prot · H70946 · 2019-12-06 00:00:00 — Det är miljöpartisterna själva eller närstående organisationer som gör det. Vill man på allvar att det ska gå att bedriva lantbruk även i har staten ett ansvar att se till att det kan ske. Vill vi på allvar att man ska kunna bedriva lantbruk i , , eller kan vi inte ha en situation där det är vargattack efter vargattack efter vargattack efter vargattack. Sedan kan jag inte ens föreställa mig, eftersom jag inte är jägare själv, den känsla som skulle uppstå om min hund blev uppäten av en varg. Alla vi som har husdjur vet att ett husdjur är en livskamrat. Tänk dig då att din livskamrat blir uppäten av en varg. Alla vet och följer vad som sker. Det är inte så att människor är oinsatta i det här riksdagsbeslutet. Det var en väldigt ambitiöst framtagen rovdjursproposition där fastställde till exempel att det ska vara ett rovdjurstryck över hela , utom i de områden som statsrådet läste upp. Det är då orimligt att en tredjedel av vargpopulation eller ännu mer finns just i . Då har regeringen en skyldighet att agera. Jag tycker att Socialdemokraterna ska ta utsträckta hand. I den här frågan har vi sannolikt samsyn. Ska man kunna bo norr om , ska man kunna bo utanför våra storstäder, måste vi ha en relevant rovdjurspolitik. Det är nu rimligt att de två stora partierna sätter ned foten och säger 170 individer. Om vi vill röra oss med siffror skulle man kunna gå tillbaka och säga att man skulle kunna ha 35–45 djur i , sedan ökar man det till 100, och sedan ökar man det till 170. Man gjorde det när vi höll på med rovdjurspropositionen. Oaktat det är det nu en helt orimlig och omöjlig situation för dem som bor i och andra vargtäta områden. Regeringen har alla möjligheter att styra sina myndigheter via regleringsbrev. Något initiativ måste naturligtvis regeringen ta för att hjälpa dem som bor i de mest vargtäta områdena. Det är en helt orimlig situation för de boende utanför . 66 (M): Det är på många ställen i landet som det här är ett stort problem. Människor vågar inte låta sina barn gå till skolan själva, och rektorer vågar inte ha barnen på utflykt. Senast , tror jag det var, hade vi i södra en eller flera vargar som attackerade och hade ihjäl sju tackor och en bagge. Det handlar väldigt ofta om småföretagare som vill bedriva en verksamhet i landsbygden men som inte kan göra det. Det behövs en starkare lokal förankring vid beslut om jakt. Det behövs också att den framtida förvaltningen bättre harmoniseras med de människor och lokala näringar som påverkas av vargen. Jag kommer tillbaka till att har fattat ett beslut. Regeringen uppdrar åt en myndighet att utreda något, och den gör det. Den kommer fram till något annat, och sedan bestämmer den sig för att det är vad som gäller. Det verkar som att anser sig ha tolkningsrätt före regering och riksdag. Det tycker jag är lite märkligt, fru talman. Jag hoppas verkligen att Socialdemokraterna och ministern nu tar utsträckta hand för att komma till rätta med rovdjurspolitik. 67 (M): Som vi märker av debattens låga väcker det här känslor. Även om medierna rapporterar på ett sätt eller ett annat är det väldigt många exempel som läggs fram på bordet här, exempel från medierapporter om vargen och vad den leder till. Det är ytterligare en sak som gör att man känner att vi behöver ta ett omtag. Vi har en snöboll som rullar, och jag tror att den rullar ganska fort. Det missgynnar både landsbygdens människor och vargen. Vi har varg i . Vi har den sydligaste familjegruppen som finns i i . Vi har inte haft det särskilt långvarigt. Men jag blir fullständigt nedringd , och jag får så mycket mejl. Jag träffar de här människorna. Det är precis samma historier som jag hör som de från . Det är en oro som finns. Hur ska vi hantera det? Hur ska vi ta hand om våra betesdjur? Finns det pengar till rovdjursavvisande stängsel? Finns det möjlighet till skyddsjakt? I nästa mening tänker de: Vi vågar inte ens ansökan om skyddsjakt, eftersom det finns en hotsituation från vissa grupper så fort vi gör en ansökan. Det väcker känslor. Jag sträcker därför återigen ut handen till landsbygdsministern och hoppas att vi kan ta en sittning om det här. Landsbygdsministern säger att vi inte ska tala om siffror. Anledningen till att jag talade om en siffra är att vi genom att göra den sänkningen kommer att minska koncentrationen där den är som högst, och då kan man göra en nystart där. Den nystarten ska inte bara handla om antalet individer och vilken typ av skyddsjakt eller licensjakt vi ska använda. Det ska handla om hela det beslut som fattades genom propositionen. Det ska kontras mot det viktiga beslutet vi har tagit för landsbygden om livsmedelsstrategin. Det är först när vi får de två bitarna att prata med varandra som vi får en förvaltning som människor kan leva och verka kring. 68 (S): Tack, ministern! Jag kan konstatera att den socialdemokratiska regeringen förra mandatperioden fattade beslut som gav en snabbare, effektivare och mer likvärdig beslutsprocess. Det har vi också sett resultat av i de inventeringar som genomförs . Det senaste inventeringsresultatet /19 visar att det fanns 300 vargar i . Det är att jämföra med 305 vargar 2017/18, 355 vargar 2016/17 och 415 vargar /16. Alltså har antalet vargar minskat efter att den socialdemokratiska regeringen tagit tag i det på allvar. Ingen tjänar på en infekterad vargdebatt. Det är bättre att försöka minska konflikterna kring alla rovdjur och få till en fortsatt hållbar licensjakt på rovdjur och också snabba skyddsjaktsbeslut som håller för domstolsprövningar. Att skyddsjaktsbeslut dessutom fattas regionalt är oerhört viktigt. Det ska vara nära dem som är berörda och känner sin egen bygd och dess förutsättningar. Det handlar inte heller bara om antalet vargar utan framför allt om åtgärder. Vi måste fortsätta med åtgärder som gör skillnad och har betydelse som vi har ordning och reda i den svenska rovdjursförvaltningen. 69 Statsrådet (S): Det här är en fråga som berör. Det finns all anledning för alla människor som är seriöst intresserade av frågan att följa den och diskutera den i konstruktiv anda. Jag talar givetvis gärna med och andra som har konstruktiva tankar och idéer om hur man skapar större legitimitet och lever upp till det som vi gemensamt någonstans ändå vill. Det handlar om att vi ska ha en ordnad rovdjursförvaltning med respekt för de olika storheter som ska balanseras mot varandra i detta. Givet att alla debattörerna i interpellationsdebatten i någon mening är på samma sida i debatten och beskriver en problembild vill jag ändå nyansera bilden lite grann. Det är ohyggligt viktigt att vi eftersträvar att ge en så korrekt och sammanfattande bild som det bara är möjligt. Här kommer en del påståenden som inte är möjliga i debatten. Exempelvis är det självklart så att regeringen styr sina myndigheter. Det är inte tu tal om det. Men är också medlem i Europeiska unionen. Vi styr inte över direktiv som är fattade inom den ramen, utan vi har förbundit oss att leva upp till det. Ett sådant väldigt tydligt direktiv som finns är art- och habitatdirektivet som har ett strikt skyddande ingångsvärde för rovdjur. Det kan inte vi välja om vi vill uppfylla eller inte uppfylla, utan vi måste leverera enligt detta. redogjorde förtjänstfullt för det som jag hade skrivit upp och egentligen hade tänkt ta i debatten, nämligen hur utvecklingen ser ut. Det låter i debatten som att det finns ett skenande problem, alltså någonting som har blivit värre och värre och som kan skyllas på att finns med i regeringen och har drivit på. Det var inte ens underförstått, utan tydligt uttalat av interpellanten. Verkligheten är att har antalet vargar minskat från 415 till 300 vid den sista mätningen. Vi har inte fått slutavräkning , men det finns indikationer på att det möjligen har minskat ytterligare. påstås det att man inte kan ha licensjakt. Vi har licensjakt i ; det är fullt möjligt, och det medges när man gör bedömningen att det kan ske utan att skada gynnsam bevarandestatus. Senast vi hade licensjakt var 2018. Då beviljades licensjakt för 22 vargar i de län som hade störst problem. Till detta har vi skyddsjakt. kan jag konstatera att 13 vargar har fällts med anledning av att det har beviljats skyddsjakt. Om man tittar på utvecklingen av licensjakt – återigen kopplat till att andra regeringar eller andra konstellationer skulle ha gjort det här bättre än den nuvarande regeringen med dess samarbetspartner – kan jag konstatera att har 88 vargar fällts med anledning av licensjakt. Den sista mandatperiod som det parti som och representerar satt i regeringen var motsvarande siffra 47. Någonstans handlar det om att alla partier när man väl sitter i regeringsställning har att förhålla sig till det som är fakta på bordet. 70 (M): Det finns lika lite varg på som det finns miljöpartister norr om . Det är klart att verkligheten slår landsbygdsministerns retorik, som jag skulle vilja påstå att det är. tjänsteman sa på ett möte i i går klart och tydligt: Det finns uppemot 90 individer varg i . Nio noll, 90, och detta i ett av de 21 länen! Jag har själv varit med och antagit propositionen i , som har sagt att det ska finnas en spridning över hela landet. Man kan inte ens med den bästa välvilja i världen säga att 90 individer av 270 eller 300 som befinner sig i skulle vara god spridning över hela landet. Jag skulle önska att jag fick ett klart och tydligt besked från landsbygdsministern när det gäller följande. För det första: Det är inte acceptabelt att det finns så många djur koncentrerat på samma yta. För det andra: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta? Precis som min kollega säger här är det så att om människor känner en stor uppgivenhet inför att vi inte har en rovdjurspolitik som fungerar finns det risk för att vargen kommer att försvinna på andra sätt. Det är en utveckling som ingen över huvud taget vill se. Jag är ingen hundägare, och jag är ingen jägare, utan jag förhåller mig strikt till hur människor upplever situationen. Det gäller till exempel när man träffar en förskola i där personalen berättar att de inte törs släppa ut barnen på gården. Det är deras verklighet. Det handlar om hur de upplever situationen. Det är naturligtvis inte något problem att medierna skriver om det, utan problemet är att statsmakten och regeringen inte agerar för att lösa situationen för alla dem som bor utanför . Jag tycker verkligen att ministern borde ta den utsträckta handen från . 71 Statsrådet (S): Det blir lite problematiskt att ha en konstruktiv debatt. Jag rabblar upp hur den faktiska utvecklingen ser ut och talar om hur någonting är: att vargantalet faktiskt har minskat och att både skyddsjakten och licensjakten har ökat. Jag säger också att det har fattats beslut om skyndsamhetskrav som har inneburit att man inte får de långa överklagandeprocesserna och att man har samlat överklagandena till en domstol för att fatta mer rättssäkra beslut. Då blir svaret: Problemet är inte verkligheten utan retoriken! Jag vet inte; det är knappt lönt att ens bemöta något sådant. Bortsett från det: Jag är seriöst kopplad till att det är ohyggligt viktigt att man på alla politikområden, så också detta, har en legitimitet för att saker och ting fungerar. Det blir extra viktigt i alla frågor som är starkt känslomässigt styrda, och jag skulle vilja påstå att det här är ett typiskt politikområde som rymmer väldigt många starka känslor. Därför kommer jag gärna, trots den något raljanta tonen från i interpellationsdebatten, att tala med om hur vi bygger legitimitet i de här frågorna inom ramen för det som är givet, att vi exempelvis är styrda av EU-direktiv. Här finns frågor där jag kan se att vi behöver utveckla det hela och ta nya steg. Det har vi inte pratat om i debatten så här långt, men det kan exempelvis handla om inventeringsmetodiken. Det är ibland ifrågasatt om den är tillräckligt bra och vetenskapligt grundad. Man skulle kunna driva den i riktning där man exempelvis använder DNA. Som ni märker finns det absolut frågor att tala om, men min talartid här räcker inte till. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2019/20:139 om utfasning av burar inom äggindustrin 72 Statsrådet (S): har frågat mig om jag avser att agera för att fasa ut burarna från den svenska äggindustrin och se till att burarna inte återintroduceras. har varit ett föregångsland i arbetet med att förbättra inhysningen för värphöns. förbjöds traditionella burar, så kallade oinredda burar, i . har det funnits ett krav på att alla höns ska hållas i inhysningssystem som erbjuder rede, sittpinne och sandbad. var det första landet inom EU som fullt ut genomförde omställningen till mer djurvänliga inhysningssystem för värphöns. Det skulle dröja till 2012 innan resten av EU följde efter och också förbjöd oinredda burar. Välfärden för värphöns är en aktuell fråga på EU-nivå, inte minst sedan tillsammans med , , och bidrog till att 2017 inrättade EU-plattformen för djurskydd. Samarbetsländerna har även bidragit till att det inom ramen för plattformen pågår arbete med att förbättra välfärden för unghöns, ett område där det saknas gemensam lagstiftning. Enligt kravet i djurskyddsförordningen ska värphöns alltid ges möjlighet att uppfylla sina behov av att värpa i rede, sitta upphöjt och sandbada oavsett inhysningssystem. Detta ligger väl i linje med bestämmelsen i den nya djurskyddslagen om att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas samt att de kan utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande. De flesta värphöns hålls i frigående system, och denna andel har ökat . Jag har mot bakgrund av detta inte för avsikt att vidta några särskilda åtgärder i frågan. 73 (V): Tack, ministern, för svaret! fick som bekant en ny djurskyddslag. I den lagen blev det tydligare skrivningar som bland annat handlar om att djur ska ha möjlighet att utföra sitt naturliga beteende, som är en viktig del av deras välbefinnande. Det klargörs också tydligt att djur ska ha rätt att röra sig obehindrat. Lagen beskrevs av regeringen när den kom som en helt ny, uppdaterad och modern djurskyddslagstiftning där avsikten klart var att stärka respekten för djur och att säkerställa en god djurvälfärd. Det fanns ljus och ett visst hopp om förändring efter lagens antagande, men mycket lite har skett . I sitter fortfarande omkring 800 000 hönor instängda i små burar inom den svenska äggindustrin. Rätten för dem att utföra sitt naturliga beteende lyser med sin frånvaro. I dessa burar kan hönorna inte sträcka ut sina vingar. De kan inte lägga sig ned utan att röra vid varandra eller burarnas väggar. Det är trånga burar som inte kan anses vara förenliga med den ambition som finns i djurskyddslagstiftningen om att djur ska ha möjlighet att utöva sitt naturliga beteende. Frågan om höns i bur är på inget sätt en ny fråga. blev lovad ett burförbud av dåvarande statsministern , ett löfte som han tyvärr inte höll. Då var argumentet att det saknades fullgoda alternativ till burarna inom den storskaliga äggindustrin. Mycket har dock som bekant skett . är frigående system det absolut vanligaste bland svenska äggproducenter. Det är tack vare oss konsumenter, som aktivt visat att vi vill ha ägg från frigående höns, och företagens aktiva arbete att erbjuda oss just detta. Trots de stora förändringar som gjorts hålls fortfarande av hönorna i bur. Eftersom de äggen är svårsålda direkt till konsument används de i blandprodukter och färdigmat som säljs i matvarubutikerna, där vi som konsumenter omöjligt kan veta om äggen kommer från frigående höns eller inte. Därför behövs politiska beslut som säkerställer att samtliga hönor inom den svenska äggindustrin har de rättigheter som djurskyddslagen kräver. Det behövs ett beslut om att fasa ut burarna från den svenska äggproduktionen. Frågan kan inte längre ligga enbart på konsumenternas axlar. Enligt en Novusundersökning som gjordes vill nio av tio svenskar att burarna inom äggindustrin fasas ut. Flera länder har redan fattat beslut om detta, däribland , och , liksom flera delstater i . I vill vi gärna slå oss för bröstet som det främsta landet när det kommer till starkt djurskydd, men på flera områden har vi halkat efter. Enligt djurskyddslagen är det upp till regeringen att säkerställa att djur hålls på ett sätt som bland annat främjar deras välfärd. Om så krävs har regeringen rätt att bestämma att en viss form av djurhållning ska vara förbjuden och meddela det i djurskyddsförordningen. När det kommer till hönsen finns det inget tvivel om att den standard de har inte lever upp till kraven. Att kunna sträcka ut vingarna borde vara varje hönas rätt. Ändå har regeringen inte agerat i frågan eller svarat upp mot folkets vilja att förändra. Därför ställde jag frågan till statsrådet om regeringen tänker agera. Det är tråkigt att höra att så inte är fallet. 74 (M): När man ändå är här kan man väl passa på att hoppa med i lite debatter. Det är ju roligt. Jag vill faktiskt börja med att ge landsbygdsministern beröm i frågan. Jag tycker att detta är ett klokt ställningstagande från regeringen. Det här är en ganska svår fråga. Vi är ju väldigt noga med att ha strikta djurskyddsregler och miljöregler i , men frågan om burhöns är inte så himla lätt. Jag förstår precis tankar och resonemang, absolut, men de måste också vägas mot annat. Jag har själv jobbat en hel del i fjäderfäproduktionen i min ungdom, både i frigående system och i bursystem. Man må tycka vad man vill om burarna, men faktum är att de höns som bor i bur i regel är de som har bäst produktion. De är friskast, de lever och de har en hög produktion lite längre. Dessa hönor mår alltså inte så himla dåligt som många vill göra gällande – vi talar då om inredda burar. Det gör frågan ännu svårare. Denna produktion blir dessutom billigare än den frigående produktionen, mycket tack vare att man har en lite högre produktion. Industrin vill ju ha billigare ägg, och alternativet för industrin blir att importera mer ägg. Det tycker jag vore olyckligt, för den produktionen blir alltid sämre för miljö och djurskydd. Det vet vi sedan gammalt. Därför tycker jag att detta är en svår fråga. Handeln har i mångt och mycket tagit ställning för om man vill ha burhöns eller frigående höns. Konsumtionsäggen kommer väl i princip bara från frigående höns, men industrin vill som sagt fortfarande ha de här lite billigare äggen. Jag tror att detta i sinom tid säkert kommer att lösa sig självt. Men de burlevande hönsen i har det som sagt ganska bra. Därför tycker jag att det är ett riktigt ställningstagande som regeringen gör. Det är ju också en viktig del i livsmedelsstrategin att vi kan behålla vår produktion i , en produktion som är ganska bra och som gynnar 800 000 höns och ett antal uppfödare. Jag tror som sagt att landsbygdsministern landar klokt i detta. Det är ett bra steg i livsmedelsstrategin. Jag tror också att handeln kommer att ta hand om problemet och komma med en bättre lösning efter hand, och under den tiden är det viktigt att vi håller lönsamheten i svenskt jordbruk. När jag ändå står här vill jag ställa en fråga till landsbygdsministern. När vi tog bort de icke inredda burarna exporterade vi ju många av dessa, och sedan köpte vi tillbaka ägg till från sådant som var förbjudet i . Tror landsbygdsministern att det finns en risk, om vi nu skulle förbjuda detta, att det blir lika tokigt en gång till? 75 Statsrådet (S): Tack så mycket för frågan, ! Initialt vill jag säga att har och ska ha världens bästa djurvälfärd. Jag hävdar att den lagstiftning som kom på plats bidrar till att vi stärker den. Den blir mer modern, och det går i rätt riktning. är jag ingen förespråkare för att lagreglera någonting om det finns andra incitament som fungerar lika bra eller bättre. Tittar man på utvecklingen i ser man att vi då hade av hönsbeståndet i inredd bur. , alltså , var siffran nere på . ser siffran ut att bli . Det innebär att vi har en utveckling i ganska snabb takt, utan förbud på plats, i riktning mot det som jag upplever att strävar mot. Det tycker jag är bra. Det finns säkert flera skäl till att denna utveckling sker. Ett sådant är konsumentmakten, som själv tog upp i sin interpellation. Det syns tydligt framför allt på att de konsumtionsägg du köper nästan uteslutande är från frigående höns, eftersom det är det som kunderna efterfrågar. Kunskapsspridning, märkning som innebär att konsumenter kan göra medvetna val och konsumenternas betalningsvilja för att köpa någonting som är producerat på ett sjyst sätt är verkningsfullt i . Det påverkar väldigt uppenbart marknaden och hur vi producerar. Den sista fasta siffra jag har i min tabell är 2018-siffran. Jämför man den med EU kan man konstatera att av hönsen i EU finns och vistas i inredd bur, att jämföra i . Det är alltså kanske inte så jättekonstigt att det finns vissa länder som behöver ta till lagstiftning för att flytta sina processer och där det är lite mer angeläget. Vilken typ av verktyg man använder för att uppnå en utveckling och en inriktning som man önskar är ju ett vägval som politiken gör. Interpellanten nämnde som ett exempel, och finns med i mina papper. Där har man jobbat med lagstiftningskrav med en övergångsperiod . Det innebär att vi , med samma utveckling som vi haft i så här långt, har fasat ut detta snabbare utan lagstiftning än vad man bedömer att man kan göra i . I har man också jobbat med lagstiftning och hade en utfasningsperiod . Det finns alltså ingenting som egentligen verifierar att det med hjälp av lagstiftning skulle vara snabbare, enklare eller effektivare att se till att vi inte har några i bur i jämfört med de incitament som vi redan har på plats. Därför är svaret att så länge vi har den utvecklingen ser jag inget behov av att lagstifta på detta område. 76 (V): Tack, statsrådet, för svaret! Jag kan inte säga att jag är förvånad, men det är ändå tråkigt att höra att Socialdemokraterna som parti har övergett den ambition som ni angav i valrörelsen . I en enkät från Djurens Rätt sa ni då: Vi arbetar först och främst för att alla djur ska hållas lösgående. Vi bedömer sammantaget att de stora fördelarna med lösgående system, med möjlighet till utevistelse, är rätt väg att gå framför allt när det gäller att öka djurens möjlighet till naturligt beteende. Utifrån ministerns svar kan jag inte förstå det på annat sätt än att detta är en prioriterad ambition. Och jag har mycket svårt att se att det skulle vara ert samarbetsparti i regeringen som håller er tillbaka. I sitt svar säger ministern att hönorna ges möjlighet att uppfylla sina naturliga behov som att värpa i rede, att sitta upphöjt och att sandbada tillsammans med tillräcklig rörelsefrihet, som jag förstår det. Och därför ska dagens bursystem anses leva upp till djurskyddslagstiftningen. delar inte på något sätt den uppfattningen. Vi kan ta oss igenom de olika delarna. Men låt oss först konstatera att hönorna i äggindustrin härstammar från djungelhönsen i . De är fortfarande samma art och har kvar den starka motivationen att sitta högt upp för att undvika rovdjur, att välja ett passande rede, att sandbada för att rengöra fjädrarna och att sprätta och picka på marken mer än hälften av sin vakna tid för att må bra. Inget av det kan de göra på ett tillfredsställande sätt med dagens system. För det första: Ges hönorna som hålls i bur tillräcklig rörelsefrihet? Ministern säger ja. Men om vi utgår från det faktum att varje höna ges mindre än ett A4-ark av eget utrymme i burarna är det onekligen svårt att svara ja på den frågan. Inför den nya djurskyddslagen påpekades i lagrådsremissen att djuren ska kunna lägga sig ned, resa på sig, vända sig, klia sig och putsa sin päls eller fjäderdräkt. Men enligt är det fortfarande tillåtet med mindre yta än vad som skulle krävas för att hönorna ska kunna ligga ned och rengöra sin fjäderdräkt. Deras utrymmen är närmare bestämt nära på hälften så stora som de skulle behöva vara i det avseendet.