindrar oss och sätter käppar i hjulet för vår rörlighet och vårt dagliga liv. Vår stora värld krymper. Våra gränslösa möjligheter begränsas i onödan, inte sällan av byråkratiska hinder. Det är regler som funkar och behövs i en nationalstat men som krånglar till det när de goda lösningarna finns nära till hands. Ett exempel på gränshinder som vi med politiska krafttag och konkreta förändringar i regelverk kan och måste avskaffa är just de som hindrar ett effektivt resursutnyttjande av ambulanser och ambulanstransporter mellan , , och , oavsett om de sker på land, på vatten eller i luften. När vi i Mittengruppen i besökte sjukhuset i och förutom norsk sjukvårdspersonal även mötte företrädare för Region och lärde vi oss mer om förutsättningarna för att bedriva gränsöverskridande sjukvård. För den enskilde som drabbas av sjukdom eller olycka är det viktigaste ett snabbt och säkert omhändertagande. För den stackars skidåkare som bryter benet på skidsemestern i är det viktigare att snabbt få vård än att ambulansen råkar vara norsk eller svensk, eller att man får komma till sjukhuset i norska Røros eller till sjukhuset lite längre bort i . Så är det också om man råkar ut för ett hjärtstopp under älgjakten i Kuivakangas eller för den som råkar ut för en trafikolycka i . Det är för den enskilda människan som vi måste ta bort dessa gränshinder och ge lagligt stöd. Jag upplever att socialministern och jag är överens i ganska mycket, men jag saknar den lilla del som rör läkemedelshantering som jag har synliggjort i interpellationen. Jag vill därför be ministern att utveckla den delen. 10 Socialminister (S): Vilken kärleksförklaring till nordiskt samarbete! Det var fantastiskt att höra. Detta påminns man om varje gång man befinner sig i gränstrakterna, precis som beskriver. Själv är jag uppvuxen i , så jag har absolut inte växt upp med detta; tvärtom är det där en väldigt tydlig och skarp gräns som knappt kan beträdas. Det är naturligtvis otroligt angeläget att vi gör detta, men för lyssnare och andra vill jag ändå beskriva vad hindren består i. I akuta situationer är det inte fråga om att gränsen sätter stopp. Men om vi tar och som exempel, vilket också finns med i interpellationen, bemannas ambulanser i länderna av olika yrkeskategorier. I ska ambulanser bemannas med hälso- och sjukvårdspersonal som får administrera läkemedel. Det betyder i praktiken att svenska ambulanser bemannas med legitimerade sjuksköterskor. Liknande bestämmelser finns i både och , så där finns inte den problematiken. I däremot bemannas vägambulanser i regel med ambulansearbeidere, som det kallas, vilka inte har en utbildning som motsvarar sjuksköterskeutbildning och som inte får administrera läkemedel i ambulanser i . Även om man skulle reglera detta med bemanning har vi ju krav på vilken kompetens som vi vill att man ska ha när man kör en svensk ambulans och därmed är en del i den viktiga kedjan av svensk hälso- och sjukvård. Det är därför som det är så otroligt viktigt att man vet att den kompetens som finns när man påkallar ambulans är motsvarande vår, och då spelar det ingen roll varifrån ambulansen kom. Det är klart att det är en viktig del. När det gäller trafikföreskrifter kan inte norska ambulanser registreras som utryckningsfordon i det , och därmed har de inte möjlighet att påkalla fri väg. ska brådskande transporter med utländsk ambulans köras med poliseskort. Vill man göra detta som en del i det dagliga arbetet är det här ett gränshinder som inte bara kan tas bort.