prot · H60997 · 2019-05-29 00:00:00 — Det är därför som regeringen aktivt bidrar till dialog med mottagarländerna. När regeringen tillträdde 2014 hade vi inte något återvändandeavtal med . Det har vi . Vi hade inte något fungerande samarbete med . Det har vi . Framför allt är det de ungdomar som har kommit från och vistats i som kan avvisas till . Det är några exempel. Det finns andra länder där vi har ett bra samarbete för att effektivisera återvändandet. Det är helt centralt att vi samarbetar på EU-nivå med de här frågorna. Det gör vi till exempel genom att vi har associationsavtal med Bosnien och , , och . Implementeringen när det gäller behöver stärkas. Förhandlingar pågår med om handelsavtalets koppling till återtagande. Många viktiga åtgärder sker på EU-nivå. pågår det viktiga arbetet med att revidera återvändandedirektivet för att säkerställa ett mer enhetligt samarbete när det gäller återtagande för tredjeland. Förslaget innebär en uttrycklig skyldighet för tredjelandsmedborgare att samarbeta med myndigheterna i återvändandeprocessen. Medlemsstaterna åläggs skyldigheten att inrätta ett system för stöd till självmant återvändande. Medlemsstaterna ges även utökade möjligheter att begränsa tidsfristen för frivillig avresa och kan i vissa fall underlåta att meddela sådan. För att säkerställa verkställigheten av återvändandebeslut föreslås också gemensamma kriterier för bedömningen av risken för avvikande och en tidsgräns för en möjlig inledande maxperiod för förvaring . Jag menar att det med de åtgärderna har blivit bättre när det gäller återtagande. Det gäller även genom att ha klausuler i frihandelsavtal. 43 (SD): Jag tackar åter för svaret från statsrådet. Det gläder mig att regeringen har vidtagit åtgärder på området och också står bakom att fler sådana åtgärder vidtas på EU-nivå. Frågan blir någonstans hur man säkerställer att det blir av i praktiken. Jag tror personligen inte att de folkrättsliga skyldigheterna väger tungt nog. Det gäller även hur man trots att man formaliserar det i olika avtal säkerställer att det de facto blir av i slutändan. Man kan onekligen resonera kring samtliga avtal med relevanta stater – stater som kanske är mer relevanta än i sammanhanget. Det må vara partnerskaps- och samarbetsavtal, frihandelsavtal eller enskilda återtagandeavtal som sluter med tredjeland som är av vikt och är aktuella i den berörda frågan. Statsrådet har rätt i att det finns partnerskaps- och samarbetsavtal som inkluderar klausul om återtagande. För att bara nämna två exempel har vi avtal med , som vi redan berört, och också . Det jag vill lägga emfas vid i anförandet är snarare hur man genom påtryckningar kan säkerställa att återtagande blir av under de former som man i de enskilda avtalen ger uttryck för att man eftersträvar. I just de här fallen tycker jag att det finns väldigt tydliga incitament på detta område. Det gäller till exempel EU:s utvecklingssamarbete med som 2014–2020 styrs av ett vägledande program. Det består av som betalas ut till . Även i avtalet med läggs vikt vid att landet ska ta emot ekonomiskt stöd av EU som hjälp för att uppnå målen i avtalet, och en del av avtalet gäller som har nämnts återtagande. Då avtalen inkluderar återtagande är det för mig självklart att man måste hålla inne med dessa pengar om det uppstår problem med själva återtagandeprocessen. Det är just dessa sanktionsmöjligheter eller hypotetiska andra sanktioner som jag vill fråga statsrådet om. Instämmer hon i att man borde nyttja den typen av ekonomiska sanktioner mot stater som inte efterlever de återtagandeavtal som finns eller de avtal som rymmer delar som berör just återtagande? Om man ska fokusera mer på själva handelsavtalen kan vi se att detta nämndes i handelsavtalet med , men i de ekonomiska partnerskap som EU har ingått med , , South African Development Community och East African Community nämner man inget om detta. Det är rimligtvis avtal där det är mer aktuellt med en återtagandeklausul än avtalet med . Jag tycker självklart att det är fel att man inte har detta . Avslutningsvis skulle jag vilja upprepa min fråga till statsrådet: ekonomiska sanktioner riktas mot dem som inte uppfyller klausulerna om återtagande i de avtal som redan finns? Och är statsrådet beredd att driva på för att försöka inkorporera denna typ av klausuler i framtida handelsavtal, ekonomiska partnerskap med mera? 44 Statsrådet (S): Vi är helt eniga om att rättssäkerhet och ordning och reda i asylsystemet för återvändande är helt avgörande för att ska kunna upprätthålla en långsiktig, hållbar och human migrationspolitik. Det förutsätter alltså att en person som har fått ett avslagsbeslut lämnar landet så fort som möjligt. I första hand ska detta ske frivilligt, men om det krävs kan det ske med tvång. För att få fler personer med avlägsnandebeslut att återvända har regeringen vidtagit en rad åtgärder. Därför har vi en relativt hög takt på återvändandet. har fler än 70 000 personer rest ut ur . Detta resultat är en följd av att myndigheterna har fått bättre verktyg för återvändande. Antalet polisanställda kommer att öka med 10 000 . Man har också fått utökade möjligheter att utföra arbetsplatsinspektioner där man ofta har sett personer utan uppehållstillstånd vistas. utökar nu också förvarskapaciteten för att kunna genomföra avvisningar ansvarsfullt och effektivt. Antalet förvarsplatser har kraftigt byggts ut. Det är en ökning . Ytterligare förvarsplatser öppnar nu i , och ett helt nytt förvar kommer att stå klart i . Vissa av de vidtagna åtgärderna har trätt i kraft, andra hanteras just . Ett exempel är betänkande Klarlagd identitet. Betänkandet har remissbehandlats och bereds i . Det är avgörande att kunna klargöra identiteten på utlänningar som vistas i för att kunna upprätthålla säkerheten i landet och säkerställa att personer inte kan resa till eller från under falsk identitet. Utredningen föreslår att personers identitetshandlingar ska få beslagtas till dess att personen får tillstånd att vistas i eller lämnar landet. Dessa åtgärder är avgörande även ur ett handelsperspektiv. Vi förhandlar om den del av tjänstehandeln som rör fysiska personers rörlighet för att leverera en tjänst – det som kallas leveranssätt 4 i handelsavtal. Ända har tjänsteexporten utvecklats starkare än varuexporten och blivit allt viktigare för ekonomisk tillväxt. har länge haft en framskjuten plats i den globala tjänstehandeln. Det är inte minst viktigt för dem som har giltiga skäl att vistas i att kapaciteten för att bevilja uppehållstillstånd inte blockeras av att en stor mängd resurser går åt till återtagande av redan utvisade personer. Det måste vara möjligt för företag som är verksamma i att attrahera globala talanger och experter som bidrar till att utveckla svenskt näringsliv. Ordning och reda i hanteringen av resehandlingar och uppehållstillstånd är därför en angelägenhet inte bara för de rättsvårdande myndigheterna utan också för min och regeringens handelspolitik. 45 (SD): Tack för svaret från statsrådet! Jag står självklart bakom många av de åtgärder som man har vidtagit på nationell nivå för att försöka få en mer kontrollerad asylprocess och för att få ett mer effektivt återtagande och så vidare. Men jag tror faktiskt att detta var första gången som en socialdemokrat sagt att vi är helt eniga om åtminstone delar av asylprocessen. Det gläder mig att så är fallet, enligt statsrådets uttryck. Om jag inte missminner mig var den genomsnittliga processen för ett återtagande uppe i närmare , vilket självklart är ett väldigt långt tidsspann. Återigen skulle jag dock vilja frångå den väldigt begränsade inriktningen på frågan som statsrådet hade i svaret och lyfta upp det hela i ett bredare handelspolitiskt perspektiv. Det är självklart bra att man vidtar åtgärder nationellt i för att försöka hålla koll på detta och agera på olika sätt. Men den frågeställning som jag fortfarande inte upplever att jag har fått svar på är om man tycker att det också vore rimligt att den och statsrådet i de förhandlingar man har med EU och i kommande handelsavtal och så vidare trycker på för att det ska följa någon form av ekonomisk sanktion om de klausuler som inkorporeras i avtalen inte efterlevs. I fallet med kan det vara att man inte betalar ut de som man betalar ut . I andra sammanhang kan man vidta ekonomiska sanktioner när avtal som inkluderar återtagande inte efterlevs. Tycker statsrådet att detta vore rimligt, och ämnar statsrådet verka för detta ? 46 Statsrådet (S): Det första jag vill säga är att om vi har avtal ingår det naturligtvis sanktionsmöjligheter. Jag kan ta ett aktuellt exempel som handlar om att inte har skrivit på de som handlar om rätten att organisera sig och så vidare. Därför har EU nu stämt för att man ska följa avtalet. Självfallet måste alla avtal ha sanktioner, annars blir det ingen mening med dem. Jag vänder mig dock lite mot att tecknar en bild av att återtagandet inte fungerar och att man därför behöver extra klausuler. Jag menar att vi har satt igång så många åtgärder att det har börjat fungera mycket bättre. Som jag sa har 70 000 personer fått återvända . Det innebär att det har varit ungefär 1 000 personer som har fått återvända för att de inte fått asyl i . På lång sikt tror jag att migrationen och därmed behovet av återtagande minskas genom att man ser till att det finns sysselsättningsmöjligheter och ekonomisk tillväxt där de asylsökande kommer ifrån. Där är jag helt säker på att handelspolitiken kan bidra genom att skapa fler jobb. Vårt eget land är ett utmärkt exempel. Vi har en export av varor och tjänster som motsvarar halva vår bnp. Vart tredje jobb finns tack vare exporten. Dessa siffror är också avgörande för att de som får stanna i ska kunna erbjudas sysselsättning. Då kan vi också ta vara de nya svenskarnas kompetens och låta dem bli brobyggare till sina gamla hemländer. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2018/19:254 om transnationella företags ansvar för mänskliga rättigheter 47 Statsrådet (S): har frågat mig om anledningen till att inte deltar i FN-förhandlingarna om företags ansvar för mänskliga rättigheter samt vad jag avser att göra för att ska införa bindande regler för att reglera svenska företags uppförande utomlands. Företag har ett stort ansvar för att respektera de mänskliga rättigheterna. Men svaret på frågan är inte en ny konvention, utan bättre tillämpning av de befintliga regelverken. Det är bättre att fortsätta att slå vakt om FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter som antogs med konsensus 2011 samt riktlinjer för multinationella företag som uppdaterades 2011. Vi behöver fortsätta att verka för att fler länder antar handlingsplaner om företagande och mänskliga rättigheter – inte minst och som är mest pådrivande för den här konventionen. Här har EU gått i bräschen. 16 av EU:s medlemsländer har redan antagit handlingsplaner. handlingsplan har följts upp, och vi fortsätter att titta på de rekommendationer som Statskontoret lämnade i sin genomgång . För och EU har det i förhandlingarna i också varit viktigt att en eventuell konvention ska vara utformad i linje med FN:s principer för företag och mänskliga rättigheter, de så kallade Ruggieprinciperna. Till exempel är det avgörande att alla företag omfattas, inte bara multinationella företag, vilket har förordats av vissa länder som varit drivande i förhandlingarna. Jag vill understryka att om stater fullföljde sitt ansvar skulle man komma långt i arbetet med företagande och mänskliga rättigheter. En ny konvention som inte är helomfattande eller är förankrad hos merparten av FN:s medlemsländer och som på ett svårmotiverat sätt gör skillnad på olika typer av företag är därför inte rätt väg att gå. En sådan konvention kommer inte att få den effekt och slagkraft som vi behöver. Vi behöver öka våra ansträngningar för att försvara och genomföra dess ramverk, snarare än att skapa nya normer. Ny lagstiftning kan ha långtgående konsekvenser som är svåra att överblicka. Innan man går vidare är det viktigt att vi skaffar oss en bättre bild av hur den obligatoriska hållbarhetslagstiftningen, som har införts, har fallit ut. Vi för en dialog med företag och civilsamhällesorganisationer om till exempel hållbarhetsrapportering för mänskliga rättigheter och företagande. EU:s förordning om konfliktmineraler – guld, tenn, tantal och – är ett exempel på detta. I förhandlingarna om EU-förordningen drev på för obligatoriska regler för EU-importörer av dessa mineraler, så att deras import inte ska finansiera mineralutvinning som kan orsaka konflikter och enormt mänskligt lidande. Det förslag som Statskontoret har lagt fram är att regeringen bör tillsätta en utredning. Vi fortsätter att analysera det stora antalet förslag och rekommendationer. Sedan får vi se hur vi eventuellt tar dessa vidare och på vilka sätt. Vi fortsätter också våra ansträngningar för den så kallade nationella kontaktpunkten, NKP. NKP har stark trovärdighet i fråga om att hantera olika ärenden som har inkommit. 48 (V): Tack för svaret, statsrådet ! När demokrati och mänskliga rättigheter sätts ur spel minskar möjligheterna att lösa de globala miljöproblemen. Dessa frågor är starkt sammanlänkade. Om man ska nå de globala hållbarhetsmålen måste näringslivet vara med fullt ut. Hur får vi företagen att vara drivande i fråga om mänskliga rättigheter, inte bara här utan längs hela kedjan, från råvara till färdiglevererad produkt? I denna kontext menar statsrådet att det är bättre att fortsätta att slå vakt om FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter. Problemet är att länderna inte är konsekventa eller skyldiga att ålägga företagen ansvar för att agera gentemot mänskliga rättigheter. Ett bindande avtal bör reglera företagens ansvar för hela den globala försörjningskedjan och underlätta gränsöverskridande uppföranden. Flera länder är ovilliga att införa bindande standarder för mänskliga rättigheter på egen hand eftersom de fruktar att detta skulle vara en konkurrensnackdel för företagen. Däremot skulle enhetliga internationella standarder skapa lika villkor för företagen. Här bör vara ledande eller åtminstone tongivande i förhandlingen av ett sådant avtal. Att arbeta för att andra länder ska införa frivilliga nationella handlingsplaner löser inte heller problemet, speciellt inte när det gäller transnationella företags agerande. Trots svaret undrar jag hur regeringen avser att jobba med transnationella företag och deras ansvar i frågor om mänskliga rättigheter. Jag ser nämligen inte hur det kommer att bemötas. Vore det inte klokt om bidrar till detta ansvar genom att delta i förhandlingar om ett bindande avtal i FN? 49 Statsrådet (S): har en egen handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter. Där finns flera centrala komponenter som borde vara givna för länder som uttrycker ambitioner om hållbart företagande. Hit hör en nationell kontaktpunkt, en obligatorisk hållbarhetsrapportering som är mer ambitiös än de direktiv som EU har, upphandlingslagar, den så kallade visselblåsarlagen och skärpta skrivningar avseende hållbarhet för våra exportstödjande myndigheter. Regeringens uttryckliga förväntan är att det svenska näringslivet följer de internationella riktlinjerna i alla länder. Jag träffar väldigt ofta företag, och jag tycker att man har en mycket positiv inställning till detta från svenska företags sida. Det är slående att många av de länder som varit mest pådrivande för en global konvention är stater som saknar relevanta nationella handlingsplaner och vars ambitioner för företagande och mänskliga rättigheter ofta ligger långt efter och EU:s. Förutom initiativtagarna är det också andra länder. Dessa länder måste ta sitt ansvar för företagande och mänskliga rättigheter och inte gömma sig bakom en konvention som är begränsad till transnationella företag. har vi flera privata aktörer som har lämnats ut och kritiserats, vilket i sig fungerar som ett förtäckt skydd för de nationella och statliga bolag som konventionen inte skulle omfatta. Till detta kommer att flera av FN:s största medlemsländer har ställt sig vid sidan av förhandlingarna. Regeringen har fortsatt höga ambitioner och vill verka för globala lösningar för att komma till rätta med orättvisor, diskriminering och exploatering som finns i skärningspunkten mellan företagande och mänskliga rättigheter. 50 (V): Är det inte bra att länder som av olika anledningar saknar relevanta nationella handlingsplaner för företagande och mänskliga rättigheter är positiva till bindande globala konventioner som rimligtvis även bör innefatta dessa länder? Kan det inte vara så att det för en del länder är lättare att få engagemang i fråga om åtaganden som gäller alla länder, eftersom det blir konkurrens på lika villkor om alla är bundna till samma regler? är inte det land i som har ledartröjan när det gäller att avkräva ansvar från företag. har till exempel antagit en egen lag för att franska företag ska ta ansvar för mänskliga rättigheter och miljön. Dessutom deltog aktivt i förhandlingarna om ett globalt bindande avtal. Med tanke på hur nära frågor om mänskliga rättigheter är relaterade till miljöfrågor är detta ytterst prioriterat om vi ska nå de globala miljömålen. Regeringen förespråkar frivilliga lösningar, men det har inte gett den effekt man hoppats på. Statsrådet lyfte den obligatoriska hållbarhetslagstiftningen som en väg framåt. Men så sent som presenterade Amnesty, Fair Action och en granskning av hållbarhetsredovisningen som visade stora brister. Man rekommenderar faktiskt, precis som Statskontoret gjorde, en obligatorisk och kontinuerlig konsekvensanalys för svenska företag när det gäller deras påverkan i fråga om mänskliga rättigheter. Att man ska införa obligatorisk human rights due diligence är något som jag hoppas att regeringen arbetar vidare med. 51 Statsrådet (S): Av flera skäl menar regeringen att en ny global konvention om mänskliga rättigheter och företagande fortfarande inte är rätt väg att gå. Det som krävs är rätt tillämpning av befintliga regelverk. Jag vill också erinra om att den hållbarhetsrapportering som vi har inte är frivillig utan fastställd i lag. Här handlar det om att få länder att slå vakt om och fullt ut genomföra FN:s vägledande principer för företagande och mänskliga rättigheter. Den antogs med konsensus av för mänskliga rättigheter 2011. Dessutom måste existerande nationell och internationell lagstiftning och regelverk gällande korruption tillämpas på alla nivåer. I sak finns det problematiska faktorer som bidrar till min tveksamhet till att ska skriva på den här globala konventionen. Tidigt stod det klart i förhandlingarna i att en eventuell konvention skulle bli svår att utforma i linje med FN:s vägledande principer för företagande och mänskliga rättigheter. Det särskilt problematiska är just att det inte omfattar alla företag utan endast inriktas på multinationella företag. Som ni känner till, inte minst här i , förekommer både statliga och nationella företag i diskussioner som gör sig skyldiga till olika övergrepp. Att undanta dem från en global konvention skickar helt fel signal om staters ansvar för sina egna företag. Dessutom riskerar en sådan här lösning att skapa ett ojämlikt ekonomiskt spelfält. Vi har från EU:s sida efterlyst en mer transparent process, inte minst för att slå vakt om den etablerade praxis som FN-förhandlingar har haft . närvarade också vid den fjärde förhandlingsrundan, och vi bidrog till den gemensamma EU-positionen. Dess huvudbudskap är att fortsätta att verka för företagande och mänskliga rättigheter men inte primärt genom nya, bindande konventioner. En del har därför tolkat EU:s inställning som en återhållande kraft inom hållbart företagande, när det är tvärtom: Unionen står för en ambitiös ansats. har 16 av EU:s medlemsländer antagit nationella handlingsplaner för företagande och mänskliga rättigheter. EU är också i färd med att utarbeta en omfattande lagstiftning standardiserat kring hållbara finansmarknader, och håller på att uppdatera sin handlingsplan för mänskliga rättigheter för att bli en plattform för hållbart företagande. EU och är alltså en stark politisk röst för mänskliga rättigheter över hela världen. 52 (V): Är det inte så att det saknas verktyg för stater att hålla transnationella företag ansvariga i fråga om mänskliga rättigheter? Är det inte så att det finns juridiska luckor mellan staterna som måste lösas på den internationella arenan? Om vi nu hade en nationell obligatorisk så kallad human rights due diligence och ett globalt bindande avtal, skulle inte det driva utvecklingen framåt i avseende på mänskliga rättigheter och för miljön? Vi pratar oftast om att handeln är ett sätt att driva dessa frågor framåt, men vi är inte villiga att binda oss vid att respektera det fullt ut. Det här gör att utvecklingen går väldigt långsamt framåt och i vissa avseende inte framåt alls. Det här främjar företag som inte respekterar detta utan kanske bara skriver fina ord i sina hållbarhetsredovisningar. De företag som däremot jobbar konsekvent med detta tvingas konkurrera med globala företag som har som affärsidé att göra vinster genom att utnyttja människor och förstöra deras levnadsmiljö. Här måste vi ta vårt ansvar och säkerställa dessa företags vidare utveckling och tvinga företagen att konkurrera under andra premisser. Statsrådet nämner också att drev på för konfliktmineralsdirektivet, men det gäller bara fyra mineraler och bör utökas. Det behövs ett bredare tag, så vad blir nästa steg avseende detta? 53 Statsrådet (S): Hade det varit så enkelt som att den här konventionen skulle lösa problemen med företagande och MR hade vi naturligtvis skrivit på den. Men vi tror att det är tvärtom. Vi tror att det är ett skynke att skydda sig bakom för dem som faktiskt inte vill hålla reda på sina egna företag och på privata företag utan bara anser att det ska gälla multinationella företag. En ny lagstiftning, om den ska vara bindande, kan få konsekvenser som är väldigt svåra att överblicka. Innan vi tar ett sådant eventuellt steg måste vi därför skaffa oss en bättre bild av den faktiskt obligatoriska hållbarhetslagstiftning som vi precis har infört. Vi för en sådan dialog med företag och civilsamhällesorganisationer om hållbarhetsrapportering, MR och företagande så att den ska bli mer effektiv. Den diskussionen för vi också med andra länder. EU:s förordning om konfliktmineraler är ett exempel på hur har påverkat. Vi drev på för obligatoriska regler för EU-importörer av dessa mineraler och lyckades med det. Däremot tror vi inte att man ska öppna upp det . Det var nämligen jättesvårt att få den här konfliktmineralsförordningen, som alltså blev bindande lag. Öppnar vi upp den riskerar vi att förlora det som vi har vunnit. Om vi först får igenom denna förordning kan vi sedan ta ett annat steg. Men vi ska inte öppna upp den, för då är risken att det inte blir något över huvud taget. Statskontoret har lagt fram förslag om att regeringen bör tillsätta en utredning för att se hur det har gått med alla de här frågorna. Vi håller på att analysera detta, för det är väldigt många förslag som Statskontoret har kommit med. Vid sidan av detta vill jag understryka hur viktiga regeringen tycker att dessa förslag är, och vi kommer att återkomma med nya och ännu bättre förslag. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. Följande dokument anmäldes och bordlades: 2018/19:124 En effektivare flytträtt av försäkringssparande 2018/19:137 Genomförande av EU:s direktiv om arbete ombord på fiskefartyg 2018/19:130 Redovisning av AP-fondernas verksamhet 2018/19:RR5 Riksrevisorernas årliga rapport § 13 Beslut om förlängd motionstid Kammaren biföll talmannens förslag att motionstiden för följande propositioner skulle förlängas till och med : 2018/19:133 En riktålder för höjda pensioner och följsamhet till ett längre liv 2018/19:134 Förbättrat grundskydd för pensionärer § 14 Anmälan om skriftliga svar på frågor Skriftliga svar på följande frågor hade kommit in: