prot · H60970 · 2019-03-29 00:00:00 — Svenska och afghanska myndigheter har löpande kontakt i samband med genomförandet av avvisningar och utvisningar och har möjlighet att informera varandra om eventuella tillkortakommanden i tillämpningen av avtalet. och har varsin återvändandesambandsman placerad på ambassaden i . I deras arbetsuppgifter ingår bland annat att i ärenden om återvändande ha kontakt med afghanska representanter. 30 (V): Tack, statsrådet, för svaret! är ett av världens allra farligaste länder. började föra statistik över civila offer i landet 2009. blev det i särklass blodigaste året sedan man började dokumentera antalet civila skadade och döda. Det blev 10 993 civila skadade – en ökning . Det blev 3 804 döda – en ökning , varav 927 är barn. Det är det högsta antalet sedan man började mäta. Hälften av alla självmordsattacker skedde i . Vi vet också att våldet har förändrats och trappats upp och att civila alltmer används som symboliska måltavlor från alla sidor, såväl från talibanerna som från IS eller Daish. Vi ser attacker mot skolor, sjukhus och festivaler. Vi ser att fientliga styrkor tar över allt större områden. Talibanerna kontrollerade 2015 ca 25–av territoriet, men är det . IS kontrollerar stora och viktiga leder. Vi ser en dramatisk ökning av fattigdomen. Vi ser en ökning av svältande barn och barn i undernäring. Vi ser att flyktingar pressas tillbaka från och , vilket man väl kan se som ett svar på de hårda tagens politik i västvärlden. Denna ses även i grannländerna, där man har miljoner afghaner. Det är alltså en säkerhetssituation som försämras, där staten helt saknar vilja och/eller förmåga att skydda befolkningen från våld, förföljelse och diskriminering. Den saknar också vilja och/eller förmåga att ge befolkningen tillgång till den trygghet de behöver och till basal samhällsservice. Vi vet att det är mot bakgrund av detta som såväl Röda Korset som kräver stopp för tvångsutvisningar till . Det är enligt deras uppfattning varken relevant eller rimligt att hänvisa till internflykt för någon tvångsutvisad någonstans i landet. Det är med anledning av detta svåra och försämrade säkerhetsläge samt allt sämre socioekonomiska förutsättningar som även UNHCR nu gör bedömningen att inte är ett internflyktsalternativ. Det är i ljuset av just detta, herr ålderspresident, som vi måste se ett återtagande av samförståndsavtalet med . Trots all denna internationella och väl belagda kunskap om läget i landet väljer regeringen att låta avtalet fortsätta. I avtalet står bland annat: Parterna ska vidta särskilda åtgärder för att se till att utsatta grupper får tillräckligt skydd samt tillräcklig hjälp och vård under hela återvändande- och återetableringsprocessen samt att tillsammans med övriga berörda ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att afghanska medborgare i utlandet kan återvända utan risk för trakasserier, hot, förföljelse, diskriminering och våld. Statsrådet anser i sitt svar att avtalet fungerar tillfredsställande. Jag har just gjort ett axplock från internationella organisationer och FN, som beskriver en situation som står i bjärt kontrast till det som beskrivs i avtalet. Mina frågor är därför: Vad är det statsrådet vet som internationella hjälp- och människorättsorganisationer tydligen inte vet? Vad gör statsrådet så trygg med tvångsutvisningar till våldets och otrygghetens ? 31 Justitie- och migrationsminister (S): När man lyssnar till låter det nästan som att inte beviljar några afghaner alls uppehållstillstånd. Så är det inte. beviljades 8 600 afghaner uppehållstillstånd i . Därtill beviljade vi anhöriga till asylsökande och kvotflyktingar ytterligare 1 600 uppehållstillstånd. Sammanlagt blev det över 10 000 afghaner som fick uppehållstillstånd i . Så är det. Men det är också så att varje fall granskas för sig. Varje fall granskas för att se om man har skyddsbehov eller inte, och det är domstolarna som och i varje enskilt fall avgör om man har ett skyddsbehov eller inte. påstår i sin interpellation att har vädjat om att vi ska stoppa återresorna och riva upp avtalet. Nej, det har de inte gjort. Det är till och med så att avtalet är förlängt. Det kan sägas upp när som helst, av eller av , men har inte begärt att det ska rivas upp eller sägas upp. Detta är alltså fel. Frågan är då var och står i själva grundfrågan. förde vi över besluten om dessa frågor till domstolarna. Att domstolar skulle fatta de enskilda besluten var en reform som drev och ville se. När nu domstolarna gör precis det jobbet vill inte och följa domstolsbesluten. Ni driver fram en lagstiftning som ni sedan inte vill följa. Vad kallar man det? Så kan man faktiskt inte göra. Har man väl sagt att det måste vara domstolar som beslutar detta därför att det blir mest rättssäkert kan man inte ta tillbaka den beslutanderätten till igen. Då kommer vi att sitta i , som man gjorde i förr, och politiskt bestämma vilka länders flyktingar vi ska bevilja uppehållstillstånd och inte. Om man gör som – först driver fram en lagstiftning där domstolarna ska sköta detta, sedan inte accepterar domstolsutslagen och sedan ovanpå det vill riva upp återtagandeavtalet som gör att vi kan återförvisa dem som får nej – har man i praktiken övergett den reglerade asylinvandringen. I stället har man slagit in på vägen mot fri invandring. Det blir ju effekten: Om man inte kan genomföra avvisning av dem som får nej räcker det att du har kommit till , för sedan spelar det ingen roll om domstolarna säger ja eller nej. Oavsett vad de säger blir du kvar i . Därmed har vi inte längre någon reglerad asylinvandring utan bara ett slags fri invandring – just från . Det är också en fråga jag vill ställa till : Menar hon att vi ska singla ut just som ett land där politiken ska ta över, där det är vi som ska bestämma hur säkerhetsbedömningarna ska göras? Är det enda land hon menar att vi ska singla ut, eller är det också andra länder? Nej, herr ålderspresident, det finns ingen enkel väg ut ur detta. Har man en gång sagt att det är reglerad asylinvandring som gäller måste man ta ansvar också för de fall där domstolarna faktiskt säger nej. Man måste också se till att det är möjligt för dem som får ett nej att återvända till sitt hemland. Det är en princip som jag står för. 32 (V): Det här är inte en fråga om reglerad invandring. uppgift är också att granska om den lagstiftning som finns följs. Jag har ingen annan åsikt än att gällande processordning ska fortsätta, men när jag ser saker som inte fungerar är det min uppgift som riksdagsledamot att påpeka det och ifrågasätta det inför statsrådet. Det är därför jag är här . Det är därför vi har interpellationer, helt enkelt. Det helt centrala här är frågan om internflykt. Internflykt är ingenting tvingande utan något som länder kan välja att ha eller inte ha. tillämpar inte internflykt över huvud taget. Det finns en motsättning här med länder där man har inre konflikter men ändå väljer att tillämpa internflykt. Den risk som finns i länder med inre konflikter är väldigt hög. Det är väldigt svårt att förutse vad som kommer att hända från till den andra. Ett område som är säkert ena stunden kan eller vara i blossande konflikt. Det är den situationen vi står inför. Frågan gäller egentligen också kopplingen mellan hur man ser på internflykt och det här avtalet, som målar upp en bild av att det är fullt säkert och tryggt att återvända och att det finns en stat som har både vilja och förmåga att upprätthålla såväl människors trygghet och säkerhet som den basala samhällsservicen. En rad tunga internationella organisationer, inklusive FN, säger att det kan man inte. Statsrådet säger här att inte har sagt upp avtalet. Det är helt sant. Vi vet att påtryckningen gentemot har handlat om bistånd. Avtalet är knutet till bistånd. Säger upp avtalet kommer de att förlora viktigt bistånd som de behöver i sin vardag och i sitt återuppbyggande i en situation där allting blir mycket värre. Vi vet också att landets vice flyktingminister vädjade till hela EU. Det finns tydliga citat från . säger där att inte har hört av sig till den . ”Det är det jag måste gå på.” Då säger : ”Det var en vädjan till hela EU. Flyktingminister och jag skickar dessutom just nu ett brev till alla enskilda europeiska ambassader i där vi vädjar om att inte skicka människor till .” Jag vet att svenska ambassaden har mottagit ett sådant brev. Det är klart denna vädjan är så långt man kan gå om man inte vill riskera att förlora sitt bistånd. Det är den rävsaxen sitter i. Om inte denna vädjan är tillräckligt tydlig för migrationsministern får det mig att undra lite grann. Vice flyktingministern fortsätter: ”Det sägs om och om igen att det finns säkra regioner i och att människor kan leva i dessa regioner. Men ni vet att detta inte längre stämmer.” Detta säger vice flyktingministern. Ändå tycker statsrådet tydligen att det förhåller sig på ett annat sätt. Vad är det statsrådet vet som vi andra inte vet? 33 Justitie- och migrationsminister (S): Jag vet vad den afghanska regeringen säger och vad den inte säger. Jag kan inte gå på vad enskilda ministrar säger. Om vill säga upp avtalet får de göra det. Det står dem helt fritt. finns det ett folkrättsligt åtagande att alltid, i alla lägen, vara beredd att ta emot sina egna medborgare. Det gäller för alla, alldeles oavsett om vi har avtal eller inte. Avtalet syftar till att i de fall vi behöver göra återtaganden ska dessa ske i så rättssäkra och bra former som möjligt. Det är det avtalet handlar om. Jag tycker att det är bra att det finns ett sådant avtal på plats. Annars kanske formerna hade blivit betydligt sämre. Jag måste dock gå på vad säger som regering. Här finns ingen sådan begäran om att säga upp avtalet. säger att det inte är en fråga om reglerad invandring. Jo, herr ålderspresident, det är precis vad det är. Detta är en fråga om reglerad invandring kontra fri invandring. Om man inte klarar av att stå upp för ett nej om det blir avslag på en asylansökan har vi i praktiken infört fri invandring. Det är också det som är problemet med position i den här debatten. Ni har varit med och drivit fram en reform som innebär att besluten i de enskilda fallen ska hänföras till domstolarna. frågar mig vad jag vet om huruvida det finns internflyktingalternativ och hur säkerhetsläget är, men det är ju inte jag som fattar de besluten. Efter den lagstiftning som har varit med om att driva igenom är det domstolarna som fattar de besluten. Det måste man respektera. I ena andetaget säger hon att domstolarna ska fatta dessa beslut, eftersom hon var med om att driva fram detta. I nästa andetag säger hon: fast inte just när det gäller . Där ska politikerna bestämma om det finns internflyktingalternativ eller inte och lägga sig i domstolarnas handläggning. I tredje andetaget säger hon: Och skulle det ändå bli ett nej ska vi riva upp avtalet så att vi ändå inte kan återförvisa dem som får ett nej. Detta är ingenting annat, herr ålderspresident, än att i praktiken införa fri invandring från . Det är inte jag beredd att medverka till, men det är så systemet ser ut. Sedan låter det på som att det inte är någon som får uppehållstillstånd. Som sagt fick över 10 000 från uppehållstillstånd , och de fick det mot bakgrund av att just dessa domstolar hade granskat om de hade skyddsbehov eller inte och i varje enskilt fall kommit fram till att de hade det. Det är så systemet fungerar, och det är det som jag står för. En annan väg skulle innebära att politiken tar tillbaka de här besluten och att vi i praktiken inför fri invandring från , och det vill jag inte ha. 34 (V): Nej, jag vill inte ha fri invandring från . Det här rör inte , utan jag lyfter en fråga som rör situationer när det råder inre konflikt. Då finns det en väldigt svår problematik kring inre flykt som alternativ. Det är det jag lyfter här, och det är det jag försöker diskutera, även om vill låtsas som om jag tycker saker som jag inte tycker. Avtalet blir lite grann av ett luftslott som låter förespegla att det finns möjligheter till internflykt som de facto inte finns. vet att de inte finns, men man är bunden för att man vill ha biståndet, och alla internationella organisationer vet att de inte finns. Men vill gärna att vi ska tro att de gör det. Glappet mellan den verklighet som beskrivs av de stora internationella organisationerna och det som utlovas i avtalet är enormt. I det glappet finns verkliga människor, herr ålderspresident, som helt konkret får uppleva konsekvenserna av att regeringen blundar för den verkligheten. Uppe på läktaren här i kammaren finns en massa personer som vet någonting om precis det. Vi vet att avtalet inte har hållits för att särskilt sårbara personer tvångsutvisas. Svårt sjuka tvångsutvisas men skickas tillbaka från för att de inte kan erbjudas sjukvård, men ändå kvarstår verkställigheten. Familjer med små barn kommer vid internflykt att ha väldigt små möjligheter att skydda sina barn från tvångsgifte, tvångsrekrytering och så vidare. Konvertiter och ateister som söker skydd på grund av sin övertygelse kommer inte att få skydd och trygghet av den afghanska staten. Unga män som har levt i har mycket små möjligheter att klara sig där förutom om de ansluter sig till de stridande. Det här är verkligheten. Det handlar inte om att vi vill ha fri invandring. Det handlar om att vi vill att ska leva upp till de skyldigheter som vi har påtagit oss. När vi i avtalet säger att vi inte ska utvisa någon till sådana situationer som jag nämnde förväntar jag mig att det är det vi gör. Det är det som frågan handlar om . Efter den här debatten har jag nio namninsamlingar och en rapport som jag gärna lämnar över till migrationsministern, för det är väldigt många som tittar på just detta och undrar vad regeringen ska göra. 35 Justitie- och migrationsminister (S): Regeringen tänker naturligtvis följa den lag som finns och som självt har varit med om att driva igenom, det vill säga att det är domstolar som fattar beslut i enskilda fall. Ser man att det finns ett skyddsbehov för en person ger man också asyl. Det var som sagt över 10 000 personer från just som fick asyl . Men om man säger att det inte finns något skyddsbehov – och det är domstolarna som gör bedömningen när det gäller internflyktingalternativ eller andra förhållanden – kommer man i stället att ge avslag. Om man ger avslag måste det också vara möjligt för myndigheterna att rent praktiskt se till att vederbörande kan åka tillbaka. Gör man inte det, om det inte finns några möjligheter till återanvisning hamnar vi precis i situationen att det blir något slags fri invandring. Har du väl kommit till spelar det ingen roll om du får ett ja eller nej eller vad domstolarna än säger då det inte finns någon praktisk möjlighet att verkställa avvisningarna. Jag förstår mig faktiskt inte på position. I ena andetaget säger man att det är domstolarna som ska bestämma. I andra andetaget säger man att det inte ska gälla just , för då ska bestämma vad som ska gälla och inte gälla. Sedan, i tredje andetaget, säger man att det inte ska gå att återvisa till även om det blir ett nej. Då har man, herr ålderspresident, infört fri invandring från . Det kommer jag inte att stå för. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2018/19:121 om konsumentinformation 36 Statsrådet (S): har frågat mig hur jag anser att konsumenter ska kunna göra aktiva och medvetna val av EMV-produkter om det inte står vem som är tillverkare och finns information om ursprungsland. God information är en förutsättning för att konsumenter ska kunna göra medvetna och hållbara val. Det finns ett stort intresse för var maten kommer från och vad den innehåller, och det visar även interpellation i och med att han har frågat mig om samma sak i en skriftlig fråga. Jag svarade då att de allmänna regler som gäller för märkning av livsmedel inom unionen, och således även i , återfinns i och rådets förordning nr 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, den så kallade informationsförordningen. Reglerna ska tillämpas på alla livsmedel som är avsedda för konsumenter. För färdigförpackade livsmedel är det till exempel obligatoriskt att ange bland annat ingrediensförteckning, näringsdeklaration och kontaktuppgifter till livsmedelsföretaget som ansvarar för livsmedelsinformationen. Lagstiftningen gör således ingen skillnad på om det handlar om handelns egna märkesvaror, så kallade EMV-produkter eller leverantörernas märkesvaror, så kallade LMV-produkter. När det gäller livsmedel som inte är färdigförpackade, såsom bake-off-bröd som tar upp i sin interpellation, är det enbart obligatoriskt att informera om livsmedlet innehåller allergena ingredienser och processhjälpmedel. Övriga uppgifter är det upp till medlemsstaterna att anta nationella bestämmelser om. Enligt föreskrifter (LIVSFS 2014:4) ska information ges om det efterfrågas av konsumenten om bland annat ingredienser, kontaktuppgifter till företaget som tillagat eller förpackat livsmedlet och uppgift om ursprungsland för vissa livsmedel. När det gäller information om ursprungsland kompletteras de allmänna reglerna i informationsförordningen av bestämmelser i andra regelverk. är det obligatoriskt att ange ursprungsland för nötkött, kött av gris, fjäderfä, får och getter, fisk – då anges fångstområdet – färsk frukt och färska grönsaker inklusive svamp, vin, olivolja och ägg. Detta gäller oavsett om det är EMV- eller LMV-produkter. Vill ett medlemsland införa nationella bestämmelser om obligatorisk ursprungsmärkning på fler produkter måste det anmälas till i enlighet med informationsförordningen. Det finns alltid en möjlighet att komplettera de obligatoriska bestämmelserna genom att frivilligt ange ytterligare information under förutsättning att den är korrekt och inte vilseledande. I har vi till exempel den frivilliga ursprungsmärkningen ”Från ”. kan konsumenter hitta symbolen för märkningen ”Från ” på bland annat mejeri- och charkprodukter samt färdigförpackat bröd, och det gäller både för EMV-produkter och LMV-produkter. Jag vill avsluta med att säga att jag tycker att det är viktigt att konsumenter kan göra medvetna och hållbara val oavsett om det handlar om EMV-produkter eller LMV-produkter. 37 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill börja med att hålla med statsrådet om att det här är en viktig fråga för oss konsumenter. Den är så viktig att jag har med mig ett antal partimedlemmar från som sitter på läktaren och som naturligtvis är engagerade i konsumentfrågor. Vad har försvarspolitik, försvarsberedskap och en ofredssituation med den här interpellationen att göra? Det kanske till och med har mer med den att göra än vad vi kan tro. När vi går in i en butik , oavsett om det är , Ica eller någon annan kedja, är det viktigt för oss konsumenter att kunna göra medvetna och aktiva val. En produktgrupp som har vuxit snabbt i butikerna är bake-off, och jag var själv inne i en Icabutik i går där det luktade nybakat i hela butiken. När man köper det brödet kanske man inte tänker på att brödet kanske inte alls är från och gynnar svenskt lantbruk. Den bake-off som jag köpte i butiken i går kanske är från ett lågkostnadsland någonstans i . Det behöver inte vara fel på de produkterna, herr ålderspresident. Man ska naturligtvis köpa det man vill och det man tycker är gott. Men det är viktigt att konsumenter kan göra ett aktivt och medvetet val. Det är svårt att göra det när det inte märks ut från vilket land produkten kommer. Jag tycker att statsrådets svar är passivt när hon säger att vi inte kräver det i . Hon hänvisar till att man ska anmäla det till EU. Och får man väl göra det. Det finns också andra aktiva verktyg som ett statsråd skulle kunna ta initiativ till att använda. Ett är att föra ett resonemang med kedjorna. Detaljhandelskedjorna är inte fler än att man kan föra ett resonemang med dem och säga att det är viktigt att vi konsumenter har möjlighet att få den informationen. Vad händer om svensk brödproduktion slås ut? Vad händer om bageri efter bageri försvinner? Vad händer om brödproduktionen blir för centraliserad, om vi har några stora bagerier kvar i någon del av ; vad händer i en ofredssituation om ingen längre bakar bröd lokalt? Jag behöver naturligtvis inte upplysa statsrådet om det här, men det kan finnas andra som inte tänker på att om det frysta brödet ska fraktas från till måste det finnas transportmöjligheter upp till . Det har varit och är en styrka i att vi har många små, lokala och regionala bagerier. Det gör både att vi kan köpa bröd som har transporterats lagom långt och att vi i en ofredssituation skulle ha tillgång till en sådan viktig och väsentlig sak som mat. På vissa områden är vi konsumenter väldigt aktiva och medvetna, till exempel när det gäller kött. Det säger statsrådet också i svaret. Många konsumenter gör ett aktivt val och vill bara köpa svenskt kött. Man vet att det är dyrare, men djurhållningen är bättre. Man gynnar det svenska lantbruket och väljer att köpa svenskt. Andra hushåll väljer att köpa dansk fläskfilé. Det är inget fel med det. Men man har i alla fall gjort ett aktivt val. Det är ett problem med kedjornas EMV-produkter och bake-off att det inte är tydligt för oss konsumenter varifrån produkterna kommer. Jag tycker att man som konsument ska få veta var det är tillverkat och av vem. 38 Statsrådet (S): Tack, , för att du har ställt den här interpellationen! Tack också för att du utvecklade ditt resonemang. Givet hur den var ställd från början var det inte helt tydligt exakt vad som efterfrågades. Vi börjar i änden där du började, med kopplingen till försvarspolitik och därmed till ett svenskt, nationellt behov av att säkerställa att vi är tillräckligt självförsörjande för att klara kris eller krig. Det är en fråga som för tillfället står högt upp på den politiska agendan. Den diskuteras i många utskott. Utifrån mitt perspektiv och ansvarsområde finns det två frågor som är speciellt viktiga och som vi hanterar. Det är mat och dricksvatten. När det gäller mat har vi i första hand hanterat frågan inom ramen för livsmedelsstrategin. Den syftar till att öka den inhemska produktionen på all mat, inte bara vete eller spannmål som vi pratar om här. Det har vi gjort i dialog med i första hand branschen men också med andra samhällsaktörer, exempelvis Försvarsmakten och de delarna i fråga om vad som krävs på de områdena. Målet och syftet är tydligt. Fokus i den gamla strategin, som jag tror kommer att vara en bärande del även om vi kommer att bygga ut och vässa den i handlingsplan nummer två, har varit att säkerställa att man kan producera mer hemma. Det gör man både genom att satsa på att öka förädlingsvärdet och genom att öka produktionen. Det ska gå att sälja på en marknad i fredstid och ha tillräckligt stora volymer och lönsamhet i den processen. Jag kan bara konstatera att är en liten marknad, även för mat. Det innebär att det är viktigt att ha en tydligare exportstrategi kopplad till livsmedel. Det kommer kanske att vara den främsta grunden när vi tittar på möjligheten att säkerställa att man kan producera med god lönsamhet i . Därmed kan vi få tillräckligt stora volymer och ha beredskap i händelse av att vi blir avskurna från omvärlden, av vilket skäl det än må vara. Det är ett gediget och omfattande arbete som måste vara långsiktigt. Jag kan hålla med om ingång att det är viktigt att konsumenter kan göra medvetna val. Här vill jag igen lyfta fram det frivilliga alternativet ”Från ”. Det har fått enormt stort genomslag . Aktörerna och branscherna märker frivilligt upp sina varor. De har också konstaterat att det ger ett mervärde som innebär att de kan ta bättre betalt för sina produkter, eftersom kunderna vill ha svenskt. Jag tror att det är 9 200 produkter som omfattas – jag kan ha lite fel. Alltifrån spannmål till grönsaker och kött omfattas av den frivilliga märkningen. Jag tycker att det är en i alla fall i första hand bättre väg att gå än att införa regler, vilket är det alternativ vi pratar om.