prot · H60951 · 2019-02-12 00:00:00 — Inte minst gäller detta frågor som patientkontrakt, vårdplaner och kontaktsjuksköterska. Det handlar helt enkelt om att känna sig trygg i en situation där livet och vardagen absolut inte är enkel utan tvärtom. Jag ser fram emot fortsatta debatter och samtal och fortsatt dialog och samarbete i frågan. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2018/19:42 om ekonomiskt bistånd på grund av trångboddhet 50 Socialminister (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att begreppet ”skälig levnadsnivå” ska bli tydligare, så att detta inte utnyttjas på ett sätt som inte var avsett. Interpellationen är ställd mot bakgrund av en dom i förvaltningsrätten som ger en 20-årig man rätt till ekonomiskt bistånd till hyreskostnad som inneboende hos en kompis i stället för att bo kvar i föräldrahemmet, med motivet att tillförsäkra den unge en skälig levnadsnivå. Bistånd enligt socialtjänstlagen är det yttersta skyddsnätet i välfärdssystemet. Syftet med allt bistånd, såväl det ekonomiska biståndet som andra former av biståndsinsatser, är att tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå. Begreppet har funnits i socialtjänstlagen ända sedan den infördes och bör enligt förarbetena inte specificeras i detalj utan måste bedömas med utgångspunkt från den tid och de förhållanden som den biståndsbehövande lever under. Jag tycker att det är en rimlig ordning att kommuner och rättsinstanser avgör vilken levnadsnivå som ska anses vara skälig. 51 (M): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret, men det är inte utan att jag undrar lite om ministern riktigt har förstått innebörden i min fråga. Ekonomiskt bistånd, som ju är en del av våra transfereringssystem, har ökat lavinartat i storlek, och många kommuner har svårt att klara sitt ansvar. Särskilt efter att statens ansvar för nytillkomna upphör har det uppkommit stora problem. Ett av dessa stora problem är att det saknas bostäder. Precis som ministern sa i sitt svar till mig är begreppet ”skälig levnadsnivå” i socialtjänstlagen något som skrevs in , alltså för närmare . Mycket har hänt . Jag menar att lagen borde ses över och bättre anpassas till den verklighet som råder i . Jag skrev interpellationen för att ministern skulle reflektera över dessa konsekvenser. Vi talar om många nya – och oftast stora – familjer. Framför allt talar vi om en stor brist på bostäder i nästan varje kommun. Det finns också ökade krav hos enskilda som gör det mycket svårt att klara av framför allt bostadsfrågan. Ännu svårare kommer det att bli att motsvara vad förvaltningsrätten menar skulle vara skälig levnadsnivå om trångboddhet för unga under gymnasiestudier ska innebära rätten till egen lägenhet med hyran betald via ekonomiskt bistånd. I det enskilda fallet kan det alltid finnas goda skäl, men det relevanta för oss här är ju vad lagen kan innebära i det stora hela. Jag upplever tyvärr att socialministern resignerar lite inför tillämpningen av lagen. Jag undrar om verkligen förstår vad konsekvenserna kan bli i många av våra kommuner som har tagit emot många nytillkomna och som har stora problem med att tillgodose behovet av bostäder på rätt sätt. Och framför allt: Har man förstått om trångboddhet gör att ungdomar som inte har en egen inkomst ska anses ha rätt att få en lägenhet med hyran betald? Det är ju så att många barn och ungdomar tvingas dela rum, och det är tveksamt om detta anses vara skälig levnadsnivå. Allt detta skulle kräva enormt stora lägenheter och framför allt många fler lägenheter. Dessa finns inte. Vi kan inte heller se att det kommer till så många nya lägenheter som skulle behövas. Jag tycker att ministern borde vara lite bekymrad över det här domslutet. vet jag att kommun har överklagat beslutet, så vi får väl se var det hamnar. Men om det här skulle blir den nya standarden och en ny praxis hos domstolarna kan jag inte se hur regeringen ska se till att man kan leva upp till domstolens krav på skälig levnadsnivå. 52 Socialminister (S): Det blev något tydligare varför frågan ställdes i första inlägg. Även om vi inte ska tala om ett enskilt fall är det ändå det som ligger till grund för själva frågeställningen. Jag vill understryka att jag inte kan uttala mig om ett enskilt fall. Domen har inte vunnit laga kraft, och jag vet att kommun har överklagat beslut. Med detta sagt hör jag att det finns något slags fråga mellan raderna från som handlar om unga verkligen bara ska kunna flytta hemifrån och få bistånd från . Jag läser inte i något fall att man bara kan flytta hemifrån och gå till och få boendet betalt. Ett vuxet barn har ingen självklar rätt till bistånd för att flytta hemifrån. Enligt gällande rättspraxis har ungdomar som vill flytta hemifrån bara rätt till bistånd till boendekostnad i undantagsfall – jag läser detta för att jag ska säga rätt – och det är om det finns starka sociala skäl för att flytta, vilket skulle kunna vara svåra personliga motsättningar som uppkommit i familjen. Jag tror att vi här kan tänka oss en och annan situation. Vi diskuterar ofta i den här kammaren hedersrelaterat våld. Det är ett exempel på en grupp för vilken vi definitivt inte vill snäva in möjligheten att flytta från en familj, även om den erbjuder tak över huvudet. Det handlar om att vara och att skapa sitt eget liv. Naturligtvis har krav på den som får ekonomiskt bistånd att stå till arbetsmarknadens förfogande och så vidare. Syftet med biståndet är att det ska tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå men även bidra till att stärka den enskildes möjlighet att leva ett självständigt liv. Sedan görs en individuell behovsbedömning i varje enskilt fall. Trångboddhet, vilket skulle kunna vara en annan aspekt, är något som och tar fram normer för. Just nu säger att partners och två barn kan dela sovrum. Efter hand som barnen blir äldre bör behovet av eget rum beaktas. Och det ska finnas kök och vardagsrum. Jag skulle vara intresserad av att höra utveckla något vad som är den moderata synen på hur vi ska förändra för skälig levnadsstandard. Det finns ju verkligen en genomtänkt mening med att den varierar . Det är svårt att definiera exakt vad den innebär då den ganska snabbt blir omodern. Vi har kunnat följa detta i andra sammanhang. Man nämnde naturligtvis inte frågor som internet och möjligheten till uppkoppling 1980. Men jag gissar att vi är överens om att om man inte har den möjligheten blir man väldigt sidsteppad, inte bara socialt utan över huvud taget, i sina dialoger med myndigheter och andra. Jag skulle gärna se att utvecklar sin fråga något, givet att vi inte kan diskutera enskilda fall och givet att unga inte bara kan flytta hemifrån hur som helst och få ett bistånd, utan att det är krav som ställs. 53 (M): Jag har också studerat de normer som gäller . Det står att behovet av eget rum bör beaktas när man är i tonåren. Om allt fler skulle överklaga beslut skulle vi få ett jätteproblem i både kommuner och även här i vår kammare, för det finns inte möjlighet att leva upp till kravet på den standarden. Rätten till eget rum och de senaste normerna beslutades ju inte när vi stod inför en bostadskris och med så många människor som har kommit till , framför allt med större familjer än vad vi normalt kanske betraktar som en familj i . Det är det som är grunden för frågeställningen. Det är inte så att man bara kan flytta hemifrån, men i domslutet i det nämnda fallet angavs just trångboddhet. Både och jag vet att det är många familjer som bor trångt. Om detta skulle sättas i verket, om man skulle driva den här frågan om det vore möjligt, är det klart att det blir en ny praxis. Jag tycker att det är viktigt att socialministern ser över vad man har rätt att kräva av samhället, vad som är rimligt och inte rimligt. Det är klart att detta förändras . Men är det många kommuner som har svårt att leva upp till sina åtaganden. Om vi då inför en ny praxis kommer det att bli ännu svårare, och kostnaderna ökar ännu mer. Då kan man naturligtvis fråga sig: Är regeringen beredd att kompensera kommunerna? Och hur ska bostadsbyggandet gå till så att vi kan fylla behoven som då kommer att uppstå? Det är ju självklart så att allting som börjar i en ände får konsekvenser i en annan ände. Ministern säger att det är en rimlig ordning att kommuner och rättsinstanser avgör vad som är en rimlig levnadsnivå, men det blir det inte om normerna förändras . Man höjer ju ribban . Men vi har inte ökat antalet bostäder i samma takt. Vi har heller inte sett till att få människor i jobb i samma takt. Det går inte ihop i slutändan. Jag kände att svaret, att vi kanske borde titta på det här, bara var en resignation. Hur kommer det att gå för kommunerna? Ska det vara möjligt att alla tonåringar ska ha eget rum? Är det rimligt att begära när man har stora familjer att hantera? I vissa fall kanske familjerna måste dela på sig. Det vore intressant att få höra socialministerns syn på konsekvenserna av utvidgningen av skälig levnadsnivå och att vi höjer ribban . 54 Socialminister (S): Jag känner att frågan pendlar lite grann, och det hela är för mig lite oklart. Enskilda fall ska vi inte diskutera. Då tycker jag att vi avstår från att göra det. När det gäller eget rum i tonåren är det så att föräldrar har försörjningsansvar för sina barn tills de är . kanske har en annan uppfattning om gruppen över 20. Där tycker jag nämligen inte att det är så himla självklart. Föräldrarna har ju inte ett försörjningsansvar för någon som är vuxen. Då hamnar man i ett läge där man får ta ställning till vilka krav som ska ställas för att någon ska få del av ett ekonomiskt bistånd, till exempel. Utvidgning och höjd ribba? Jag vet inte vem som har slagit fast att det är så det är. Vad jag konstaterade var att skälig levnadsstandard varierar . Det handlar också om att titta på hur situationen och levnadsförhållandena ser ut för den enskilde individen. Jag återkommer gärna till gruppen som faktiskt har ett behov av att kunna flytta hemifrån. Det kan bero på sociala problem, att man är utsatt för våld och så vidare. Det går inte att beskriva exakt vad det innebär när det gäller ålder, eget boende och så vidare, utan det handlar om de specifika fallen. Det är inte aktuellt att se över hela frågan om skälig levnadsstandard. får gärna berätta om hon möjligen ser på detta på ett annat sätt. Men jag vill återigen säga att ett vuxet barn inte har någon självklar rätt att få bistånd för att flytta hemifrån, utan vad det handlar om är sociala skäl eller om familjen skulle vara mycket trångbodd. Jag tycker att en ganska stor del av resonemang handlade om att alla ska ha rätt till eget rum i tonåren. Men det är inte det som är grunden för försörjningsstöd, utan föräldrarna har försörjningsstöd för sina barn, punkt. 55 (M): Det är klart att det finns mycket att diskutera i den här frågan. Vi kan också diskutera var gränsen ska gå för föräldrarnas försörjningsansvar. säger vi att föräldrarna har försörjningsansvar fram till och med att gymnasiestudierna är klara. Vi vet att sedan är det också många som inte kan klara sig. Vi har kanske ett synsätt som är lite gammaldags när det gäller socialtjänstlagen. Jag kan tycka att ett sätt är att titta på detta utifrån skälig levnadsnivå. Något annat är: Hur ska vi kunna se till att familjen och föräldrarna tar ett större ansvar? När man är är man myndig. Man behöver varken gå i skola eller göra annat, men man kan flytta hemifrån och faktiskt få ekonomiskt bistånd. Vi kan i värsta fall se att detta utvecklas till ett stort problem för många kommuner som har tagit emot människor. Det är väl lite där jag tycker att ministern slirar på svaret och att man inte ser riskerna i detta. Jag tycker att kommunerna lämnas i sticket om inte regeringen är beredd att göra någonting åt det som sker. Vi vet hur socialnämndernas budgetar slår i taket. Vi vet att bostadsbristen är enorm på många håll. Då tycker jag att man kanske borde ta ett lite större grepp när man tänker på detta än att bara säga: Jo, men rättstillämpningen är helt okej. Jag ska tacka för denna debatt, men jag tror att jag kommer att återkomma. Vi måste framöver diskutera frågan om att utforma en socialtjänstlag som är bättre anpassad till den verklighet som har . Jag tror faktiskt inte att den är riktigt anpassad till den verkligheten. 56 Socialminister (S): Jag välkomnar i kommande debatter och hoppas att det då blir ännu tydligare vad som egentligen avses och vilka förändringar som skulle vara aktuella. är det så att socialtjänstlagen och det ekonomiska biståndet helt enkelt ska se till att det finns ett yttersta skyddsnät. Då är frågan: Hur reglerar man det? Och vem ska egentligen kunna nyttja det? När man är har föräldrarna inte längre försörjningsansvar. Det betyder inte att man kan flytta hemifrån hur som helst. har själv understrukit hur svårt det är att flytta hemifrån. Man ska ju ha någonting att flytta till. Vi har ett mottagande i landets alla kommuner. Att alla kommuner tar ansvar för att bygga hyresrätter, till exempel, och inte bara funderar på hur man bygger för att kunna behålla den population som man har, blir verkligen angeläget. Hur kan man hjälpa och stödja kommunerna? Det handlar bland annat om resurser till kommunerna. När det gäller denna fråga gör det faktiskt stor nytta att kommunerna får ytterligare miljarder. Upp till 20 miljarder har vi sagt att välfärdssektorn ska stärkas med – det gäller kommuner, landsting och regioner – . Vi får se vad som ytterligare kommer att göras, men det är klart att detta är resurser som spelar stor roll. Ett kommande utjämningssystem kommer också att spela roll för kommuner som har haft ett stort mottagande eller som helt enkelt har en lägre skattekraft än andra delar av landet. Men jag ser fram emot kommande diskussioner. För mig som socialminister känns det väldigt angeläget att diskutera välfärdens yttersta skyddsnät. Vad är det? Och hur undviker vi att dra undan mattan för detta i vår iver att se till att kommunerna klarar sina budgetar? Det ska ju finnas ett skyddsnät som gör att människor känner att det finns någonting när allt annat rämnar. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera sammanträdet till . § 13 Svar på interpellation 2018/19:46 om samordningen av totalförsvaret 57 Försvarsminister (S): har frågat mig varför inget arbete har inletts för att sortera Myndigheten för samhällsskydd och beredskap under Försvarsdepartementet. Arbetet med att återuppbygga totalförsvaret är ett gemensamt arbete för hela regeringen, och arbetet är prioriterat. Som försvarsminister har jag ansvaret för samordningen mellan det militära och det civila försvaret inom ramen för totalförsvaret. Inrikesministern ansvarar i sin tur för samordningen av samhällets krisberedskap, inklusive civilt försvar i den mån sådana ärenden inte rör försvarets militära förmåga. Vilket departement som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap lyder under är inte avgörande för regeringens arbete med totalförsvaret. 58 (KD): Bakgrunden till min interpellation är det arbete som Försvarsberedningen har gjort. Jag har haft förmånen att vara med i två försvarsberedningar, och i delrapporten som var färdig lade beredningen fram ett femtiotal konkreta förslag på hur totalförsvaret och det civila försvaret ska stärkas. Det är ju ingen hemlighet för kammaren och svenska folket att vi har väldigt mycket att göra. Det civila försvaret har varit under isen och behöver återupprättas på område efter område. Försvarsberedningen hade alltså en rad konkreta förslag, och ett av de viktigaste var ”att en sammanhållen hantering och ledning av totalförsvaret (det militära och det civila försvaret) skulle underlättas av att ett departement fick det samlade ansvaret för samordningen av totalförsvaret, såväl i fred som vid höjd beredskap”. På s. 91 i rapporten talar vi alltså om att arbetet med totalförsvaret är uppdelat. Försvarsdepartementet ansvarar för sin del, och så är det som har hand om samhällets krisberedskap inklusive civilförsvaret. Så var det inte tidigare, fru talman. har denna funktion legat under Försvarsdepartementet, men av någon anledning – och det kanske statsrådet kan passa på att berätta om bakgrunden till – gjorde den regering som tillträdde efter förra valet på det viset. Det fanns alltså inget beredningsarbete angående den förändringen. I rapporten argumenterar för att detta ska tillbaka och anser ”att denna uppdelning ger upphov till gränsdragningsproblematik och otydlighet om ansvarsförhållanden, vilket försvårar och försenar arbetet”. Detta är allt annat än vad vi behöver när vi ska återuppbygga totalförsvaret, och den civila delen är ju en väldigt viktig sida av myntet. Därför är det så viktigt att det här inte slarvas bort. I nästa inlägg tänker jag återkomma till en rad andra förslag som inte har förverkligats. Statsrådet kan gärna få räkna upp vad det har blivit. Det finns vad jag vet fyra utredningar. Är de tillsatta allihop? När kommer de att leverera sina resultat? Vi tänkte att rapporten skulle utmynna i något som vi kunde rösta om i , att det skulle bli ett betänkande. Det har också bäring på den rapport som vi ska vara färdiga med . Hur ser egentligen statsrådet på Försvarsberedningens arbete? Är det inte den här överenskommelsen mellan åtta partier som också ska gälla? 59 Försvarsminister (S): lämnar Försvarsberedningen sin slutliga rapport till regeringen. Därefter utformar regeringen en ny försvarspolitisk inriktning som kommer att tas upp i form av en proposition i . Det gäller då åren 2021–2025. Det är den gängse ordningen. Förra gången, när jag själv var ledamot i , blev det också en slutförhandling i sammanhanget där man enades om riktlinjer men inte kom överens om ekonomin. Detta har ändå legat till grund för den inriktningsproposition som senare beslutade om . Det är väl så att det är först när den sista stenen är lagd till det här bygget som man ska ta ställning till helheten och till grunderna för en inriktningsproposition. Jag menar därför att vi har tid på oss, och en inriktningsproposition som tar ställning till kommer att gälla från . Sedan är det så att regeringen har gett Försvarsmakten och MSB ett gemensamt uppdrag att utveckla en sammanhängande planering för totalförsvaret i årsintervallet 2016–2020. Man har gett bevakningsansvariga myndigheter ett särskilt ansvar och höjd beredskap. Man ska redovisa hur planeringsarbetet fortskrider. MSB och Försvarsmakten ska prioritera att ge stöd kring krigsplacering av personal, stöd till Försvarsmakten, säker och robust samverkan samt alternativ och/eller skyddad ledningsplats. Vi kommer att genomföra en nationell totalförsvarsövning 2020. Där ska militärt och civilt samverka, och offentligt och privat ska samverka och prövas centralt, regionalt och lokalt. Det här blir en väldigt viktig övning när det gäller att skydda samhällsviktiga funktioner, värna civilbefolkningen och försvara landet mot väpnat angrepp. Denna övning ska ge underlag till fortsatt utveckling av totalförsvarsförmågan. Vi har i vårändringsbudgeten 2017 anslagit till totalförsvaret. –2020 ligger det ytterligare 1,3 miljarder, vilket är den största satsningen . Vi har också ett pilotprojekt när det gäller att utveckla totalförsvaret som är på . Det pågår alltså ett omfattande arbete för att komma till rätta med det här. Vi har en utredning som tittar på näringslivets roll inom totalförsvaret, och den ska redovisas . Försvarsdepartementet är ansvarigt för detta. Vi har en utredning om ansvar, ledning och samordning som handlar om den geografiska indelningen för civil ledning och samordning på regional nivå. har det ansvaret. Vi har en utredning om en myndighet för psykologiskt försvar. Även den har ansvar för. Vi har också en utredning om hälso- och sjukvårdens beredskap, sjukvårdens organisation och läkemedelstillgång, och den ska vara presenterad . Ansvaret för detta har . Det är alltså ett omfattande arbete som har dragit igång när det gäller totalförsvarsfrågorna och det civila försvaret kontra det militära. Det är inte avgörande för det här arbetet vilket departement det ligger under. Totalförsvar är ett begrepp som är mycket vidare än så och omfattar såväl privat som offentlig verksamhet, flera olika myndigheter och flera departements verksamhetsområden. Det finns alltså all anledning att sköta samordningsfrågorna. 60 (KD): Det jag läste upp alldeles var ju att den nuvarande ordningen, att det är uppdelat, ”ger upphov till gränsdragningsproblematik och otydlighet om ansvarsförhållandena, vilket försvårar och försenar arbetet”. Om det försvårar och försenar arbetet i fredstid, hur blir det då om det värsta skulle hända och vi skulle hamna i krig? Jag tänker mig att det här arbetet är en överenskommelse mellan åtta partier. Är man inte överens skriver man en avvikande uppfattning, och det vet statsrådet. Han har själv varit med i arbetet. Annars är det en överenskommelse, och då tycker jag att det är märkligt om det drar ut . En utredning skulle vara färdig , alltså efter att vi var färdiga med rapporten. Statsrådet räknade också upp alla olika som ska ha olika ansvar. Det är ju en del i problematiken att det är så uppdelat. Jag ska avslöja en hemlighet här i kammaren: Vi gick grundligt till väga. Vi har duktiga medarbetare, och det vet statsrådet. Vi har de bästa i landet knutna till Försvarsberedningen, och vi gick jättegrundligt till väga. Vi tittade på hur det var och 90-talet. Hur var det organiserat? Vad var viktigt för att få totalförsvaret att fungera? Det fanns ingen avvikande uppfattning – inte från , inte från och absolut inte från Socialdemokraterna. ledde arbetet med fast hand. är frågan: Vilken status har egentligen Försvarsberedningen? Det får ju inte vara så att vi så att säga förspiller vår ungdom i massor av timmar och det sedan inte blir någonting. Statsrådet refererar till det som blev av förra Försvarsberedningen. tittar vi ju på ekonomin, och tanken är – i alla fall ser jag framför mig – att detta ska vara en överenskommelse som ska kunna bli en proposition som sedan ska kunna röstas igenom i . Det är ju så, och det kanske kan vara bra att påminna om här i , att det krävs en majoritet. Annars, om det här inte förverkligas, kommer statsrådet inte att lyckas med att få igenom propositionen. kommer jag tillbaka till detta igen. Som en gummiboll kommer jag tillbaks till dig, höll jag på att säga. Det här var en viktig del. Det var inte så att vi hade övriga uppfattningar. Det var viktigt att det skulle vara under Försvarsdepartementet och att MSB skulle få i uppdrag att sammanhålla allt. hinner jag inte läsa upp listan på de 50 förslagen. Men nästan alla, vart och ett av dessa 50 förslag, kokar ned till att det behövs ledning. Någon behöver ta kommandot, och det har vi föreslagit ska vara MSB. Kärnfrågan i detta är: Vad är egentligen statsrådets uppfattning om MSB:s placering? Allt vi har sagt och skrivit, är det ingenting som gäller – fastän vi uppfattade det som en överenskommelse mellan åtta partier? 61 Försvarsminister (S): Det smärtar mig att behöva tydliggöra för att Försvarsberedningens arbete ännu icke är avslutat. kommer slutrapporten att presenteras för mig utifrån de direktiv jag en gång angav till Försvarsberedningen. I anslutning till det eller därefter kommer det att ske en förhandling, och den kommer i sin tur att ligga till grund för det som kommer att bli inriktningspropositionen. Att styckevis under arbetets gång börja dra ut enskilda delar när helhetsöverenskommelsen ännu inte är gjord – ja, man kan fundera på hur klokt det är. Försvarsberedningen är tillsatt, men det som har den verkliga och slutliga betydelsen är riksdagsbeslutet utifrån den proposition som läggs fram och beslutas i . Det är det som avgör hur arbetet kommer att se ut –2025. Sedan är inte totalförsvaret en fråga för något enskilt departement eller någon enskild organisation, i alla fall inte i min värld.