prot · H60968 · 2019-03-27 00:00:00 — Jag fick då genomgå hela processen hos Arbetsförmedlingen men hittade ganska snabbt på egen hand ett nytt arbete. För mig som småbarnsförälder var skyddsnätet genom arbetslöshetsförsäkringen en enorm trygghet som gav mig en chans att fokusera på mitt jobbsökande utan att riskera att totalt försätta min familj i en ekonomisk konkurs. Det är en trygghet som alla medborgare i förtjänar. finansieras den svenska a-kassan till av skattemedel medan finansieras av medlemsavgifter. Varför ska då inte alla som förvärvsarbetar och bidrar till vår välfärd ta del av den trygghet som försäkringen ger? Jo, svaret är att a-kassan och fackförbunden historiskt har haft alltför tajta kopplingar till varandra. Det är inte konstruktivt för vår arbetsrätt. Arbetslöshetsförsäkringen ska per definition vara skild från fackförbunden. får vi dock rapporter om att skillnaden inte alltid är så glasklar som den borde vara. Detta tycker vi är oroväckande och i sak fel. Vi menar att det är rättvisare och bättre fördelat om vi genom en statlig finansiering låter alla som arbetar ta del av den. Allt pekar på att vi står inför en ny lågkonjunktur , och då behöver samhället visa att vi klarar av att skapa trygghet och stabilitet på arbetsmarknaden. Hade det då inte varit tryggare för dem som riskerar att bli av med sitt arbete att veta att de kan söka arbete lokalt utan att behöva riskera sin familjs trygghet? För dem som är engagerade i föreningslivet och kör sina barn fram och tillbaka till diverse aktiviteter skulle det vara förödande att behöva pendla eller flytta till annan ort. Det är ett exempel på varför vi tycker att det är viktigt att göra det tydligare att den arbetslöse får en chans att söka nytt arbete lokalt . Att bli arbetslös har stora konsekvenser för den enskilde, och därför vill vi arbeta för att höja ersättningstaket från dagens per dag till per dag. När det gäller funktionsnedsattas situation och som statligt bolag tycker vi att grunduppdrag är oerhört viktigt. För en person med nedsatt arbetsförmåga som inte kan arbeta full tid är inte alltid ett vanligt, reguljärt arbete den bästa lösningen. Att arbetsmarknadspolitiken bör inkludera personer med funktionsnedsättning och skapa förutsättningar för alla att få ett arbete efter förmåga är fullt rimligt. Där delar vi utskottets hållning. Dock önskar vi se mer handlingskraft från regeringspartierna i frågan, och vi tycker inte att politiken på området är tillräcklig för att nå målet. Därför är det rimligt att se över ytterligare förslag och insatser för att skapa så bra förutsättningar som möjligt. Ett exempel bland våra förslag är att se över möjligheten att införa någon form av flexjobb likt det system som finns i exempelvis . har goda erfarenheter av den typen av anställningsform för personer med väsentlig och permanent nedsatt arbetsförmåga. Förslaget innebär att personen arbetar av sin arbetsförmåga och får av lönen. Arbetsgivaren betalar endast för den faktiska tid som personen arbetar, medan staten tillskjuter resterande del av ersättningen. Resultatet blir en lön som man kan leva på enligt vår svenska modell. som företag grundades och är ett av svenska statens största företag, i alla fall sett till antal anställda i . Ett av mål är att 1 100 medarbetare ska gå vidare till en anställning hos en annan arbetsgivare. Här har man historiskt haft en stor framgång. När grundades var uppdraget att skapa sysselsättning för personer med funktionsnedsättning, och uppdragen bestod nästan uteslutande av egen produktindustri. Allteftersom den svenska arbetsmarknaden har förändrats har också verksamhet förändrats. består en stor del av uppdragen av serviceyrken och entreprenader inom andra företag. Dock är grunduppdrag detsamma som det alltid har varit: att ge människor med psykiska eller fysiska funktionshinder möjlighet att få meningsfulla jobb. huvuduppgift är att skapa utvecklande jobb åt personer med en dokumenterad funktionsnedsättning. Dock finns det signaler och kritik som pekar på att Arbetsförmedlingen använder sig av för att dölja nyanlända i arbetslöshetsstatistiken, vilket är problematiskt. Av dem som arbetar i är personer som är födda i ett annat land, vilket är helt orealistiskt. Att av dem som arbetar i ska vara personer födda i ett annat land faller egentligen på sin egen orimlighet. Arbetsförmedlingen använder funktionshinderskoderna på ett högst tveksamt sätt, då brister i det svenska språket inte ska klassas som ett fysiskt eller psykiskt funktionshinder. Risken är att man skapar en undanträngningseffekt för dem som på riktigt har behov av . Vi menar att det är upp till varje individ att själv skapa sig förutsättningar för att vara tillgänglig på den svenska arbetsmarknaden. Detta kan ske genom sfi och alla andra utbildningar som samhället generöst bistår med. Sedan ska varje person själv söka arbete med eller utan Arbetsförmedlingen och på samma villkor som alla andra på arbetsmarknaden. är inte till för att regeringen ska kunna dölja en misslyckad invandrings- och arbetsmarknadspolitik. Vi anser därför att regeringen i enlighet med vad som anförts ovan dels bör se över möjligheten att införa någon form av flexjobb, dels bör vidta åtgärder för att värna kärnuppdrag. 32 (C): Vi i står naturligtvis bakom alla våra reservationer, men här vill jag bara yrka bifall till reservation 10, som jag kommer att säga något om. Jag kommer här också att ge en bakgrund till de ställningstaganden som uttrycks i våra särskilda yttranden och beskriva lite varför vi har valt den här vägen på detta område. är det i politiken svårt att minnas vad som döljer sig bakom alla flerstaviga ord som jag och andra använder här i talarstolen, men så är det inte på det här området. Vi har fortfarande, på toppen av högkonjunkturen, hundratusentals människor som står utanför arbetsmarknad. Tre fjärdedelar av dem, en kvarts miljon människor, är dessutom enligt statistiken vad som kallas utsatta. Det handlar om personer som saknar gymnasieexamen, äldre som har förlorat sitt jobb och utlandsfödda som har språksvårigheter. En majoritet av de arbetslösa har aldrig haft ett verkligt jobb. Det är otroligt många livsöden som påverkas av vad vi gör här i riksdag. Det är många barn som inte får se sina föräldrar gå till jobbet. Det är väldigt många människor som kämpar jättehårt men inte får en chans att komma in. Det är vi som har skapat de problemen: de höga skatterna på de anställda, som tillsammans med löneavtalen på arbetsmarknaden gör att man i småföretag inte kan anställa en extra person. De regler som är avsedda att skydda människor lägger all tonvikt på en turordningskö i stället för på anställbarhet, som kan ge en verklig trygghet. När det väl kommer en omstrukturering och man åker ut från företaget efter en förhandling med facket är man dessutom sist i kön. När vi sedan lägger miljarder på att hjälpa de arbetslösa, som flera redan har varit inne på, är det en byråkrati som oftast bara gör att de går från åtgärd till åtgärd. är vi dessutom på toppen av högkonjunkturen. Konjunkturen är på väg ned. Men man får inte drabbas, som vissa gör, av djup pessimism på grund av detta. Det måste leda till handling och till reformer som bryter ned de murar som stänger människor ute från jobb och reformer som skapar flexibilitet. Dessa reformer har vi drivit , men vi har inte fått mycket stöd för dem, inte ens inom Alliansen, om vi ska vara ärliga. Vi har inte heller fått stöd från Socialdemokraterna. Men det nya politiska läget i tvingade att agera som en oberoende liberal kraft i svensk politik, vars mål inte bara är att stoppa de politiska extremerna utan också att åtgärda de djupa problem som göder populismen och extremismen och i sig är mycket allvarliga. Det politiska läget har gett oss ett stort avgörande i fråga om vem som ska regera i och hur. Vi valde att inte använda det för regeringstaburetter eller poster utan för att driva igenom de stora viktiga reformer och den sakpolitik som ska ge oss chansen att riva murarna för hundratusentals människor och bryta den tudelning som finns på arbetsmarknaden. Vi har gjort detta bland annat på fem stora områden i januariavtalet. Arbetsgivaravgiften kommer inte att diskuteras så mycket här. Men det är en fråga som är viktig för att minska skattekilarna på arbete, inklusive borttagandet av arbetsgivaravgiften för dem som aldrig har haft ett jobb och för småföretag som börjar anställa. Vi har breddat de jobb där lönen till att börja med ska vara lägre för att människor ska kunna komma in på arbetsmarknaden. Man får inte får vara så pessimistisk som vissa talare har varit, för , och många andra länder har klarat att hitta ingångsjobb med lite lägre lön, så att människor kommer in på arbetsmarknaden. Detta har vi försökt bredda till dem som skapar flest jobb i det moderna : små företag utan kollektivavtal samt bemanningsföretag. Vi vill göra tydliga förändringar av arbetsrätten så att flexibilitet, trygghet och stärkt kompetens ersätter turordningsköer som det enda som ger trygghet på arbetsmarknaden, fler vågar byta jobb och fler luckor öppnas för dem som står utanför. Vi vill göra om Arbetsförmedlingen, vars byråkrati fortsätter att haverera ända in i det sista. Vi vill i stället använda de tiotals miljarder som vi lägger på att hjälpa de arbetslösa så effektivt att insatserna verkligen leder till jobb. Det ska då vara fristående förmedlare som får betalt efter resultat i form av att de varaktigt lyckas få människor i jobb och ingenting annat. På alla dessa områden gäller leverans. Det kommer att vara tufft. Det kommer att vara komplicerat. Men vi kommer att följa vartenda steg på vägen som regeringen tar fram till att januariavtalet är uppfyllt. Som vi nämner i många av våra särskilda yttranden är det sådant som Alliansen har varit enig om. Det är saker som Alliansen har drivit gemensamt. Därför kan vi inte annat än instämma i vissa av intentionerna i motionerna från de andra borgerliga partierna. Men vi ska också vara tydliga med att delar av detta är reformer som inga andra politiska partier än och Liberalerna har drivit. Inget annat parti har motionerat om det. Det handlar om strukturreformer som vi alla insåg var nödvändiga men som ingen vågade bära. Alla sköt dem framför sig eftersom de utmanade starka särintressen. Det är reformer för att öppna arbetsmarknaden och hålla fokus på dem som står utanför som vi nu äntligen kan genomföra, i grevens tid, innan lågkonjunkturen kommer. Sedan är detta inte tillräckligt. kommer att fortsätta att driva reformer på arbetsmarknaden på många andra sätt. Vi kommer att fortsätta att vara drivande i opposition för att utöka företagsamhet, frihet, öppenhet och enklare vägar till jobb på många av de områden där vi inte nådde hela vägen fram i januariavtalet. Men vi nådde mycket längre än många andra. Ett exempel är en reservation vi har. Den handlar om insatserna för personer med funktionsnedsättning och om deras chanser på arbetsmarknaden. Det har också nämnts tidigare. Det är en fråga som ligger utanför januariavtalet. Det är för mycket byråkrati och krångel, precis som på övriga arbetsmarknaden, som blockerar möjligheterna till jobb. är det för krångligt att anställa personer med funktionsnedsättning. Många företag drar sig därför för det. De förenklingar som gjorts har faktiskt inte räckt. Småföretagare måste kunna satsa på dessa jobb. De måste kunna känna att det är lika självklart som allting annat. Stöden behöver bli färre. De behöver bli enklare. De behöver bli mer flexibla. Det är ytterligare ett exempel på hur vi kommer att gå längre. Men generellt sett finns det inte längre någon återvändo. Vi måste gemensamt göra detta lyft för att bryta tudelningen på arbetsmarknaden. Vi i kommer att göra vår del. Vi hoppas att alla andra kommer att göra sin. 33 (M) replik: Jag tror att hintade om att jag var pessimistisk. Jag kan säga att svensk syn i de här frågorna kanske har varit lite väl optimistisk. Det gäller regeringen och även Alliansen och tidigare . Systemet behöver bara rattas lite, så kan vi strax få EU:s lägsta arbetslöshet eller vad det nu kan vara. andas anförande samma optimism. Det är väldigt gulligt. Men det stora problemet är att politik inte går ihop. Det finns inget annat exempel någonsin, som registrerats av , på ett land som har haft så stor migration som – i västvärlden, i en industrialiserad ekonomi. Det har aldrig skett. Det har aldrig uppmätts. Då går det faktiskt inte att prata om minijobb i och andra sådana saker. Därutöver är det land i hela västvärlden som har störst skillnader i kompetens mellan inrikes födda och utrikes födda. Det finns inget annat land i den industrialiserade världen som har större skillnader än . vill öppna för ännu mer invandring, fler skyddsskäl, och försöka komma åt den etnifiering och segregation vi ser på arbetsmarknaden. Det är inte realistiskt. Jag undrar helt enkelt: Hur tänker ni här? Alla era reformer kan ge effekt på marginalen men inte om ni fyller på med nya kunder . 34 (C) replik: För det första konstaterar jag att det är ett tråkigt mönster. En representant för , i det här fallet, begär replik på för att komma med kritik men begär inte replik på . Tyvärr är det så . För det andra tror jag inte att ledamoten med bästa vilja i världen kan ha lyssnat noga om han anser att det jag sa var: Ratta lite i systemet. Hela poängen var att det behöver göras stora reformer. Det handlar inte om någon naiv optimism. Det kan man inte heller, med bästa vilja i världen, höra om man inte lyssnar väldigt selektivt. I botten handlar det om att det går att lyckas med denna typ av integration, hur man än beskriver andelen personer som kommer till . Jag tror för övrigt att det är mycket bättre för människors möjligheter på arbetsmarknaden att små barn och föräldrar får förenas än att de skiljs åt av orimliga lagar. Men hur man än beskriver det är det helt uppenbart att länder som , och har lyckats oerhört mycket bättre med att få in de nyanlända som har låga kvalifikationer i sysselsättning – det är långt över de svenska nivåerna – med hjälp av de reformer som vi föreslår. Ytterst måste bestämma sig för om man tror på liberalisering av arbetsmarknaden och småföretagarnas möjlighet att anställa, entreprenörskapet och riktiga reformer. Är det detta som har stått i vägen och lett till att folk har stått utanför arbetsmarknaden, långt innan vi hade olika vågor av migration, eller handlar det i botten bara om att det är för mycket invandring till ? Vi har alltid, precis som ni förut, tyckt att det har varit det förstnämnda som varit problemet. Vi har inte plötsligt anammat en annan retorik. 35 (M) replik: Liberaliseringar på arbetsmarknaden är såklart väldigt välkomna. har velat ha det väldigt länge, och det är därför det blir så himla konstigt. Vi har nämligen alltid velat se en liberalisering av lagen om anställningsskydd och göra massor av de reformer som drar upp. Men när det kommer fram en ny samhällsutmaning blir det ju konstigt om svar på det ska vara exakt det vi har tyckt . Har man bara en hammare är allting spik. Det är dock ett nytt samhällsfenomen att det kommer grupper och att vi ser skillnader som vi tidigare inte har haft i det här landet, som historiskt sett haft en väldigt homogen utbildningsstruktur. Därför går det faktiskt inte att se allting som spik som ska lösas med lite liberaliseringar i LAS, lite privatiseringar av Arbetsförmedlingen och lite reformer vid kanten. Hur stora häv man än tar är det inte realistiskt att åtgärda de problem som är orsakerna bakom segregationen på arbetsmarknaden om man öppnar upp för nya kunder som behöver hjälp . Det är den enkla slutsatsen. Det tog för mig att fatta det. Jag stod där och höll med till punkt och pricka om det säger. Det tog av vuxenhet och av mognad att landa i den åsikten. Det är en resa vi alla nog har gjort. Frågan är när och ska börja göra denna resa. 36 (C) replik: Jag förstår att det är en del av debatten i , men jag är inte riktigt beredd att ta några lektioner i vuxenhet och mognad av min kollega från . Det kanske kommer med min mognad. Det här är stora och viktiga reformer som vi har drivit tillsammans – men inte bara tillsammans, ska veta. Det har funnits ett motstånd från våra borgerliga kollegor i Alliansen mot de här stora och viktiga strukturreformerna, och det har blockerat förändringar på arbetsmarknaden år ut och år in. Därför är jag väldigt förvånad över att man nu plötsligt påstår att man tyckte motsatsen. Jag är väldigt förvånad över att ordagrant höra de ord som Socialdemokraterna, och andra brukar använda om vår tro på att en välfungerande marknadsekonomi även på arbetsmarknadens område och med stöd av omfattande nationalekonomisk vetenskap och många småföretagares och vanliga människors erfarenheter är lösningen i många länder och även i för att få in alla på arbetsmarknaden. Allt detta kallas plötsligt för att vi bara har en hammare och därför tror att allting är en spik. Det är ordagrant vad vi historiskt har hört från de värsta vänsterpopulisterna. Det är inte någon hammare och någon spik! Det är grunden för att arbetsmarknaden ska fungera. Jag hoppas och tror att inte kommer att släppa denna linje i politiken utan hålla fast vid att reformera. Och för att ha det sagt: Människor som kommer till detta land och vill in på vår arbetsmarknad är inte ”kunder”, vill jag påpeka. De är just vad de är – människor som har hamnat i utanförskap och behöver komma in. 37 (V): Spännande att få hålla sitt anförande efter att två olika småbisarra högerfantasier om hur samhället hänger ihop har drabbat samman i ett replikskifte! Jag ska försöka återvända till verkligheten. Vi diskuterar nu betänkandet AU6 Arbetsmarknad och arbetslöshetsförsäkringen, ett antal motioner från den allmänna motionstiden som vi har att ta ställning till. Det är inte något anslag i någon budget, inte heller något förslag som har lagts på bord av regeringen. Men det är ändå så att flera av de frågor som berörs i betänkandet befinner sig mitt i omvälvande politiska processer. Vi genomför till exempel den här debatten som hela den svenska arbetsmarknadspolitiken såsom vi känner den och den myndighet som av riksdag och regering är satt att genomföra viktiga delar av den, alltså Arbetsförmedlingen, är på väg att föras in i ett omfattande kaos. Ansvaret för den här påtvingade vandringen ut i kaos faller tungt både på det nybildade blåbruna blocket i svensk politik – , – som drev igenom en servettskissbudget som om det inte funnes någon morgondag och på regeringen och dess nyliberalt färgade samarbetspartier C och L. De partier som samsades om januariöverenskommelsens 73 punkter har nämligen inte gett några besked huruvida och på vilket sätt effekterna av den blåbruna budgeten ska mildras och hanteras på ett ansvarsfullt sätt när det gäller Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadspolitiken. Tvärtom har den ideologiskt enkelspåriga skrivbordskonstruktion som och Liberalerna har viftat med tidigare och otid nu kodifierats som själva grunden för detta samarbete. Det är trist, och det är ganska ovärdigt ett i många stycken modernt och välfungerande land som . Jag och andra i har både kontaktats av och själva sett till att träffa några av de människor som arbetar med den svenska arbetsmarknadspolitiken på olika sätt. Inte minst har det funnits en väldig frustration hos de fackliga organisationerna på Arbetsförmedlingen över att vara föremål för påståenden utan grund i fakta och att bli syndabockar i processer där de når mål som har satts upp för dem för att sedan inse att det är helt andra mål och andra syften som de kritiseras för i offentligheten. Det har även genomgående funnits en genuin önskan att förstå hur de mest högljudda kritikerna – företrädesvis och dess främsta företrädare i de här frågorna, – förhåller sig till de stora uppsägningar och kontorsnedläggningar som blir resultatet av politiken, som Arbetsförmedlingen ska genomgå en stor men inte preciserad förändringsprocess. Döm då om min förvåning, och jag gissar att förvåningen kanske är ännu större hos de anställda på Arbetsförmedlingen, när det visade sig att en som säger sig vara chockad och bestört över effekterna av den politik som och har drivit igenom är från . I kunde vi nämligen läsa att ”det här rimmar inte alls med politik och det rimmar inte heller med ”. Det förefaller alltså som om , eller i alla fall minst en ledande centerpartist, hade tänkt sig att privatisering av Arbetsförmedlingen i dess nuvarande form skulle ske som antalet anställda och antalet kontor skulle vara intakt. Jag måste erkänna att jag inte på egen hand kan bedöma om detta är en fråga om naivitet, ett utslag av ett slags magiskt tänkande eller bara ett simpelt försök till politiskt spinn. Det jag däremot måste understryka är att så här bör man inte låta ansvariga partier komma undan ansvar. Vi är rätt många som gång på gång under den förra mandatperioden, i valrörelsen, under regeringsbildningstumultet och efter tillkomsten av januariöverenskommelsen har försökt att seriöst diskutera de effekter som högerpolitiken skulle få för arbetsmarknadspolitiken och för Arbetsförmedlingen. Det har bemötts med hurtfriska pr-oneliners och rosenkindade nyliberala floskler. Men när det börjar brännas vill inte de ansvariga, som också sitter här inne, kännas vid något ansvar. Det är ganska ynkligt. Det är inte heller bara i den allmänna debatten som det här förhållningssättet har börjat utkristallisera sig. Det är också något som man kan se i texterna i det här betänkandet. När det gäller Arbetsförmedlingen kan vi till exempel läsa detta: ”Utskottet noterar att frågan om hur Arbetsförmedlingens uppdrag bör utformas på framtidens svenska arbetsmarknad och hur matchningen överlag bör skötas har varit föremål för en grundlig genomgång av den avslutade .” Det här är rätt och riktigt. En enorm utredning har jobbat och presenterade sitt slutbetänkande just . Vi läser vidare: ”Som utskottet har framhållit anser det att utredningens förslag kan vara ett viktigt kunskapsunderlag i den fortsatta diskussionen om reformeringen av Arbetsförmedlingens uppdrag.” Detta låter också rimligt. Problemet är att det inte är så januariöverenskommelsen har formulerats och presenterats. Där har de politiska intentionerna redan trumfat det som utredningen har jobbat med. Jag skulle förstås bli jätteglad om vi till exempel kunde få höra de fyra partier som har skrivit på 73-punktsprogrammet säga att de har tänkt till och vill fundera ett varv till. Jag kommer inte att hålla andan i väntan på att detta ska ske, men det vore förstås bra för svensk arbetsmarknadspolitik och för om det blir så. Jag tror att en seriös politisk debatt om ivern att plocka isär och skapa kaos i arbetsmarknadspolitiken bara kan föras om man också ser att detta handlar om mer än olika idéer om förvaltning och organisation. Här finns också starka systemiska krafter i rörelse. Det är ekonomiska intressen och drivkrafter som har att göra med en omvandling av den samtida kapitalismen och hur den tar sig uttryck i ett väl utbyggt välfärdsland som . Vi ser nämligen denna utveckling på flera områden, till exempel när kapitalägarna och deras politiska grenar i de politiska församlingarna slåss hårt för att behålla sugrören ned i de offentliga pengakassorna för vård, omsorg, skola och assistans. Vi ser det när managementkonsulter går iväg med miljardvinster från bygget av Nya som det fattas pengar till att fixa personalens arbetsvillkor. Det vi har att göra med är en sentida fas av rofferi, där politisk energi investeras i att tillskansa sig finansiella resurser som det offentliga samlar ihop. Vi kan fortfarande i debatten höra de ideologiska amsagorna om entreprenören som trotsar världens alla medelmåttor och bygger en verksamhet som producerar tillväxt och välstånd, där arbetarna är ansiktslösa statister.