prot · H70943 · 2019-12-03 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollen för justerades. § 2 Anmälan om återtagande av plats i att (S) återtagit sin plats i , varigenom uppdraget som ersättare upphört för (S) och att (S) återtagit sin plats i , varigenom uppdraget som ersättare upphört för (S). § 3 Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2019/20:158 Interpellation 2019/20:158 Regeringens tillåtlighetsprövning av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Statsrådet har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av redan inbokade engagemang. § 4 Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2019/20:3436 till § 5 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2019/20:KU1 Utgiftsområde 1 2019/20:FiU19 Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om värdepapperisering 2019/20:SkU1 Utgiftsområde 3 Skatt, tull och exekution 2019/20:SkU11 Anstånd med kupongskatt i vissa fall 2019/20:SkU12 Skatt på avfallsförbränning 2019/20:SkU15 Sänkt skatt på drivmedel Sammansatta utrikes- och försvarsutskottets betänkanden 2019/20:UFöU1 Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats Resolute Support Mission i 2019/20:UFöU3 Svenskt deltagande i stabiliseringsinsats i 2019/20:UU1 Utgiftsområde 5 Internationell samverkan 2019/20:CU1 Utgiftsområde 18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande samt konsumentpolitik § 6 Svar på interpellation 2019/20:88 om en huvudman för personer med samsjuklighet, beroendesjukdom och psykisk ohälsa 1 Socialminister (S): har frågat mig om vilka åtgärder regeringen har vidtagit sedan fattade beslutet att ansvaret för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom bör samlas hos en huvudman. har också frågat mig om jag delar oro över att många personer hamnar i ett omöjligt mellanläge när ingen instans känner ett övergripande ansvar. Tillkännagivandet om att se över hur ansvaret för vård vid samsjuklighet i form av psykisk ohälsa i kombination med beroendesjukdom kan samlas hos en huvudman bereds inom . Jag kommer att återkomma i denna fråga så snart det är möjligt. Frågan om samsjuklighet är inte ny för regeringen. Det är en fråga som regeringen prioriterar högt. Regeringen gav i uppdrag att kartlägga förekomsten av samsjuklighet i form av psykisk ohälsa och beroendeproblematik. ska även analysera hur samverkan mellan olika verksamheter fungerar och hur denna påverkar förutsättningarna för en god vård och omsorg. Myndigheten ska, om de ser sådana behov, lämna förslag på hur vården och omsorgen kan förbättras genom samverkan. Redovisningen blir ett viktigt underlag i arbetet med att förbättra situationen för personer med samsjuklighet. För att stärka insatser inom området psykisk hälsa har regeringen ingått en överenskommelse med Kommuner och Landsting och avsatt 2019, varav tillförs kommuner och regioner på länsnivå för att förbättra samverkan för personer som har behov av insatser från flera huvudmän, till exempel personer med samsjuklighet. Hela överenskommelsen syftar till att stimulera utvecklingen, och summan motsvarar en ökning med jämfört med . Jag har också tagit initiativ till och startat ett omfattande arbete med att ta fram en förnyad strategi för alkohol‑, narkotika‑, dopnings- och tobakspolitiken. Strategin kommer att börja gälla 2021. Personer med samsjuklighet i form av psykisk ohälsa och missbruk och beroende är en särskilt utsatt grupp. Jag har följt bland annat Uppdrag gransknings reportage om och delar oron över att personer inte får den vård och omsorg de har behov av. Det finns en hel del kunskap om att personer med samsjuklighet har en ökad risk för sämre sjukdomsutveckling och följsamhet till behandling. I nationella riktlinjer slås fast att det därför är viktigt att samsjuklighet uppmärksammas och att personer med samsjuklighet får hjälp med båda tillstånden . För att stärka förutsättningarna för samverkan mellan landsting och kommuner infördes bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen om skyldighet att ingå avtal om samarbete. Syftet är en tydligare ansvarsfördelning, en bättre samverkan och ett helhetsperspektiv utifrån brukarens behov. Huvudmännen gavs relativt stort utrymme att gemensamt avgöra hur ansvarsfördelningen ska utformas och hur innehållet i överenskommelserna ska specificeras. Problem uppstår när ingen tar helhets- eller huvudansvaret, vilket kan gälla både mellan huvudmän och inom huvudmannen. Jag vill därför poängtera vikten av att huvudmännen tar sitt gemensamma ansvar att ge individen den vård och det stöd den behöver. Regeringen gör nu stora satsningar för att förbättra människors psykiska hälsa. Dessa satsningar ger kommunerna och regionerna möjligheter att utveckla vård och stöd till personer med samsjuklighet. 2 (KD): Ministerns svar är vältaligt och välformulerat. Så här i kan man säga att det nästan är inslaget som ett fint paket. Man kan nästan ana glittret och de krusade snörena och förväntningarna från mottagaren när paketet ska öppnas. Man knyter upp snörena. Papperet tas försiktigt av. Och så lyfter man på locket. Det är nästan svårt att ta in. Paketet är tomt! Det enda man kan ana i botten är ett löfte om att det nästa gång kanske finns innehåll i paketet. Det duger inte. Det här är inte vilken fråga som helst. Samsjukliga hör till de mest utsatta och sårbara i vårt samhälle. De ska ha all hjälp och allt stöd. Ingen som såg reportaget om hur bollades mellan sjukvård och socialtjänst kan ha missat att något i systemet är riktigt fel. Det är omänskligt att redan utsatta ska utsättas för detta bollande. Och inte nog med att de bollas mellan sjukvård och socialtjänst – ofta måste en tredje myndighet, polisen, lägga stora resurser på att transportera personerna mellan psykakut, härbärge och socialförvaltning. Vi vet alla att polisens resurser är begränsade. Ändå läggs det tusentals timmar på dessa transporter, som skulle kunna undvikas om någon tog hela ansvaret för den samsjuklige. För mig är detta utan tvekan skäl nog att med största skyndsamhet utreda hur den framtida ansvarsbilden ska se ut. På detta är ministerns svar att bereder tillkännagivandet och att hon avser att återkomma så snart det är möjligt. I mina öron låter det inte som att vare sig ministern eller prioriterar frågan. Min undran till ministern blir: När kan förvänta sig att ”så snart det är möjligt” ska inträffa? 3 Socialminister (S): Frågan om samsjuklighet handlar inte om vare sig glitter eller krusade snören. Jag har inte på något sätt någon förhoppning om att någon ska uppfatta det så. Däremot är detta, vilket jag tror att är väl medveten om, en väldigt komplicerad fråga som utan någon form av utredning blir svår att ändra på, eftersom den inbegriper samtliga huvudmän, regioner och kommuner. Tillkännagivandet från kom så sent som . Ganska har förflutit. Jag tror att många som lyssnar på diskussionen tycker att ”utredning”, ”beredning” och ”regeringen återkommer” låter som att man inte gör någonting. Men jag tror att , som har erfarenhet från , vet att det tar tid att bereda ett omfattande uppdrag. Vi återkommer – jag kan inte säga mer än så. Inte förrän bläcket har torkat och vi har fattat ett beslut kan jag tala om vad det kommer att innehålla. Men jag kan säga så mycket som att vi inte på något sätt går och väntar och tycker att vi har gott om tid på oss. Tvärtom arbetar vi intensivt med frågan. Jag vill också säga att resurserna till hälso- och sjukvården inte är oväsentliga. Resurser till och förebyggande arbete för att unga människor inte ska fastna i missbruk är också väsentliga och viktiga. Man ska inte göra detta till ”enbart” en fråga om huvudmän, utan det handlar också om hur man arbetar. Det finns ingen som arbetar inom socialtjänst, psykiatri eller hälso- och sjukvård som kan säga: Det är inte min fråga – låt någon annan ta hand om denna patient! Man har en skyldighet att samarbeta och samverka. Som svensk hälso- och sjukvård ser ut, med höga ambitioner och oerhört mycket spetskompetens, kommer det nästan oavsett huvudman att krävas samverkan mellan olika parter. Det räcker inte bara att kommun och region klarar av att samverka eller att en av huvudmännen kanske skulle få helhetsansvaret. Det gäller även samverkan inom huvudmannen, och jag tänker framför allt inom regionen. Det var något vi kunde se när det gällde i . Det var också ett bollande inom ramen för den huvudmannen, hela Region i stort. Oavsett när vi kommer fram till frågan om huvudmannaskapet måste man se att den här målgruppen kräver samarbete och samverkan. Jag vill också lägga till en del som inte fanns i svaret, som jag tänker att säkert känner till men som jag ändå vill passa på att nämna. har fått i uppdrag att bedriva en försöksverksamhet på ett antal ställen i landet, där kommuner och regioner tillsammans, inom ramen för Sis, helt enkelt ser till att bedriva en verksamhet där man för de människor som har både ett missbruk och en psykiatrisk diagnos har båda de kompetenserna under samma tak. Så är det sällan . Vi skulle kunna säga att vi gör detta över hela linjen. Men vi börjar med några ställen. Det finns ingen anledning att vänta om det visar sig ha goda resultat. Då kan vi växla upp det arbetet, och fler kan bedriva den verksamheten. Jag tror att det är oerhört viktigt. Men i väntan på utredningar och att man har sett över frågan om huvudmannaskap måste var och en inom socialtjänst och hälso- och sjukvård ta sitt ansvar och samarbeta. 4 (KD): Jag kan utifrån ministerns svar förstå att resurser är hårt ansträngda. Möjligtvis beror det på att de används för att utreda en massa andra saker, som borttagande av värnskatt, införande av familjevecka och friår med mera. Det är reformer som ganska få efterfrågar och ännu färre kommer att få ta del av. Jag inser också att det lätt blir så att de 73 punkterna i samarbetsformen prioriteras i regeringsarbetet. Men det här handlar om att lösa riktiga problem för utsatta människor, och då duger det inte att det tar . är det väldigt svårt att förstå senfärdigheten. Jag har ägnat en hel del tid åt att läsa som kom , Kartläggning av samsjuklighet i form av psykisk ohälsa och beroendeproblematik. Jag utgår från att ministern också har gjort det. Det är i långa stycken en intressant och bildande läsning där man går igenom dagens situation, komplexiteten, svårigheterna med mera. Det som är slående när man läser rapporten är att det gång på gång poängteras att det svåra problemet är att den samsjuklige hanteras av två huvudmän. landar resonemangen i att det är juridiska, administrativa, organisatoriska och ekonomiska problem hos de två huvudmännen som förhindrar att den enskilde får adekvat hjälp i sin situation. Detta har professionen, de samsjukliga själva, intresseorganisationer och anhöriga konstaterat . Likaså riksdag insåg detta enhälligt . är det bara att hoppas att regeringen inser samma sak som alla vi andra har insett. Kan vi ändå hoppas på att regeringen och dess stödpartier åtminstone så fort som möjligt vågar erkänna att det är dags att ändra organisation? 5 Socialminister (S): Det är riktigt att regeringen har många frågor på sitt bord. Jag skulle kunna nämna några stycken. Det är till exempel en stor primärvårdsreform som tar väldigt mycket tid och kraft. Jag är alldeles övertygad om att den är nödvändig för att hela den svenska sjukvården ska fungera bättre och för att den nära vården verkligen ska vara både nära och tillgänglig och arbeta förebyggande. Cancerstrategi är också ett arbete som tar mycket tid. Det är inte så att de goda resultaten och den ökade överlevnaden för barn som får cancer, men också vid många av våra andra cancerformer, kommer av sig själva. Det handlar om resurser, styrning och samverkan. Det handlar också om fast omsorgskontakt för att äldreomsorgen ska fungera bättre och för den som är i behov av både äldreomsorg och hemtjänst och också har många vårdkontakter. Det handlar om att vidta mått och steg för att ta bort den pensionärsskatt som parti varit med och infört i det här landet och tagit ytterligare ett steg med i budgeten , med ett sjätte jobbskatteavdrag. Det var prioriterat att använda 20 miljarder till att sänka skatten. har vi ytterligare att ta tag i när det gäller att se till att pensionärer har samma skatt som dem som arbetar. En ny vårdform för psykisk ohälsa känns väldigt relevant. Det finns många sammanhang där frågan ställs: Hur arbetar vi för att förebygga och tidigt komma in när det gäller psykisk ohälsa? Detta är bara några exempel som man kan nämna. Jag skulle kunna komplettera med 34-punktsprogrammet, som regeringen också arbetar med. Dessvärre stannade inte kvar i de samtalen. Det handlar om att bryta den gängkriminalitet som förekommer men också om förebyggande insatser, där bedriver ett stort och intensivt arbete. Jag kan som ett svar i det här inlägget säga att skulle kunna ha lite dialog med sina partivänner i regioner och kommuner. De har ett ansvar för att samverkan fungerar. Regeringen gör vad den kan på nationell nivå. Vi håller på att arbeta med det tillkännagivande som kom från så sent som . Vi har gett ett uppdrag till . Det kom tillbaka . En hel del av de förslag som ligger där vill vi naturligtvis ta vara på och kunna lägga in i ett kommande förslag. Mycket händer, men verkligheten kan förändras även utan en lagändring. Det kan till exempel ske genom politisk vilja ute i kommuner och regioner. 6 (KD): Det är inte för min skull, inte heller för skull och inte ens för eller regeringens skull som jag driver och har drivit frågan om en gemensam huvudman vid samsjuklighet för beroendesjuka med psykisk ohälsa. Vi här kan vänta både , och kanske till. Jag gör det för och övriga minst 30 000 samsjukliga. Det är alla de som i går, och måste ha hjälp . De bollas mellan olika huvudmän utan att få adekvat hjälp. För att vara uppriktig: De har i motsats till oss inte tid att vänta. De behöver hjälp . De behövde egentligen hjälp i går. Sedan håller jag med ministern om att vi naturligtvis ska arbeta allt vad vi kan med SIP och allt vad det nu kan heta. Men vi ser, och det säger också utredning, att det inte räcker. Vi har försökt och försökt, men det fungerar inte tillräckligt bra. Det krävs att vi gör en utredning om huvudmannaskap och gör en ordentlig genomlysning, Jag hoppas att vi ändå med gemensamma krafter ska nå dit så fort som möjligt. Till slut får jag ändå tacka ministern för ett fint inslaget svar. 7 Socialminister (S): Man kan ha många olika toner i en interpellationsdebatt. Det gäller särskilt i en fråga där samsynen är väldigt stor. Jag hade nog förväntat mig en viss förståelse för att många olika insatser kan göras. Kanske vi kan ha en diskussion om förslag, rapport, slutsatser och utvärdering som kom . Vi kan väl återkomma till det. Det initiativet togs innan tillkännagivande gjordes. Det handlar inte om att någon tycker att man vill vänta. Jag kan understryka att jag ytterst sällan, om ens någonsin, gör saker för min egen eller för regeringens skull. I min roll som socialminister möter jag många människor, grupper, organisationer och företrädare som verkligen behöver samhällets stöd. Det är själva grundfundamentet till den välfärd som vi har i det här landet, skälet till att vi alla betalar skatt efter förmåga och får efter behov. Detta driver mig , och ingenting annat. Jag tänker att vi ska titta på det har rapporterat om. När vi bereder frågan om huvudmannaskap i vet jag att vet vad det betyder. Kanske är det tydligt om jag säger till alla som lyssnar att vi förbereder för att kunna göra en sådan utredning. Det är klart att vi svarar på de tillkännagivanden som har. Dessutom var det en fråga som fanns på dagordningen redan innan. Det är positivt att vi har en samsyn. Jag vill avslutningsvis understryka att i väntan på att utredningen tillsätts, arbetar och också kommer med resultat är det viktigt att alla som har ett ansvar enligt lag inte struntar i det ansvaret. Har man ett ansvar enligt lag gäller det. Då gäller det alla som är ansvariga i kommuner och regioner, och jag tänker att vi ska göra allt vad vi kan för att påverka alla dem som arbetar med och ansvarar för denna verksamhet. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 7 Svar på interpellation 2019/20:125 om habiliteringsersättning i alla kommuner 8 Socialminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de fyra kommunerna ska införa habiliteringsersättning samt hur långt lagstiftningsprocessen har kommit för att göra habiliteringsersättningen obligatorisk i kommunerna. Daglig verksamhet är en insats enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Personer som deltar i denna form av verksamhet kan få habiliteringsersättning från kommunen. Syftet med ersättningen är att aktivt stimulera den enskilde att delta i verksamheten. Jag delar uppfattning att daglig verksamhet är viktig, även om den inte är en så kallad vanlig anställningsform. Det är frivilligt för kommunerna att betala ut habiliteringsersättning. Som nämner införde regeringen dock ett stimulansbidrag på i syfte att stödja kommunerna i deras arbete med att stimulera deltagande i daglig verksamhet genom att till exempel införa eller höja en låg dagpenning. Sammanlagt 198 kommuner rekvirerade medel från , som har i uppdrag att betala ut statsbidraget till kommunerna, varav 24 inte hade habiliteringsersättning tidigare. Det statliga bidraget har alltså medfört att kommuner både har infört och höjt ersättningen till personer i daglig verksamhet. Flera kommuner valde att inte rekvirera medel. Anledningarna till det är flera. Bland annat har kommunerna framfört osäkerhet kring var gränsen går för låg ersättning samt oro för långsiktigheten i statsbidraget. Regeringen förtydligade därför att statsbidraget även får användas för att bibehålla en tidigare höjning. För mig och regeringen är det viktigt att habiliteringsersättningen används, och därför följer vi frågan. 9 (V): Daglig verksamhet handlar om respekt för människor. Det handlar om att bli tillvaratagen, att finnas i ett sammanhang och att ha en viktig och funktionell sysselsättning. Det handlar självklart också om att få betalt för den aktivitet och den verksamhet man deltar i och det arbete man utför. Det här är en fråga som kort sagt handlar om värdighet och respekt och att bli tillvaratagen. Det är också en fråga som ligger mig varmt om hjärtat. I förarbetena till lagstiftningen kan man läsa att de som deltar i den dagliga verksamheten bör få ersättning för sitt deltagande. Men är det enligt fortfarande fyra kommuner som inte har betalning: , , och . Under den förra mandatperioden drev i budgetförhandlingarna med regeringen frågan om rätten till habiliteringsersättning. Vi fick då igenom det statsbidrag som statsrådet hänvisar till. Syftet med statsbidraget var att få ut pengarna fort, för det var ett stort antal kommuner som inte betalade för deltagandet. statsbidraget skulle finnas skulle också en lagstiftningsprocess inledas som skulle innebära en skyldighet för kommunerna att betala. När började arbetet med att ta fram underlag för att se hur det såg ut runt om i kunde vi ganska lätt konstatera att statistiken var bristfällig. Jag menar att det också handlar om bristande intresse eller om att frågan inte är tillräckligt prioriterad. Det underlag vi då fick fram visade att ungefär 40 kommuner inte betalade ut någon ersättning och att den genomsnittliga ersättningen då var per dag. En del kommuner betalade bara lunchen och subventioner för resan. En del betalade alltså inget alls. En del kommuner betalade , en del betalade per halvdag och en del betalade per heldag. Det såg väldigt olika ut. Statsbidraget har gjort nytta; det kan vi se eftersom det endast är fyra kommuner kvar som inte betalar ut någon ersättning. Det är alltså ett stort antal som åtminstone har påbörjat ett sådant arbete, och det är ju bra i sig. Jag vill tacka statsrådet för svaret. På den första frågan har jag fått svaret att statsrådet avser att följa frågan kring de fyra kommunerna och deras arbete med habiliteringsersättning. Det är ett svar, men kanske inte det svar jag riktigt hade förväntat mig. Jag skulle vilja ställa en följdfråga på det: Anser statsrådet att också de här kommunerna bör införa habiliteringsersättning? Den andra frågan, gällande lagstiftningen, har jag inte alls fått svar på. Den då pågående fick ett tilläggsuppdrag att se över ersättningen för daglig verksamhet. Det var också därför jag ställde följdfrågan om hur långt man har kommit med den lagstiftningen. Det är ändå ett svar på de här fyra kommunernas bristande insikt och bristande respekt gentemot de här personerna. Om lagstiftningen skulle komma på plats skulle det bli tvingande. Ett statsbidrag finns ju dessutom redan på plats, så det skulle inte kosta staten något mer än de pengar som redan nu finns i statsbudgeten och som har förhandlat fram. 10 Socialminister (S): Jag ska försöka svara på frågor. Tycker jag att de återstående fyra kommunerna ska införa habiliteringsersättning? Ja, det tycker jag. Det är därför finns, inte bara som en stimulans för dem som redan har habiliteringsersättning utan som en stimulans för dem som inte har habiliteringsersättning för att införa en sådan. Jag tycker att det är väldigt tydligt vad staten och regeringen har för uppfattning när det gäller habiliteringsersättningen. Jag utlovar ingen lagstiftning här och . Därför kan inte utläsa det av interpellationssvaret. Det finns inte heller något beredningsunderlag från som är berett och som vi kan använda oss av. Den tredje frågan vill jag ägna lite tid åt eftersom dessutom är så väl bevandrad i budgeten, i hur statsbidrag fungerar och så vidare. Om vi skulle bestämma oss för en lagstiftning om habiliteringsersättning har jag svårt att se att , som finns som en stimulans för att införa eller höja ersättningen, skulle räcka. Då har vi en annan finansieringsprincip. Detta säger jag bara för att komplettera frågan. Man kan inte bortse från att det inträder en helt annan princip, nämligen att staten skulle betala från den första kronan i vad som är habiliteringsersättning. Jag har egentligen inget annat att tillägga, utan jag vill hålla med om inledning och understryka det jag själv har sagt i interpellationssvaret: Det är otroligt viktigt att det finns daglig verksamhet som en del av all annan verksamhet inom ramen för LSS. Jag vill tacka för att hon lyfte frågan eftersom vi allt som oftast glömmer den. Vi talar om personlig assistans och kanske om några andra delar, men det talas alldeles för lite om detta. Jag mötte för inte så länge sedan en företrädare för i en kommun i som var otroligt upprörd, inte för att det inte fanns någon habiliteringsersättning alls utan därför att majoriteten i kommunen inte ville gå med på att söka stimulansen för att kunna höja habiliteringsersättningen. Jag inser att det är många som går med förväntningar, och möjligheten finns ju. Ärligt talat har jag genuint svårt att förstå varför man inte bara söker den habiliteringsersättning som man har möjlighet att söka om man inte så här långt har mäktat med att plocka fram resurserna ur den kommunala budgeten. För alla som möjligen lyssnar och inte har sökt: Detta är resurser som kan användas för att införa habiliteringsersättning, för att höja en redan befintlig habiliteringsersättning och för att bibehålla en habiliteringsersättning som man har höjt. Det är dessutom långsiktigt. Vi har inte sagt att det här är någonting som finns bara , utan det finns långsiktigt. Jag tycker att det här är tydliga besked om vad förväntningarna från regering och stat är. 11 (V): Det är bra att det finns tydliga besked och att det är långsiktigt. Det tror jag också är en viktig signal ut till Kommunsverige. När vi tittade på vilka kommuner det var som inte betalade ersättning kunde vi se att det ofta var små kommuner och landsbygdskommuner som troligtvis hade svårt med ekonomin.