prot · H70949 · 2019-12-11 00:00:00 — Det är viktigt att man prioriterar och konstaterar att faktiskt inte kan göra allt. vill se färre bilaterala samarbeten, färre FN-organ och färre tematiska områden för biståndet. Men där vi lägger resurserna ska det vara med spets. Och vad vill då vi göra? Från sida vill vi prioritera det som är effektivt och det har varit historiskt bra på. Det är bland annat ökat fokus på humanitärt bistånd, klimat och jämställdhet. Det gäller även institutionsbyggande och global hälsa, exempelvis vaccinationsprogram. Jag skulle särskilt vilja lyfta fram vaccinationsprogram som effektivt bistånd. En hel del av er kommer säkert att begära replik på mitt anförande och säga att bistånd i form av vaccinationsprogram är ett alldeles för enkelt bistånd och att man inte får fastna i bistånd som går att mäta om man vill förändra världen. Vaccinationsprogram må vara bistånd som är enkelt att mäta, men det leder till riktiga resultat, och det räddar liv. Dessutom hjälper det till att möta ett av våra största hot just , antibiotikaresistensen. Om man vaccinerar sig blir man inte sjuk, och då behöver man inte heller antibiotika. I en värld där behoven är oändliga men där resurserna inte är det är det viktigt att vi säkerställer att svenska skattebetalares pengar går till de biståndsinsatser där de gör som mest nytta och där vi kan se resultat. Det ställer krav på resultatuppföljning, transparens och förmåga att våga prioritera. Svenskt bistånd kan inte göra allt, men där svenskt bistånd verkar ska skattebetalarna se resultat av sitt givande. Det här är viktiga frågor, och jag skulle kunna stå här länge och prata om detta. Men tiden räcker inte riktigt till, så jag avslutar med en liten sammanfattning: vill fortsatt se ett generöst bistånd, men kan inte göra allt. Därför måste man prioritera och fokusera biståndet. budget är inte heller oändlig. Därför kan man inte ha ett enskilt utgiftsområde som får skena iväg så som biståndet har gjort. Man måste våga prioritera mot de stora behov vi har på hemmaplan. Godhet kan inte mätas i spenderade kronor, utan i faktiskt resultat. 52 (SD) replik: väljer alltså att minska anslaget till biståndsbudgeten, vilket vi naturligtvis välkomnar. måste kunna se sig själv i spegeln och inse att vi inte har en outtömlig skattkista. Jag har också full förståelse för att det för ett parti som har stått bakom principen om utgiftsmålet kanske kan kännas lite vemodigt att ge upp den. Jag har därför stor respekt för att ni tar det här steget. Men jag har inte begärt replik bara för att ge er beröm, utan jag tänker också ställa en fråga. Det som oroar mig lite grann med hur lägger upp det här är att man väljer att frångå den andelsbaserade utgiftsmodellen och övergå till en fixerad summa pengar. Beroende på den ekonomiska utvecklingen i innebär det att den modellen kan göra att vi får en biståndsram som ligger , potentiellt. I budgetmotionen skriver ni så här: Anslagen kommer alltid att ligga klart över FN:s biståndsmål om av bni. Jag misstänker naturligtvis att det är en förutsättning. Men jag undrar om det som ni skriver innebär att ni ändå står kvar vid att biståndet alltid ska ligga på åtminstone av bni. 53 (M) replik: Det som föreslår är en helt ny budgeteringsprincip för biståndet, som lämnar den ryckighet som följer av dagens budgeteringsprincip. I stället förses biståndet med en fyraårig budgetram. Det betyder att biståndet får långsiktiga spelregler med ett anslag som ska gälla . Detta får man följa löpande. Men det viktigaste är ju vad man gör. Man måste börja med att ställa sig frågan vad man vill göra och därefter ställa sig frågan vad det kostar. kommer alltid att vara ett parti som står upp för internationella överenskommelser. Just nu är rekommendationen från FN att biståndet ska ligga på av bni. Då är det rimligt att vi, i ljuset av att vi har stora internationella åtaganden i Agenda , lägger oss på en ambitionsnivå som motsvarar . Som sagt: Vi måste börja med frågan vad vi vill göra och därefter ställa oss frågan vad det kostar, inte börja med att ställa oss frågan hur mycket pengar vi ska lägga på ett område och först därefter ställa oss frågan hur vi ska spendera pengarna. Vi har en nollvision för biståndet , så vi tycker såklart att det är rimligt att se över och revidera rekommendationen året efter det att Agenda 2030 ska vara genomförd. 54 (SD) replik: Utgiftsmålet om av bni är ju inte en överenskommelse, utan det är en rekommendation. I er budgetmotion för ni ett resonemang om att en väldigt stor budget kan leda till kvalitetsbrister. Eftersom man liksom måste få iväg pengarna till projekt kanske man ser mellan fingrarna med brister hos samarbetspartner. Vi har ett förslag som innebär att man kan lösa det här problemet genom att upprätta ett instrument som tillåter Sida att fondera biståndsmedel som bokförs som och att biståndsmedel alltså ska kunna periodiseras och fonderas. På det sättet slipper man stressa fram dåliga beslut. Är det här förslaget någonting som ni skulle kunna tänka er att ställa er bakom? Det ger ju ändå en möjlighet att upprätta ett nytt instrument som möter de problem som ni beskriver i er motion. 55 (M) replik: Vi moderater vill ha ett fokuserat bistånd, alltså färre tematiska områden. Det vi vill prioritera är det som är effektivt, och det har varit historiskt bra på. Man behöver alltså inte uppfinna hjulet på nytt. Många av exemplen på dåligt bistånd – jag nämnde till jämställt budgetarbete i – är troligtvis exempel på bistånd som man har fått hasta fram just för att göra av med rätt summa pengar. Det tycker vi är fel. Det är möjligt att det förslag som framför är ett bra förslag. Vi tror att vår nya budgeteringsprincip med långsiktiga spelregler och en ram ska göra att den typ av exempel på bistånd som vi har sett inte kommer att fortsätta. 56 (V) replik: Att värnar höginkomsttagare kommer ju inte direkt som en överraskning. Men att i denna oroliga tid sko sig på bekostnad av världens mest utsatta är väl ändå höjden av osmaklighet. i regeringen införde ett flertal skattesänkningar som gynnade dem med höga inkomster, medan de med låga löner fick nöja sig med någon hundring extra . Dessutom infördes RUT-avdraget, som till större del används av höginkomsttagare som lätt skulle ha råd att betala vad det kostar att ha någon som städar deras hem, hjälper deras barn med läxläsning eller, som i vissa fall, för en bartender på festliga tillställningar. Men har inte nöjt sig med detta. I deras budget nu föreslås exempelvis att 10 miljarder ska sparas in på sjuka människor för att man ska kunna sänka skatten för ekonomiskt välbeställda – framför allt är det ju män. För att göra en jämförelse föreslås få i skattesänkning , medan en arbetare får nöja sig med runt . Trots besparingen på 10 miljarder på sjuka människor i fattas det ändå pengar i budget för att täcka alla deras minskningar av skatteintäkter. Därför vill de även minska biståndet avsevärt. Jag skulle vilja fråga varför hellre vill införa skattelättnader för rika än bevara biståndet till de i världen som har det allra sämst. 57 (M) replik: prioriterar välfärdens kärna och trygghet. Det är svårt att prioritera, men det måste man kunna göra. För oss är utgångspunkten att värna skattebetalarnas pengar viktig. Man ska få valuta för sina skattepengar. Och det är faktiskt inte okej att man i det här landet betalar världens högsta marginalskatter och trots det inte kan känna sig trygg när man är ute och går, att staten misslyckats med en av sina mest fundamentala uppgifter. Därför prioriterar vi annorlunda i vår budget. Vi lägger mer pengar på kommunerna. Vi lägger mer pengar på polisen och rättskedjan. Det finns flera utgiftsområden som man kan banta, och biståndet är ett av dem. 58 (V) replik: får det att låta som om den summa som ger i bistånd gott och väl täcker de behov som finns i världen och att om biståndet bara effektiviseras kan ge mindre. Enligt OECD-Dacs rapport är top-notch i världen när det kommer till biståndseffektivitet, så redan där faller tes. Civila organisationer och rapporter visar att ojämlikheten i världen ökar, svälten likaså. Effekterna av det ökande antalet långvariga konflikter är att fler utsätts för sexuellt våld, att färre barn får tillgång till utbildning och att fler tvingas till flykt. För att få bukt med detta krävs omfördelning av resurser och rättvisa handelsvillkor. Men tills vi fått en värld där ingen människas mänskliga rättigheter kränks krävs att minst en procent av bni går till bistånd, så får allt vänta med att genom skattelättnad få mer . 59 (M) replik: Ja, behoven är mycket stora. Behoven är nästintill oändliga, men det är inte resurserna. Man måste våga prioritera. Därför säger vi moderater att vi måste säkerställa att de skattepengar som vi lägger på biståndsinsatser ska gå till insatser som ger mest nytta för varje krona. Det är alltså inte fel att satsa på lågt hängande frukter som ger mest resultat för varje satsad krona. Svenskt bistånd kan inte göra allt, och kan inte rädda hela världen. Men där svenskt bistånd verkar ska också skattebetalarna se resultat av sitt givande. 60 (C) replik: Jag tackar för anförandet. Det finns något djupt beklagligt i den nya vändning som har gjort. För det första handlar det om att det har vridit debatten från hur bistånd ska se ut till vad biståndsramen ska omfatta, det vill säga hur många kronor vi ska lägga på detta solidaritetsarbete. För det andra blir detta ännu ett exempel, efter energipolitiken och arbetskraftsinvandringen, på områden där lämnar avvägda kompromisser från tiden i alliansregeringen och alliansåren. Jag tycker att detta är olyckligt. Det är dock inte detta jag vill fråga om utan om prioriteringarna som säger sig vilja göra. Det är fullt rimligt att fokusera på biståndsoberoende. Det är bra att tänka på vad som ska hända efter 2030, när vi förhoppningsvis har klarat av att leverera målsättningarna i Agenda . Men ska vi verkligen vara så hårda i vår kritik av utvecklingsbiståndet? anför att de vill satsa på hjälp till självhjälp för att de tror att det är viktigt. Blir det då inte fel att plocka bort det som ska vara hjälp till självhjälp? Är det inte fel anslag att ha en nollvision och att i stället för att tala om biståndsoberoende och hur vi kommer fram till läget där vi kanske kan avveckla biståndet fokusera på hur många kronor som läggs på biståndet? Fokuserar inte alltför mycket på kronor och ören och alltför lite på den utveckling vi vill se? 61 (M) replik: Delar inte uppfattningen att utvecklingsbiståndet egentligen är ett nödvändigt ont och att det i en perfekt värld inte skulle behövas? Om vi har ett bistånd som präglas av resultat blir resultatet att biståndet, som vi känner det, inte kommer att behövas, och det är väl fantastiskt. blir svaret skyldig. Tror han inte på Agenda 2030? Om 192 länder har sagt att till detta år ska de 17 globala målen vara nådda, är det då inte också rimligt att vi säger att vi har en vision om att utvecklingsbiståndet inte längre ska behövas? 62 (C) replik: Det finns mycket som inte skulle behövas i en perfekt värld. I en sådan värld skulle vi kunna avskaffa det mesta staten gör. Det vore ett fantastiskt läge om vi kunde säga att mycket som görs inte alls behöver göras. Man kan dock inte utgå från det perfekta läget, utan tyvärr måste vi se krasst på den värld vi lever i och det arbete som behöver göras. Och här bommar lite. De går för snabbt till det idealläge vi vill uppnå och riskerar att plocka bort ett arbete som är nödvändigt för att uppnå idealläget. Jag tror att kommer svenskt bistånd att behövas mer än på mycket länge, och jag anser att båda delar behövs, såväl akut hjälp som det som stärker länder att kunna anta utmaningarna i Agenda . Det är som sagt bra att ha principen om biståndsoberoende för ögonen, men jag tror att riskerar att kapa i nödvändigt arbete för att de kollar för mycket på det idealläge vi vill uppnå. 63 (M) replik: Återigen ber jag alla som lyssnar på debatten att uppmärksamma att vi säger ”vision” och inte något annat. har en nollvision för dödsfall i trafiken men slutar inte vidta trafiksäkerhetsåtgärder för det. Vi kommer givetvis inte att plocka bort utvecklingsbiståndet ut verktygslådan, men vi har en vision om att biståndet inte längre ska behövas som 192 länder har sagt att 17 globala mål ska vara uppnådda. Det är viktigt att sätta resultat i fokus. Om vi har ett bistånd som präglas av resultat blir också resultatet att det inte kommer att behövas. 64 (L) replik: För Liberalerna är ett av de viktigaste områdena i biståndet demokratistödet. Det handlar om stöd till oberoende journalister, oppositionspartier, advokatsamfund, bloggare, aktivister, fria fackföreningar, kvinnorättsgrupper och så vidare. Jag tror att den nya linje för bistånd som har slagit fast riskerar att bli ett dråpslag mot just den sortens bistånd, och jag ska förklara varför. För det första väljer att koppla hela sin syn på bistånd till de så kallade Agenda 2030-målen. Men dessa mål innehåller inget om demokrati. Målen är viktiga, men problemet är att Agenda 2030 är en kompromiss mellan just 192 länder. Konsekvensen av det är att alla krav på demokrati, fria val och så vidare är bortdefinierade – så säger man att bistånd är detsamma som Agenda 2030 definierar man bort alla de viktiga projekt jag just nämnde. För det första kräver i sin budget en neddragning på i biståndet , vilket också riskerar att slå mot dessa projekt. För det tredje väljer att minska förvaltningsanslagen till biståndsmyndigheten med , vilket riskerar att slå specifikt mot dessa projekt eftersom de ofta kräver mer handläggning. Det handlar om mindre projekt som är mer personalkrävande. Detta är olyckligt. kan väl ändå inte helt ha glömt bort demokratiperspektivet i biståndspolitiken. 65 (M) replik: Det är positivt att Liberalerna, som ett av januaripartierna, i sitt arbete med regeringen bidrar till att får ett mer fokuserat bistånd. Det är bra för att sätta resultat och effektivitet i fokus. Låt mig uppmärksamma på att prioriterar fem områden i sin biståndspolitik, och ett av dem är institutionsbyggande, som också kan kallas demokratibistånd. Det handlar om demokrati, antikorruptionsarbete, fungerande institutioner och så vidare. Delar inte uppfattningen att en del tokiga projekt genomförs till följd av budgeteringsprincipen för biståndet? Eller tycker att projektet med feministisk snöröjning i är ett bra biståndsprojekt och väl spenderade skattepengar? 66 (L) replik: Jag tackar för svaret. Institutionsbyggande är givetvis viktigt. Men problemet för de projekt jag nämnde – stöd till oberoende journalister, oppositionspartier, fria advokater, bloggare, fria fackföreningar, kvinnorättsgrupper och så vidare – är att de förföljs av institutionerna. De står utanför institutionerna och utgör det civila samhället. Det är grupper som vill reformera och förändra systemet. Kombinationen av att betrakta biståndet som enbart kopplat till Agenda 2030-målen och därmed definiera bort demokratin, att göra stora neddragningar och att dra ned på möjligheten att handlägga dessa mindre projekt, vilket jag befarar blir konsekvensen av neddragningarna på Sida, riskerar att bli ett dråpslag mot just dessa projekt. Det vore bra om hade en mer genomtänkt politik på detta område. 67 (M) replik: Vad gäller mindre projekt kan läsa i vår motion att vi vill ha en särskild satsning på småskaliga projekt just för att dessa annars ofta prioriteras bort. Det är tufft att prioritera, men man behöver ett fokuserat bistånd. Vi ser att demokratisatsningar också ryms under paraplyet institutionsbyggande. Jag fick inte svar av , så vi får fortsätta debatten vid ett annat tillfälle när det gäller om verkligen tycker att till feministisk snöröjning i är ett exempel på bra bistånd. 68 (SD): är ett uttalat biståndsvänligt parti. Det är nämligen just på grund av att vi bryr oss som vi har lagt ned mycket tid och energi på att kritisera missförhållanden och försöka öka allmänhetens intresse för de problem men också möjligheter som biståndet står inför. Trots att världens fattigaste, eller the bottom billion som de brukar kallas, upplevt en generellt ökad levnadsstandard kvarstår stora problem. lever ungefär 800 miljoner människor utan rent vatten och ungefär 1,8 miljarder människor utan grundläggande sanitet. Torka och naturkatastrofer leder till återkommande hungersnöd, och krig och konflikter berövar mänskor världen över en trygg barndom, en stabil vardag och möjligheten att leva ett liv i byar och städer som de kan kalla sitt hem. har alltid haft som utgångspunkt att biståndet ska fokusera på att säkra just de grundläggande behoven i den omedelbara vardagen och att en dräglig livskvalitet är en förutsättning för att tillgodogöra sig andra, i för sig viktiga, civila och politiska rättigheter. Kort uttryckt: Personer som inte har en stabil och trygg vardag har ingen möjlighet att påverka den övergripande politiska kontexten. I årets budget har vi anslagit en biståndsram på motsvarande av bni, vilket ligger i linje med men som innebär en nedskärning jämfört med regeringens förslag. som den utvecklade världen har en moralisk skyldighet att hjälpa till för att stödja fattiga och utsatta människor är det moraliska imperativet inte obegränsat. I vår budget är ingen ko så helig att den inte kan vägas mot andra, och det är också viktigt att se det svenska biståndet ur ett regionalt perspektiv. En biståndsram om innebär att vi skulle ha den tredje största biståndsbudgeten i EU, efter och , som har en budget på . I ett läge där investeringsbehoven i välfärden är skriande och där kommunerna blöder ekonomiskt är det helt enkelt inte rimligt att ska tävla i generositet med länder som och , som utgår från helt andra förutsättningar. Jag vill också understryka att besparingen egentligen inte är något vi gör av fri vilja, utan det är något som denna regering och tidigare regeringar tvingar oss till. Vi hade hellre sett att fört en ansvarstagande och normal migrationspolitik, vilket skulle ha förebyggt mycket av den utgiftsexplosion som vi ser just , och i stället behållit en biståndsram om . Regeringen har dock ställt oss inför fait accompli. Vi har inte längre något val, och jag tror inte att det kommer dröja särskilt innan alla partier i denna kammare drar samma slutsats. identifierar framför allt tre övergripande problem med hur biståndet administreras och kommer framöver att presentera ett par förslag på hur det kan skötas bättre. För det första leder budgetens gigantiska storlek till att Sida i praktiken tvingas se mellan fingrarna på brister hos sina partner. Nobelpristagaren fann, när hon studerade Sida, att två tredjedelar av den intervjuade personalen kände press att få ut pengarna och att trycket var störst i slutet av budgetåret. För att lösa detta behöver budgeten bli mindre, men det måste också finnas en säkerhetsventil som tillåter Sida att fondera pengar som bokförs som . Detta skulle ge Sida möjlighet att nå ett mål om en andelsbaserad utgiftsram som dåliga beslut inte behöver stressas fram. För det andra är Sida alldeles för dåliga på att hålla koll på samarbetspartners policyer vad gäller löner, bonusar och förmåner, vilket lett till flera uppmärksammade fall där svenska biståndskronor gått till miljonarvoden, medlemskap i golfklubbar och exklusiva resor för redan välbeställda vd:ar. Jag ställde därför frågan till Sida om de över huvud taget vet hur mycket ledande personer hos 20 av deras samarbetspartner tar ut i lön. Avseende 11 av dem har Sida över huvud taget ingen aning alls om hur mycket de tar ut i lön. Avseende 5 organisationer finns en hänvisning till en viss lönekategori hos FN eller , vilket motsvarar ett arvode på mellan 1,25 och . Endast i 4 fall av 20 känner Sida till den faktiska siffran. I ett av dessa fall, , ökade direktörens lön med nästan direkt efter det att organisationen fick nya löften om pengar från Sida . Ett annat fall är det svårt skandaltyngda Clinton Health Access Initiative, där vd:n, en person med en förmögenhet som räknas i , med Sidas goda minne plockar ut . Det är uppenbart att Sida genom att inte ställa tydliga krav eller ens frågor om ersättningar göder en mycket osund branschkultur som i det långa loppet utgör ett hot mot allmänhetens förtroende för biståndet som idé. För det tredje har Sida alldeles för dålig koll på var vissa typer av bistånd faktiskt hamnar i slutändan, och här tänker jag framför allt på vissa utvecklingsfonder, till exempel , som vi har debatterat i denna kammare tidigare. Fonden ger de afghanska myndigheterna stort svängrum när det gäller hur de får spendera pengarna och fungerar i praktiken som budgetstöd till ett land som absolut inte på något sätt kan ta ansvar för den typen av bistånd. När vi förde denna debatt tog jag upp en särskild granskning som visade att fonden skötts så dåligt att den troligtvis har förvärrat den militära konflikten i , dels eftersom den omfattande, endemiska och mer eller mindre accepterade korruptionen har brutit ned allmänhetens förtroende för den afghanska regeringen och fått vanliga afghaner att vända sig till rebellgrupper, dels eftersom den i praktiken finansierar krigsherrar och rebellgrupper. har det framkommit nya och mycket trovärdiga vittnesmål om att svenska biståndspengar finansierar talibanerna, vilket innebär att en svensk myndighet – Sida eller UD – finansierar vapen som är ägnade att döda personal från en annan svensk myndighet, Försvarsmakten. Det är en nästan perfekt metafor för det kaos som dåligt administrerat bistånd riskerar att skapa. Det som regeringen inte heller riktigt verkar förstå är att om vi spenderar l00 kronor på bistånd i och 10 av dessa förskingras av talibanerna så kommer talibanerna att investera dessa i terror, vilket skapar behov av i bistånd. När vi sedan betalar ut de kan talibanerna förskingra och investera dem i terror och så vidare. Vad Sida behöver göra är att ställa upp en enkel grundregel: Do no harm! I de fall det är nödvändigt att betala skatt till en terrorgrupp för att verka på deras territorium måste säga nej tack. Avslutningsvis vill jag understryka vikten av att vi har en samsyn om att ska vara en aktiv och generös bidragsgivare. Vi står bakom denna tanke, och den är också väl förankrad i vårt parti. Jag vill dock utfärda en vänlig varning. Att hantera biståndspengar med den typ av apatisk, kravlös slapphet som regeringen uppvisar kommer att ge gott om ammunition till dem som vill skära betydligt mer än vad vi gör i vårt förslag. Det är därför upp till alla som påstår att de bryr sig om biståndet att visa detta i handling och att våga vara kritiska, våga granska och våga ställa frågor och krav. 69 (C) replik: Jag har jag varit aktiv i svensk politik spenderat en hel del tid – tänker jag att det är på tok för mycket tid – med att debattera med partikamrater till . En sak som ofta återkommer när man gör detta är två bärande argument i två för vår tid centrala politiska frågor: migration och klimat. När det gäller migration anförs från sverigedemokrater ofta argumentet att vi ska hjälpa till på plats. Jag tror i grunden att det är fel att försöka ställa dessa två saker – migrations- och asylpolitik i och bistånds- och utvecklingspolitik – mot varandra, men vi kan notera att detta är något som partikamrater ofta gör. På ett liknande sätt förhåller det sig inom klimatpolitiken. Det är sällan här i eller kanske ens i som vi behöver göra åtgärderna. Det är ofta någon annanstans. Jag har med mig den här ryggsäcken, alla debatterna och diskussionerna, och noterar att i sitt budgetförslag drar ned på biståndet och de pengar som ska, lite förenklat, hjälpa till på plats. Ni vill dra ned på de medel som ska gå bland annat till klimatåtgärder och klimatanpassning. Vad blir det då kvar av att vi ska göra saker någon annanstans? Min fråga till är därför: Hamnar inte i ett läge där de varken vill göra nytta här i eller någon annanstans i världen?