prot · H70935 · 2019-11-20 00:00:00 — De försökte övertyga kubaner att trotsa rädslan och våga sätta sin signatur på en lista, trots att det kunde innebära att man varken hade arbete eller bostad efteråt. Den kubanska demokratirörelsen bestod av dem som valt att stanna kvar på ön och arbeta för en demokratisk förändring, trots att utsikterna att lyckas såg närmast lönlösa ut. Just 2003 , när jag befann mig i , inleddes . Hela världens strålkastarljus riktades mot den amerikanska invasionen och . Snabbt som ögat passade den kubanska regimen på att arrestera hela ledningen för den kubanska demokratirörelsen. Flera av dem som jag själv skulle träffa blev gripna kort före eller kort efter våra möten. På nolltid dömdes sedan 75 ledande dissidenter i summariska rättegångar till sammanlagt 1 i fängelse. Dessa 75 personer var Liberalernas, , och Socialdemokraternas partivänner. Om hade varit ett fritt land hade samma personer besökt , och Liberala . De flesta av de 75 politiska fångarna som greps tvingades av myndigheterna att gå i exil efter att de blivit släppta. Ett tiotal personer vägrade landsflykt. De ville stanna kvar i sitt hemland och fick därför sitta ytterligare i fängelse för att sedan avtjäna resten av straffet i husarrest. En av de 75 kubanska dissidenter som greps var . Han vägrade att lämna landet efter sin frigivning och har därefter gripits av polisen otaliga gånger. I det samarbetsavtal som vi debatterar kommer flera talare att hänvisa till den så kallade människorättsdialog som ska hållas mellan och . Denna dialog hölls . Dagen före dialogen greps på . Han har hållits fängslad utan att få veta vad han anklagas för. När hans fru träffade honom var han blåslagen av misshandeln i fängelset och hade tappat många kilo i vikt. Det finns ett ord för detta. Det kallas tortyr. Den så kallade dialogen för mänskliga rättigheter är Europeiska unionens förevändning för att kunna hävda att det finns ett människorättsperspektiv i samarbetsavtalet med . Det är något som man kan hänvisa till när det förs fram kritik mot att avtalet är en kapitulation inför enpartidiktaturen i . Men denna människorättsdeklaration är ett skämt. Den har noll relevans och är en ren skymf mot den kubanska demokratirörelsen. Faktum är att den kubanska demokratirörelsen också är synnerligen kritisk mot avtalet och vill häva det, inte minst eftersom de inte själva har fått delta i arbetet med att ta fram avtalet. På det möte mellan civilsamhällesorganisationer på och EU som hölls deltog tre kubanska organisationer. Samtliga är beroende av den kubanska regimen. Inga organisationer som vill se en förändring på fick delta. Det kan tilläggas att Civil Rights Defenders och flera andra europeiska NGO:er som arbetar med Kubafrågan hade ansökt om att få vara med i dialogen, men de tilläts inte vara med. Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan Slutsatsen är väldigt tydlig: Den kubanska regeringen är helt ointresserad av en dialog mellan de kubanska och de europeiska samhällena. Den kubanska regeringen är bara intresserad av två saker: att behålla makten och att missbruka makten. Liberalerna kommer att rösta nej till samarbetsavtalet mellan och . Förklaringen är väldigt enkel: Vi tror inte att man bekämpar totalitära stater genom samarbetsavtal, särskilt inte den kubanska regimen. har varit en kommunistisk enpartistat . Landets politiska ledning har aldrig sedan byggde upp sin maktapparat varit intresserad av demokrati, och den nuvarande ledningen kommer aldrig heller att bli det. Det tydligaste exemplet på detta är den nya konstitution som antog i början av detta år. Där slås fast att det ”socialistiska system” som denna konstitution godkänner är ”oåterkalleligt”. I stycket efter kan man läsa att det kubanska är ”den främsta ledande politiska kraften i samhället och staten”. Innebörden av detta är att ska vara en enpartistat. Att kräva något annat är ett brott mot konstitutionen. Notera att denna konstitution antogs efter – inte före – att Europeiska unionens samarbetsavtal med hade klubbats och trätt i kraft. Alla ord om att samarbetsavtalet ska bidra till en förändring på är således helt tomma. De har inget värde. Det är nonsens. Den kubanska regimen har genom antagandet av den nya konstitutionen sagt precis vad de tycker om samarbetsavtalet, nämligen att de gärna ser europeiska hotellkedjor i Varadero men absolut ingen politisk förändring som skulle hota det kommunistiska maktinnehavet. Jag är inte särskilt förvånad, vill jag säga, över att Socialdemokraterna och stöder detta samarbetsavtal med . För del är det självklart eftersom partiet har gått i armkrok med enpartistyret på . Socialdemokraterna har inte heller visat någon större solidaritet med befolkningen på . Företrädare som och har satt sin prägel på tänkandet inom den svenska socialdemokratin, där utmålats som någon sorts progressiv kraft trots att landets regim är en av världens allra mest brutala. Vad som verkligen förvånar mig och många andra är däremot att Moderata samlingspartiet kan ställa sig bakom detta avtal. Hela syftet med samarbetsavtalet med är att Europeiska unionen ska lägga krav på demokratiska reformer åt sidan i utbyte mot att den kubanska marknaden öppnas upp för vissa europeiska företag. har motarbetat kommunismen. vill man i stället närma sig kommunistledarna. Det vi kommer att få se vid voteringen är faktiskt ett historiskt skifte. Det här innebär inte att har blivit kommunister. Det är inte där galoschen klämmer. Snarare handlar det om att man tycker att det är jobbigt att få skäll av socialdemokrater på UD och euroepiska hotellmagnater. har alltid stått upp mot kommunismen i . Det finns till och med ett monument på till minne av kampen för befrielse, en kamp som i huvudsakligen fördes av svensk borgerlighet. Att tona ned krav på demokrati till oigenkännlighet skulle aldrig accepteras av om det handlade om . Det var nämligen precis just detta som Socialdemokraterna och ägnade sig åt . Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan handlar det om , och då gäller uppenbarligen andra måttstockar, fru ålderspresident. Jag är väldigt oroad över vilka andra diktatoriska stater man kan tänka sig ett närmande till framöver, som har varit otänkbara för den samlade svenska borgerligheten. Avslutningsvis har haft möjligheten att stoppa detta avtal. Tyvärr tycks man försitta den möjligheten och i stället klubba detta avtal . Gladast av alla är kommunistledarna i . 50 (S): Först vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen. är en enpartistat utan fria och demokratiska val. De medborgerliga och politiska rättigheterna är fortfarande kringskurna. Efter tillträde som president inleddes en ekonomisk reformprocess. Denna har emellertid gått långsamt och har ännu inte förbättrat levnadsstandarden för majoriteten kubaner. Oliktänkande utsätts ofta för godtyckliga frihetsberövanden och trakasserier av polis och säkerhetstjänst. De flesta tryckta medier och alla etermedier är statliga. Spridandet av så kallad kontrarevolutionär information är straffbart. Medlemskap i oberoende och av staten icke godkända organisationer, fackföreningar och politiska partier är förbjudet. Det förekommer att möten och sammankomster bland oppositionella förhindras av säkerhetstjänsten. Oberoende civilsamhällesorganisationer tvingas ofta verka i juridisk limbo eftersom de inte tillåts registrera sig. Rättsväsendet är i praktiken underställt den verkställande makten, och strafflagstiftningen innehåller svepande brottsrubriceringar som ofta används för att anhålla och ibland döma oliktänkande. Då kränkningar av individers medborgerliga och politiska rättigheter i stor utsträckning sker i enlighet med landets lagstiftning förnekar staten rutinmässigt denna typ av brott och underlåter att utreda dem. Villkoren i fängelserna avseende hygien, kost och utrymme samt tillgång till mediciner är undermåliga. Dödsstraffet är inte avskaffat, men det råder de facto moratorium . är alla kubaner garanterade tillgång till utbildning och sjukvård. Medellivslängden är bland de högsta i regionen, och andelen läskunniga är . Det oberoende civilsamhället har i någon mån skapats ett större utrymme, och informationsmonopolet har brutits i och med att allmänheten har fått större tillgång till internet. Religionsfrihet och hbtq-personers rättigheter har stärkts, och lagstiftning mot diskriminering av hbtq-personer har införts. har också öppnat för möjligheten att godkänna samkönade äktenskap. arbetar av befolkningen i den privata sektorn, och antalet ensamföretagare är ca 500 000 – trots byråkratiska hinder. Vi ska inte vara naiva och ducka. och kubanerna står även fortsättningsvis inför stora utmaningar, och det krävs mycket kraft och mod för att få till ökad demokratisering, ökat välstånd, ekonomiska reformer och givetvis rättsstatsreformer för att skönja en tydlig positiv trend för kubanerna. Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan Därför är det här avtalet mellan och viktigt. Syftet med avtalet är att konsolidera redan existerande relationer med samt att skapa ett instrument som underlättar för EU att stödja reformprocesser i landet och främja europeiska värderingar och intressen. Avtalet ger möjlighet till samarbeten och dialog på en rad olika områden. Det gäller demokrati, mänskliga rättigheter, som har nämnts, god samhällsstyrning, utvecklingssamarbete, jämställdhet och handel. I avtalet betonar parterna särskilt vikten av att respektera de mänskliga rättigheterna. Det är tydligt markerat. Det gäller de grundläggande friheterna, de demokratiska principerna och rättsstatsprincipen. De ska också samarbeta och följa internationella regler i fråga om nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen. EU har under det senaste årtiondet stärkt det utrikespolitiska narrativet och blivit en väsentlig aktör i den globala sfär där tuppfäktning mellan de traditionella stormakterna är av nästan daglig karaktär, och den geopolitiska, säkerhetspolitiska och handelspolitiska agendan står under sällan skådad förändring. Därför är det viktigt att EU i verklig mening bidrar till att stärka och följa upp länder där det finns rimliga eller reella chanser till demokratiska och ekonomiska förändringar. Som sagt; vi är inte naiva, och vi ska inte ducka för utmaningarna. Men alternativet att helt avstå eller, som några vill, lägga avtalet i byrålådan är ett passivt svar till en befolknings strävan efter ökad frihet och ökat välstånd. bidrar med nuvarande president till att skapa ett negativt tryck i många länder. Det gäller till exempel att det – med EU:s försorg och även tack vare president intresse – kärnenergiavtal med , Parisavtal och närmande till ingav ett visst hopp om en lite bättre värld. Där har , nu av konservativt politiska skäl, valt att både blockera och lämna pågående avtal. Detta är en sorglig utveckling som har vridit klockan alltmer tillbaka till en kalla-kriget-världsordning, som vi alla hade hoppats var förbi sedan murens fall men som har återuppstått i en ny skepnad där drar sig ur och ökar sitt inflytande. Det är därför avtalet är viktigt. EU har utökat, och bör utöka, samtalen och dialogen med för att i alla avseenden skapa ett tryck till förändring ekonomiskt, demokratiskt och rättsstatsmässigt. Det kubanska folkets strävan efter frihet och öppenhet måste i alla lägen uppmuntras, och när den mäktiga grannen har ökat trycket på landet med sanktioner är det EU:s möjlighet, och till vissa delar skyldighet, gentemot kubaner att visa mod och tålamod samt göra uppföljningar, ställa krav på regimen och kräva att helt nödvändiga reformprocesser tar vid, beslutas och verkställs. Det är också därför avtalet är viktigt. Vi inser utmaningarna. Men att stå utanför och spana in ger inga, eller få, möjligheter till påverkan och demokratiutveckling. Att stigmatisera och isolera har inte varit en framgångsrik metod för att det kubanska folkets strävan efter frihet och ökat välstånd verkligen ska komma till stånd. Jag vill också tacka , för en konstruktiv och framåtsyftande blick och samtal om betänkandet. Återigen yrkar jag bifall till utskottets förslag. 51 (L) replik: Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan Jag har lyssnat till socialdemokraten anförande. Det är många goda ord om demokrati och den kubanska befolkningens strävan efter frihet och öppenhet. Sanningen är den att en kuban som vill leva i frihet och öppenhet har två alternativ. Det ena alternativet är att bli dissident. Då förlorar man sitt jobb. Då utsätter man sig för ständiga trakasserier av sitt grannskap, glåpord, svartlistning från sin arbetsplats, avlyssning, ständiga polisräder, förhör och så vidare. Man kanske inte får sina mediciner om man är sjuk, och så vidare. Det andra alternativet är att gå i exil. Hundratusentals kubaner har tagit sig över de hajrika vattnen i för att ta sig till friheten i . De har riskerat sina liv för att göra detta. Sedan har de stigmatiserats av vänstern runt om i världen, som har hävdat att de är terrorister fast de är flyktingar. Det är de två alternativen som finns. Notera då att ingen av de två grupperna, de som är dissidenter på , demokratirörelsen, eller de kubaner som har flytt sitt hemland och byggt ett nytt liv i något annat land, har fått vara med i processen för att ta fram samarbetsavtalet. Inte en enda gång har och de andra som stöder avtalet och de som har förhandlat fram avtalet frågat vad den kubanska demokratirörelsen tycker och vilka önskemål de har. Hur ska tillgodose att åsikterna kommer fram, om man inte ens när man förhandlar avtalet är beredd att lyssna på de kubanska demokraterna och de inte ens vid dialogen får vara med? Det går inte ihop, . 52 (S) replik: Jag delar uppfattning att läget för den kubanska befolkningen har varit otroligt kärvt, ibland helt fruktlöst och helt fruktansvärt. Läget i är sådant att de mänskliga rättigheterna fortfarande, återigen, gång efter annan, kränks och följs inte upp. Framför allt pågår många processer som håller befolkningen i schack. Jag är den förste att beklaga att civilsamhällets aktörer inte har fått delta i diskussionerna, debatterna och framtagandet av avtalet. Jag kan inte ge ett konkret svar på varför, för som säkert förstår har jag själv inte deltagit i diskussionerna eller debatterna. Dock har kommissionen medverkat. Men jag kommer självfallet att framföra synpunkten till regeringen att det är ett krav från att det så ska vara. Det är helt fundamentalt för att processen ska kunna verka i en bra och positiv förlängning att alla aktörer medverkar i samtalen. Annars blir det ingen verklig verkstad , och då kommer heller inte det kubanska folkets strävan efter frihet att kunna få ett bra fotfäste. Jag delar den uppfattningen, och jag beklagar att detta inte har skett. 53 (L) replik: På låter det som att det är ungefär som när en person har kommit till ett styrelsemöte och inte har fått se verksamhetsplanen förrän någon dag före mötet och att man beklagar detta och säger att man borde vara bättre på att skicka ut information. Det här handlar ju inte om det. Detta handlar om att den kubanska regeringen inte skulle ingå något avtal om deras kritiker på hemmaplan hade fått delta i processen. Då hade det inte blivit något avtal. Detta i sig är beviset på att den kubanska regimen är fullständigt ointresserad av att bidra till någon sorts förändring och fullständigt ointresserad av en dialog mellan de kubanska och de europeiska samhällena. Detta är ett faktum. Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan Det är lätt att komma sedan när avtalet har trätt i kraft och säga att man då ska påtala bristerna. Det hade varit klädsamt att ta upp dem redan från början. Europeiska unionen har en halv miljard invånare. Det är en enorm maktapparat. Men man har valt att kapitulera inför den kubanska regimen och inte ställa några krav. Dessutom måste jag, fru ålderspresident, notera att Socialdemokraterna vill ha mer business med ett land där fackliga rättigheter är förbjudna, där fria fackföreningar är förbjudna och där det inte råder någon yttrandefrihet. I andra länder med den typen av klimat för arbetarrörelsen tror jag att fackföreningar och Socialdemokraterna skulle vara rätt skeptiska till att ingå handelsavtal och annat. I stället skulle man verka för att arbetarnas rättigheter tryggas. Jag kan inte se framför mig hur ska kunna försäkra att de arbetare som ska bygga de hotell som europeiska kedjor ska bygga upp på får sina löner och rättigheter och inte skadas på sina arbetsplatser. Detta får också gärna svara på. 54 (S) replik: Jag noterar att har väldigt goda insikter i kontakterna med regim, eftersom han ger uttryck för och uttolkar hur regimen tänker och har tolkat avtalstexterna. Men det är en annan historia. När det gäller arbetarnas rättigheter står vi alltid bakom fackliga rättigheter, och detta vet mycket väl. Vi skulle aldrig backa för att stå upp för de fackliga rättigheterna även på . Min principiella uppfattning är att man inte ska stigmatisera eller isolera ett land. Precis som man har gjort med många andra enpartistater eller auktoritära stater är det bättre att ha ingång, tillsyn och insyn i dessa länder och ha bra, fungerande avtal för att verkligen tydliggöra hur demokratiska värderingar fungerar. Frihandel, vilket jag är säker på att står bakom, är ett fundament och en grund för att öppna upp och möjliggöra välståndsutveckling och demokratiska reformer i olika länder. Om EU skulle stå utanför detta sammanhang i samma anda som när drar sig tillbaka eller inför sanktioner mot kommer det kubanska folket bara att isoleras och stigmatiseras ännu mer. Jag beklagar uppfattningen att det är bättre att stå passivt vid sidan om och inte göra något än att försöka göra något över huvud taget. Det är där vi står . Jag kommer att framföra synpunkten att det är olyckligt att civilsamhällets aktörer inte har fått delta i processen. Detta lovar jag här och . Men det är bättre att ha avtalet än att inte ha det alls. 55 (C) replik: När jag lyssnar på låter det som att det inte skulle finnas någonting utan detta avtal, men så är inte fallet. Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan antog EU en gemensam ståndpunkt med uppdraget att uppmuntra en demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter. , när man hade verkat ett tag, fryste man relationerna utifrån att en stor grupp oppositionella hade gripits och fängslats. beslutade rådet att återuppta dialogen med , och så har man fortsatt. tecknade man detta avtal, fru ålderspresident, och i och med det verkar man, som vi har hört, ha haft MR-dialoger och andra verksamheter tillsammans. Detta är inget frihandelsavtal. Dock är det ett avtal som säger sig återspegla de principer och villkor på vilka det framtida samarbetet mellan och kommer att grundas. Dessa principer, fru ålderspresident, tolkas av i enlighet med den antagna konstitutionen, som bekräftar överhöghet, enpartistaten och det system som verkar. Allt annat är brottsligt och får till och med bekämpas med vapen, om någon gör uppror. Mot denna bakgrund frågar jag: Hur kommer det sig att Socialdemokraterna vill att arbetet för mänskliga rättigheter och demokrati ska grunda sig på enpartistatens system? Hur tror ni att ni ska kunna komma fram på den grunden, ? Lägg avtalet att vila! Rösta inte ja till det! Och se till att ta diskussionen innan man går fram och ger en present i form av ett enigt EU som bekräftar deras syn! 56 (S) replik: Om påstår att vi skulle stå bakom enpartistaten som en form för en demokratisk eller icke-demokratisk statsform är det definitivt fel. Det gör vi självfallet inte, och detta vet också. Vi om några, precis som och andra partier, skulle gärna vilja se fria och oberoende val på . Det är en självklar förutsättning för att det kubanska folket ska kunna få både demokratiska reformer och välstånd. Vad jag minns – jag kanske har fel, men jag tror att det var så – var det faktiskt alliansregeringen som påbörjade undertecknandet av avtalet 2014 vid samtalen inom EU. Det är möjligt att jag har fel i min tidsuppfattning, men jag tror att samtalen påbörjades när det var en borgerlig regering och att det var som var utrikesminister . Oavsett vilket skrev vi på det preliminära avtal som verkar och fungerar. Avtalet är absolut inte optimalt – jag köper det – för det finns fortfarande saker som ligger helt fel på . Det är en enpartistat, precis som jag sa i mitt inlägg, och de mänskliga rättigheterna kränks. Men faktum kvarstår: Ska EU stå vid sidan om och inte agera över huvud taget i dessa frågor? har infört nya sanktioner mot det kubanska folket. Det blir ett tuffare läge för dem. Jag ska inte nämna det, men jag kan i varje fall ta upp lite enkelt vad som händer i nu när sanktioner har införts och bensinpriserna går upp. har dragit sig ur kärnenergiavtalet. Det var precis samma grej där. EU står fast och försöker att agera i något slags utrikespolitisk sfär för att bromsa en utveckling i ännu mer negativ riktning. Samma sak kan hända också på om EU drar sig tillbaka och lägger avtalet i byrålådan. Då blir det ännu mer isolering och stigmatisering och mindre kontroll och möjligheter att verka för att få enpartistaten att agera för bättre reformer för det kubanska folket. 57 (C) replik: Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan När jag lyssnar till hör jag en person som uppfattar att det utan detta avtal om politisk dialog och samarbete inte finns någonting och att man då står utanför eller till och med inför sanktioner. Men varifrån kommer den bilden? Vi fortsätter naturligtvis att föra dialog, som vi har gjort under hela denna resa. Vi fortsätter att agera som vi har gjort så här långt. Det enda vi gör genom att ratificera avtalet nu är att ge en present till dem som under processen, från det att vi inledde arbetet med avtalet, har klivit tillbaka och bekräftat den kommunistiska ledningens politik i en ny konstitution, framtagen under en månad, , då den presenterades. Den har gått fram till en beslutande konstitution. Varför ska vi ge en present till kommunistregimen? Borde vi inte i stället försöka påverka och säga ”Nej, vi ratificerar inte – vi vill se att ni menar allvar när vi pratar mänskliga rättigheter”? Och det är inte en kubansk tolkning av mänskliga rättigheter som vi ska bekräfta, inte heller en kubansk tolkning av demokrati med en enpartistat. Men det är ju det avtalet gör. Det bekräftar grundvalarna på vilka avtalet vilar. Det kan jag inte förstå hur man kan önska göra 2019, fru ålderspresident. 58 (S) replik: Jag blir lite förvånad över att kallar avtalet en present. Det har föregåtts av tunga förhandlingar . Man har diskuterat, debatterat, fört fram synpunkter, lagt fram ståndpunkter och till slut enats om ett avtal. Hur kan man kalla det en present? Jag blir djupt förvånad över det sättet att uttrycka sig om ett så angeläget avtal. Jag påstår inte att världen kommer att stanna eller stå still, men det kommer kanske att bli ett halvstopp om avtalet inte ratificeras. Det kanske till och med tas bort. Vad är alternativet då? Hur ska EU formera sig efter att ha försökt få till stånd aktiviteter på genom aktiv dialog? Det här kommer inte att ske . Det kanske tar . Det kanske tar . Men har man verkligen försökt få fram ett avtal som i ordentliga ordalag ska verka för öppenhet mellan och . Då vore det väl märkligt om vi skulle ta tillbaka det, lägga det i byrålådan och låtsas som ingenting.