prot · H70918 · 2019-10-11 00:00:00 — Vi måste verkligen se till att vi hanterar dem på ett sätt som gör att det blir säkert både på väg och i ambulans och att alla ambulanser som vi använder i blir en naturlig och riktig del i den kedjan. Jag är lite osäker på om jag missade en fråga från . Svarade jag möjligtvis på det nu i och med det jag sa om läkemedel, eller fanns det en annan frågeställning? Låt mig återkomma till att frågan är angelägen. SKL har samlat sig kring detta och kom in med en skrivelse så sent som , så det är ju väldigt . Vi har också hanterat och hanterar den när det gäller hur vi ska gå till väga. Vilken typ av översyn krävs för att hantera inte bara ett utan alla de här problemen? har tagit emot själva skrivelsen, men som framgår är det inte bara områden. När det handlar om trafikföreskrifter är det ju ytterligare ett område. När det kommer till narkotikaklassade läkemedel som transporteras över landsgränsen får narkotika enligt lagen om kontroll av narkotika föras in till eller ut ur landet bara av den som har tillstånd till det. Det är klart att det inte är någonting som vi lättvindigt ändrar på, utan det är samma sak där: har inte utländska ambulanser tillstånd att just föra in narkotikaklassade läkemedel. Det är en av de specifika frågor som vi måste titta vidare på. Det kanske var det som var fråga. 11 (C): Tack, statsrådet, för svaret! Det var precis den sistnämnda frågan som jag var ute efter, så jag tackar ministern för det. Jag vill återkomma till varför det är så viktigt att vi jobbar med att avlägsna gränshinder. Det är just för de enskilda människornas skull som vi behöver göra detta – alla människor som vistas och bor i de här gränsområdena. Det är därför vi behöver jobba intensivt med att avlägsna gränshinder. Det finns dessutom en annan aspekt, och det är att det inte minst i många gränstrakter mellan och och och ofta är stora avstånd. Det är också glest och långt mellan sjukhusen. Det finns helt enkelt inte en tät infrastruktur av sjukvårdsresurser. Detta gör att ambulanskapaciteten blir ännu viktigare när det gäller frågan om liv eller död för en människa. Här har samarbetet inom EU och mellan brottsbekämpande myndigheter kommit lite längre. Jag tänker att det kan stå som en förebild för hur hälso- och sjukvården på ett motsvarande sätt vid behov ska kunna samarbeta och utföra ambulansuppdrag. För oss som är förtroendevalda politiker, i regeringen, i riksdag och i , är det också en viktig politisk uppgift att fortsätta att jobba för att riva hinder mellan de nordiska länderna. Vi måste också ta vår del av ansvaret för att komma till rätta med problem i människors vardag. Jag delar verkligen till fullo ministerns bedömning att det inte är rimligt att en gränssamverkan mellan de nordiska länderna inom det här viktiga området inte har stöd i regelverket. Det är därför uppfordrande och förpliktande att socialministern aviserar att en dialog med berörda myndigheter har inletts. För mig som interpellant vill jag ingalunda göra anspråk på att ha gett en heltäckande eller uttömmande bild av alla de aspekter och utmaningar som utgör de hinder som behöver undanröjas för att vi ska ge utryckningar med ambulanser över gränser ett fullgott lagligt stöd. Men jag uppfattar ändå att vi är överens om att pröva pragmatiska lösningar på det faktum att ambulanser bemannas av olika yrkeskategorier i och . Jag uppfattar vidare att socialministern också ställer sig positiv till att se över trafikföreskrifterna, som inte medger rätt för andra nordiska ambulanser att påkalla fri väg vid uttryckningar på svensk mark. Det känns angeläget att de praktiker och de professionella som har engagerat sig i frågan i regionerna, i Kommuner och Landsting och på den norska sidan nu nås av socialministerns signal, och den goda nyheten, att deras röster äntligen har blivit hörda. Deras kamp för att ge patienter en snabb och säker vård ger resultat. Vi är många som ser fram emot konstruktiva lösningar på området. Jag vill ändå, när socialministern är här, ta tillfället i akt att ställa en fråga om hon, utifrån sina erfarenheter av det nordiska och europeiska samarbetet, ser någon skillnad när det gäller de nordiska ländernas val av grad för europeisk integration. När vi besökte sjukhuset i lyfte de norska och svenska företrädarna fram att det möjligen var enklare vid den svensk-finska gränsen tack vare att båda länderna är med i Europeiska unionen, medan det var något knöligare med . Det här har SKL inte lyft upp i sin framställan. Det är inte konstigt eftersom problemen såklart måste lösas oavsett vilket vägval det enskilda nordiska landet har gjort. Men jag vill ändå fråga socialministern om hon utifrån sina erfarenheter, mer allmänt apropå gränshinder, vågar sig på att ha någon uppfattning om det är färre gränshinder nordiska EU-länder emellan. 12 Socialminister (S): Jag vill än en gång understryka att när det gäller exceptionella händelser råder det inget tvivel om att det är närmaste helikopter eller ambulans som rycker in. Det ska inte råda några tvivel om detta. Då hjälper vi varje gång varandra att komma överens om hur vi ska hantera kostnader och konsekvenser. Det finns gränsräddningsavtal i berörda gränsregioner, och de gäller , och . Det blir en skillnad när det gäller och . Jag spånar lite fritt, men avstånden finns definitivt inte i fråga om svensk–dansk-sidan. Däremot kan det finnas andra utmaningar där. Men det är klart att det är specifikt att man behöver samarbeta och hjälpas åt. Grunden för hela det nordiska samarbetet är att vi har samma idé om vilka förutsättningar som krävs för att den nordiska modellen ska kunna fortgå. Vi tycker att det är skillnader mellan våra länder, men när vi möter europeiska kollegor ser de den nordiska modellen. Det gäller inte minst hur otroligt viktigt det är med välfärd, gemensam finansiering, vård efter behov och samarbete. De upplever inte gränserna så starkt som vi. Låt mig ge ett mycket spontant svar på frågan. Jag har inte bilden av att det skulle vara svårare att hantera –Norge-gränsen än –Finland-gränsen med tanke på EU. Det är väl vad en översyn får visa, men det har inte nått mig så här långt. talade om pragmatiska lösningar. Jag anser att vi ska vara pragmatiska i att ta fram lösningar. Det är inte så enkelt som det låter. Jag vill ändå säga det eftersom vi vill ta steget – det är angeläget – men det är inte helt okomplicerat. Jag har själv besökt SOS Alarm, och jag ser vilket otroligt pussel de lägger när de ska dirigera ambulanser och andra räddningsfordon, samtala med människor och så vidare. Det är inte helt okomplicerat när andra länder kommer in. Någonstans finns också frågan om vem man ska vända sig till när situationen inte är akut. Är det alltid den som är närmast? Det är inte helt självklart. Jag har inte haft anledning att fördjupa mig så mycket i den typen av etiska spörsmål, men sådant behöver man också fundera över. Det är otroligt angeläget att göra en översyn och att i det sammanhanget försöka lyfta fram alla de eventuella problem som kan finnas, så att vi antingen finner lösningar på dem eller bestämmer oss för att det finns vissa saker som är svårare att lösa än andra och att frågorna måste hanteras bitvis. Men ambitionen är ändå tydlig att vi vill åstadkomma ett bättre samarbete. Vi delar den uppfattning som både interpellanten har och som SKL har framfört i sin skrivelse, nämligen att frågan måste ses över på flera olika plan. Jag säger återigen att vid exceptionella händelser ska det inte finnas något tvivel om att samverkan fungerar. Det är inte så att någon säger: Så synd, det står en norsk ambulans i närheten, men den får inte hjälpa dig. Då löser man situationen. Men att lösa dessa frågor i vardagen eller , eller i andra sammanhang med långa avstånd och när fel lands ambulans står närmast, är något som medborgarna ser och vi också ser. Låt oss hoppas att vi får möjlighet att återkomma till resultatet av en översyn och hur vi kan gå vidare. 13 (C): Tack, ministern, för svaret! Jag kan bara understryka vad ministern säger om att det inte finns någon akut fara för att man inte ska få ett raskt omhändertagande. Eftersom jag lever och verkar i just har jag egna erfarenheter i familjen av att finsk ambulans har kommit till undsättning när det har behövts. Det är en stor trygghet att vila i att vi löser frågorna. Däremot anser jag att vi politiker har ett ansvar att möta professionens krav på att få verksamheten lagreglerad. Det är därför det är så viktigt att ta itu med de gränshinder och knutar som ministern så förtjänstfullt har beskrivit . Det är också glädjande att höra att de nordiska länderna och det nordiska samarbetet lyfts upp som en modell i det europeiska samarbetet. Här finns en stor gemensam uppgift för regeringen och att vitalisera, förnya och ge kraft till det nordiska samarbetet. Många tycker att i och med EU-samarbetet har det nordiska samarbetet spelat ut sin roll en smula. Jag delar ministerns erfarenheter, och jag tror att vi har mycket att bidra med när vi verkar och agerar gemensamt för att utveckla våra länder till förmån för våra medborgare. Vi är många som ser fram emot den fortsatta resan i arbetet, och det kommer att bli spännande. Vi hoppas på konstruktiva lösningar så att vi kan nyttja befintliga ambulansresurser optimalt och säkra att hjälpen kommer närmast och snabbast ifrån oavsett vilken sida av gränsen den finns. Jag vill tacka ministern för debatten , och jag ser fram emot det fortsatta arbetet. 14 Socialminister (S): Tack, återigen, för debatten! Det nordiska samarbetet är sannerligen viktigt för de nordiska länderna. Det märks naturligtvis allra mest när man befinner sig i gränsområden när man får det utbyte som egentligen är precis lika självklart som att man samarbetar över en länsgräns i . Jag har träffat mina danska och finska kollegor, och jag ser fram emot att framöver även träffa min norska kollega för att föra just den typen av dialog och samtal. Jag vill avrunda med att säga att det är ingen överdrift att säga att många tittar på den nordiska modellen. Vi ska själva vara stolta. Jag kan ibland tycka att det finns sammanhang där vi inte riktigt förstår hur långt fram vi har kommit och vilken exceptionellt fantastisk modell vi faktiskt har i hur vi gemensamt organiserar, finansierar och efter behov får del av sådant vi inte kan hantera på egen hand. Jag ser fram emot att fortsätta få samtala om dessa frågor hemma i och i nordiska sammanhang, och jag hoppas att alla i kammaren tar alla tillfällen som finns att framhäva det arbete som har gjorts historiskt och alla möjligheter som finns framöver. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2019/20:27 om demonstration och demokrati 15 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig hur jag ämnar agera för att ungdomar inte ska känna sig, eller bli, tvingade att delta vid politiska demonstrationer. Frågan ställs med anledning av de klimatdemonstrationer som många barn och ungdomar deltagit i . Låt mig börja med att slå fast att det är mycket positivt att tusentals barn och ungdomar runt om i världen just nu engagerar sig i viktiga politiska frågor och står upp för sina rättigheter. Många barn i känner stark oro för den globala uppvärmningen och över sin och mänsklighetens framtid. Många vill också uttrycka denna oro till oss vuxna och ställer krav på handling. I vårt demokratiska styrelseskick har barn precis som vuxna rätten att fritt uttrycka sina tankar, åsikter och känslor liksom att delta i sammankomster för opinionsbildning och demonstrationer. Dessa rättigheter stadgas såväl i vår grundlag som i FN:s konvention om barnets rättigheter. Det är viktigt att understryka att både barn och vuxna i har en grundlagsstadgad rätt gentemot det allmänna att slippa ge till känna sin åskådning i politiska och andra frågor. Inte heller får man av det allmänna tvingas att delta i sammankomst för opinionsbildning eller demonstration. Skolan ska liksom all offentlig verksamhet i beakta objektivitetsprincipen i regeringsformen, vilket innebär att iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Jag har fullt förtroende för den svenska skolan i detta avseende. Sammanfattningsvis är det viktigt att elevers deltagande i demonstrationer och liknande sammankomster bygger på frivillighet. I den utsträckning elevers opinionsyttringar i klimatfrågan eller andra samhällsfrågor sker på skoltid är det viktigt att våra skolor och vår skolpersonal hanterar detta på ett genomtänkt och adekvat sätt i enlighet med gällande regelverk. 16 (SD): Jag vill börja med att säga att jag uppskattar att statsrådet i sitt svar på min interpellation betonar vår grundlagsskyddade rättighet att fritt uttrycka våra tankar, åsikter och känslor både i största allmänhet och i organiserade former likt de berörda demonstrationerna. Häri återfinns självklart ingen meningsskiljaktighet, varken mellan mig och kultur- och demokratiministern eller mellan oss och gemene man ute i landet. Med det sagt står det onekligen varje individ fritt att själv avgöra vilka, om några, opinionsyttringar i allmänhet eller demonstrationer i synnerhet som denna individ vill göra eller vara en del av. Andra sidan av myntet när det gäller vår grundlagsskyddade demonstrationsfrihet är just rättigheten att avstå densamma, fru talman, och kultur- och demokratiministern slår i sitt svar fast att detta ska efterlevas. I sitt svar sa statsrådet också att det är mycket positivt att barn och ungdomar engagerar sig i frågan och att statsrådet i sammanhanget har fullt förtroende för den svenska skolan sett till den berörda problematiken – med andra ord att inget explicit eller implicit tvång förekommer. Jag är, som en konsekvens av de dialoger jag fört med elever från runt om i landet, något mer skeptisk. Medier har rapporterat om hur skolor låtit deltagande i demonstrationer vara obligatoriskt, något som också ett flertal elever vittnat om till mig. I regel förkläds då deltagandet till att vara en del av den ordinarie verksamheten. Det väcker frågan huruvida man från regeringens sida hade agerat lika passivt ifall elever runt om i landet som en del i sin undervisning hade varit tvingade att delta i demonstrationer för andra sakpolitiska frågor av låt säga mer borgerlig eller högerorienterad karaktär. Men, fru talman, även i fall där explicit tvång inte förekommit måste kultur‑ och demokratiministern förstå vilket socialt tryck som skapas i kölvattnet av den mer eller mindre hysteri som ibland råder. Även om man som högerorienterad ung kille eller tjej finner klimatfrågan viktig vill man väl knappast delta i uppenbart vänsterorienterade demonstrationer likt de klimatdemonstrationer som ägt rum. Men vad menar statsrådet att dessa ungdomar ska göra när klasskamraterna kallar dem töntar bara för att de vill ta del av skolundervisningen i stället för att skolka, när deras skola väljer att ha videoklipp och filmer om som en del av den obligatoriska undervisningen, när deras skoluppgifter formuleras om och kring klimatdemonstrationernas agenda, när deras lärare uppmanar dem att både skolka och strejka och när deras lärare själva deltar i demonstrationerna under paroller om Teachers for Future? Kan kultur- och demokratiministern med handen på hjärtat säga att hon inte hade känt sig nödgad att delta för att slippa sticka ut, för att slippa avslöja avvikande politiska åsikter? Om statsrådet kan påstå och styrka att inget explicit eller implicit tvång av den beskrivna karaktären ägt rum ser jag absolut fram emot den redogörelsen. Om statsrådet däremot, likt mig, ser detta som ett faktum och ett demokratiproblem vill jag referera tillbaka till min ursprungliga fråga i interpellationen: Hur ämnar statsrådet agera för att inte fler ungdomar ska känna sig, eller bli, tvingade att delta vid politiska demonstrationer? 17 Kultur- och demokratiminister (MP): I den principiella frågan är min uppfattning glasklar: Allt deltagande i opinionsyttringar i , vilka de än må vara, ska bygga på frivillighet och på individers självständiga beslut, detta i enlighet med vår grundlag och utifrån demokratins principer. Precis som tror jag inte att detta är en partiskiljande fråga i svensk politik. Jag tror att alla i denna kammare är överens om att opinionsyttringar ska vara frivilliga. verkar vara av uppfattningen att påtryckningar från skolor för att elever ska delta i klimatdemonstrationer har varit vanligt förekommande. Sanningen är att vi inte vet någonting om den frågan, och generaliseringar utifrån enskilda fall riskerar att bli missvisande. Återigen: Det är viktigt att skolan, precis som all offentlig verksamhet i , beaktar objektivitetsprincipen enligt regeringsformen och iakttar saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. är ett av och gymnasieskolans grundläggande syften att ge eleverna en god grund också i form av aktivt deltagande i samhällslivet, och då kan inte skolan isolera sig från samhället och aktuella samhällsfrågor. frågar mig hur jag ämnar agera för att ungdomar inte ska känna sig tvingade av skolan att delta i politiska demonstrationer. Svaret är återigen att grundlagsregleringen är tydlig på området: Ingen kan eller ska tvingas av det allmänna att delta i sammankomster eller demonstrationer mot sin vilja. Det finns också tydliga och långsiktiga strukturer för hur tillsyn ska gå till på skolans område. Ansvaret att se till att grundlagen efterlevs åvilar skolans huvudmän, alltså kommunerna och de fristående skolornas styrelser. Jag har fullt förtroende för att skolans huvudmän tillsammans med skolledarna och skolorna följer de lagar och regelverk som finns på området. Men i den utsträckning felaktiga beslut ändå fattas och överträdelser sker på enskilda skolor har Skolinspektionen den viktiga uppgiften att utöva tillsyn. Vi har alltså en tydlig, långsiktig struktur här i för att fånga upp den typ av oegentligheter som vi talar om här. Skulle man misstänka att ansvaret brustit, ja, då är det till Skolinspektionen som ordinarie tillsynsmyndighet som även privatpersoner kan inkomma med anmälningar. 18 (SD): Tack för svaret, statsrådet! Jag kan inte erinra mig att jag nyttjade uttrycket ”vanligt förekommande”. Däremot är det ett faktum att detta har skett; det visar rapporteringen både från medier och från dem som kommit till mig och kollegor till mig och berättat om det. Jag vill hävda att det inte behöver vara vanligt förekommande för att vara allvarligt. Jag tycker att varje gång man bryter mot en grundlagsskyddad rättighet är det ett allvarligt problem som bör och ska diskuteras i denna kammare. Därav denna interpellation. Med det sagt önskar jag i detta inlägg lägga emfas på att nyansera bilden av de berörda demonstrationerna. Jag hade varit beredd att hålla med kultur‑ och demokratiministern om att det är bra att ungdomar engagerar sig så pass mycket i detta om klimatdemonstrationerna faktiskt hade varit politiskt neutrala och visat en genuin önskan att värna miljön och klimatet. Om de kunnat leverera sakliga och välgrundade förslag på vad vi som politiker bör ta till oss och genomföra för att nå de mål och visioner som de påstås ha hade det varit bra. Så är dock med all säkerhet inte fallet. Jag observerade klimatdemonstrationerna i både den 20 och och hade förmånen att samtala med och intervjua flera av dem som var på plats. Tro mig, det var en tydlig slagsida åt vänster, och ett oroväckande stort antal personer uttryckte djupt odemokratiska önskemål och förslag både i text och verbalt – något som säkerligen kan upplevas som problematiskt i sig för en demokratiminister men framför allt något som å det grövsta förvärras av att elever vittnat om att deltagande varit tvång vid just dessa demonstrationer. För att ge statsrådet en uppfattning om vad jag åsyftar vill jag påpeka att demonstrationerna härstammar från en person som låtit sig fotograferas i en T-shirt från – samma våldsbejakande vänsterextrema organisation som fysiskt angripit medlemmar i och sympatisörer till mitt parti. På plats vid demonstrationerna återfanns personer från samma organisation samt diverse uppenbara anarkister. Den röda tråden bland demonstranterna tycktes vara en önskan om revolution snarare än en demokratiskt förankrad reformagenda på området. Marxistiska bokbord var det första som mötte mig. Hammaren och skäran återfanns på skyltar och plakat. Uppmaningar om att ”compost the rich”, kompostera rika, och bränna både kapitalism och kapitalister återfanns, som funktionärer bar anti-SD-pins. Mot denna bakgrund menar jag att problematiken nyanseras och fördjupas. Kultur- och demokratiministern kan inte rimligen mena att det uteslutande är av godo för svenska elever att ta del av detta och att det bara är en gynnsam demokratiyttring i ett försök att värna vår miljö och vårt klimat, när uppenbart antidemokratiska budskap tydligt framförts vid de demonstrationer som ägt rum i vår huvudstad. Min uppföljande fråga blir hur statsrådet ställer sig till de antidemokratiska budskap som har framförts. Ser hon en fördjupad problematik i att barn och unga tar del av dem som en del av sin undervisning och därmed också under tvingande former? 19 Kultur- och demokratiminister (MP): Att många barn och unga vill engagera sig för att stoppa den globala uppvärmningen är i grunden något oerhört positivt. Det handlar om ett engagemang i vår gemensamma framtid och om att unga människor, kanske i sina liv, tar sina medborgerliga rättigheter i anspråk för att påverka samhället. Både som demokratiminister och i min roll som ansvarig för de ungdomspolitiska frågorna ser jag det som mycket viktigt att barn och unga uppmuntras att vara samhällsengagerade när det gäller de frågor de själva anser är viktiga och att de i skolan rustas med den kunskap och de förmågor de behöver för ett aktivt medborgarskap. En av skolans huvuduppgifter är enligt skollagen att ge barn och unga en god grund för just ett aktivt deltagande i samhällslivet. är det, återigen, viktigt att skolan i sin verksamhet respekterar objektivitetsprincipen och förhåller sig opartisk i politiska frågor. Det kan med all säkerhet i vissa fall innebära mer eller mindre svåra avvägningar för skolor. Men jag har som sagt fullt förtroende för att skolor och skolpersonal hanterar detta på ett både genomtänkt och adekvat sätt i enlighet med det regelverk vi har. Som demokratiminister ser jag det inte som min roll att recensera sammanslutningar eller demonstrationer eller budskap som lyfts fram där. Jag tar givetvis avstånd från antidemokratiska budskap. präglas vårt demokratiska styrelseskick, som säkert vet, av en långtgående yttrandefrihet. Det betyder att det är tillåtet att också vara negativ till det demokratiska styrelseskicket och att företräda budskap som till exempel kultur- och demokratiministern inte gillar. Så ska det naturligtvis vara, givet att man håller sig inom yttrandefrihetens och andra grundlagars gränser. Den senaste tidens klimatdemonstrationer är bland de största manifestationer som har genomförts i . Uppemot 60 000 personer deltog i , och manifestationer genomfördes på uppemot 100 platser i , med all säkerhet med en mängd olika typer av budskap. Jag vill slå fast att det i grunden är positivt med ett stort folkrörelseengagemang i viktiga politiska frågor. 20 (SD): Tack, återigen, för svaret från statsrådet! Jag delar absolut statsrådets beskrivning när det gäller behovet av och värdet i den yttrandefrihet vi har i och vikten av att den ständigt värnas och bejakas. Jag ser också ett värde i att unga engagerar sig i stora samhällsfrågor och håller med om den beskrivningen. blir det problematiskt om man aktivt engagerar sig och brinner för klimat och miljö och deltar i demonstrationer där det framförs uppenbart revolutionära budskap.