prot · H70955 · 2019-12-19 00:00:00 — Det är tuffa marginaler, och det är transportköpare som ställer hårda krav, vilket gör att många förare pressas till marginalerna. Detta tycker inte jag är acceptabelt. I arbetar vi systematiskt med trafiksäkerhet när det gäller infrastrukturens utformning. Det är detta nollvisionen handlar om – mitträcken, automatiska fartkameror och att försöka bygga infrastrukturen så att människor kan göra fel utan att det leder till dödliga olyckor. Där är vi framgångsrika. I samma andetag som vi pratar om dessa viktiga insatser måste vi, just för yrkestrafiken, säga att arbetsgivaren har ett ansvar för vilken arbetsmiljö man har och vilka utmaningar man ställs inför. Politiskt tar vi detta ansvar genom att vi nu har lyckats förhandla fram ett vägpaket – mobilitetspaketet – i EU, där vi får smarta färdskrivare, där vi digitalt kan övervaka och säkerställa att man följer bland annat kör- och vilotidsregler, där vi får bättre kontrollmöjligheter och där fordonen i cabotagetrafiken och i kombitrafiken måste återvända till det land de kommer ifrån och att förarna också måste göra detta. Det här gör att vi får sjystare konkurrensvillkor som ger den svenska åkerinäringen, som gör ett fantastiskt gott jobb, bättre möjligheter att köra på ett vettigt sätt och se till att den har råd att investera i en modern flotta, inte minst nu när elektrifieringen slår igenom, och att lastbilschaufförsyrket är ett attraktivt yrke där inte stressen i arbetslivet och inom transportsektorn gör att man pressas att göra fel, utan att man inser att det viktigaste är att man kör säkert och tryggt och kommer fram. Det finns många åkare som tar ett stort ansvar för detta. Jag tror att det är viktigt att vi för denna diskussion med åkerinäringen och med branschen och att vi ser till att klara både sjysta konkurrensvillkor och drägliga och bra arbetsvillkor så att vi kan locka fler till den viktiga transportbranschen. När det gäller trafiksäkerhetsarbetet generellt ska jag passa på att säga till , till och till alla som lyssnar att står värd för världens största trafiksäkerhetskonferens. FN har gett oss uppdraget att hålla on Road Safety. Ett nittiotal ministerledda delegationer kommer hit och pratar om trafiksäkerhet och nya planer för de kommande tio årens trafiksäkerhetsarbete internationellt. Man kommer hit till för att lära därför att vi är framgångsrika. Vi är nu nere i 205 omkomna, tror jag att den senaste siffran var. Det är all-time-low, och det är ett gott tecken. Låt oss hoppas att det håller , för det visar att vi är på rätt väg, med alkoholkontroller, hastighetskontroller, förebyggande arbete och nollvisionsarbetet. Här är vi långt framme. Låt oss se till att arbetsvillkoren, inte minst inom yrkestrafiken, är sådana att man känner att man med trygghet kan följa de trafikregler som finns. 69 (SD): Ja, vi ligger bra till , om man nu kan säga att 205 döda är bra. Det är på rätt väg. Men vi går trots allt mot den värsta trafikhelgen – jul och nyår – och den kan ställa till det lite grann. För att gå tillbaka till yrkestrafiken, för den ligger mig varmt om hjärtat, vill jag påstå att många av de svenska åkerierna jobbar hårt för både regelefterlevnad och att förarna ska föregå med gott exempel där ute. Man har månatliga genomgångar med sina förare så att man ser hur de ligger till. Jag skulle gärna vilja ta med mig statsrådet till ett mycket välskött åkeri inte så långt härifrån. Jag brukar träffa dem då och då, och jag har varit där och haft utbildningar och har sett hur de arbetar med trafiksäkerhet, regelefterlevnad och sådana saker. Det känns lite fel att säga att förare generellt kör för fort, för där ligger man verkligen på för att det ska vara enligt bok när förare är ute och kör. Men vi ser också exempel ute på vägarna där man definitivt inte följer boken. Bara stoppade trafikpolisen två fordon. Ett tredje var självmarkerande, som vi brukar säga, för det hade kört upp i en cirkulationsplats och blivit stående där. De var från samma åkeri. Jag ska ta några exempel på vad dessa tre förare hade lyckats med. De hade kört sträckor på , vilket är en omöjlighet om man ska följa reglerna om kör- och vilotider. En hade kört , och den sammanlagda körtiden var och , utan godkänd dygnsvila. När polisen stoppade en av förarna hade han en körperiod och , just där, vid stoppet. Då hade han kört . hade föraren kört och – – med en total dygnsvila och . Jag tror inte att någon i denna lokal vill möta en förare ute på vägen som har vilat i . Hur är det möjligt? Jo, de skaffar flera förarkort. Då kör de med ett kort med sitt eget namn . Sedan har de två falska kort när de kör . Eftersom trafikpolisen ligger hemma efter Bolibompa finns det ingen risk för att de blir stoppade. Då är det ofarligt att köra med två falska kort och sitt eget . På detta sätt rundar de hela systemet och kommer upp i dessa siffror. kunde polisen slå hål på detta, som väl var. Detta handlar om ett svenskt åkeri. Men man följer ett tydligt mönster och tar in förare från annat håll, i detta fall från ett rumänskt bemanningsföretag. De får betalt per mil. Anledningen till att polisen stoppade den första bilen var att den körde alldeles för fort. Det var ingångsvärdet för polisen vid det första stoppet. Då ser man vad effekten blir när förare betalas per mil och delar ut ett antal förarkort. Då blir effekten att det går alldeles för fort, och förarna kör alldeles för . Detta skapar oerhört stora risker, och framför allt bryter det ned den sunda konkurrensen. Detta duger inte. Därför måste det bli en mer vass kontroll ute på vägarna för att säkerställa trafiksäkerheten och för att säkerställa den sunda konkurrensen. 70 Infrastrukturminister (S): Jag tackar för detta. Jag tror inte att vi har olika uppfattningar om detta. Det är lite udda att säga det till en sverigedemokrat. Vi brukar ju tycka väldigt olika. Men när det gäller trafiksäkerhetsarbetet är det självklart att det har högsta prioritet för regeringen. Det är ett av skälen till att vi också har tillsatt en utredning om effektivare kontroll över yrkestrafik. Det är ett initiativ som jag har tagit för att se till att vi i kanske tillskapar en yrkestrafikinspektion. Vi har öronmärkta pengar till polisen för att kontrollera inte minst cabotagetrafiken. Vi har ökat kontrollmöjligheterna mer . För att inte tala om insatserna med klampning, sanktionsavgifter och många av de verktyg som finns för att kontrollera yrkestrafiken men som inte fanns för bara när vi hade en borgerlig regering som över huvud taget inte brydde sig om den olagliga verksamhet som faktiskt fanns på vägarna och som pressade svensk åkerinäring. De exempel som tar upp visar att det finns ett arbetsgivarperspektiv. Som arbetsgivare har man ett ansvar för den arbetsmiljö som chaufförerna utsätts för och den beroendeställning som de är i. Jag märker att ofta undviker denna diskussion och säger att det handlar om kontroller på vägarna. Vi ska öka kontrollerna på vägarna; det är självklart. Vi ska se till att det blir både digitala kontroller och personliga kontroller i ökad utsträckning. Det är viktigt. Men man kan inte komma ifrån att det också finns ett perspektiv som handlar om vilken stress som chaufförerna utsätts för. Då kommer vi in på frågor som rör och deras resurser och förutsättningar för regionala skyddsombud. Det är ämnesområden där eget engagemang har varit väldigt litet och där de inte har sett behovet av ökade resurser för vare sig arbetsmiljöforskning eller arbetsmiljöarbete. Här hoppas jag att de byter uppfattning och ser behovet av att också titta på arbetsgivarnas ansvar framöver. Vi kommer nämligen att behöva fler chaufförer framöver, och vi kommer att behöva fler som arbetar inom transportsektorn. Det är inte attraktivt att jobba i transportsektorn om framtidsvisionen är att vara på en rastplats, sova i hytten, laga mat utanför och vara underbetald. Så har bilden av chaufförsyrket varit . Det är därför som vi jobbar på europeisk nivå och på svensk nivå för att se till att skapa bättre villkor för yrkestrafiken. Jag besöker ofta åkerier. Ett av mina favoritåkerier är i som lyckas vara en attraktiv arbetsgivare. Man investerar i en modern flotta och är också med och utvecklar transportnäringen med till exempel elvägsförsöket. är man mycket angelägen om att vara ett föredöme när det gäller både moderniseringen av flottan och inte minst lagligheten. Det gäller för oss att värna de goda åkare som finns, och det är väldigt många som vill göra rätt. Då ska de ha rätt till sjysta konkurrensvillkor, så att de kan fortsätta bedriva en bra arbetsmiljöpolitik gentemot sina anställda. Avslutningsvis: När det gäller trafiksäkerhetsarbetet vill jag passa på att säga att en av de viktigaste insatserna i närtid handlar om både kontrollverksamheten och hur vi bygger infrastruktur. När vi nu gör stora och omfattande investeringar i svensk infrastruktur kommer vi att lägga 9–på bland annat mittseparering för att frontalkollisioner ska undvikas. Det är någonting som räddar liv. Måtte nu siffran 205 hålla. I så fall är det den lägsta uppmätta siffran någonsin när det gäller antalet dödade i trafiken i . Det är en framgång för svenskt trafiksäkerhetsarbete, och det är någonting som vi i så fall ska vara mycket stolta över. 71 (SD): Jag tackar statsrådet för detta. Jag vill inte vara den som är pessimistisk, men jag tror tyvärr inte att den siffran håller över jul- och nyårshelgerna. Erfarenheterna visar att det kommer att ske ett antal olyckor. Hur som helst är trafiksäkerhetsarbetet viktigt. Många åkerier gör faktiskt ett enastående arbete för att verksamheten ska bedrivas enligt regelboken och att det ska vara säkert för förarna. Det finns många åkerier som gör ett fantastiskt jobb. Jag besökte ett åkeri i . Där var jag med på en YKB-utbildning. Vi hade en diskussion om vikten av att hålla hastigheter, att uppträda som goda föredömen i trafiken och så vidare. Arbetsgivaren var oerhört tydlig gentemot arbetstagarna om att prio ett i verksamheten är att följa regelverket och visa hänsyn till andra trafikanter. Om man inte gör det skadar det varumärket. Jag vill därför säga att väldigt många av de svenska åkerierna faktiskt försöker ha en bra arbetsgivarroll och en bra trafiksäkerhetspolicy. Det åkeri som jag tidigare tog upp vill jag inte kalla för arbetsgivare, utan jag vill snarare benämna det som slavdrivare. Man tvingar människor att köra långt mycket mer än vad kroppen klarar. Vid förhöret av föraren somnade föraren. Jag har själv varit med om att en förare som vi tog och som hade kört i somnade. Det går inte att ha denna typ av förare ute på vägarna. Det kan vi vara överens om. Jag vill passa på att önska talmannen, statsrådet och övriga deltagare här inne en god jul och ett gott nytt år. 72 Infrastrukturminister (S): Jag tackar för detta. Det finns en utmaning i att fortsatt pressa ned antalet skadade och döda i trafiken. Det handlar om infrastrukturens utformning, övervakningsmöjligheter och ny teknik och hur vi använder den. Geofencing och digitalisering ger ökade möjligheter, på tal om smarta färdskrivare, att faktiskt få bättre flöden i trafiken och sänkta hastigheter. Här är jag ändå optimist när det gäller möjligheterna att minska antalet skadade och döda i trafiken. Men det handlar också om arbetsmiljöansvar och arbetsgivarens ansvar. När av yrkestrafiken kör för fort är det någonting grundläggande som är fel. Jag tror att det handlar om osjyst konkurrens, stress i arbetslivet och brist på tydlighet när det gäller vilka regler som gäller. Här finns en läxa att göra också för svensk åkerinäring. Man jobbar aktivt genom Fair Transport 2.0 på ett väldigt bra sätt med att stärka både förtroendet för åkerinäringen och engagemanget hos samtliga åkare. Kan transportköpare låta detta var riktmärket vid köp av transporter kommer det att gynna de seriösa åkare – vi känner väldigt många av dem – som lägger tid och kraft på att både vara goda arbetsgivare och att investera i moderna flottor för att minska klimatpåverkan från yrkestrafiken. Jag vill avslutningsvis passa på att inte bara tacka för interpellationsdebatten utan också önska talmannen, personal och ledamöter en riktigt god jul. Jag hoppas att vi får det trivsamt och att alla tar det lugnt i trafiken, så ses vi på barrikaderna framåt januari. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2019/20:178 om förvaringen av städers privilegiebrev 73 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig om jag är beredd att vidta några åtgärder, initiativ eller diskussioner med anledning av att har tillskrivit och meddelat att de avser att återkalla de till kommunen utlånade privilegiebreven för och . För regeringen är det viktigt att vi har ett levande kulturliv i hela landet. I detta ingår att värna kulturarvets lokala förankring och inte minst att kulturföremål kan bevaras på platser de har en historisk anknytning till. Jag som kulturminister ska dock inte ingripa i ett enskilt förvaltningsärende. är regeringens expertmyndighet för arkiv. Myndighetens uppgift är både att säkerställa hanteringen av allmänna handlingar vid dagens myndigheter och att förvalta det kulturarv som äldre tiders myndighetsutövning har skapat. arbete är i stor utsträckning författningsstyrt. Men myndighetens arbete med kulturarvet gäller även de kulturpolitiska målen, bland annat målet att främja ett levande kulturarv som bevaras, används och utvecklas. Jag har förtroende för att kan göra de avvägningar som mot bakgrund av detta krävs och hoppas att och tillsammans ska kunna komma fram till en bra lösning. 74 (M): Bakgrunden till interpellationen om försök till konfiskering av och stads båda privilegiebrev är följande. utfärdade det privilegiebrev som gav stadsprivilegier. Det är inte bara det äldsta bevarade privilegiebrevet i , utan det är ett av de äldsta bevarade privilegiebreven i hela världen. utfärdade drottning stads privilegiebrev. Båda dessa unika och enastående vackra dokument har alltid rent fysiskt funnits i . Med tanke på att privilegiebrev är både det äldsta och bland de bäst bevarade är det minsta man kan säga att förvarandet har varit förstklassigt på alla sätt. Breven har regelbundet visats upp och hållits levande och relevanta för allmänhet, besökare och forskare och i övrigt varit tillgängliga på ett ärligt talat föredömligt sätt av stadsarkiv. Dokumenten är en viktig och avgörande del av vår lokala historia och vår lokala identitet och ska inte ligga och samla damm tillsammans med miljoner andra anonyma dokument i ett otillgängligt nationellt arkiv. har tillskrivit och klargjort att man ämnar beslagta och bortföra båda privilegiebreven från deras månghundraåriga, nästan tusenåriga, förvaringsplats. Man hänvisar till en intern förändring av utlåningsregler. Nuvarande har för övrigt inte bara varit förvaringsplats för dessa privilegiebrev i flera hundra, och snart tusen, år utan är ju också själva mottagaren och föremålet för dessa handlingar till att börja med. Jag kan tillägga att ägarskapet av dessa privilegiebrev inte på något sätt är utrett, så det saknas dessutom lagligt stöd för att säga att de tillhör . har i tydliga och bra formulerade skrivelser klargjort att man inte ämnar medverka till ett överlämnande så länge inte den rättsliga frågan har avgjorts. Ett antal uppenbara frågor inställer sig här, exempelvis: Vilken respekt för historien visar ambitioner och förfaringssätt? Vilken respekt för själva föremålen för dessa privilegiebrev till att börja med, det vill säga och , och vår rätt till vår egen historia visar förfaringssätt? Och vad önskar då uppnå med detta? Om man ska vara ärlig görs det uppenbarligen inte i något konstruktivt syfte. Med anledning av detta ställde jag ett antal frågor till kulturministern som gällde om hon var beredd att vidta några åtgärder för att hantera detta. Ministern konstaterar egentligen att förfaringssätt strider mot de kulturpolitiska målen om att värna kulturarvets lokala förankring. Jag citerar det ministern uttryckligen säger: ”Kulturföremål kan bevaras på platser de har en historisk anknytning till.” Hon säger också att det lokala kulturarvet ska hållas tillgängligt. Ministern slår fast att de kulturpolitiska målen ska vara styrande för verksamhet och att dessa ska följas. Men hon vill ändå inte agera när agerar tvärsemot dessa. Jag skulle vilja att kulturministern tydliggör sitt något motsägelsefulla svar. 75 Kultur- och demokratiminister (MP): Först och främst: Rent principiellt är det här ett enskilt förvaltningsärende, där jag som minister inte ska uttala mig i den enskilda frågan. Principiellt är det precis som jag sa och som även lyfter: Det är viktigt att vi har ett kulturarv som är tillgängligt och som så många som möjligt ska kunna ta del av. Detta är något som jag och vi i regeringen har jobbat med, till exempel på museiområdet. Där har vi den ganska nya museilagen som säger att vi ska klargöra att föremål ska kunna ställas till olika museers förfogande. Man ska till exempel utöka utlåningsmöjligheterna. Inom ramen för kulturarvspolitiken har också en arkivutredning jobbat. Jag fick ta emot förslagen från utredningen så sent som , och de har som syfte att öppna upp, tillgängliggöra och säkerställa allmänhetens tillgång till kulturarvet. I den här frågan är det uppenbart att det finns flera principer för hur de offentliga arkiven sköts och hur hanteringen av de handlingar som ingår i dem går till. En av dessa principer är den som jag har talat om och som är viktig: Kulturföremål kan bevaras på platser där de har en historisk anknytning. Men det finns också en annan princip om att de även ska kunna bevaras tillsammans med andra handlingar som har skapats i samma verksamhet. Det handlar alltså om värdet av att ha sammanhållande arkiv. Med detta vill jag lyfta att det finns olika principer, och vad som väger tyngst måste vara en professionell avvägning. Med detta sagt har jag förståelse för de anspråk som gör. Man har förvaltat privilegiebreven . Kommunen och dess invånare sätter stort värde på dem. Vad jag har förstått har inte heller något att anmärka på när det gäller hur kommunen har förvaltat privilegiebreven, utan såvitt jag har uppfattat saken har kommunen skött förvaltningen väl. Men återigen: har att självständigt fatta beslut i den här typen av ärenden, och jag har förtroende för att sköter den uppgiften på ett bra sätt. Jag hoppas såklart att det också ska finnas möjlighet till dialog och att komma fram till en lösning. Jag har också förstått att efter att interpellationen inlämnades har meddelat att man överväger en rättslig prövning av äganderätten för privilegiebreven. Om det finns oklarheter kan jag tycka att det är bra att detta klarläggs genom en rättslig prövning. Det är samma sak där; det vore olämpligt av mig att på något sätt uttala mig om och föregripa en sådan prövning. 76 (M): Jag vill ta upp tre saker. Det är ingen som har påstått att ministern ska gå in i det enskilda ärende som gäller just de här båda privilegiebreven. Vi vet hur ministerstyre fungerar. Det jag efterfrågar är att man gör generella förändringar när man ser att går tvärsemot den generella politik och den huvudsakliga kulturpolitik som den här regeringen har ansett sig föra. Då skulle jag uppskatta om ministern kunde öppna upp för någon form av utredning eller hantering i regleringsbrev eller övrigt när det gäller den generella frågeställningen. I och med att ministern hänvisar till den politik som regeringen har fört vad gäller museer kan jag bara konstatera att den enskilt största kulturpolitiska reformen har varit fri entré på statliga museer. Nästan alla dessa ligger i . De ca 2 300 övriga museerna i har inte fått någon fri entré. Med detta vill jag påpeka att det i kulturpolitiken finns ett ganska uppenbart fokus på men inte på den övriga delen av landet. Då är vi inne på min tredje och sista punkt. Kulturministern säger ju själv i sitt svar att det är viktigt att det lokala kulturarvet ska finnas tillgängligt lokalt och också ska kunna förvaras lokalt. Jag har lite svårt att se något kulturarv som skulle kunna vara viktigare än just privilegiebrev. Det kan inte vara så att man menar att bara för att runstenar, ruiner och övriga minnesmärken inte kan flyttas ska de förvaras lokalt, men om något möjligtvis går att dra in till en central myndighet ska det också göras. Det går precis på tvärs mot den politik som regeringen påstår sig föra. Kulturministern säger att det är viktigt att det lokala kulturarvet ska vara tillgängligt lokalt och också kunna förvaras lokalt. Då måste man kunna se att här gör precis tvärtom. Det enda man har att hänvisa till, fru talman, är interna arkiveringsrutiner. Jag konstaterar att om dessa går på tvärs mot den nationella kulturpolitiken är det någonting som är fel. Då förväntar jag mig att ministern är beredd att agera, med direktiv eller generella åtgärder, för att se till att detta helt enkelt inte blir möjligt. Jag skulle önska att ministern utvecklade sin inställning vad gäller just detta. 77 Kultur- och demokratiminister (MP): Eftersom interpellationen handlar om de här privilegiebreven ska jag inte gå in och kommentera det sa om fri-entré-reformen. Däremot vill jag verkligen betona både mitt och regeringens engagemang för att vi ska ha ett levande kulturliv i hela landet och att vi värnar kulturarvets lokala förankring. Det jag försökte lyfta fram, och jag kan göra det igen, var att det är viktigt att kulturföremål kan bevaras på platser de har en historisk anknytning till. Det finns dock andra principer som myndigheten har att ta hänsyn till, och en sådan är att arkivföremål också kan bevaras tillsammans med andra handlingar som har skapats i samma verksamhet. Avvägningen mellan de principerna är något som denna myndighet behöver göra och fatta beslut om professionellt utifrån den enskilda situationen. Där kan och ska jag inte ha några synpunkter, precis som säger. Men återigen: Jag har förståelse för i det här fallet och för att det finns starka känslor kopplade till dessa privilegiebrev. 78 (M): Det var statsrådet själv som lyfte fram museipolitiken, och det var därför jag kommenterade den. Jag köper inte argumentet att statsrådet inte ska gå in här, då det skulle vara ministerstyre. Jag kräver ju inte att man ska göra detta bara för stads och stads privilegiebrev utan att man ska hantera det som en generell åtgärd. Om ministrar inte är beredda att agera när de ser att statliga myndigheter agerar på tvärs mot den nationella kulturpolitikens eller den övriga politikens ambitioner skulle de inte kunna ägna sig åt någonting. Jag konstaterar också att statsrådet i sitt svar fokuserar på att de nationella kulturpolitiska målen gäller även . Att de då hänvisar till en intern arkiveringsrutin som upphäver de nationella kulturpolitiska målen kan faktiskt inte vara acceptabelt. När det gäller att det skulle finnas ett mervärde i att detta förvaras med andra handlingar är det ju inte så att tänker göra någonting med breven. Man tänker trycka ned dem i ett arkiv tillsammans med miljoner andra handlingar och inte förevisa dem på något sätt, om inte någon ber om det. Det kan jag tycka är dels felaktigt, dels djupt tragiskt. Jag skulle vilja avsluta med att önska både talmannen och statsrådet en god jul. En av mina jultraditioner har alltid varit att dagen före besöka stadsarkivet i och fika med de mycket drivna och kompetenta medarbetarna där. Då tittar jag också regelbundet på både stads privilegiebrev och stads privilegiebrev. Jag vill också inbjuda ministern att tillsammans med mig eller ensam göra detta vid ett annat tillfälle. Men jag efterfrågar fortfarande agerande från ministern. Tack och god jul! 79 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag vill avrunda med att lyfta fram behoven och vikten av våra arkiv som tillgängliggörare av alla de fakta, all den kunskap och all den historia som finns bevarad i arkiven runt om i hela vårt land, både de offentliga och de enskilda.