prot · H70915 · 2019-10-04 00:00:00 — Det måste finnas en fungerande samverkan med andra men också en möjlighet till ledning av verksamhet som fungerar bättre. Vi såg verkligen att det var där det brast mest. Har man inte ledningen är det inte bara det att man inte kan leda och styra verksamheten. Det är väldigt svårt att ta emot hjälp om man inte har ledningsstrukturen. Jag brukar säga att de rekommendationerna finns i utredningar. Kommunerna behöver inte vänta på att jobba med detta. Jag är tydlig med att de kraven kommer. Jag har som ambition att nu lägga fram en lagrådsremiss med förslagen för att vara tydlig. Det blir den utveckling som vi måste se i räddningstjänsten över landet för att klara de lite svårare situationerna. Där finns också frågan om tillsyn av kommunernas förebyggande verksamhet och räddningstjänstverksamhet, som måste fungera för att man ska kunna hålla en lägsta nivå i hela landet. Där finns även rekommendationer om de delar där man kan samverka med andra. Det gäller både företag och kommuner, som man historiskt sett inte har jobbat så strategiskt med. Det handlar om att hitta också kommunanställda som kan dela en vanlig tjänst med att vara deltidsbrandman vid sidan av ordinarie arbete. Jag tror att vi har mycket att göra på det här området. Jag tror också att vi är inne i en fas där dessa frågor kommer att få allt större betydelse. Mycket tyder på att de klimatförändringar som vi nu ser ske kommer att leda till mer av annorlunda väder. Det kan också leda till fler typer av olyckor. Då måste samhället skaffa sig en beredskap för detta, och det måste göras i samverkan mellan olika kommuner och med statliga extra resurser som kan sättas in när det behövs. 13 (M): Jag hör att vi är eniga, jag och statsrådet, i frågan. Det tycker jag är glädjande. Tyvärr är det kommunerna ute i landet som är de sämsta på att låta sina medarbetare vara deltidsbrandmän. ser vi att det är privata företag som planerar för sina medarbetare så att de ska kunna vara deltidsbrandmän. Här har vi en läxa att göra i att backa tillbaka och se vad den kommunala och offentliga sektorn kan göra för att vi ska kunna rekrytera så pass många deltidsbrandmän som möjligt. Som statsrådet påpekar är det jätteviktigt att vi kan upprätthålla kompetensen. Vi kan inte gå under en lägsta nivå, för kraven är så pass höga för en deltidsbrandman för att man ska kunna upprätthålla sitt uppdrag och göra ett så bra jobb som möjligt. Till syvende och sist är det tryggheten för våra medborgare som vi ska värna. 14 Statsrådet (S): Jag vill avsluta med att tacka för en interpellationsdebatt som visar att vi i mycket har samma syn på verkligheten. Det handlar också mycket om de förväntningar vi har på det som måste genomföras, inte minst i kommunerna, . Det gäller även samverkan mellan olika aktörer, där inte minst den offentliga sektorn och kommunerna kan vara en mycket närmare aktör kopplat till deltidsbrandmän. Det borde kunna fungera på ett bättre sätt. Jag tror att det är viktigt att lägga ett visst ansvar även på räddningstjänsten i form av bilden av brandmannayrket, som man ofta säger. är rekryteringsbasen nästan bara män. Det är inte någon bra jämställdhet i det här yrket. Det finns de som säger: Kvinnor klarar inte fystest. Det är inte riktigt sant. Titta på hur många kvinnor som är väldigt engagerade i träning och som ser det som en viktig del av sitt liv! Det är klart att också brandmannayrket och räddningstjänsten måste utvecklas. Annars tackar ju räddningstjänsten nej till halva befolkningen som rekryteringsbas. Om vi dessutom lägger på rastret mångfald ser vi att räddningstjänsten ligger lite efter andra stora myndigheter som jobbar med ungefär samma rekryteringsunderlag. Man kan se på polisen eller Försvarsmakten, som har kommit längre i rekryteringsarbetet. Det är viktigt att man har med detta ansvar. Om man ska klara rekryteringen och hitta riktigt duktiga människor måste man titta på hela befolkningen för att göra det möjligt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 6 Svar på interpellation 2019/20:14 om kompetens för utryckningsförare 15 Statsrådet (S): har frågat mig vad regeringen och jag gör för att utbildningen för blåljuspersonal i utryckningskörning ska bli nationellt likriktad och vad regeringen och jag gör för att ett ökat antal blåljuspersonal ska ha rätt utbildning i utryckningskörning och att det inte ska bortses från detta. Hon har också frågat mig vad regeringen och jag gör för att olyckor med personskador som vållas av utryckningsförare ska minska. Det är av stor vikt att blåljusaktörerna, det vill säga , räddningstjänsterna och ambulanssjukvården, har god förmåga att genomföra effektiva och säkra hjälpinsatser och ingripanden när sjukdomsfall eller olyckor har inträffat och när brott har begåtts. Att utryckningsfordon framförs på ett säkert sätt är i det sammanhanget av betydelse för andra trafikanter, blåljuspersonal och hjälpbehövande. Vid framförande av utryckningsfordon i trängande fall, det vill säga vid utryckningskörning, får föraren enligt trafikförordningen låta bli att följa trafikregler under förutsättning att särskild försiktighet iakttas. Utryckningskörning är riskfyllt och ställer höga krav på att föraren har rätt kompetens för att kunna framföra fordonet på ett säkert sätt. Det är blåljusaktörerna som ansvarar för att personalen genom utbildning och erfarenhet har den kompetens som krävs för att utföra sina uppgifter, till exempel utryckningskörning. Aktörerna ska även bedriva ett systematiskt arbetsmiljöarbete. MSB har inom ramen för det arbetet i samarbete med bland andra och tagit fram vägledningen Säkerhet i vägtrafikmiljö, där det anges att alla utryckningsförare behöver genomgå en förarutbildning som uppfyller särskilda kompetensmål. Dessa mål återfinns i vägledningen Grundläggande kompetensmål för utryckningsförare, som togs fram 2008 av bland andra MSB, , , och gemensamt. Baserat på denna vägledning finns även en instruktörsutbildning tillgänglig för de aktörer som utbildar utryckningsförare. Det har således på nationell nivå vidtagits aktörsgemensamma åtgärder i syfte att säkerställa en ändamålsenlig och mer enhetlig kompetens för utryckningsförare. Regeringen kommer noga att följa utvecklingen av samhällets förmåga att genomföra effektiva och säkra hjälpinsatser och ingripanden och kommer vid behov att vidta nödvändiga åtgärder. är det av stor vikt att blåljusaktörerna själva även i fortsättningen vidtar de åtgärder som behövs för att hålla hög kvalitet och säkerhet i sin verksamhet. 16 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Denna interpellation hänger givetvis mycket ihop med den tidigare interpellation som statsrådet och jag debatterade alldeles . Jag har motionerat här i om en nationell blåljusförarutbildning, men som fallet är med de flesta motioner här i har jag fått avslag på denna motion. Jag har tagit del av den vägledning, Säkerhet i vägtrafikmiljö, som statsrådet hänvisar till. Det är absolut en bra vägledning. Men det är också precis vad den är – en vägledning. Att framföra ett tungt fordon – i det här fallet en brandbil – under utryckning, under stress och i hög hastighet kräver stor kunskap, mycket träning och kontinuitet i körkunskap. Många av våra deltidsbrandmän har inte så många utryckningar under sin beredskapstid, vilket innebär att det ställs väldigt höga krav på varje räddningsman – eller räddningskvinna. Förlåt, vi ska hålla oss till jämställdhet här! Detta är dock inte det enda område där det ställs krav på att en deltidsbrandman eller brandkvinna upprätthåller kunskap. Man ska upprätthålla kunskap inom rökdykning i varma och kalla miljöer, man ska kunna köra fyrhjuling, och snöskoter uppe i mina områden, och man ska kunna använda motorsåg. Listan kan göras lång. All denna träning ska ske på deltidsbrandmannens eller brandkvinnans egen fritid. Vi ställer väldigt höga krav på våra deltidsbrandmän och brandkvinnor, och ersättningen de får motsvarar inte alltid det arbete de lägger ned på att upprätthålla sin kompetens. 17 Statsrådet (S): Frågan har flera olika bottnar. Jag tolkade interpellanten lite grann som att det skulle finnas en enda utbildning för detta, men jag kanske övertolkade det något. Det har förekommit diskussioner om att man skulle ha en specifik utbildning för alla som jobbar med utryckningsfordon. När jag får frågan om huruvida detta är bra eller inte hör jag att det är ganska stor skillnad mellan att jobba med utryckning med en stegbil i räddningstjänsten och att köra en ambulans eller till och med en polisbil. Det är olika fordon, och det finns olika krav för både patienter, i vissa fall, anhöriga, människor runt omkring, medtrafikanter och så vidare. Det är viktigt att se att behoven och kompetensen är delvis annorlunda i de olika verksamheterna. Men jag delar verkligen bilden att det är otroligt viktigt att arbetsgivarna tar den här frågan på stort allvar och att vi följer frågan . Vi har ju höga trafiksäkerhetsambitioner i . Vi har en nollvision. I det här fallet väljer vi att frångå de regler som finns i trafikmiljön eftersom det är så viktigt för att klara allmän säkerhet och trygghet och för att rädda liv. Men då är det också viktigt att de personer som har denna befogenhet har utbildning för det, har möjlighet att träna och därmed också har den kunskap som krävs för att framföra fordonen. Om det finns diskussioner eller signaler om att detta blir ett allt större problem eller om vi ser en utveckling som är illavarslande utesluter jag inte att jag kan ta ytterligare initiativ på området. Jag tror dock att det är viktigt att klargöra att det är arbetsgivarna som har ett väldigt stort ansvar för att deras personal, både av arbetsmiljöskäl och med tanke på andra medtrafikanter, har rätt utbildning och kompetens för uppgiften. 18 (M): Statsrådet har helt rätt: Det är givetvis arbetsgivaren som har det yttersta ansvaret för sina medarbetare. Om jag inte minns fel gjordes det 2012 en utredning i där man fastslog att det under detta år dog 16 personer på grund av olyckor under räddningstjänstens arbete – och pratar jag inte bara om räddningstjänst utan om all blåljuspersonal. Det är ett tufft uppdrag att framföra tunga fordon, och det krävs C‑körkort. En brandbil väger i snitt ca . Det är ett stort fordon att framföra. För att en brandman ska få ta sitt C-körkort krävs det samma kunskap i teori och praktik som för den person som ska framföra en tung lastbil. En brandman kanske inte behöver kunskap om lastning och lossning, vilotider och annat som är specifikt för en blivande lastbilschaufför. Vi kanske måste titta på att införa ett eget utbildningsprogram för ett säkert C-körkort som är anpassat mer för det kompetensområde vi pratar om här, nämligen blåljuspersonal. Jag vet också att det är stor skillnad på att framföra en ambulans och att framföra en brandbil. Jag tror att en anpassad utbildning skulle vara bra eftersom vi då skulle kunna inkludera fler som skulle kunna ta C-körkort. saknar många räddningstjänster personer med C-körkort och kan därför inte fylla sina räddningsgrupper på rätt sätt. Vi ställer också höga krav på våra frivilliga i räddningstjänsten. Beroende på hur stor ort man verkar i och hur många larm stationen har varierar givetvis möjligheten att praktisera sina färdigheter och framför allt, som jag sa tidigare, möjligheten och kompetensen att framföra ett tungt fordon under stress och i pressade situationer. Därför måste vi se över möjligheterna till en mer riktad C-körkortsutbildning. Dessutom ställer vi väldigt höga krav på att våra män och kvinnor i räddningstjänsten ska hinna träna alla dessa moment . Därför tror jag att vi måste se över möjligheten till ett annat C-körkort för att kunna behålla de räddningsmän vi har . 19 Statsrådet (S): Detta är en viktig fråga om trafiksäkerhet, både för de anställda i blåljusmyndigheterna och för andra trafikanter som kan befinna sig på vägarna. Det är ett problem . Jag vill dock nyansera frågan något. Det är lite svårt att få fram exakt statistik. Jag har försökt borra i detta. MSB konstaterar att det inte finns någon samlad olycksstatistik inom området när det gäller just blåljusutryckningar. Dock finns det statistik från Transportstyrelsen, även om man inte riktigt kan avgöra om det handlar om utryckning eller om vanlig trafik. Båda olyckstyperna är lika illa, men jag antar att vi just nu talar om de mer aggressiva körningar som man tvingas till när det är en utryckning som kan rädda liv. Transportstyrelsens statistik för åren 2007–2016 visar att ca 90 personer skadades och att ca 1 person omkom under dessa år vid framförande av blåljusfordon. Statistiken avser både blåljuspersonal och tredje person. Framför allt var det i storstadsregionerna som olyckorna inträffade. Tittar man på de olika kategorierna i statistik ser man att flest olyckor sker kopplat till polisverksamheten. Den är ju igång och rullar , och det finns naturligtvis fler bilar i polisverksamheten än vad det finns räddningstjänstfordon som rullar . Det är dock en ganska stor skillnad mellan dessa. Vi kommer att följa frågan noga. Jag tror att det viktigaste nu är att se till att arbetsgivarna tar ansvar, att man följer detta noga och att vi är tydliga med att vi inte accepterar att man bänder regelverket eller avstår från att göra de insatser som krävs för att personalen ska ha både utbildning och erfarenhet för att framföra tunga fordon så som det är meningen. Just nu kommer jag inte att vidta några ytterligare åtgärder. Men jag följer frågan väldigt noga, och skulle det visa sig att detta är ett problem som växer eller att det behöver göras ytterligare saker från statens sida, vid sidan av den vägledning som finns, är jag beredd att titta på det. Jag tror dock att det just nu är viktigast att lägga ansvaret där det hör hemma, nämligen på de arbetsgivare som har anställda i blåljusmyndigheterna. 20 (M): Som vi redan har konstaterat är det arbetsgivaren som har det största ansvaret. gjorde dock en studie , om jag inte minns fel, om just blåljuspersonal och olycksfrekvens. Det är kanske någonting som statsrådet kan titta på. Inom räddningstjänsten pågår det just nu ett arbete med ett övergripande gemensamt ledningssystem. Det är någonting som de räddningstjänster jag har besökt ser som väldigt positivt, utifrån att det är svårt att på mindre orter upprätthålla kompetens och utbildningsnivåer på sina medarbetare. Problemet just nu är att man inte riktigt vet vilka krav som kommer att ställas och när detta ska införas, men inom räddningstjänsten ser man det som sagt som positivt. Det är kanske någonting som statsrådet kan trycka på och ge en tydligare tidsram och ett tydligare innehåll så att det kan komma till stånd . Ska vi upprätthålla kompetensen hos våra deltidsbrandmän krävs det handlingskraftiga lösningar, morötter till arbetsgivare och eventuella kombinationstjänster, som statsrådet har tagit upp tidigare. Vi vill som sagt också fortsättningsvis kunna erbjuda våra medborgare den trygghet man förtjänar när man ringer 112 och begär hjälp. 21 Statsrådet (S): Jag vill börja med att säga att blåljuspersonalen gör viktiga insatser för liv, hälsa och säkerhet – , , årets . Det är ett otroligt viktigt arbete som bedrivs. Men de behöver också långsiktiga spelregler. De behöver veta vad som gäller. Vi har haft två tunga utredningar, och , som lagt fram sina förslag. Min ambition är att lägga fram en lagrådsremiss för att ge en tydlig signal framåt om vad som gäller. När det gäller ledningsstöd och samordning mellan kommuner kommer detta inte att vara fritt valt arbete. Det måste ske, därför att inte minst de mindre har behov av att kunna sammanlänka sig med de större och göra insatser. Vi vet att de tidiga insatserna spelar mycket stor roll för att rädda liv eller förhindra olyckor, och då måste det fungera från början och det måste fungera under dygnets alla timmar. Jag tar med mig detta och ser fram emot fortsatt diskussion. Jag ska också kolla upp . Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 7 Svar på interpellation 2019/20:1 om ökade arbetsplatsrelaterade olyckor bland elektriker 22 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag menar med att orsaken till det ökande antalet arbetsplatsolyckor bland elektriker är en machokultur och vilka åtgärder jag tänker vidta för att förbättra arbetsmiljön för elektrikerna. dog flera personer inom elbranschen av sitt arbete och många skadades. var det ytterligare en person som dog på sin arbetsplats. Det är djupt tragiskt, och vi kan aldrig acceptera att människor dör på sina arbeten. Att förhindra dödsolyckor i arbetslivet är en prioriterad fråga för regeringen. Utgångspunkten för regeringens arbetsmiljöpolitik är att ingen ska behöva skadas eller bli sjuk av sitt arbete. Regeringens arbetsmiljöstrategi tar avstamp i konkreta åtgärder inom tre prioriterade områden där nollvision mot dödsolyckor och förebyggande av arbetsolyckor är ett av områdena. Sedan regeringen tillträdde förra mandatperioden har det varit en viktig prioritering att höja ambitionsnivån för arbetsmiljöpolitiken. Så till machokulturen. har uppmärksammat en sned könsfördelning och en bristande mångfald inom elbranschen. Elbranschen är en mansdominerad bransch. var endast 238 av 44 658 auktoriserade elinstallatörer kvinnor. Så mycket som av elektrikerna är män. undersökningar visar att nästan tre av fyra elolyckor i arbetslivet beror på felaktigt beteende i arbetet och att rutiner inte efterlevs i tillräcklig utsträckning. Arbetsgivare och innehavare av elanläggningar har ett viktigt arbete med att fortsätta förbättra ledarskapet gällande elsäkerhetsarbete och rutiner. En ökad mångfald i branschen kan påverka rådande kultur och leda till ett ökat säkerhetstänkande. Men det finns givetvis också en rad andra orsaker till arbetsplatsolyckor inom elbranschen. och , facket för service och kommunikation, har till exempel pekat på organiseringen av drift- och underhållsarbete av elnät som en tänkbar orsak till arbetsplatsolyckorna. Elnätsägarna sköter ibland drift och underhåll av elnäten genom upphandlade entreprenörer. Dessa synpunkter är också viktiga att ta med sig i det fortsatta arbetet. tog jag tillsammans med fem av mina statsrådskollegor ett gemensamt initiativ för att tydligt markera mot dödsfall i arbetet. Detta är ett arbete som behöver bedrivas gemensamt mellan relevanta myndigheter, arbetsmarknadens parter och andra aktörer. Regeringen uppdrog åt att göra en analys av de omständigheter som föregick de dödsolyckor i arbetslivet som skedde och samt dra slutsatser och överväga lämpliga åtgärder som kan bidra till det förebyggande arbetsmiljöarbetet. ska, där det bedöms lämpligt, samverka med Myndigheten för arbetsmiljökunskap och andra relevanta myndigheter, arbetsmarknadens parter och andra aktörer. Uppdraget ska redovisas till regeringen senast i samband med årsredovisningen . När det gäller elbranschen träffade jag branschens aktörer, arbetsmarknadens parter och berörda myndigheter i ett samtal där vi gemensamt gick igenom hur arbetet framåt bör se ut. Vi konstaterade att vi behöver fördjupa diskussionerna om attityder och säkerhetskultur, kompetensförsörjning, kriterier för att ställa säkerhetskrav vid upphandlingar samt en mer kvalificerad bild av olyckor i energibranschen. Jag bjöd därför in till ett uppföljande möte då har redovisat det uppdrag som jag nämnde . 23 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Anledningen till den här interpellationsdebatten är just statsrådet uttalande om att en av orsakerna till att antalet arbetsplatsolyckor ökar bland elektriker är att det råder en machokultur. Uttalandet kom i Morgonekot, och många med mig undrar nog över innebörden i det här med machokultur som statsrådet uttryckte. Att förstå innebörden av den formuleringen är viktigt för att vi ska kunna göra adekvata insatser för att förebygga fler olyckor. Ministern svarade inte riktigt på frågan om detta i sitt svar, men jag hoppas att vi kan ta del av vad han menade med det under den här debatten. av elektrikerna är kvinnor, och ett sådant här uttalande underlättar inte precis rekryteringen av fler kvinnor. Enligt betyder machokultur följande: ”Machismo, spanskt ord för machokulturen i främst latinamerikanska länder.” Det står vidare: ”Machismo är en typ av levnadsmönster där traditionellt manliga beteenden och attribut framhävs. Uppfattningen att en man ska uppföra sig som en självsäker, kaxig kvinnotjusare och ha en manlig identitet förknippas starkt med machokulturen.” Ord har betydelse. anmäldes 226 elrelaterade arbetsplatsolyckor och även flera dödsfall. Som ministern också uppgav i sitt svar skedde det även en dödsolycka alldeles , vilket självklart är djupt tragiskt. Jag håller med statsrådet om att vi inte kan acceptera att människor dör på sina arbetsplatser. Jag vet , utifrån svaret från ministern, att statsrådet skulle träffa branschens aktörer och berörda myndigheter . Jag önskar ta del av vad som framkom på det mötet, gärna lite mer än det som statsrådet uttryckte här . Jag önskar också svar på min fråga: Vad innebär machokultur för statsrådet utifrån den beskrivning som finns på ? 24 Statsrådet (S): Möjligtvis hade det varit bättre om hade ägnat sig åt att studera den tragiska statistiken över olyckor i elsäkerhetsbranschen i stället för att söka på . Det är nämligen så att flera av de olyckor – de tragiska dödsolyckor och de allvarliga olyckor – som vi har sett har inte haft någonting med elektriciteten att göra. Det har varit installatörer som har jobbat många timmar extra och förolyckats när de kört av vägen. Det har varit arbetare som inte har väntat på den andra på ett jobb där man ska vara två för att de ville klara uppgiften på egen hand. Det har varit de som har bänt lite på säkerhetsreglerna och rutinerna för att de tycker att de kan klara det. Jag menar att en del av det vi ser är ett uttryck för en machokultur, det vill säga att man vill klara något själv för att leva upp till ett något daterat ideal. Jag tror att det spelar in att av dem som är i branschen är män och att risken finns att en kultur har odlats där man ska klara saker själv och vara lite starkare och lite bättre. Jag tror att det är oerhört allvarligt, och jag tror att det är en del när det gäller dödsolyckorna i elbranschen. En annan del är de hårt skruvade entreprenadavtalen och kraven på upptid i elbranschen som gör att man driver på de anställda i underentreprenörsledet väldigt hårt. Den tidspressen kopplad till de här idealen tror jag är en av många förklaringar till dödsolyckorna i branschen. Jag tror att borde ta den olycksstatistik vi har sett betydligt mer seriöst och diskutera den snarare än ministerns ordval. 25 (M): Det är kanske ännu viktigare att statsrådet ägnar sig åt att åtgärda antalet arbetsplatsolyckor än att raljera över en googling på . Ord har betydelse. Jag har också läst upp vad machokultur innebär. Jag är väl insatt i betydelsen av de arbetsplatsolyckor och i de åtgärder som vidtagits. Jag har pratat med , som uppger att upphandlingarna skrivs utifrån effektivitetspress. Det är därför det uppstår en stress hos elektrikerna, vilket förorsakar arbetsplatsolyckor. Det handlar också om att elektrikerna måste åka väldigt långa avstånd, , i akuta sammanhang när man behöver få igång elförsörjningen. Det gäller i till exempel mitt län, som har långa avstånd. Det handlar också om ensamarbete. När man, på grund av hur avtalen är skrivna när det gäller effektivitet, inte har tid inväntar man inte en kollega utan åker ut själv. Jag är väl insatt i den här problematiken. Det handlar alltså om stress, upphandlingarnas utformning, krav på effektivitet, avstånd och så vidare. Låt mig också ta upp arbetsplatsolyckor och dödsolyckor mer generellt. Antalet har ökat markant . Vi har haft det högsta antalet , nio stycken bara . förolyckades 58 personer. förolyckades 170 personer. Det är som dödsfallen ökar. Utvecklingen går i helt motsatt riktning mot regeringens mål om en minskning av antalet dödsolyckor – man har dessutom en nollvision.