prot · H60998 · 2019-06-03 00:00:00 — Det handlar till exempel om en ny säkerhetsskyddslag och lagen om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster, NIS-lagen. Regeringen har ökat resurserna till våra expertmyndigheter så att de ska kunna höja ambitionerna i sina verksamheter. Regeringen har också intensifierat styrningen av myndigheterna genom olika uppdrag och återrapporteringskrav. Därutöver har regeringen gett flera expertmyndigheter uppdrag som handlar om att utveckla stödet till myndigheter, kommuner, regioner, företag och allmänheten. har regeringen genomfört ett femtiotal aktiviteter som bidrar till att nå målen i den nationella strategin. Men vi behöver göra mer, vilket leder till den andra frågan. När det gäller den andra frågan om det nationella center som statsministern aviserade i regeringsförklaringen för att öka informations- och cybersäkerheten pågår just nu ett intensivt arbete med att inrätta ett sådant center. Regeringens utgångspunkt är att vi ska upprätta ett center som motsvarar de behov vi har i . Vi ska naturligtvis hämta inspiration och lärdomar från andra länder, men det måste vara utformat på ett sådant sätt att det stöder och stärker det system som vi redan har. Hur detaljerna kring centret kommer att se ut är dock för tidigt att säga. Det får vi återkomma om. För att svara på den tredje frågan är regeringens utgångspunkt att alla politikområden behöver arbeta med informations- och cybersäkerhet. Alla statsråd har ett tydligt ansvar för informations- och cybersäkerhetsfrågorna inom sitt ansvarsområde. För att öka informations- och cybersäkerheten i samhället behöver detta perspektiv integreras i all politik och i styrningen av myndigheterna. För att få ett bättre helhetsperspektiv och ökade synergieffekter mellan departementen finns det en samordnande funktion på Statsrådsberedningen för cyberfrågor, som bland annat ska stödja arbetet i i inrättandet av ett nationellt cybersäkerhetscenter. Funktionen tar inte över något sakansvar och har inte heller någon direkt koppling till myndigheterna. 30 (M): Tack, inrikesministern, för svaret på min interpellation! Jag uppskattar att inrikesministern i sitt svar är ödmjuk inför de utmaningar som står inför på cybersäkerhetsområdet. Jag tror att det är både klokt och rimligt. står nämligen sämre rustat än många andra jämförbara länder på detta område. Motsägelsen i är ju att vi är starka på digitalisering men svaga på cybersäkerhet. I Index, som presenterades bara för , kom på femte plats när det kom till att vara världens mest digitaliserade land. När man utvärderade vår cybersäkerhet kom vi dock först på plats 32. Detta skapar en väldigt olycklig kombination av ett väldigt stort beroende av digitala lösningar som vi har rätt svag säkerhet i dessa digitala lösningar. Det kan ju låta paradoxalt, fru talman, att vara bra på digitalisering och dåliga på cybersäkerhet, men de svenska problemen på cybersäkerhetsområdet handlar inte om att vi inte skulle ha en innovativ it-industri. Vi har ju världsledande företag när det kommer till området kryptering. Problemen i handlar i stället om bristerna i organisation och struktur både inom och i regeringens myndigheter. Det råder en svag tillsyns- och säkerhetskultur hos många myndigheter. Det sker en fragmentisering av resurserna, och författningsstödet är otydligt på området, fru talman. Vi har den ordningen i att det är fyra ministrar och minst åtta myndigheter som lutar sig mot fyra olika lagar. Det är inte optimalt formulerat om vi vill ha en effektiv cybersäkerhet. Framför allt, fru talman, krävs ett tydligt politiskt ledarskap – det som på engelska heter management attention – om vi vill få ordning på de allvarliga brister som finns på området cybersäkerhet i . Det har brustit under , både under den regering som representerar och som Alliansen satt vid makten – det vill jag vara tydlig med. Det leder in på frågorna i min interpellation om tydligt politiskt ledarskap. Inrikesministern sa i sitt svar att det pågår ett intensivt arbete på myndighetsnivå för att inrätta ett nytt center, men hur detaljerna runt centret ska utformas är det för tidigt att säga något om. Det svaret inger oro i min värld. De två frågor jag ställde i min interpellation rörde inga detaljer utan fundamentala byggstenar för hur centret ska utformas. Vem ska vara huvudman för centret? Det ska inte vara en egen myndighet. Det spelar roll om det blir FRA eller MSB. Blir det FRA blir det sannolikt större fokus på informationssäkerhet och delning av information från signalspaning. Blir det MSB kanske det blir större fokus på säkerhetsskydd. Det spelar roll vem som är huvudman. Ännu viktigare är framför allt vilken funktion centret ska fylla och hur det ska vara organiserat. Här är den centrala frågan om centret kommer att samverka med det privata näringslivet. Det är en bärande idé i det brittiska centret, som jag vet att har besökt, att det ska vara en effektiv samverkan. Jag noterade också att under EU-valrörelsen var ute och sa att EU ska etablera ett center på europeisk nivå som ska jobba med skydd mot industrispionage och stärka företagens skydd mot olika typer av cyberangrepp. Om man vill detta på europeisk nivå borde det vara en självklarhet att centret ska ägna sig åt dessa frågor på nationell nivå. Jag vill få ett förtydligande. Uppfattar jag inrikesministern rätt när han säger att arbetet med att upprätta centret pågår med hög intensitet men att regeringen inte har någon uppfattning om hur centret ska vara organiserat eller om det ska kunna samverka med näringslivet för att kunna hindra olika former av cyberangrepp? 31 Statsrådet (S): Tack, , för en viktig interpellation! Jag tackar också för tonläget i fråga om att vi i inte har tagit frågorna på allvar. Jag tror att båda våra partier har ett ansvar för det ur ett politiskt perspektiv. Vi ska vara ödmjuka nog att säga att den paradox som beskrivs delvis är en förklaring, det vill säga att vi har varit pigga på ny teknik. Att vi har velat driva digitalisering också i offentlig förvaltning har gjort att vi har byggt system. De systemen, som är gammalmodiga, togs fram utan tillräckligt mycket tänkande i cybersäkerhetsfrågor. tar det en del tid att göra om gamla system till modernare och säkrare system. Att vi låg långt framme och att vi inte tog de frågorna på allvar gör att det finns större utmaningar att ställa om system, även om helt nya system byggs upp. Dessa system hänger ihop. Det är ingen ursäkt, men det kan vara en förklaring till varför det finns en del extra utmaningar. Det är fråga om myndigheter och offentlighet, och som gammal näringsminister kan jag säga att en del av det privata näringslivet inte heller har tagit frågorna på riktigt allvar. Det har vi sett i en del intrångs- och patentfrågor, som är viktiga för svensk teknik. Det är otroligt viktigt att dessa frågor lyfts upp i och i regeringen. Vi har vår första nationella strategi på området, och det kommer en handlingsplan från ansvariga myndigheter. Det ska inrättas ett center. Allt detta är ett sätt för oss att tillsammans med tuffare lagstiftning skärpa kraven på återrapportering och förberedelsearbete. Vi tar frågorna på stort allvar. Det kan vara så att jag var lite kort i svaret i fråga om cybercentret. Jag har varit i och tittat på det. Anledningen är att vi inte vill lockas in i en diskussion där vi beskriver centret i detalj. Min utgångspunkt är att de fyra myndigheter, och någon annan myndighet, som har stora intressen i dessa frågor och som jobbar mest med frågorna ska vara de som styr inriktningen och sätter sitt märke. Det finns en risk att om vi skapar ett center vid sidan av ansvariga myndigheter, som ska länka till dessa myndigheter, gör vi saker som inte ökar förmågan – att det inte blir mer ”pang” för pengarna med det nya centret. Därför vill jag gärna att myndigheterna så långt det är möjligt är eniga i sin beskrivning av behoven när de kommer till regeringen. En strategi är att få de ansvariga myndigheterna att snacka ihop sig för att få bäst utfall av en centrumbildning. Däremot är det helt självklart att vi har politiska ambitioner. Jag skulle bli mycket förvånad om vi inrättade ett center som inte säger att man ska ha samverkan med näringslivet som en dimension. Det skulle vara mycket förvånande. Vi kommer att ha synpunkter, men vi vill gärna att myndigheterna kommer så samlat som möjligt till oss. Om vi ska bygga ett center utifrån ett svenskt koncept måste vi förstå vilka som har ansvar i det svenska systemet, så att det inte görs överlappande eller onödiga saker utan att vi i stället får mest ”pang” för pengarna. Det är i alla fall utgångspunkten för regeringens arbete med dessa frågor. Jag, flera av mina ministerkollegor och den nya koordinatorn på Statsrådsberedningen följer upp och jobbar mycket noga med denna fråga. 32 (M): Jag skulle bli förvånad om blir förvånad. Regeringen styr riket och ansvarar för dess myndigheter. Det ankommer på regeringen att ha en tydlig politisk vilja. I direktiven måste det framgå att frågan är prioriterad och att det ska vara en samverkan med näringslivet. Det är där den politiska viljan och styrningen har brustit på området. Jag ser två starka skäl till att cybercentret måste kunna förmedla information om hot och risker i cybermiljön. Det gäller framför allt de företag som driver samhällsviktig verksamhet och kritisk infrastruktur. För det första handlar det om säkerhet. Det mesta av den verksamhet som sker inom områden som telekom, transporter och finanssektor utförs av privata aktörer. Vi är helt enkelt beroende av att företagen inte drabbas av storskaliga cyberangrepp, om vi vill säkra funktionalitet. Vi måste, , få igång, en mycket effektivare samverkan mellan det privata och det offentliga på området cybersäkerhet. För det andra, fru talman, handlar frågan om välstånd. Vi vet att de statssanktionerade cyberangreppen och cyberspionaget har ökat dramatiskt i omfattning . Det framgår i bland annat Säpos årsrapport, där man tydligt attribuerar verksamhet på området. Jag välkomnar att är tydlig med detta. Om ska fortsätta att vara ett världsledande land inom forskning, utveckling och innovation måste vi kunna erbjuda företagen en säker handelsplats, det som britterna kallar Safe Marketplace UK. Ett led i arbetet är att säkra att företagen kan få information om de utsätts för storskaliga cyberangrepp. Det finns, fru talman, exempel på företag som har valt att lyfta ut sin forsknings- och utvecklingsverksamhet i till andra länder eftersom andra länder kan erbjuda ett bättre skydd med hjälp av bättre samverkan mellan myndigheter och företag när och om de utsätts för storskaliga cyberangrepp. Detta är en fråga som är kopplad till långsiktiga välstånd. Jag noterade senast , fru talman, att revisionsfirman presenterade en rapport. De hade intervjuat hundra representanter för svenska storföretag. av dem uppfattade att den cybersäkerhet som erbjuds i är för låg för deras behov. Det manar till eftertanke. Just för att komma till rätta med den bristande politiska styrningen av cybersäkerhetsfrågorna på borde , likt en lång rad andra länder har gjort, införa en cybersäkerhetskoordinator. sa inrikesministern i sitt svar att regeringen har infört en samordnare – jag vet inte om det är koordinator eller samordnare, men det spelar egentligen ingen roll – som bättre ska bidra till att skapa ett helhetsperspektiv i frågorna och uppnå ökade synergieffekter. Samordnaren ska också stödja arbetet med att upprätta ett cybercenter. Det är faktiskt första gången jag hör regeringen presentera detta. Rätt utformat tror jag att funktionen kan spela en mycket viktig roll för att faktiskt få ordning på samordningen i i cybersäkerhetsfrågorna. Men i så fall behövs tre åtgärder. För det första måste funktionen formaliseras och permanentas. Annars kommer inte att få genomslag på . För det andra måste det finnas ett tydligt mandat för funktionen att den också ska föra en dialog med myndigheter. Sedan vet jag, precis som , att det är de enskilda fackdepartementen som utfärdar regleringsbrev, men jag tror att funktionen måste kunna prata med myndigheterna. Det är där musklerna i arbetet med cybersäkerhet finns. För det tredje måste funktionen ges resurser, rimligen i form av ett sekretariat. Det går inte att en person ensam ska vara ansvarig för samordningen av frågorna om cybersäkerhet på . Jag vill därför fråga inrikesministern om han delar uppfattningen att samordnaren eller koordinatorn ska ha ett tydligt mandat, resurser och möjlighet att föra dialog med myndigheterna. Jag tror att det är viktigt att vi får ordning på den frågan. 33 Statsrådet (S): Jag konstaterar att vi verkar vara överens om den första delen av det senaste inlägget om samverkan mellan privat och offentligt. Jag vill bara återigen koppla det till att privata företag också har ansvar för att öka och jobba med sin cybersäkerhet. De kan inte överlåta det ansvaret på någon annan. Men samverkan kan göra oss ännu starkare tillsammans och avskräcka från angrepp eller intrång i . Dessutom har samhället en del unika förmågor som privata företag inte har. Det är klart att det är en viktig fråga att diskutera om kretsen av organisationer som får ta del av detta – myndigheter och statliga bolag – ska utvidgas eftersom vi också har privata företag som står för samhällskritisk verksamhet. Jag tycker att det är en viktig diskussion att föra, och den ligger helt i linje med de diskussioner som vi för. När det gäller cyberkoordinatorn är det en ny tjänst, så det är klart att vi måste utveckla den . En dimension som inte nämndes här är det internationella arbetet. Mycket av arbetet för att motverka detta har internationella dimensioner. Vi har framför allt europeiska men också andra internationella samverkanspartner i detta som är helt centrala för ett regeringskansli och en regering att ha. Här får vi en samlad struktur där också Statsrådsberedningen får ett tydligare mandat att jobba med dessa frågor och koordinera arbetet i men, återigen, inte överta allt ansvar. Ansvaret ligger ju på respektive fackminister, så det får inte vara så att någon slappnar av därför att vi nu har en koordinator på Statsrådsberedningen. Så får det inte gå till. Frågan är kopplad till det säkerhetspolitiska råd som har koppling till statsministern. Det är därför vi har valt att göra kopplingen till statsministern genom det . Jag hoppas att det är en funktion som kommer att visa sig vara framgångsrik och att vi får utveckla den . Men det är också ett exempel på hur viktig vi anser att denna fråga är och att vi avser att stärka arbetet framöver. 34 (M): Att fackdepartementen skulle slappna av i denna fråga tror jag inte att det finns någon risk för. Jag tror tvärtom att de bevakar sina intressen rätt noggrant. Min oro är därför att koordinatorn eller samordnaren inte kan få det tydliga mandat som behövs för att hålla ihop arbetet. Det ligger i sakens natur. Jag vill återkomma till den rätt allvarliga situation som befinner sig i på cybersäkerhetsområdet. Det har kommit för många sådana rapporter som Index som visar att vi hamnar efter på cybersäkerhetsområdet. Jag vet att regeringen har vidtagit ett antal åtgärder , men vi har inte råd att vara sämre än andra jämförbara länder på detta område. Hoten och riskerna i cybermiljön ökar exponentiellt, och gapet mellan digitalisering och säkerhet fortsätter växa. Detta enligt regeringens alla expertmyndigheter. Den trenden måste vi vända, ytterst eftersom detta hotar både säkerhet och välstånd. Grunden för bättre cybersäkerhet i läggs som jag sa förut genom ett tydligt politiskt ledarskap i kombination med management attention. Regeringen måste helt enkelt veta vad den vill åstadkomma på cybersäkerhetsområdet snarare än att bara räkna upp antalet aktiviteter. Jag vill avsluta med att ta upp tre områden där jag inte tycker att det har blivit tillräckligt bra. För det första presenterade regeringen en information‑ och cybersäkerhetsstrategi. Det var det sista landet inom EU att göra. Strategin innehöll 68 mål och delmål, fördelat på 29 sidor. Men en strategi ska innehålla tre M: mål, medel och metod. Denna strategi var svag i fråga om både vilka medel som regeringen avser att tillföra och med vilka metoder man ska uppnå målen. För det andra: Om man nu sjösätter ett cybersäkerhetscenter tror jag att det är viktigt att man från början har bestämt vad man vill åstadkomma och vilka uppgifter detta center ska ha. Därför är det jätteangeläget att regeringen är tydlig med att det måste kunna främja bättre dialog mellan näringslivet och det offentliga för att stärka cybersäkerhet. För det tredje: Ge samordnaren ett tydligt mandat, resurser och en tydlig uppgift! Då blir det bättre. 35 Statsrådet (S): Det är viktigt att den här frågan diskuteras i . Detta är ett område där har bestämt sig för att stärka sin beredskap och sin förmåga. Vi formulerade i en nationell informations‑ och cybersäkerhetsstrategi. Expertmyndigheterna i presenterade en handlingsplan med 77 åtgärder som myndigheterna nu genomför enskilt eller tillsammans med andra. Det pågår alltså ett stort implementeringsarbete utifrån strategin. Vi nöjer oss inte med det. Vi kommer att fortsätta och återkomma med nya initiativ på området. Vad jag ser som den stora utmaningen för att hålla farten uppe i detta framöver handlar mycket om medvetande. Där vill jag säga att på toppnivån, spetsnivån, har höga kompetenser på detta område. Inte bara på krypto‑ utan också på signalspaningsområdet finns det experter som är otroligt duktiga på detta. Det vi har problem med är den allmänna säkerhetsnivån i våra system, som måste höjas. Det handlar mycket om människor. Det handlar om kompetens och utbildning för att ska hänga med i utvecklingen, både i privata företag och i det offentliga systemet. Regeringen kommer att fortsätta bevaka detta. Vi har tagit väldigt många initiativ . Vi kommer att fortsätta hålla högt tempo i detta, för ska klara av att både ligga långt fram i digitaliseringen och se till att säkerhetsgapet inte växer när vi ligger långt framme vad gäller digitala lösningar. Det är i alla fall utgångspunkten för oss, och jag tror att även på det här området kommer att kunna visa framfötterna. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2018/19:239 om ungas möjligheter till bostad 36 Statsrådet (MP): har frågat mig om jag delar uppfattningen att det är viktigt att många har möjlighet att äga sin egen bostad. Vidare har han frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen har vidtagit för att underlätta för fler unga att äga sin bostad och vilka åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att fler unga ska kunna flytta hemifrån och in i sin första bostad. har också frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att möjliggöra för fler unga att äga sin bostad och vilka åtgärder jag avser att vidta för att underlätta för att det ska byggas fler bostäder till unga. Slutligen har han frågat mig vad de viktigaste förklaringarna är till att bostadsbyggandet – enligt – beräknas rasa , när det skulle behöva byggas 800 000 fler bostäder för att lösa bostadsbehovet till 2030. Det är viktigt att tillsammans med kommunerna hjälpas åt att skapa en bostadsförsörjning som möter såväl behov som efterfrågan runt om i landet. Utöver fortsatt nyproduktion av bostäder med olika upplåtelseformer behöver rörligheten öka på bostadsmarknaden. Detta för att det ska finnas en variation av bostäder som passar alla. Jag ser givetvis frågor som rör ungas inträde på bostadsmarknaden som centrala, något som jag har framhållit i ett tidigare interpellationssvar. Bostadsbyggandet har ökat kraftigt . Enligt SCB och påbörjades ca 67 500 bostäder, vilket är den högsta siffran . Enligt preliminära siffror påbörjades 56 000 bostäder 2018. Det är regeringens bedömning att ungefär 50 000 bostäder kommer att påbörjas . Antalet bygglov har ökat de senaste två kvartalen, och bostadsbyggandet fortsätter att ligga på höga nivåer historiskt sett. av kraftigt stigande priser bör den stabilisering av prisutvecklingen vi nu ser vara positiv för de hushåll som träder in på bostadsmarknaden. För att skapa långsiktiga förutsättningar för ett bostadsbyggande i balans behövs ett helhetsgrepp. har ett tydligt fokus på bostadsfrågorna, och jag vill betona att punkterna i avtalet hänger ihop när det gäller att förbättra bostadsmarknadens funktionssätt. Omfattande regelförenklingar för att förenkla och förkorta planprocessen och därmed göra det snabbare och billigare att bygga ska genomföras. Därutöver ska räntebeläggningen på uppskovsbelopp tas bort och en omfattande skattereform göras. I enlighet med januariavtalet behövs fler bostäder för att underlätta för ungdomar att få sin första bostad. Jag vill i detta sammanhang nämna investeringsstödet för hyresbostäder och bostäder för studerande, som infördes under förra mandatperioden. Det investeringsstöd för hyreslägenheter som infördes under förra mandatperioden har beviljats för drygt 20 000 lägenheter. Stödet är ett viktigt verktyg för att skapa förutsättningar för byggande av hyreslägenheter i hela landet med rimliga hyror som fler kan efterfråga, däribland unga. Regeringen avser att återkomma med förslag på hur investeringsstödet kan utformas fortsättningsvis. 37 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Jag har alltså ställt en interpellation till statsrådet med anledning av undersökning, där man frågade ungefär 3 000 unga mellan i hur de skulle vilja bo . av unga svarade att de ville bo i ägd villa, svarade att de ville bo i bostadsrätt och svarade att de ville bo i hyresrätt. Det var som sa att de ville bo med en kompis i en lägenhet, och det är väl bra. Det är detta som är bakgrunden till interpellationen. Det framgår av statsrådets svar att regeringen verkar sakna en politik för att fler unga ska få äga sin bostad. Jag kan tycka att det är orättvist mot dagens unga att de inte får möjlighet att äga sin bostad. I den här interpellationen har jag frågat vad regeringen gör för att underlätta för fler att äga sin bostad, men har man tvärtom vidtagit ett antal olika åtgärder som har försvårat för unga att äga sin bostad. kom med en viktig rapport – jag är säker på att bostadsministern redan har läst rapporten – där en erfaren professor talar om att det senaste amorteringskravet är en missriktad politik som har försvårat för unga att köpa ens en etta i . I väldigt många bostadsområden i var det 40-talister som i 25- eller 30-årsåldern byggde villor. Jag är uppvuxen i , där det finns sådana bostadsområden som heter Heden och Sävast. Där var det unga 25- eller 30-åringar som bildade familj och köpte sin bostad. I finns bostadsområden som , , och andra, där många 40-talister hade möjlighet att bygga bostad och flytta till villa. Deras barn växte upp i villaområden. Jag kan tycka att det är orättvist att 40-talisternas barnbarn nu inte har samma möjlighet utan stängs ute från bostadsmarknaden och möjligheten att äga sitt boende. Jag noterar att statsrådet i svaret hänvisar till det investeringsstöd för hyresrätter som regeringen avser att återkomma med. Men det var inte den frågan jag ställde, utan min fråga handlade om hur fler ska ha möjlighet att äga sitt boende. Vi moderater har sagt så här: Varje regelförenklingsförslag från regeringen som gör det lättare, bättre och billigare att bygga kommer vi att ställa oss bakom. Jag noterar att det förslag som regeringen har lagt fram handlar om att underlätta bygge av altaner. Man ska bygglovsbefria altaner. Det kommer vi moderater självklart att ställa oss bakom. Man jag tror inte att den åtgärden för hjälper för fler unga att få sin första bostad eller att kunna äga sin bostad. Här krävs en aktiv politik från regeringen. Det krävs aktiva åtgärder. Jag tror inte att man kan göra det så enkelt för sig som statsrådet gör, då han i interpellationssvaret säger att det är kommunernas ansvar.