prot · H60982 · 2019-04-26 00:00:00 — Jag måste dock säga att statsrådets svar på intet sätt får mig att känna mig trygg över den framtida utvecklingen på området. I mina ögon finns det ingenting som tyder på att Socialdemokraterna skulle klara av att vända denna trend, nu när man misslyckats . Det lilla hopp jag dock har är att regeringen väljer att ta efter oss. När vi i går presenterade vår vårbudget presenterade vi satsningar på mot psykisk ohälsa. 2,5 miljarder satsar vi för att bekämpa psykisk ohälsa, som Socialdemokraterna skär ned med 90 miljoner. Om nu regeringens nedskärningar på 90 miljoner mot förmodan inte skulle få någon effekt, som regeringen påstår, vågar jag lova dig, fru talman, att våra satsningar hade fått det. Våra satsningar hade på riktigt erbjudit ett hopp för alla dem som lider av psykisk ohälsa och för dem som är i riskzonen att göra det . Vi satsar 170 miljoner på att utarbeta och verkställa förslag om en nationell strategi inom området. Vi satsar 25 miljoner på ett nationellt forskningscenter. Vi satsar 100 miljoner på att stärka kunskapen om tidiga risktecken vid psykisk ohälsa. Därutöver lägger vi bland annat 150 miljoner på det samlade arbetet för suicidprevention – med mera. Det, fru talman, är politik som hade gjort skillnad och som i slutändan hade räddat liv. Jag hoppas som sagt att regeringen tar efter oss på detta område, precis som man har tagit efter oss på andra områden. Ingen hade blivit gladare än jag om statsrådet redan nu hade kunnat uttala stöd för våra satsningar och göra dem till sina egna. Det är väl dock för mycket att hoppas på, då man har valt att prioritera annorlunda. Missförstå mig inte – jag är övertygad om att kapitaltillskottet till var fullt befogat. Jag menar bara att det rimligtvis borde ha funnits någonting annat i hela statens budget att spara in på än bidrag till psykiatrin. Ärligt talat, fru talman: statsrådets regering att det är viktigare att lägga pengar på internationella tåg än att motarbeta psykisk ohälsa? Tycker regeringen att det är viktigare med bäversafari än att motarbeta psykisk ohälsa? Tycker regeringen att gratis museer är viktigare än att motarbeta psykisk ohälsa? Det ser nämligen så ut i regeringens vårändringsbudget. Jag vill därför fråga statsrådet om det inte finns något annat område hon tycker att regeringen kunnat spara in på i stället samt hur hon ställer sig till det gedigna helhetspaket för att bekämpa psykisk ohälsa som presenterade i går. Kan statsrådet medge att satsningar om gör mer nytta än nedskärningar på 90 miljoner? 27 Socialminister (S): Jag försökte vara lite bejakande i mitt förra inlägg. Men jag inser att jag inte hade så mycket för det, eftersom interpellanten redan hade skrivit sin replik, som handlade om att snarare ha en konfrontation än att ha ett möte i en fråga där jag tror att vi ser en gemensam problembild. Jag ska gärna försöka förklara ytterligare. , röstade igenom en budget som prioriterade 20 miljarder i skattesänkningar. Jag tänker att interpellanten kan ägna nästa anförande åt att förklara vad de 20 miljarderna kunde ha gjort för nytta i vård och omsorg och i psykiatrin. Det är ganska mycket, skulle jag gissa, för personal, kompetens, arbetsmiljö och tillgång. Men det valet var tydligen viktigare att göra. Det andra är att 360 miljoner mer ingår i psykiatrianslaget jämfört med . Det är verkligheten för landets alla regioner och för den delen kommuner som också bedriver en viktig verksamhet på området. De får ytterligare . En vårändringsbudget har till syfte att justera sådant som man inte känner till när året börjar eller när man behöver lösa uppkomna situationer. Det är också viktigt med livsviktiga läkemedel för barn. Det var den ändring som vi därmed gjorde. Det vore intressant om interpellanten kunde förklara om det inte är viktigt med extemporeläkemedel för barn. Det är livsviktiga läkemedel som gör att många barn kan få den vård som de behöver. Det är en verksamhet som marknaden inte hanterar. Det finns nämligen inga vinster att göra. Därför är det ett statligt helägt bolag som staten, regeringen och i slutändan den här kammaren har ett huvudansvar för. Eftersom interpellanten inte vill tala lika mycket om förändringen mellan anslagen utan vill tala om hela den psykiska ohälsan vill jag upplysa om att det finns en strategi mot psykisk ohälsa och för psykisk hälsa. Den löper ut . Det är klart att den kommer att efterföljas av en ny eftersom vi tycker att det är oerhört angeläget. Den innehåller förebyggande och främjande insatser och tillgängliga och tidiga insatser. Det handlar om utsatta grupper och att titta på ledarskap och organisation. Den innehåller till landsting och regioner för att genomföra utvecklingsinsatser och 350 miljoner till kommunerna för att göra utvecklingsinsatser. Den innehåller 220 miljoner när det handlar om primärvårdens insatser mot psykisk ohälsa i alla åldrar och 250 miljoner för att bättre rusta barn och unga att hantera sin psykiska ohälsa. Det handlar om tillgängligheten. Det handlar om till att förstärka ungdomsmottagningarna. Det handlar om 24 miljoner för att öka brukarmedverkan och så vidare. Det finns väldigt mycket resurser. Jag är övertygad om att resurser spelar roll men också vad man gör med dem. Det finns ett gediget arbete som har bedrivits. Det har funnits en nationell samordnare som har sett över vilka insatser som är angelägna. Jag är helt säker på att vi behöver göra mer. Jag är alldeles övertygad om det. Men jag tycker att vi förfelar och förminskar frågan om vi gör det till en fråga om 90 miljoner som i en vårändringsbudget flyttas mellan anslag för att kunna hantera livsviktiga läkemedel för små barn. 28 (SD): Tack återigen för svaret från socialministern. Vi är helt eniga i att vi måste göra mer på området. Det är vad vi ägnat hela interpellationsdebatten åt att diskutera. Skillnaden oss emellan i den här debatten och mellan den socialdemokratiskt styrda regeringen och det sverigedemokratiska partiet är att i sin budget satsar 2,5 miljarder utöver regeringens budget på att bekämpa psykisk ohälsa. Då kan man inte stå i kammare och påstå att man förvisso vill göra mer och att det läggs mycket resurser på det men att man inte kan göra ytterligare. Sedan talar man om vilka satsningar som redan finns. Det är jag fullt medveten om. Vad jag pratar om kan man läsa svart på vitt. tillför 2,5 miljarder för att bekämpa denna problematik som Socialdemokraterna har varit med och skapat och varit handfallna inför att lösa medan Socialdemokraterna skär bort 90 miljoner. Då spelar det ingen roll, fru talman, vilka redan existerande utgiftsposter som socialministern kan citera. Jag är fullt övertygad om att kapitaltillskottet till är välförtjänt. Vad jag belyste i mitt tidigare anförande, vilket socialministern nu misslyckades med att bemöta, var att man borde ha kunnat prioritera annorlunda. Man borde ha kunnat hitta ett annat utgiftsområde i hela statens budget att skära på i stället för psykiatrin för att genomföra detta kapitaltillskott. Det är inte som så att man inte hade möjligheten. Du väljer att fokusera på den tidigare budgeten medan jag tycker att du borde ta ansvar för den budget som ni har presenterat . Ni väljer att investera i solceller och utvecklingen av internationellt kulturutbyte. Ni väljer att investera och rikta satsningar på bäversafari och så vidare, men inte att investera mot psykiskt ohälsa. Vem får det bättre av det? Kan du medge att våra satsningar om 2,5 miljarder ger mer nytta än era nedskärningar om 90 miljoner? 29 Socialminister (S): Jag hoppas att det framgår för interpellanten att det finns en strategi. Han försöker framställa det i interpellationsdebatten som att har en idé om att det borde finnas en strategi och resurser. Det finns en strategi. Den behöver naturligtvis alltid följas upp och förnyas. Men det finns en innevarande strategi som tar sikte på både regioner och kommuner, tillgänglighet, kompetens, ungdomsmottagningar och tillgängligheten i primärvården. Jag vill avslutningsvis påminna inte bara interpellanten, om han möjligen har glömt, utan också eventuella lyssnare om att vi hade en M‑KD-budget med stöd av som gick igenom i kammaren. Den var inte riktigt i detalj preciserad, vilket innebär att det har gjorts ett stort arbete för att se till att resurser har funnits där behov har funnits. Ni prioriterade då skattesänkningar på . Ni halverade också klimatinvesteringarna på klimatanslaget. Detta var någonting som skapade problem för att lösa en helhet. stärker vi psykiatrin med jämfört med . Det är verkligheten för alla dem som verkar inom psykiatrin eller jobbar med psykisk ohälsa på ett eller annat sätt i just . Det är inte en nedskärning. Däremot ser vi också till att svårt sjuka, ofta barn, kan få sina mediciner. Det är livsviktigt. Utifrån den ändringsbudget som vi har gjort finns nu möjligheten att hantera både klimatinvesteringarna och den psykiska ohälsan även om mycket mer ska göras, och dessutom ser vi till att svårt sjuka barn får de mediciner som krävs. Det är möjligt trots stora skattesänkningar som var med om att klubba igenom i kammaren. 30 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag vill påminna om att vi inte duar varandra i talarstolen utan debatterar med för- och efternamn och att det är talmannen som vi talar till. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2018/19:124 om likvärdiga villkor för fristående och kommunala skolor 31 Utbildningsminister (S): har frågat mig om jag anser det rimligt att det för en fristående huvudman inte går att avgöra om man tilldelats resurser på lika villkor som kommunens egen verksamhet. har också frågat om vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att lika villkor råder mellan fristående och kommunala förskolor och skolor. Under de senaste 10–15 åren har ett omfattande arbete bedrivits för att regleringen av skolväsendet i så stor utsträckning som möjligt ska vara gemensam, oavsett om huvudmannen är en kommun eller en enskild. Exempel på det är regleringen av kommunens bidrag till enskilda huvudmän liksom den nuvarande skollagen som beslutades under den borgerliga regeringsperioden. För att säkerställa att lika villkor råder mellan fristående och kommunala förskolor och skolor finns det nu konkreta förslag på bordet som syftar till en ökad insyn i hur kommunerna beräknar bidragen till enskilda huvudmän. Förslagen baseras på den blocköverskridande sexpartiöverenskommelsen inom 2013. förslag (SOU 2016:66) om att en tredje komponent i bidragssystemet ska införas, ett så kallat strukturbelopp, syftar bland annat till att öka transparensen i kommunernas beräkning av bidrag. Genom strukturbeloppet ska de resurser som fördelas utifrån skillnader i elevsammansättning mellan skolor, till exempel utifrån socioekonomiska variabler, särredovisas. Utredningen har också lämnat ett förslag om att alla huvudmän, kommunala som enskilda, ska redovisa ekonomisk information på skolenhetsnivå. Genom redovisningen blir det tydligt hur intäkter och kostnader fördelas mellan skolorna. Förslagen har behandlats i Lagrådet, och regeringen arbetar just nu med en proposition där dessa förslag ingår. När det gäller fråga om jag anser det rimligt att det för en enskild huvudman inte går att avgöra om man tilldelats resurser på lika villkor som kommunens egen verksamhet, så konstaterar jag att enligt bidragsbestämmelserna så ska en kommun som lämnar bidrag för en elev i en fristående förskola eller skola för den enskilde huvudmannen kunna redovisa hur bidraget har beräknats. Kommunens bidragsbeslut kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol enligt förvaltningslagens regler. Enligt den rapport från som refererar till är den främsta invändningen att olika kommuner tillämpar olika principer för beräkning av bidrag liksom för sin ekonomiska redovisning. Kommunerna har stor frihet att tillämpa egna principer och själva besluta om vilka system de ska använda för sin interna budgetering och redovisning. Enligt skollagens bestämmelser ska kommunen bestämma bidraget, grundbeloppet, till en enskild huvudman efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till sin egen motsvarande verksamhet. Därmed uppnås kriteriet lika villkor mellan kommunen och den enskilda huvudmannen. Att grunderna för resursfördelning kan skilja sig mellan kommuner, inom ramen för det kommunala självstyret, bryter alltså inte med nödvändighet mot principen om lika villkor. 32 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Interpellationen handlar som sagt om lika villkor för fristående och kommunala skolor. Det kan låta tekniskt, fast egentligen handlar det om att föräldrar och elever som väljer en fristående skola ska kunna känna sig trygga med att oavsett vilken skola de väljer följer samma resurser med. är det bevisligen svårt att ens avgöra om detta stämmer. Det är det som revisionsrapporten tydligt visar. Revisorerna har gått in hos kommunerna och försökt att ta reda på hur man har beräknat skolpengen för att kunna avgöra detta. Det de egentligen hade i uppdrag att göra var att gå in och se om fördelningen skedde enligt lika villkor. Revisorerna konstaterar att de, trots att de har kontaktat kommunerna och fått ta del av redovisningen, inte kan avgöra om det råder lika villkor eller inte. Dels gör kommunerna på olika sätt, men det behöver inte vara ett problem i sig, dels är det svårt att avgöra detta eftersom det finns så många olika kostnader som man fördelar på olika sätt. Det gör att det här är svårgenomträngligt även för en revisionsbyrå. kommer problemen att kvarstå, även med de förändringar som statsrådet tar upp i sitt svar. Kommunerna ska naturligtvis själva kunna välja vilka ekonomisystem de har. Men jag tycker att det är allvarligt när en oberoende revisionsfirma, som är expert på att gå igenom redovisning, inte kan avgöra om det råder lika villkor eller inte. Då är det svårt, inte minst för en liten friskola, att försöka få någon form av bild av om man får de pengar man har rätt till. Att redovisning ska ske per skolenhet kommer att leda till mycket administration. Den kritiken har väckts från många håll. Det kommer möjligtvis att leda till mer transparens, men frågan är om det är tillräckligt och om det är rätt åtgärd. Det finns friskolor som år måste överklaga skolpengen för att kommunen helt enkelt hittar på nya sätt att undanhålla pengar från de fristående skolorna. Det gäller i de fall då kommunerna faktiskt har fattat beslut om skolpeng på ett korrekt sätt. Utredningen visar – och detta är något som lyfter fram ganska ofta – att kommuner dessutom ofta fattar beslut om skolpeng på ett sätt som gör att det inte går att överklaga. Det gör det hela ännu knepigare. Man kan inte ta reda på om man har fått rätt pengar, och beslutet har dessutom inte fattats på ett korrekt sätt och går därför inte att överklaga. Tyvärr är detta den situation som vi har , och elever som väljer friskolor kan inte heller känna att det finns ett hopp om att den snart kommer att förbättras. De kan inte känna sig trygga med att de får med sig samma resurser oavsett vilken skola de väljer. Utbildningsministern talar ofta om vikten av likvärdighet. Det är viktigt. Man kan i och för sig behöva diskutera vad man menar med det, men det pratas ju ofta om hur man ska kunna påverka elevsammansättningen på skolor och att det ska satsas mer pengar på skolor med stora utmaningar. Det är naturligtvis viktigt med en differentierad finansiering beroende på hur stora utmaningar en skola har. Men det är lika viktigt att man som elev känner sig trygg med att det finns en likvärdig finansiering. Oavsett om man är en elev som är i behov av särskilt stöd eller om man är en normalfungerande elev ska man vara säker på att oavsett vilken skola man väljer följer samma resurser med. När nu har lagt fram sin rapport som tydligt visar att det finns stora problem när det gäller likvärdigheten avseende finansieringen – tror då utbildningsministern själv att de åtgärder som hon tar upp i sitt svar på allvar löser de problem som rapporten pekar på? Och på vilket sätt avser utbildningsministern att säkerställa att de här åtgärderna verkligen får önskad effekt? 33 Utbildningsminister (S): Till grund för det arbete som jag nu har beskrivit och som pågår i ligger dels en sexpartiöverenskommelse, där eget parti var med, dels det arbete som bedrivs inom ramen för januariavtalet. har de ingående partierna enats om att vi ska sträva efter lika villkor. Det ska råda lika villkor mellan offentligt och enskilt drivna verksamheter. Det kommer att bli en viktig uppgift att arbeta med detta. Till grund för det här har vi delvis den sexpartiöverenskommelse som ligger på bordet, där vi nu går vidare med förslag efter förslag på det sätt som jag har redovisat i mitt interpellationssvar. Vi har också det arbete som pågår inom ramen för två stora utredningar i som arbetar med de här ganska komplicerade frågorna. Det gäller den utredning som leds av och som handlar om hur segregationen i det obligatoriska skolväsendet kan minska. Den har också till uppgift att se på hur resurstilldelningen kan förändras för att just förbättra kunskapsresultaten. Det gäller också den utredning som leds av och som handlar om att ta fram en helt ny finansieringsmodell för gymnasieskolan som i högre grad ska ta hänsyn till skolornas varierade förutsättningar. Jag tror att det är viktigt att arbeta med de här frågorna både på kort och på lång sikt. Dessutom tycker jag att det är viktigt att påpeka att det system som nu kritiserar så kraftigt är ett system där det finns möjlighet att överklaga. Det finns en utvecklad domstolspraxis som handlar om hur de kommunala beslutsfattarna ska agera för att leva upp till skollagens krav. Precis som höll med om i sitt inlägg finns det dessutom alltid en baksida på de regleringar som jag nu arbetar med för att säkerställa att de ska bli ännu bättre. Det gäller den ständigt ökande administrationen, som ett system likt det vi i har skapat för med sig. Det är en viss balansgång att säkerställa att vi har transparens och insyn och koll på resultat och liknande och se till att huvudmän, både fristående och kommunala, får ägna sin tid och sin kraft åt det som vi – handen på hjärtat – vet är allra viktigast för elevernas resultat, nämligen att genomföra och planera undervisning av hög kvalitet. Jag kan försäkra interpellanten att det pågår ett arbete på för att både på kort och på lång sikt säkra att vi vet att de pengar som vi avsätter till skolan går till rätt saker och avsätts på ett så rättvist sätt som möjligt. Jag är dessutom lite tveksam, och jag vill skicka en fråga tillbaka till . Hela interpellationen och anförandet präglas av att det handlar om att se till att skolor får den ersättning de har rätt till. Får vi den ersättning vi har rätt till? Utgångspunkten är då de fristående skolorna. Om vi i stället tar elevernas rätt till god undervisning som utgångspunkt är det viktigt att se till hela bilden och hela den styrning av den svenska skolan som vi har. Då måste vi komma ihåg en sak, och det är den frågan jag vill skicka tillbaka till : Ser något problem för den kommunala befattningshavaren och den kommunala huvudmannen, som har en uppgift som de fristående skolorna aldrig någonsin har, nämligen att garantera att det finns utbildning för alla elever som vistas i kommunen? Ser inte att det är en sak som det också måste tas hänsyn till när vi ser över ersättningssystemen i de fristående och kommunala skolorna? 34 (M): Jag vet inte om utbildningsministern missade inledningen på mitt tidigare anförande. Då lyfte jag just att detta handlar om elevernas rätt till en likvärdig utbildning. Om man ska få rätt till en likvärdig utbildning måste det också vara en likvärdig finansiering. Man måste som elev och förälder kunna känna sig trygg med att oavsett vilken skola man väljer följer samma resurser med. Jag tror att en bra start till exempel skulle kunna vara att ta ett snack med socialdemokratiska kommunpolitiker ute i landet. När man är ute i kommunerna och även när man pratar med är min bild att problemen med att undanhålla pengar från fristående skolor är större när det är en socialdemokratisk ledning än när det är en alliansledning. Alliansledningar har oftast en mer positiv inställning till de fristående skolorna. Det kan vara en start att se till att det finns en ambition i hela partiet, även ute i kommunerna, att se till att det råder lika villkor. Utbildningsministern tar upp detta att man kan överklaga. Ja, det kan man. Men man kan inte göra det om besluten inte är fattade på rätt sätt. Många kommuner fattar inte beslut om skolpeng på ett sådant sätt att friskolorna kan överklaga, och detta har inte utbildningsministern på något sätt adresserat i sina svar. Vi har ju en process där man ska ha möjlighet att överklaga. Det ger trygghet för både elever och skolor och säkerställer att man får de resurser man ska ha. Men om nu många kommuner inte fattar besluten på ett sådant sätt att de går att överklaga är det faktiskt ett ganska stort problem, eftersom det drar undan mattan för denna möjlighet och för rättssäkerheten. Detta har jag inte hört utbildningsministern adressera. Sedan finns det en annan fråga som är viktig att ha med sig. Man pratar gärna, även utbildningsministern, om att friskolorna plockar russinen ur kakan och väljer bort elever med särskilda behov. Men då glömmer man den andra sidan av saken, nämligen att kommunerna inte skickar med pengar till barn i behov av särskilt stöd till de fristående skolorna. Jag har hört förtvivlade rektorer på friskolor som säger att de rekommenderar föräldrarna att välja en skola, för då får man mer pengar till extra stöd än om man väljer deras skola. Så ska det inte behöva vara. Det blir orättvist. Om fristående skolor väljer bort elever med behov av särskilt stöd förtjänar de självklart kritik om de gör det därför att de inte vill anstränga sig. Men om de gör det därför att de känner att de inte får samma resurser från kommunen som en skola måste det vara mer en politisk fråga som vi behöver adressera, både här och ute i kommunerna. Den valfrihet som gäller normalfungerande elever som inte behöver särskilt stöd måste också gälla dem som har behov av särskilt stöd. Jag tycker inte att det är rimligt att friskolorna får klä skott när deras förutsättningar att ta emot barn i behov av särskilt stöd faktiskt är mycket sämre. Jag tänkte höra om utbildningsministern har någon plan för att säkerställa att även barn i behov av särskilt stöd kan välja skola och att även de föräldrarna kan vara trygga med att barnet får med sig de extra resurser som man skulle ha fått om man valt en skola. 35 Utbildningsminister (S): Jag kan försäkra att jag och mitt parti inte har någon negativ bild av fristående skolor. Det vi är kritiska mot är det styrsystem som råder i den svenska skolan. Jag tycker att fristående skolor har en viktig roll att fylla i det svenska skolsystemet. Jag vill också värna om föräldrars och elevers möjlighet att välja vilken skola man helst vill gå i. Men när det gäller styrsystemet har jag stora problem. Det är en fråga vi möjligen får ta i en annan interpellationsdebatt. Jag har en känsla av att och jag har diskuterat den ett antal gånger. Jag är inte helt övertygad om att jag kommer att kunna övertyga om min ståndpunkt, men jag kommer i alla fall att fortsätta att ta den diskussionen. Jag blir väldigt upprörd, , när jag hör talas om att rektorer rekommenderar föräldrar att ta sina barn med behov av särskilt stöd och gå till en skola i stället för en fristående skola. Jag kan inte se att det på något vis vare sig bidrar till att uppfylla valfriheten i skolan, som brukar värna väldigt mycket om, eller värnar möjligheten till en likvärdig svensk skola där barn och elever med olika förutsättningar möts på lika villkor. Jag skulle rekommendera att ta ett allvarligt samtal med de rektorer som säger på det viset.