prot · H60963 · 2019-03-12 00:00:00 — I lärarrollen, som är en svår roll, ligger en skyldighet att ibland faktiskt utöva tillsyn. Man har en tillsynsplikt. Man har vårdnadsplikt när det gäller de elever som finns i klassrummet. I den rollen kan man ibland vara tvungen att agera på ett sådant sätt att det i stunden är väldigt svårt att avgöra hur man ska göra för att agera inom lagens ram. Mitt budskap är dock väldigt tydligt: Den lärare som agerar enligt skollagen ska ha samhällets stöd. 92 (SD): Statsrådet och jag är faktiskt ganska ense om problembilden, och det gläder mig. Jag vill dock påstå att lärare som agerar enligt skollagen inte har samhällets fulla stöd . Jag har själv jobbat inom skolan och suttit i samtal med rektor och föräldrar när jag har ingripit mot väldigt bråkiga elever. Statsrådet har rätt i att kundsystemet kanske är en bov i detta. Föräldrarna hotar nämligen: Gör ni inte som mitt barn vill flyttar vi barnet till en annan skola, och då – underförstått – förlorar ni skolpengen! Detta är olyckligt. När jag jobbade i skolan sa jag och många lärare med mig ofta att vi inte hade haft några problem om vi hade haft föräldrarna med oss. Har man föräldrar som jobbar ihop med skolan får man koll på deras barn – på eleverna. Men vi har ju inte det, utan det har skett en kraftig förflyttning jämfört med när jag gick i skolan. Då stod föräldrarna alltid på lärarnas och skolans sida, och gör de aldrig det. Jag har läst artiklar om en lärare som blev misshandlad för att han gav en elev ett B i stället för ett A i betyg. Vi har alltså en helt annan situation, och vi måste försöka vända den här utvecklingen. Det är inte lätt, för det har väl även med samhällets utveckling att göra. Det är kanske mer än vad vi mäktar med. Jag vill även ta upp BEO, alltså Barn- och elevombudet. Barn- och elevombudet tar i princip alltid ställning för att svårt störande elever som har skickats ut av lärare har kränkts. Det spelar ingen roll hur läraren har agerat eller hur svårt eleven har stört i klassrummet; det är alltid läraren som är elak och har kränkt ett barn. I vissa fall kan det ju vara så. Jag läste igenom några artiklar före den här debatten och läste då om läraren , som lyfte ut en störande elev ur klassrummet. Hon blev anmäld och friades i alla instanser, men BEO tyckte att hon hade kränkt eleven därför att andra elever såg på. Om man plockar ut en störande elev ur klassrummet är det ganska naturligt att andra elever ser på. Förstår inte Barn- och elevombudet det? Det är någonting som inte fungerar här. I går fanns det en artikel i där det också beskrevs att lärarna inte känner trygghet att agera för att skapa lugn i klassrummen och skolorna. Det finns även ett fall från . Där var läraren tvungen att fysiskt flytta på en elev, och det är samma sak där: Alla instanser ansåg att läraren gjorde rätt, inklusive tingsrätten, men BEO var såklart av en annan uppfattning. Jag konstaterar också, med viss förvåning, att BEO är en del av Skolinspektionen. Det är alltså samma skolinspektion som friar de lärare som BEO anser har kränkt störande elever. Detta är märkligt. Det är en märklig utveckling och en märklig hållning. Jag undrar också om Barn- och elevombudet någonsin tänker på de tysta elever som räcker upp handen och vill lära sig något i skolan. Det är ändå majoriteten i de flesta klassrum. Det sitter tysta elever där som vill få bra betyg och lära sig och som i stort sett gör som läraren säger. Det är de som blir drabbade, förutom lärarnas arbetsmiljö. 93 Utbildningsminister (S): Jag är förhindrad att uttala mig om enskilda fall, och även om jag inte vore det skulle jag nog iaktta viss försiktighet när det gäller att fälla tvärsäkra domar i fall som jag inte har haft någon som helst möjlighet att sätta mig in i. Vi ska vara tydliga med att samhället står bakom de lärare och rektorer som inom lagens ram upprätthåller ordning och studiero. Men vi ska också vara tydliga med att inga elever ska behöva utstå kränkningar i skolan, och de elever som utsätts för kränkningar av olika slag ska naturligtvis ha någonstans att vända sig. fick jag ta emot , Barnens rätt i samhällets, årsrapport om barns livsvillkor. En uppgift i den rapporten som gjorde stort intryck på mig var uppgiften att eleverna anger att mobbningen har ökat i våra skolor . Här är vi helt beroende av att det finns goda möjligheter för elever att göra sin röst hörd och att eleverna har en vuxen att vända sig till, i skolan eller inom ramen för myndigheternas arbete. Jag är också väldigt angelägen om att det ska finnas en möjlighet för elever att vända sig till vuxna i skolan och tala om när någonting är på väg att gå fel. Jag vill till exempel inte ta ifrån eleverna någon som helst möjlighet att anmäla misstankar om hedersproblematik eller misstankar om mobbning – misstankar om ett beteende som inte är acceptabelt. Det är också en del av elevernas trygghet och studiero. De exempel som jag nu lämnar visar hur viktigt det är att vi när vi ser över de bestämmelser som gäller kring trygghet och studiero tar det stora ansvar vi har som vuxna på stort allvar och verkligen säkerställer att tryggheten och studieron kan fungera på skolan. Men då är det förstås helt nödvändigt att de vuxna som finns i skolan har de verktyg som de behöver för att kunna säkerställa detta. Nej, fru talman, jag kan inte se att det råder så väldigt stora skillnader i åsikter om den grundläggande frågan, nämligen att det är viktigt att se till att skolan präglas av trygghet och studiero. Jag kommer att ägna den mandatperiod som ligger framför oss åt att säkerställa att det är kunskap och bildning som står i fokus i klassrummen, att elevernas kunskapsresultat kan stiga, att vi kan stärka likvärdigheten i skolan och att skolan är den demokratiska bildningsinstitution som jag vill ha och inte en tjänst som andra på marknaden. Jag vill också arbeta väldigt hårt för lärarnas arbetsmiljö och för att lärarnas trivsel i skolan ska vara så hög att vi får en bättre tillgång på utbildade och erfarna legitimerade lärare i skolan än vad vi har . De regler som vi nu diskuterar är ju viktiga, men de är kanske framför allt viktiga därför att de ger en god grund för att lärare ska kunna utöva ett tryggt och säkert ledarskap i klassrummet. Hur god skollagen än är kommer det hela ändå att vara helt beroende av att läraren kan utöva ett ledarskap i klassrummet som är tryggt och som skapar en stämning i klassrummet som gör att eleverna med glädje följer de regler som gäller och samarbetar. Jag är väldigt stolt över den läroplansförändring som vi har gjort och som verkligen tydliggör att detta är ett ansvar också för eleverna, inte minst därför att det ligger så väl i linje med min syn på skolan – att skolan ska fostra elever till ansvarig frihet. 94 (SD): När det gäller likvärdighet är problemen störst i de så kallade utanförskapsområdena. Jag bor själv i , där det finns vissa utanförskapsområden. Där är problemen värst, och där drabbas eleverna allra hårdast av stökiga och oroliga klassrum. Jag har hört förfärliga historier, även om jag inte vet hur mycket som är sant. Om vi skulle få lugna och trygga klassrum i dessa områden skulle vi verkligen göra en jättestor insats för eleverna som går i skolan där. Jag tror inte att problemen är störst i , utan det är i de är störst. BEO fäller ju lärares agerande i fall där Skolinspektionen och andra instanser säger att det är okej. Jag vidhåller att det finns något som inte är bra med BEO. Statsrådet nämnde att mobbningen ökar; det gör den säkert också. Min erfarenhet är att mobbningen ökar med stökiga skolor och stökiga klassrum. Då tappas kontrollen. Barnen, eller eleverna, känner inte trygghet och får inte några fasta ramar. Både barn och elever vill ha fasta ramar, även om de inte alltid ger uttryck för det. Alla barn som växer upp vill ha fasta ramar och vill veta vad som gäller, även om de säger någonting annat. När dessa ramar försvinner ökar trakasserierna eleverna emellan – tyvärr är det så. Här kommer vi in på lärarnas bristande auktoritet. Det är en utveckling som har skett att lärarnas auktoritet har minskat, vilket naturligtvis kan bero på flera saker. Jag hade mer att säga, men jag hinner inte med mer. 95 Utbildningsminister (S): Denna debatt har ju handlat mycket om skollagens olika regler. Vi är överens om att skollagen är viktig. Vi är också överens om att det är viktigt att lärarna känner samhällets stöd. Men det finns också viktiga delar av vår skolpolitik där enigheten inte är lika stor. Under den förra mandatperioden tillförde regeringen resurser så att 28 000 fler vuxna kan finnas i skolan. Jag tycker att det är väldigt bra, och jag tycker att det är oerhört viktigt. Närvaron av vuxna, och att vi säkerställer att lärare inte måste göra allt som ska göras i skolan, är helt avgörande för att skolan ska vara en trygg och säker miljö såväl för eleverna som för de vuxna. Vi har höjt lärarlönerna, och vi har genomlevt en period när vi på mycket länge har sett höjda kunskapsresultat i den svenska skolan. har vi stora utmaningar och stora problem. Jag tänker framför allt på den bristande likvärdigheten och den stora lärarbristen. Om en del av detta är vi överens, men om en del är vi inte överens. Jag kommer att fortsätta att kämpa för att skollagen och lärarnas förutsättningar att utöva sitt arbete ska hänga ihop på ett bra sätt. Här tror jag att jag kommer att ha stöd, i enlighet med vad som har sagts i denna debatt. Men jag kommer också att fortsätta att kämpa i frågor där jag inte kommer att ha samma starka stöd. Till exempel kommer jag att kämpa för mer resurser till skolan. Jag kommer även att fortsätta att arbeta för att skolan ska styras som en demokratisk bildningsinstitution och inte som vilken tjänst på marknaden som helst. Här återstår också att se hur starkt stöd kommer att vara framöver. Vi kommer att arbeta med en nationell plan för trygghet och studiero, och vi kommer att göra det tillsammans med , och de gröna. Jag ser fram emot detta arbete. Det kommer att vara ett viktigt arbete som utbildningsminister och ett arbete som jag kommer att finna stor glädje i och känner stor stolthet över. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2018/19:90 vice talmannen meddelade att interpellation 2018/19:90 av (M) om Östlig förbindelse hade återtagits och därför inte skulle besvaras. § 21 Svar på interpellation 2018/19:105 om färjetrafik i skärgården 96 Statsrådet (S): har frågat mig hur jag och regeringen ser på att servicenivån på färjeleder blir olika i landet beroende på huvudman samt om jag och regeringen kan tänkas vidta åtgärder för att göra regelverket neutralt till vem som är huvudman för en viss väg för att få en mer likartad servicenivå när det gäller färjetrafik. Varje ö är unik. De lokala förutsättningarna varierar, och det finns ofta skäl som går långt tillbaka i tiden till att förbindelserna till och från ön ser ut som de gör och till vem som är huvudman för dessa förbindelser. Det är naturligt att olika huvudmän kan ha olika servicenivå på sitt utbud. Det finns färjor som behövs för allmän samfärdsel och som är tillbehör till allmän väg med staten som väghållare, med någon kommun som undantag. Det finns också enskilda vägfärjor, som drivs av enskilda, med eller utan statsbidrag. Några av dessa drivs av kommuner, vilket är fallet med den led som tas upp i interpellationen. Sedan finns det också olika former av båtförbindelser som drivs som kollektivtrafik eller av enskilda. Utifrån de lokala förutsättningarna är det varje huvudman som tar ställning till vilken servicenivå som erbjuds. 97 (M): Tack, ministern, för svaret! Möjligheten att flytta gods med färja är avgörande för många människor när det gäller huruvida de kommer att kunna fortsätta att bo och verka i skärgården. Detta gäller i synnerhet i , men i förlängningen gäller det för alla skärgårdsmiljöer runt om i . I bor ca 5 000 personer året runt, och uppskattningsvis mer än dubbelt så många bor där . Det är en levande skärgård, men den saknar fasta landförbindelser och är därmed helt beroende av möjligheten att transportera människor och gods med båt. Godstrafiken i södra skärgården har subventionerats av genom det så kallade driftsbidraget för färjeled. Men fattade beslut om att fasa ut bidraget till 2021. När man läser beslutet inser man att det endast är med hänvisning till formalia. Det beror på att det är kommunen som har upphandlat trafiken. Bidraget är riktat till föreningar som själva driver eller som har gett en kommun i uppdrag att driva färjetrafiken. Jag tänker inte ställa ministern till ansvar för ett enskilt beslut, fru talman. Det är inte lämpligt att göra här i kammaren, och det är inte, för den delen, ministern som har fattat beslutet. Men jag vill med exemplet ändå lyfta fram hur olika ojämlika möjligheterna att bo i skärgården är. Det räcker att titta på andra sidan älvmynningen i , i kommun, som också saknar fasta landförbindelser men där färjerederi bedriver flera färjeleder för fordonstrafik med turer dygnet runt. Skillnaden i servicenivå beror här på att ansvarar för vägnätet i , men i södra skärgården är det kommunala eller enskilda vägar. Jag har läst och hört ministerns svar här , men jag måste tyvärr konstatera att jag egentligen inte fick något vidare svar på min konkreta fråga. Därför måste jag fråga igen: Hur ser statsrådet på att servicenivån blir olika på grund av ren formalia, och kan statsrådet tänka sig att vidta några åtgärder för att få mer likvärdiga villkor? 98 (KD): Tack statsrådet, och tack inte minst till för en väldigt viktig och relevant interpellation! är en fantastisk tillgång som är mycket populär bland de boende givetvis men också bland alla besökare. Och det finns mycket som fungerar bra i skärgården. Livskvaliteten och sysselsättningsgraden är hög. Skärgården har en stark och framgångsrik rederiverksamhet med en stolt historia. Även om södra skärgården i ibland kan ses som ett av mest välmående områden finns det, precis som på alla ställen, också utmaningar. I vissa avseenden kan utmaningarna jämföras med de i glesbygd, och den här interpellationen tycker jag pekar på just det perspektivet. Då går tankarna till den regeringsförklaring som vi hörde statsministern ge här i talarstolen . Han sa bland annat så här: Regeringens mål är inte bara att hela landet ska leva. Hela landet ska växa. Statsministern sa också: Det ska gå att leva, bo och arbeta i hela landet. ska hålla ihop. Jag delar till fullo statsministern uppfattning i det här avseendet. Mot bakgrund av statsministerns ord vill jag fråga hur han anser att genom sitt beslut bidrar till regeringens mål. Hur bidrar till målet att hela landet ska växa, och hur bidrar till att det ska gå att leva, bo och arbeta i hela landet? 99 Statsrådet (S): Tack både och för engagemanget! Det uppskattar jag. Skärgården är fantastisk, inte minst i där jag har varit väldigt . Jag delar naturligtvis också det som statsministern säger: att hela landet ska leva, växa och kunna utvecklas. Det är ju hela utgångspunkten för inte minst den infrastrukturpolitik vi driver. Vi gör de största satsningarna . Det är 700 miljarder i nationell plan. Det är stora investeringar som väntar i landsbygd men också i storstäder för att utveckla infrastrukturen, som så länge varit eftersatt eller underinvesterad. Färjetrafiken är speciell. I det här fallet finns det väldigt många olika huvudmän. Godstrafiken i har till exempel inget statligt stöd. Det har den fortfarande i delar av , i den del där kommunen har ett större ansvar. Interpellanten noterar ju själv i interpellationen att skillnaden i servicenivå är att ansvarar för vägnätet i , medan det i södra skärgården är kommunala eller enskilda vägar. Med andra ord borde en del av denna interpellationsdiskussion naturligtvis också föras regionalt och kommunalt om vilket ansvar man i kommunen och regionen är beredda att ta för att upprätthålla en annan servicenivå om det är önskemålet. Staten ansvarar ju för det statliga vägnätet och uppemot 37 statliga färjeleder. Det är en ordning som jag tycker har fungerat väl. Man måste vara noga med vem som har ansvaret för olika delar av vår infrastruktur. Jag kan inte, och det påtalar också , kommentera det enskilda myndighetsbeslutet. Men jag gillar tanken på att vi ändå för en diskussion om de generella förutsättningarna. Då är det precis med vägnätet som med färjetrafiken, att det finns en skillnad i vad staten ansvarar för och vad som är kommunala eller enskilda väghållares ansvar. Där bör naturligtvis frågan om ambitionsnivån ställas till dem där man upplever att ambitionsnivån och servicenivån är sämre. För det statliga vägnätet och de statliga färjelederna har vi tydliga kriterier. Och om jag förstår interpellanten rätt upplevs servicenivån och nivån på färjetrafiken som väldigt god. Det tyder på att staten tar sitt fulla ansvar för att säkerställa detta på det som är en del av det statliga vägnätet. Jag ser fram emot en dialog om hur vi fortsatt kan utveckla statens ansvar för färjetrafiken men naturligtvis också kommuners och enskilda väghållares förutsättningar. Generellt är vi måna om att vi ska ha goda förbindelser i hela landet och inte minst i skärgården för de 5 000 som bor där och för alla de turister som kommer dit på besök. Den uppfattning som jag har fått är att det här fördelningssystemet ändå har fungerat förhållandevis väl. 100 (M): Jag har inför den här interpellationsdebatten träffat boende i skärgården och lyssnat på människor som är engagerade i olika samverkansföreningar i södra skärgården. Jag har också pratat med dem som kör godsfärjan. Att enkelt och smidigt kunna få sitt gods transporterat är en förutsättning för en levande skärgård. I en artikel i kan man läsa om såväl boende som handlare på som är oroliga för framtiden om bidraget försvinner. Man kan också läsa om en tjänsteman på som menar att de formella reglerna inte medger att södra skärgården ska ha bidraget. ”Rätt ska vara rätt. De som är berättigade till bidraget ska ha det, och någonstans får man dra gränsen.” Därmed sparar in 13 miljoner i minskade bidrag på rent formella grunder. Vem som ska betala färjan därefter är oklart eller om den ens finns kvar. Som sagt, fru talman, ifrågasätter jag inte tjänstemannens beslut, men det riktar ändå någon form av fokus på regelverkets validitet. berättade ministern att det handlar om ett kommunalt ansvar och ett statligt ansvar och att det finns regler kring detta. Reglerna säger att driftsbidrag till färjor får gå till föreningar som själva upphandlar trafiken eller – häng med nu – till föreningar som ger kommunen i uppdrag att upphandla trafiken. Men i har kommunen själv upphandlat trafiken och är därför inte längre berättigad till bidrag. Det handlar alltså inte om ifall det är enskilda eller kommunala vägar, utan det handlar bara om att det inte är en förening som har gett kommunen i uppdrag att upphandla. För mig är det oacceptabelt att formalia och olika huvudmän ska avgöra vilken service man får i skärgården. Att ha fungerande möjligheter att transportera gods är en förutsättning för att människor ska kunna verka och bo på öarna och för att vi ska kunna bevara levande skärgårdar i hela . Därför undrar jag, fru talman, : Är det verkligen rimligt, menar ministern, att det är rent formella grunder, som huruvida en kommun har fått i uppdrag av en förening att upphandla eller på egen hand upphandlat, som ska avgöra vilken nivå på service man får beroende på vilken ö eller i vilken skärgård i man bor? 101 (KD): Vi hörde här att det ska göras stora investeringar i infrastrukturen i landet. Det är förstås bra. Det kommer att bidra till att blir ett bättre land med bättre kommunikationer. Men hur mycket av de stora investeringarna går egentligen till färjetrafiken? beslut om att börja minska för att till slut avskaffa driftsbidraget till färjeled innebär att fungerande infrastruktur för godstrafik antingen försvinner helt eller blir mycket dyrare. Det slår mot möjligheten att leva, bo och arbeta i den här delen av landet. Jag förstår att statsrådet är förhindrad att svara på frågor om det enskilda fallet, men jag undrar ändå om inte alla beslut tar ska bidra till att nå de mål som regeringen har och som statsministern gav uttryck för i kammaren . 102 Statsrådet (S): Det är givetvis uppdrag att säkerställa att de nationella prioriteringarna får genomslag, och det är ett av skälen till att vi i den nationella planen gör stora satsningar på vägar i landsbygd och en historisk ökning av insatserna inom sjöfarten. Det är en tydlig prioritering på sjöfart som inte minst ur godssynpunkt kommer att få en allt större betydelse framöver. Som interpellanten vet har jag inte möjlighet att kommentera det enskilda ärendet. Det får jag inte göra. Då blir jag säkert KU-anmäld, så det ska jag akta mig för. Det är dock viktigt att komma ihåg att det också har att göra är att följa ett regelverk. Frågan var om man ska avslå eller förändra statsbidraget på formella grunder. Ja, det är faktiskt våra myndigheters uppdrag att på formella grunder göra det. Jag skulle vara orolig om man inte hade grund för de ställningstaganden man gör. Problematiken är att det finns ett statligt ansvarstagande och ett kommunalt ansvarstagande. Det bör noteras att motsvarande godstrafik i till exempel inte uppbär statsstöd eller statsbidrag. Skillnaden mellan södra skärgården och norra skärgården är ett ökat statligt ansvar i norra skärgården för att färjelederna där har identifierats som allmänna samfärdsmedel. Det är utgångspunkten för hur man klassificerar de olika färjesträckorna. Det är å andra sidan något som borde leda till en dialog och diskussion i regionen om vilket ansvar man tar och vilken ambitionsnivå man vill ha när det gäller servicenivån. Jag hoppas och tror att riksdagsledamöterna bär med sig detta hem till valkretsen och att man också för en dialog i regionen och kommunen om det fortsatta ansvarstagandet. Staten bidrar med stora resurser till 37 allmänna statliga färjeleder, till en allmän färja med väghållning och till elva leder som har enskilda färjor med statsbidrag. Det finns alltså ett omfattande statsbidragssystem för att säkerställa bra förbindelser också i skärgården – på samma sätt som det finns när det gäller enskilda vägar, kommunala vägar och statliga vägar. Jag har svårt att se konsekvenserna av en förändring som skulle göra regelverket helt neutralt. Antingen blir det en kraftig ambitionsökning eller en kraftig ambitionsminskning, och det senare tror jag inte någon av oss vill se. Jag har inte heller noterat några sådana förslag i . Detta hänger samman med att det är en komplex materia att reda ut vad gäller enskilda färjeleder och det kommunala respektive det statliga ansvaret. Denna ordning har fungerat väl . Det kommer alltid att vara en dialog mellan kommuner, regioner och stat om det ekonomiska ansvaret. Utgångspunkten för regeringen är att vi satsar mer än någonsin för att upprätthålla en god infrastruktur i hela landet. 103 (M): Jag tror att ministern missuppfattade mig. Givetvis ska det alltid finnas en formell grund för ett myndighetsbeslut. Men vi måste vara öppna för att se över reglerna och fundera på hur vi kan få ett mer neutralt regelverk om vi har godtyckliga regler som slår olika och olyckligt. Som jag sa i mitt inledningsanförande beskyller jag absolut inte ministern för det här beslutet. Precis som poängterade tror jag att det finns en politisk enighet om att vi vill ha levande skärgårdar runt om i . Men då behöver något göras kring regelverket, och det visar exemplet med med all tydlighet. I ETC artikel framkommer att frågan om södra skärgårdens färja var uppe på riksnivå i politiken också innan bidraget kom på plats. Jag hoppas på ett lika lyckligt slut som , med skillnaden att vi får ett tydligt regelverk baserat på behov och syfte snarare än på regler och huvudmän, alltså att regelverket blir tydligare och mer neutralt.