prot · H70935 · 2019-11-20 00:00:00 — § 1 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2019/20:45 till finansutskottet 2019/20:40 till civilutskottet 2019/20:46 och 48 till arbetsmarknadsutskottet COM(2019) 581 till miljö- och jordbruksutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . § 2 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2019/20:UbU4 Etikprövning av forskning – tydligare regler och skärpta straff 2019/20:UbU5 Behandling av personuppgifter vid hantering av oredlighet i forskning Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2019/20:MJU5 Förbättrat genomförande av avfallsdirektivet § 3 Ändringar i kostnadsutjämningen för kommuner och landsting betänkande 2019/20:FiU18 Ändringar i kostnadsutjämningen för kommuner och landsting (prop. 2019/20:11) 1 (M): Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting God morgon, allihop! De svenska kommunerna är alltid den sista försvarslinjen mot samhällsproblemen när staten sviker. Det är kommuner med redan stor bostadsbrist som tvingas försöka lösa boende till nyanlända med mycket kort framförhållning och som tvingas hantera den misslyckade migrations- och integrationspolitiken och försörja nyanlända med försörjningsstöd när de inte kommer i arbete. Det är kommuner som får ta över ansvaret för de arbetslösa när regeringen panikslaktar Arbetsförmedlingen utan att ha något alternativ att erbjuda de arbetslösa. Och det är kommuner som får försöka skapa trygghet med ordningsvakter och andra åtgärder när det statliga rättssamhället sviker. Listan kan göras längre. Kommunerna är alltid de som står för den grundläggande välfärden och försöker garantera tryggheten för sina invånare. Det är också de som med olika stöd försöker bevara en viss omfattning av samhällsservice när mindre orter avfolkas och urbaniseringen går i en rasande fart. Detta ansvar tvingas man ta, alldeles oavsett om staten är med och betalar eller inte. För många kommuner är situationen helt ohållbar. Och situationen har försämrats dramatiskt , när dagens regering tog över ansvaret. SKL, Kommuner och Landsting, redovisade i en rapport hur det under Alliansens regeringstid rådde balans mellan skatteintäkter och utgifter för kommunsektorn och att kommunsektorn då också redovisade stabila överskott, även under krisåren. Men har obalanserna ökat. debatterar vi en förändring av kostnadsutjämningssystemet mellan kommunerna. Det är en viktig fråga. Men i längden löser vi inte kommunernas ekonomiska problem bara genom att flytta runt svartepetter mellan kommunerna och lindra en kommuns ekonomiska problem genom att försämra ekonomin för en annan kommun. Det finns bara en långsiktigt hållbar väg, och det är att vi har en god tillväxt i hela landet och att vi får fler företag och fler jobb i privat sektor. Staten måste sköta sina åtaganden och dessutom tillföra kommunerna mer pengar för att de ska kunna hantera den ökande belastning på ekonomin som tidigare statliga beslut medfört, bland annat när det gäller migrationen. Vi moderater har lyssnat på SKL, och vi har lyssnat på landets kommunpolitiker, oavsett politisk färg. I vår budgetmotion tillför vi betydligt mer pengar till kommunsektorn än vad regeringen och samarbetspartierna gör. Vi tillför hela 7,5 miljarder mot regeringens 5 miljarder , och därefter ökar vi tillskotten ytterligare. Vi minskar också detaljstyrningen av hur kommuner och regioner får använda pengarna genom att minska andelen riktade statsbidrag och öka de generella. Detta frigör ytterligare resurser. Låt oss konstatera att det inte räcker att bara tillföra mer pengar. De lokala kommun- och regionpolitikerna har också ett stort ansvar för att tydligt prioritera det som är viktigast. Ytterligare en fråga är effektiviteten. Det är en myt att kvaliteten i välfärden endast avgörs av hur mycket pengar man förbrukar. I en analys av tidningen visade man att kvaliteten och nöjdheten inom äldreomsorg och hemtjänst helt saknade koppling till kostnadsnivån. Det var minst lika högt betyg till den verksamhet som bedrevs av de kommuner som hade lägst kostnad som av kommunerna med högst kostnad. Här finns mycket som kommunerna kan lära av varandra. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting är ett till ytan stort land med mycket varierande förutsättningar. Det gäller även våra kommuner, som ser helt olika ut. skiljer sig exempelvis kommunalskatten med per hundralapp mellan den kommun som har lägst skatt och den som har högst. Att det sker viss omfördelning av resurser mellan kommunerna är därför högst rimligt. Det viktiga är att detta görs på ett sätt som skapar förtroende och legitimitet både hos de kommuner som bidrar till utjämningssystemet och hos dem som gynnas av detta, liksom att effekterna av utjämningssystemen inte slår mot landets samlade tillväxt. Förslaget till ändringar i lagen om kommunalekonomisk utjämning avser den del av utjämningssystemet som rör kostnadsutjämning. Detta är den mindre delen av utjämningssystemet, vars viktigaste del ju är inkomstutjämningen. Men det är ändå viktigt att uppdatera systemet för kostnadsutjämning för att även jämna ut de ekonomiska förutsättningarna mellan kommuner och landsting. Det nya systemet bygger i allt väsentligt på det gamla men med en del justeringar i beräkningsmodellerna för att systemet i högre grad ska fylla sitt syfte. Vi moderater anser att regeringens förslag om förändring av kostnadsutjämningssystemet innehåller en del relevanta uppdateringar, men vi är kritiska till regeringens förslag på i huvudsak fyra punkter. För det första finns det delar i förslaget som påverkar förutsättningarna för tillväxt i hela landet negativt. Det är positivt att utredningen tar hänsyn till de speciella behov som kommuner i glesbygden har. Däremot beaktar utredningen inte storstädernas och tillväxtkommunernas speciella utmaningar. För det andra är kritiska till att kommunerna ges så för att anpassa sig till förändringarna. Lagändringarna, som ännu inte är beslutade, föreslås träda i kraft – om bara . De fulla effekterna av förslaget blev kända först och innebar i många fall stora förändringar jämfört med de siffror som finns i den utredning som ligger till grund för regeringens förslag. Detta ger kommunerna svåra planeringsförutsättningar, eftersom budgetprocessen är långt framskriden. Många remissinstanser har också påpekat att tiden för anpassning blir för kort. Exempelvis bedömer regeringens egen myndighet att införandet inte kan ske på ett kvalitetssäkrat sätt. För det tredje ges kommuner och landsting inte tillräcklig kompensation för de försämringar som ett stort antal kommuner drabbas av till följd av förslagen i propositionen. Förslagen innebär att omfördelningen i systemet ökar avsevärt. Effekterna är stora och slår mycket ojämnt, trots att regeringen har föreslagit ett särskilt införandebidrag för att begränsa den negativa effekten för enskilda kommuner och landsting. Men detta införandebidrag finansieras helt av kommunerna själva och innebär inte några tillkommande statliga medel. För det fjärde har regeringen valt att inte ta ett helhetsgrepp på utjämningssystemet utan utelämnar helt inkomstutjämningen. Inkomstutjämningen är ju den klart viktigaste delen och den del där de skadliga tillväxteffekterna av utjämningssystemet är som störst. Vidare ger systemet oönskade marginaleffekter, exempelvis för kommuner som lyckas få människor från bidrag till arbete. Även detta behöver ses över. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Vi moderater har fyra konkreta förslag till förändringar och tillägg till regeringens liggande förslag. För det första anser vi att den nya lagstiftningen ska träda i kraft än vad som föreslås i propositionen, , detta för att kommunerna redan har beslutat om sina budgetar och inte har en rimlig chans att anpassa sin ekonomi med bara någon månads varsel. För det andra måste regeringen fram till ikraftträdandet justera lagförslaget, så att kostnadsutjämningssystemet inte försämrar förutsättningarna för kommuner och landsting med snabb befolkningstillväxt. För det tredje måste statens ekonomiska stöd till kommunerna öka. Staten måste skjuta till mer pengar, så att ingen kommun och inget landsting får sammanlagt mindre resurser till följd av den nya kostnadsutjämningen. linje är kortfattat att vi accepterar förbättringen för alla de kommuner och landsting som tjänar på förändringen men att vi vill att staten kompenserar dem som förlorar genom höjda generella statsbidrag, och vi har satt av pengar i vår budget för detta. För det fjärde behövs en översyn av hela utjämningsystemet. Det gäller inte minst hur systemet påverkar kommunernas tillväxtförutsättningar. Kostnadsutjämningen som vi debatterar nu är den lilla delen i systemet, och inkomstutjämningen är den stora, viktiga delen. Även detta system måste utformas på ett sätt som skapar legitimitet i både bidragande och mottagande kommuner och där betydelsen för landets samlade tillväxt också beaktas. Med anledning av att vi i grunden är positiva till att många kommuner får en förbättring av det liggande lagförslaget men konstaterar att våra fyra avgörande moderata krav inte beaktats kommer vi att avstå vid voteringen om punkt 1. yrkar jag härmed bifall till reservation 2, som avser våra moderata förslag till förändringar av liggande lagförslag. Vi står självklart också bakom reservation 3 om den framtida utformningen av det kommunala utjämningssystemet, som vi har tillsammans med , men för att inte dra ut på voteringen alltför mycket yrkar vi inte bifall till denna reservation. Avslutningsvis vill jag upprepa det jag inledde detta anförande med. De svenska kommunerna och vår välfärd kommer aldrig att kunna tryggas bara genom att kostnader omfördelas mellan kommunerna och landstingen. Ett rimligt och legitimt utjämningssystem behövs, men att bara flytta runt svartepetter mellan kommunerna löser i grunden inga problem. Det helt avgörande är att vi får fler företag och fler jobb i privat sektor i hela landet. Det är den privata sektorn som med sina skattemedel skapar alla resurser till välfärd och annan offentlig verksamhet. Detta tillsammans med kloka kommunpolitiker som prioriterar det som är viktigast är nyckeln till starka och framgångsrika kommuner med ett rimligt skatteuttag. har staten ett stort och viktigt ansvar att sköta sina uppgifter och inte lägga över ansvaret på kommunerna. I stället behöver statsbidragen öka mer än i regeringens budget. Regeringen måste också se till att hela landets behov beaktas och inte med sin politik vare sig försvåra livet för boende på landsbygden och i glesbygd eller sätta käppar i hjulen för våra tillväxtkommuner. Förutom en mycket mer tillväxtfrämjande politik totalt sett är det viktigt med ett kommunalt utjämningssystem som utformas på ett sätt som skapar legitimitet hos både de kommuner som bidrar till systemet och de som får del av det. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Vi moderater driver på riktigt en politik för alla delar av vårt land och vill inte ställa kommuner mot varandra. Vi är alla en del av . 2 (V): Jag vill börja med att säga att det är trevligt att få göra ett gästspel i mitt gamla utskott, finansutskottet, särskilt när vi fattar ett så viktigt beslut som det om att öka utjämningen mellan kommuner som är städer och kommuner som har mycket landsbygd. Just olikheterna i är nämligen grunden för vårt kommunala utjämningssystem. Trots våra olikheter runt om i landet ska vi kunna erbjudas likvärdig välfärd oavsett var vi bor. Tyvärr, fru talman, är det inte så . Skillnaden mellan de kommuner där man betalar minst i kommunalskatt och den kommun där man betalar mest är på en intjänad hundralapp. har för räkning utrett frågan och konstaterat att skillnaden mellan de kommuner som har lägst respektive högst kommunalskatt det har ökat. De stora skillnaderna i kommunalskatt innebär att en undersköterska som bor i och har en inkomst på betalar mer i skatt jämfört med en undersköterska med lika lön som bor i . Kan det vara så att en del kommuner helt enkelt är mer effektiva eller erbjuder mer service än andra? Det enkla svaret är nej. Forskaren finner att stödet för att så skulle vara fallet generellt sett är svagt. Därför behövs det kommunala utjämningssystemet för att jämna ut de faktiska skillnader som finns. Regeringens proposition bygger på den statliga utredningen mer lika. menar att regeringens förslag är ett steg i rätt riktning men att det inte är tillräckligt. Därför stöder vi regeringens proposition men har en reservation och ett särskilt yttrande. Vår åsikt får också stöd av , som menar att större omfördelning behövs inom det kommunala utjämningssystemet. granskning visar bland annat att systemet inte fullt ut kompenserar för alla kostnadsskillnader som beror på olikheter när det gäller befolkningssammansättning eller geografiska förutsättningar. Kommuner med stor yta, få invånare och liten andel som bor i tätort underkompenseras inom samtliga verksamhetsområden som omfattas av kostnadsutjämningen. Av landets 290 kommuner är 241 underkompenserade, menar . konstaterar att regeringens förslag ökar omfördelningen, men enligt deras beräkningar är detta inte tillräckligt för att åtgärda de stora skillnader i kostnader som stor yta, få invånare och liten andel i tätort ger upphov till. Det rör sig om en systematisk underskattning. Detta gör att frågan om utjämning ofta blir en fråga om stad gentemot landsbygd – städerna vill inte ta ansvar för en positiv utveckling på landsbygd. Därför var det inte konstigt att vi när jag satt i den parlamentariska landsbygdskommittén tittade på just utjämning. försökte analysera utjämningssystemet ur ett landsbygdsperspektiv. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Det vi kom fram till i kommittén tydde på att det kommunala utjämningssystemet delvis byggde på inaktuella uppgifter och att en del saker saknades, till exempel mottagande av nyanlända, som landsbygden har tagit ett större ansvar för än städerna. ansåg därför, i enighet mellan alla partier, att det kommunala utjämningssystemet fortlöpande bör följas upp och att de politiska partierna bör medverka i ett sådant uppföljningsarbete. anser därför att mer behöver göras. Redan när regeringen meddelade att man skulle utreda kritiserade vi att man bara valde kostnadsutjämningen och inte tog med inkomstutjämningen. Det kommunala utjämningssystemet består nämligen av två tydliga ben. Att då bara titta på det ena är inte att ta helhetsansvar, och för staten är det att smita undan sitt ansvar för att säkerställa välfärdens finansiering långsiktigt. menar att en parlamentarisk utredning skyndsamt bör tillsättas och få i uppdrag att förutsättningslöst utreda hela det kommunala utjämningssystemet i syfte att göra det mer rättvist. Det kommunala utjämningssystemet bör också ses över mer löpande så att komponenterna i utjämningssystemet är uppdaterade och följer aktuella förutsättningar. Därför är idé om en mer fast parlamentarisk kommitté intressant och något som regeringen på allvar borde fundera över. är också kritiskt till propositionens förslag om att ta bort försörjningsstöd som en variabel för att förklara skillnader mellan kommuner. Kommuner arbetar för invånarnas bästa, och beslut om ekonomiskt bistånd fattas i enlighet med socialtjänstlagen. Det rör sig inte om en påverkbar kostnad för kommunens kostnadsutjämning. är också kritiskt till att systemet utjämnar för skillnader i lönekostnader som är påverkbara och därför borde ha tagits bort eller setts över. Så till den borgerliga kritik som finns mot regeringens förslag. På olika sätt försöker man driva tesen att tillväxt har med saken att göra – att en del kommuner skulle bli hämmade och inte fatta aktiva beslut på grund av utjämningssystemet. Men den saken har redan utretts av Utjämningskommittén.08, som 2011 konstaterade att man inte funnit några belägg för att utjämningen i sig skulle vara tillväxthämmande. Annan borgerlig kritik kommer från större kommuner som min egen, , med det moderata kommunalrådet . För att sammanfatta kritiken är man sur för att man som kommun får betala lite mer. Att städer antar detta snäva perspektiv och bara ser till den egna kommunens ekonomi blir tydligt i fallet med . Av totalt 16 kommuner är det en, , som behöver betala mer medan 15 kommuner blir vinnare och får tillbaka mer av systemet. är också Region en av systemets vinnare när det gäller omfördelning mellan landsting. Man kan anta att Karlstadsborna genom en ökad likvärdighet i systemet får bättre sjukvård och att välfärden blir bättre i grannkommunerna, vilket troligtvis underlättar den regionala kommunsamverkan om olika välfärdsuppdrag. Men man tittar bara snävt på den egna kommunens ekonomi i stället för att se helheten och hur vi ska ta ansvar för hela . Att göra förutsättningarna för olika kommuner mer jämlika ökar alltså jämlikheten och stärker hela , såväl landsbygden som städerna. Därför bör vi bifalla förslaget till ny utjämning. Jag yrkar bifall till reservation 4. 3 (KD): Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting I kommunerna bygger vi , som sa. Men kommuner och regioner är hårt pressade. Den demografiska utvecklingen tillsammans med en annalkande konjunkturavmattning riskerar att skapa större budgethål, underskott och välfärdsbehov som inte möts. Finansieringsgapet i kommunsektorn, alltså skillnaden mellan kostnads- och intäktsutveckling, kommer 2023 att uppgå till , enligt prognoser från Kommuner och Regioner, SKR. Prioriteringar krävs, såväl lokalt som nationellt. I detta läge för regeringen en politik som vänder kommuner och regioner ryggen. Budgeten är, den tilltagande kommunkrisen till trots, förbluffande svag när det gäller tillskott till kommunsektorn. I stället prioriteras januaripartiernas olika prestigeprojekt som de tvingat på varandra. Den bristande förståelsen för kommunernas situation märks också i den dåliga hanteringen av kostnadsutjämningsförslaget, vilket beslutar om och som är tänkt att träda i kraft . Förvisso tar regeringen vidare i sin budget en del satsningar från KD-M-budgeten. Det generella tillskottet ligger kvar, kömiljarden likaså. Men de resurser och reformer man själv presenterat är otillräckliga. Regeringen har till och med skurit ned på resurserna till äldreboenden, trots den stora brist som väntar. När dammet lagt sig efter interna budgetstrider var det annat som fick förtur. Annat fick förtur framför de 120 000 patienter som väntat olagligt länge på vård och de 26 000 äldreboendeplatser som måste byggas till 2026. Regeringen ansåg sig ha 25 miljarder i reformutrymme men lyckades knappt tillföra några ytterligare resurser till kommunsektorn och välfärden utöver det som redan var aviserat i M-KD-budgeten. Statsministern och finansministern höll pressträff om äldresatsningar, men det var bara omfördelning av befintliga medel. låg nedskärningarna fast. Utbildningsministern höll pressträff om miljardsatsningar på skolan. Det visade sig vara ett nettotillskott på 100 miljoner. Så har det låtit när budgeten har presenterats. Då är det förstås förståeligt att regeringen med andra metoder försöker göra någonting åt kommunkrisen. har man lagt fram en proposition om ändrad kostnadsutjämning som ett delsvar på dessa problem. Förslaget kommer till del att underlätta för vissa kommuner och regioner att klara sitt uppdrag. Men innebär regeringens bristfälliga upplägg stora bekymmer för andra. När propositionen presenterades i mitten av hösten hade många kommuner och regioner nämligen redan fattat beslut om sina budgetar eller var i färd med att göra det. Förslaget har inneburit att man har varit tvungen att ändra. Stora belopp har fått prioriteras ned i kommuner och regioner bara månader eller veckor före budgetårets start. Att förslaget läggs fram så sent vittnar om att regeringen inte riktigt tar kommuners och regioners situation på allvar. Vi kristdemokrater föreslår ett mer ordnat införande, där staten tar ett större ekonomiskt ansvar på grund av att införandet nu sker i hast. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting I vårt alternativ genomför vi förändringarna i kostnadsutjämningen enligt propositionen. De förändringar som föreslås anser vi i allt väsentligt i sig är rimliga. En del beräkningsfaktorer har inte uppdaterats . Verkligheten har sprungit förbi dem. Andra har bytts ut till faktorer med något högre träffsäkerhet. Som ett exempel kan nämnas att hemtjänstkostnader i glesbygd tidigare bara räknades för personer , medan det nya även inkluderar gruppen . Det är en bra förändring. Men de negativa effekter som uppstår för vissa kommuner och regioner i det nya systemet måste enligt vår uppfattning dämpas. Det är inte rimligt att genomföra förslaget i den hast som sker. I vårt förslag ligger införandebidraget kvar på den högsta nivån i stället . Framför allt skjuter staten till medel till de kommuner och regioner som får en försämring när den nya utjämningen införs. Det handlar om drygt 90 kommuner och sju regioner som har en negativ förändring i propositionen. Vi tar ansvar och har i vårt budgetalternativ därför satt av 2 miljarder extra 2020 och 2021. Detta gör vi utöver specifika satsningar på välfärd i kommunsektorn för vartdera året. Med vårt förslag får kommuner och regioner med positivt utfall i förslaget sina ökade resurser i enlighet med propositionen som effekterna för de kommuner som har en negativ bidrags- eller avgiftsförändring begränsas till ett minimum. Vårt förslag matchar till delar regeringens, men eftersom det också är en budgetfråga där vi tillför resurser till de kommuner som drabbas med regeringens förslag kommer vi att avstå i huvudvoteringen med hänvisning till vårt budgetalternativ och därefter rösta på våra egna förslag. Vi kristdemokrater står bakom idén om att utjämning behövs. Det finns skilda förutsättningar som är svåra för den enskilda kommunen och regionen att påverka. Att exempelvis glesare bygder kompenseras för att långa avstånd kostar mer är befogat om landet ska hålla samman. Det blir dock alltmer uppenbart att det skulle behövas en helhetsöversyn av utjämningssystemet. Vi föreslår en sådan. Den utredning som ligger till grund för propositionen hade enbart i uppdrag att föreslå ändringar i kostnadsutjämningen, vilket utgör ungefär en tiondel av hela systemet. Övriga delar är inte berörda. Men precis som det nya förslaget väger upp för gleshetsfaktorer som innebär kostnader behöver utjämningen även ta bättre hänsyn till tillväxt. Det handlar om de utmaningar som följer av att växa snabbt när det gäller exempelvis infrastruktur, skola och sjukvård. Risken med en utjämning som inte tar tillräcklig hänsyn till detta är att drivkrafterna för tillväxt i kommuner och regioner försvagas, till skada för hela landets tillväxt. Även möjligheterna till en mer regional modell bör analyseras. Ofta ligger ju boendekommuner och jobbkommuner geografiskt nära varandra och drar nytta av varandra. Inom utjämningssystemet behandlas de dock som separata entiteter och får olika profiler trots att det i hög grad kan vara så att personer som bor i den ena kommunen arbetar i den andra. Här skulle ett mer regionalt perspektiv kunna bidra till en mer rimlig omfördelning. Jag yrkar bifall till reservation 3, där vi kräver en bred översyn av hela utjämningssystemet för att stärka möjligheterna för kommuner och regioner och för att stärka systemets legitimitet. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting En svår tid väntar för landets kommuner och regioner. För att säkra välfärden behövs en politik som prioriterar kommunsektorn och ser behoven hos alla landets kommuner och regioner. Utjämningen är bara en liten del av den politik som behövs. Den här propositionen förändrar inte de stora behov som finns. Det behövs långt mer politik, långt större resurser och långt fler reformer för att vi ska kunna möta kommunkrisen i dess helhet. 4 (L): Denna debatt blir lite märklig.