prot · H70935 · 2019-11-20 00:00:00 — Jag tillåter mig att hävda att det inte finns något parti – och kanske ingen riksdagspolitiker – som inte vill ha ett utjämningssystem i . Jag som stockholmare och som en person som ofta träffar väljare från vår huvudstad har heller aldrig någonsin träffat någon väljare som politiskt aktiv som inte tycker att hela landet ska leva och som inte tycker att det ska finnas en grundläggande välfärd i hela landet. Det är inte det som är konflikten. En sådan konflikt finns inte, fru talman. Konflikten här handlar i stället om att förslaget som sådant är slarvigt framskrivet och genomarbetat. Det leder till ökad splittring och polarisering i hela landet. Det svarar inte på de problem som och våra kommuner står inför, och det kommer att genomföras på ett hafsigt sätt. Först och främst är det uppenbart att regeringen har misslyckats med sin ambition att göra en ordentlig uppdatering av utjämningssystemet. Det är verkligen så. Även om man tycker att kostnadsutjämningen behöver ses över – jag kan hålla med om det; det finns faktorer som vi behöver uppdatera – behöver man ta ett samlat grepp om hela systemet. Det är orimligt att börja skruva på en mutter i ett sådant här stort och ganska komplext system utan att titta på andra muttrar. Vi behöver titta på inkomstutjämningen. Framför allt behöver vi öka statens ansvarstagande när det gäller finansieringen av systemet. Det finns något märkligt, fru talman, i att Socialdemokraterna gärna pratar om att kommuner ska få bestämma själva och om att kommuner behöver få ett stort inflytande över politiken i den egna kommunen som de ignorerar att kommunala beslut också påverkar vilken situation kommunen befinner sig i. Om man tycker att kommuner ska ha en hög grad av självbestämmande – jag tycker det – bör man också se att det får konsekvenser när kommuner får bestämma mycket själva. Det finns en konsekvens som är uppenbar i det här systemet. Om vi inte reformerar inkomstutjämningen och skapar incitament för kommuner att driva på tillväxt och driva på för att fler ska driva företag och fler ska jobba har vi inte ett system som hänger ihop. Om man tycker att kommuner ska ha rätt att bestämma själva borde man också tycka att kommuner har en del i ansvaret för vad som händer i den egna kommunen. Jag tror det. Jag tror att kommunpolitik gör skillnad. Jag tror att det som fritidspolitiker gör runt om i landet gör skillnad för den egna kommunen. Jag tror att man genom kommunala och regionala beslut kan påverka vilken tillväxt man har och vilka förutsättningar för jobb och företagande som finns. Därför behöver vi reformera inkomstutjämningen på ett sätt som gör att alla får goda incitament att sköta sig och att driva på för ännu mer tillväxt. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Det här förslaget är också en chock för alla kommuner och regioner. Det införs snabbt, hastigt och slarvigt, och det slår mot tillväxtmotorer. Det slår inte bara mot ; det är inte det som är problemet. Problemet med det här förslaget är att det slår mot tillväxtmotorer runt om i hela landet. Det slår mot kommuner som driver utvecklingen i sina respektive regioner runt om i landet. Jag har talat med otaliga kommunpolitiker i kommuner som inte själva missgynnas av systemet men som ser att den ofta stora kommunen i regionen som driver den regionala tillväxten kommer att få en chock i det här systemet. Den chocken kommer som vi ser och vet att är på väg in i en ekonomisk svacka. Vi rör oss mot lågkonjunktur. Bördan på våra kommuner ökar. Då kommer den här chocken. Då utdelar regeringen detta dråpslag mot tillväxt runt om i hela landet. Det är också så att det kommunala utjämningssystemet misslyckas med att möta de problem som finns i tillväxtkommuner. Det inte bara slår mot tillväxtkommuner, utan det misslyckas med att möta de problem som kommer av att man är stor och växer, alltså som en följd av skala. Förslaget misslyckas med att möta de ökade behoven av finansiering av infrastrukturutbyggnad, av skolutbyggnad och av utbyggnad av sjukvård och omsorg. Förslaget missar att det faktiskt finns problem både med att vara liten och ha en gles befolkningsstruktur och med att vara stor och ha en tät befolkningsstruktur. Jag kan ta ett exempel från verkligheten. Det är tyvärr inte så ofta vi pratar om sådana här i . Förra mandatperioden, när de flesta andra som är uppe i den här talarstolen redan var riksdagsledamöter, var jag fritidspolitiker i stadsdelsnämnden utanför . Vi hanterade ett av de mest utsatta områdena i , och vi var minst sagt svikna av regeringen. De problem som vi hade i och de problem som finns i förorter runt om i landet är problem som kommer av skala. De kommer av att man är många. Det är enklare att hantera social och socioekonomisk utsatthet om det är lite färre som är utsatta än om det är fler. Regeringen misslyckades under den förra mandatperioden med att se till att det fanns poliser och trygghetsåtgärder hos oss. Man misslyckades med att tillskjuta tillräckligt med medel till skolsystemet. Resultatet var att vi som var aktiva lokalt i vår utsatta förort själva var tvungna att ta pengar och anställa trygghetsvakter, rusta skolor och så vidare. Om man har ett system som ska utjämna skillnaderna mellan olika delar av landet och missar att se att det finns problem med att man har både en gles befolkningsstruktur och en tät befolkningsstruktur är det klart att man inte har ett system som är hållbart eller som träffar målet. När man lyssnar på regeringen låter det som om det här är ett förslag som syftar till att ena landet, se till att vi håller ihop, se till att vi kan lösa de problem som står inför. Men det är precis tvärtom. Det här är ett förslag som sliter isär , som ställer kommuner mot varandra och som inte svarar på de problem som har. Jag tycker att vi här i borde ha en seriös diskussion om de gemensamma utmaningar som finns i bruksorter och förorter liksom om de gemensamma utmaningar och möjligheter som finns i skärgårdskommuner och fjällkommuner. Jag skulle önska att vi kunde ha en seriös diskussion om hur vi ska få hela att leva och hur vi kan se de problem som finns med välfärden och de problem som hela kommuner står inför. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting I stället väljer regeringen att gå fram med ett förslag som ställer kommuner mot varandra, som ignorerar vikten av att öka tillväxten genom skarpare incitament genom att reformera inkomstutjämningen och som inte tar ett tillräckligt stort statligt ansvar för kommunernas börda. Jag vill yrka bifall till Liberalernas reservation och därmed avslag på hela det här haveriet till förslag. Vi kan inte ta den allvarliga situation som kommuner, landsting och regioner står inför så här oseriöst. Det är slarvigt och hafsigt! 5 (V) replik: från Liberalerna inleder med att det här är en märklig debatt och att det inte borde finnas någon konflikt. Sedan ägnar han en stor del av sitt anförande åt att just måla upp den konflikt som det ändå blir pengamässigt mellan stad och land – som han säger att den inte finns. När jag läste in mig på det här betänkandet var det en sak som jag reagerade ganska kraftigt på i Liberalernas reservation. Det står så här: ”Dessutom slår förslaget i flera fall mot regionala tillväxtmotorer som residensstäder och medelstora kommuner.” Det här är ju ett typexempel på hur man talar om att det finns tillväxtmotorer och platser som utvecklas – och så finns det något annat. Det är ett typexempel på en diskussion där vi pratar om närande och tärande delar av vårt land. Det är ett typexempel på en retorik som faktiskt drar isär vårt land i stället för att skapa ett helt som utvecklas och växer. Det vi ser i praktiken och i verkligheten är både städer som går bra och städer som går dåligt. Vi ser landsbygdskommuner som går superbra och landsbygdskommuner som går lite dåligt. Men genom att på förhand bestämma sig för att det finns regionala tillväxtmotorer kryper man in i en modell där man bara ser närande och tärande. Jag funderar på om det är så Liberalerna ser på . Anser att det finns ett närande och ett tärande ? Vi hör många vackra ord från Liberalerna. Jag satt faktiskt i den parlamentariska landsbygdskommittén, och ska man utvärdera Liberalernas roll i var det få förslag och låg aktivitet. Liberalerna var det enda parti som reserverade sig och såg därmed till att det inte blev en hel enighet. Det tycker jag är ett ganska dåligt betyg till ett parti som säger sig vilja arbeta för att hela ska leva. Så kommer vi till förortsutmaningarna, där jag håller med om ganska mycket. Men då kan kanske svara på varför man från Liberalernas sida såg till att ta bort de rättvisemiljarder som drev igenom och som faktiskt gav extrapengar både till förorten och till landsbygder. 6 (L) replik: Jag kan börja med att svara på det sista. Där Liberalerna styr ser vi till att införa trygghetsvakter, vi ser till att stärka skolorna och vi ser till att satsa på de delar av våra kommuner som faktiskt behöver allra mest stöd. I det här fallet tänker jag att det handlar om våra utsatta förorter. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Det här är inte en diskussion som handlar om stad och land. Jag tycker inte att det finns en konflikt mellan stad och land. Alla i som jag har träffat – både medborgare, väljare och politiker – tycker att hela ska leva. De tycker att det ska finnas grundläggande välfärd i hela och att vi tillsammans ska ta ansvar för att varenda del av det här landet ska vara bra att leva i. Det ska finnas en skola, det ska finnas omsorg och det ska finnas ett närvarande rättsväsen. Det finns ingen konflikt. Det här är tramsig retorik, fru talman. Jag tycker att det är populism från när man försöker driva fram den här polariseringen för att få igenom sina socialistiska förslag. Finns det närande och tärande kommuner? Nej, det gör det inte. Det som däremot finns är ett utjämningssystem med en inkomstutjämningsdel som leder till att kommuner får lägre incitament att driva på för ett bättre näringsliv, för mer företagande, för mer tillväxt. Och det som händer med det här förslaget är just att de kommuner som är tillväxtmotorer och kan skapa välstånd i sina regioner får en chock. Det är ett dråpslag mot tillväxten. Det betyder inte att de är de enda som är drivande för tillväxt i sina delar av landet. Tvärtom innebär detta att alla kommuner i nästa led kan vara drivande för tillväxt i hela landet. Det är skrämmande, fru talman, hur orerar om att man vill ställa stad mot land. 7 (V) replik: Jag börjar med att konstatera att jag tycker att det är bra att Liberalerna inte ser kostnadsutjämningen som närande och tärande. Det man skriver och säger ligger nära den typen av retorik. Det är ändå tydligt att det någonstans finns en konflikt mellan stad och land som vi behöver se och prata om i riksdag. Det handlar mycket om vilken syn vi har och var vi landar i den politik vi för. Vi sitter i en kammare där majoriteten bor i städer kontra landsbygder. Ett sådant exempel var när presenterade sitt förslag. De mothugg jag fick runt om i landet gällde att skulle bli lidande om man fick lite mindre i reseersättning eller om landsbygden fick lite mer av någonting och vidare att man utifrån ett stadsperspektiv skulle lida när landsbygden fick lite mer av kakan. Det är intressant att jämföra med debatten i . Där finns ett tydligt hela-landet-perspektiv, men det finns inte i den svenska debatten. Jag tror att det beror på att städerna har en mycket mer dominerande ställning i svensk debatt. Den kommunala utjämningen är inte socialism, . Den gör dock lite mer rättvist. Och den ger likvärdiga förutsättningar – det är därför utredningen hette Lite mer lika – i fråga om faktiska skillnader i olika kommuner, beroende på geografi, befolkning och avstånd. Borgerligheten tar om och om igen fram argumentet att utjämningen är tillväxthämmande, trots att man i sin egen tillsatta utredning konstaterade att inkomstutjämningen inte är tillväxthämmande. Det är viktigt att slå fast att man har tillsatt en sådan utredning. Vi kan tillsätta ytterligare en utredning som arbetar och som kommer fram till samma slutsats igen. Men vad sjutton är nyttan? Är det så vi ska använda våra resurser? Jag är tveksam till det. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Därför tycker jag att det är bra att vi har tagit ett kliv i rätt riktning, men jag skulle vilja ta fler kliv. Kanske det leder fram till socialism. Det tror inte jag, men det blir i vart fall lite mer lika mellan olika kommuner. 8 (L) replik: Det är som att Svenneling från har skrivit sina talepunkter före debatten. Jag har inte sagt att utjämningssystemet leder till socialism. Tvärtom sa jag i mitt inledningsanförande att alla här är för ett utjämningssystem. Däremot är ledamotens förslag angränsande till socialism. Det är klart att de är det, och det är inget fel i det. Det är därför ledamoten är invald i riksdag. Liberalerna är ett parti som går fram med ett förslag som innebär att ge mer statliga pengar till det system som diskuteras för att få ett högre statligt finansierande av utjämningssystemet. Liberalerna är ett parti som vill se ett differentierat reseavdrag så att man i till exempel , där det finns bra tillgång till kollektivtrafik, kan få mindre reseavdrag än i kommuner som är mer glesbefolkade. Jag tycker att det är oseriöst att hävda att Liberalerna skulle vara ett parti som inte bryr sig om att hela landet ska leva. Tvärtom har vi en seriös politik för detta. Däremot, fru talman, tycker jag att det är märkligt när så offensivt går fram med en politik som sliter isär landet och ställer kommuner mot varandra, i stället för att se att det finns gemensamma utmaningar, att se att det finns stora socioekonomiska likheter mellan bruksorter och förorter, där arbetslösheten är hög, där utbildningsnivån ofta – tyvärr – är låg och där det behövs stora insatser, och i stället för att lyfta fram att det finns stora likheter mellan skärgårdskommuner och fjällkommuner, där bostadspriserna ofta drivs upp av att personer som kommer utifrån köper hus så att personerna som kommer därifrån inte får en chans att köpa en bostad eller där arbetet är säsongsbetonat så att det är svårt att få en stabil ekonomisk struktur. Det är utmaningar som landet och våra storstadsregioner delar. Låt oss prata om det som förenar , och låt oss ha ett utjämningssystem som på allvar möter problemen. 9 (S): En jämlik välfärd som kommer alla landets invånare till del är en förutsättning för ett som håller ihop och ett som växer. kommuner och regioner är våra välfärdsproducenter. Det är där, hos kommuner och regioner, som ansvaret ligger för att leverera en bra skola, en vård och omsorg med hög kvalitet samt en god hälso- och sjukvård. Därför är det nödvändigt att våra kommuner och regioner ges så lika möjligheter som möjligt att leverera välfärd till medborgarna oavsett var i landet de bor. Ett av de absolut viktigaste instrumenten för att uppnå detta är det system för inkomst- och kostnadsutjämning som vi har, och har haft, i . Dagens debatt handlar om en del av detta, nämligen kostnadsutjämningen mellan kommuner och mellan regioner – det som de flesta känner som landstingen. Jag vill därför här och , fru talman, yrka bifall till förslaget i finansutskottets betänkande nr 18, Ändringar i kostnadsutjämningen för kommuner och landsting, och avslag på reservationerna. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Förutsättningarna för våra kommuner och regioner i skiljer sig åt på ett ganska dramatiskt sätt, med befolkningsunderlag som numerärt varierar från den minsta kommunen, i , med färre än 2 500 invånare, till den största, , med drygt 962 000 invånare. Skillnaderna i invånarantal innebär att befolkningstätheten varierar från 0,2 – ja, 0,2 – invånare per kvadratkilometer i till 5 818 invånare per kvadratkilometer i . När det gäller våra regioner handlar det om att antalet invånare varierar från drygt 59 000 för den minsta, , till drygt 2,3 miljoner i den största och folkrikaste, nämligen . I det ljuset förstår nog de allra flesta att det krävs någon form av utjämnande system för att på ett rimligt sätt ge likvärdiga förutsättningar för att bedriva en kvalitativt god hemtjänst, en bra förskola och skola samt en högkvalitativ hälso- och sjukvård i hela landet. Kostnadsutjämningens uppgift är att utjämna strukturella, opåverkbara förhållanden för den verksamhet som är obligatorisk i våra kommuner och regioner. Systemet ska alltså inte kompensera för skillnader i ambitionsnivå. Kostnadsutjämningen är solidariskt finansierad inom sektorn. Det är alltså ett inomkommunalt system. Men trots inkomst- och kostnadsutjämningen finns ändå mycket stora skillnader i kommunalskatt. Skillnaden är i det närmaste , med på och på i topp och botten. Och tro mig; det finns inget linjärt samband mellan skattesats och utbudet av service och välfärd. Snarare gäller nog det motsatta. Detta betyder att utmaningarna är stora och att systemet för kostnadsutjämning behöver uppdateras och förbättras här och , men vi måste också i övrigt prioritera satsningar på våra kommuner och regioner. Det är fråga om satsningar som måste gå före framtida ofinansierade skattesänkningar. Ett viktigt underlag till regeringens proposition är den utredning som lämnade sitt betänkande med det ganska träffande namnet Lite mer lika. Utredningens uppdrag var bland annat att undersöka om nuvarande system i tillräcklig omfattning fångar upp större samhällsförändringar, exempelvis förändringar i befolkningssammansättning och demografiska förändringar. En del av utredningens slutsats var att det nuvarande systemet definitivt har brister. Dels saknas automatik i uppdateringar, vilket gör att förändringarna blir onödigt stora efter varje utredning. Utredningarna kommer med ungefär fem års mellanrum. Uppdateringar svarar för av de förändringar som det nu liggande förslaget innebär. Dels är en del av det statistiska underlaget i systemet oerhört ålderstiget. Det finns statistik som är i systemet. Det är naturligtvis helt otillfredsställande. Men det viktigaste som utredningen konstaterade var att det nuvarande systemet inte i tillräcklig omfattning kompenserar för två saker – två mycket viktiga saker – nämligen betydelsen av gles bebyggelse och av socioekonomisk bakgrund. Den slutsatsen från utredningen präglar också på ett påtagligt sätt regeringens proposition. Det nu liggande förslaget ger bättre och rättvisare förutsättningar för kommuner med stor andel glesbebyggelse och stor andel invånare med svagare socioekonomisk bakgrund. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Vi ser att en allt större andel av befolkningen blir allt äldre. Det är i mångt och mycket ett positivt resultat av en klok generell välfärdspolitik och även ett positivt resultat av medicinsk utveckling. Men det är också en utveckling som innebär utmaningar. Det är framför allt i glesbygdskommuner som andelen äldre beräknas växa som mest . sker det en omfattande urbanisering från dessa kommuner. Med regeringens förslag kompenseras de kommuner och regioner som har de största utmaningarna och de tuffaste förutsättningarna att leverera välfärd till sina medborgare. Vi stärker de kommuner där behöver åka långt, ibland väldigt långt, för att nå sina äldre och där skolskjutsar måste till i större omfattning eftersom den glesa bebyggelsen leder till stora avstånd till närmaste skola. Vi stärker de regioner som har svårare att rekrytera personal bland annat på grund av sitt geografiska läge. kompenseras kommuner och regioner i högre grad för socioekonomiska utmaningar. Det är rättvis politik som håller ihop . För att upprätthålla standarden i välfärden kommer det att behövas betydande resurstillskott framöver. En uppdaterad kostnadsutjämning är en relativt liten men mycket viktig del i att tillgodose välfärdens behov i hela landet. Många kommuner och regioner är i en utsatt situation. På sina håll är läget närmast akut. Så kan vi inte ha det. Därför behövs förändringen här och . Vi socialdemokrater värnar alltid en jämlik och rättvis välfärd för alla medborgare, fru talman. Därför yrkar jag än en gång bifall till förslaget i betänkandet och därmed till regeringens proposition och avslag på reservationerna. I detta anförande instämde (S). 10 (M) replik: Socialdemokraterna talar mycket om behovet av mer pengar till kommunerna och hur viktiga kommunerna är för välfärden. Men deras politik prioriterar faktiskt något helt annat. I JÖK-budgeten, som vi kallar den, fick ju kommunsektorn stå tillbaka till förmån för annat. Vi moderater gör tvärtom och tillför kommunsektorn mer i nya pengar än vad regeringen gör i sin budget. Hur har vi råd med detta? Jo, tack vare att vi prioriterar bort annat. Vi effektiviserar och lägger ned myndigheter. Vi justerar ned biståndet till FN:s rekommenderade mål. Vi slopar meningslösa byggsubventioner, ineffektiv klimatpolitik, meningslös arbetsmarknadspolitik, friår, familjevecka och elcykelpremier. Vi stramar upp migrations‑ och integrationspolitiken och inför bidragstak, kvalificering för nyanlända i bidragssystemen och villkor i försörjningsstödet. Vi gör en massa saker som frigör pengar, och det ger oss utrymme att satsa mycket mer på välfärden och kommunerna och på polisen och rättsväsendet, som också är jätteviktiga för vår landsbygd. Vi kan sänka skatten för både löntagare och pensionärer och sänka bensinskatten, vilket gynnar människor på landsbygden. har vi större överskott i statsfinanserna än regeringen och stödpartierna. Ändringar i kostnads-utjämningen för kommuner och landsting Vi kan konstatera att med vår moderata politik blir det mer pengar till välfärden, och med Socialdemokraternas politik får kommunerna och välfärden stå tillbaka. Jag vill ställa en fråga till . Jag kan köpa mycket av retoriken och argumenten i hans anförande, men hur tänker sig att Socialdemokraterna ska klara att tillföra kommunsektorn mer pengar när man bevisligen prioriterar helt andra saker i sin egen budget? 11 (S) replik: Jag måste konstatera att det är imponerande att höra framstå som alla goda gåvors givare. Det är imponerande om man försöker se åtminstone lite grann till den historik som och det parti han företräder i riksdag har att stå till svars för. Under den sistlidna mandatperioden, det vill säga perioden –2018, tillförde den socialdemokratiskt ledda regeringen 35 miljarder i nya pengar till den svenska välfärden i form av ökning av de generella statsbidragen. ökar vi de generella statsbidragen med ytterligare 5 miljarder. De noteras ibland som redan utlovade. Ja, det var de. Det är väl en styrka om man kan leverera det man lovar och utgår från i en valrörelse. Det är intressant vad tar upp att gör för att kunna leverera mer. Man avskaffar byggsubventioner och onödig arbetsmarknadspolitik, och man inför bidragstak. Vad och politik leder till är en kraftig övervältring av kostnader på kommuner. kommuner får ta ansvaret för en bostadsmarknad som fungerar oerhört olika runt om i . Det ska de klara. Man övervältrar också ansvaret för arbetsmarknadspolitiken på kommunerna. Man aviserar ett återinförande av stupstocken i sjukförsäkringen – ytterligare ett sätt att övervältra kostnader på kommunerna. Socialdemokraterna och regeringen tar ansvar för helheten. Vi ser till att ha system som fungerar i våra kommuner och regioner. Därför är insatserna när det gäller att rätta till kostnadsutjämningssystemet en viktig del i det hela. Det är inte hela lösningen. Men det gläder mig, , att det tydligen kommer att finnas ett mycket brett parlamentariskt stöd för ökade resurser till kommuner. 12 (M) replik: Alla goda gåvors givare – ja, det kan man ju tycka. Jag kallar det prioriteringar. Vi har en viss mängd pengar. Om vi prioriterar rätt och använder pengarna till rätt saker kan vi tillföra kommunerna och välfärden mer pengar. Vi har bevisat det i vår budget.