prot · H60975 · 2019-04-09 00:00:00 — Det har varit en dubblering bara , och om man går ännu längre tillbaka har det varit en mångdubbling av priserna. Om man nu bekymrar sig över inträdet på bostadsmarknaden och att det är svårt för unga att komma in på bostadsmarknaden borde man i någon mån också vara bekymrad över den prisstegring som har varit. Det är ju den som har gjort att det blivit mer och mer omöjligt för en ung person att ta sig in på bostadsmarknaden. Priserna har ju stigit väldigt mycket snabbare än vad till exempel lönerna har gjort. Det gör att man, om man inte har kapital från början, kommer allt längre ifrån möjligheten att köpa en bostad. Det är ändå, tycker jag, en positiv utveckling att vi nu har en mer stabil prisutveckling, det vill säga att vi inte fortsätter att öka klyftan mellan priset och det som många har råd att betala. Man kan konstatera att många av de åtgärder som genomfördes av den tidigare borgerliga regeringen snarare har eldat på prisutvecklingen. När vi nu debatterar de här frågorna är det värt att komma ihåg att den avskaffade fastighetsskatten enligt många bedömare och bostadsekonomer har eldat på marknaden ganska kraftigt. Man gjorde det dyrare för människor att sälja sitt hus, och man gjorde så att det fanns mer resurser, vilket ledde till skenande bostadspriser på marknaden. Det ledde också till mer inlåsningseffekter och till skuldsättningar som har ökat till riskabla nivåer. Dessutom genomförde man en reform som gjorde att det blev dyrare att bo på landsbygden. Det var alltså många problem som den reformen skapade. Det är viktigt att ha det i minnet när vi nu debatterar det här efteråt. Det är viktigt att påminna om att våra ledande myndigheter, som är satta av oss att just bedöma risker i svensk ekonomi, faktiskt kontinuerligt pekar på att hushållens skuldsättning är den största riskfaktorn i svensk ekonomi. Det handlar om , och , som har vår ledande expertis. Men det är inte bara de utan även internationella bedömare som , och . När de tittar på svensk ekonomi och bedömer riskerna är det just hushållens skuldsättning som de lyfter upp som en stor risk. Jag tycker att det är lite farligt att försöka tona ned de riskerna och säga att de inte är så allvarliga. Då talar man emot den ledande expertisen på området både i och internationellt. Det är värt att påminna om att de kvar-att-leva-på-kalkyler som bankerna använder är bankernas egna modeller. Det är bankerna som räknar ut vilken ränta de tycker att man ska kunna betala som hushåll. Det är inget krav som staten ställer. Bankerna har också – det kan man se – olika räntenivåer som de utgår från i sina kvar-att-leva-på-kalkyler. Om vill ha en förändring där föreslår jag att han vänder sig till bankerna och frågar dem varför de inte har andra villkor. I det sammanhanget är det också värt att påpeka att vi har haft en bred överenskommelse om det första amorteringskravet. Det var faktiskt något som samlade i princip hela det politiska spektrumet. Vi gjorde också en överenskommelse om att det inte skulle gälla vid nybyggnation. Det är tydligt för bankerna att de kan undanta nybyggnation och inte ställa ett amorteringskrav där. Det gäller i lika hög grad det förstärkta amorteringskravet, det vill säga samma undantag finns även där. Också i detta fall föreslår jag att vänder sig till de svenska bankerna och ifrågasätter varför de inte använder det undantag som vi i ganska bred politisk samsyn har erbjudit dem. Detta är inte heller någonting som regeringen kan tvinga bankerna att applicera, utan det är någonting som de väljer själva som marknadsaktörer. Det är lite förenklat att bara peka på regeringen. Även marknaden har ett ansvar. 47 (KD): Det är riktigt som ministern säger: att priserna står stilla. Men jag vill nog påstå att priserna står stilla för att det inte är någon som kan efterfråga de bostäder som man vill bygga. Det är ett av problemen. Ministern och jag hade i en tidigare interpellationsdebatt en diskussion om ungdomar som fortfarande bor hemma. 260 000 ungdomar i åldern 20−27 år bor fortfarande hemma. av dem vill faktiskt ha ett eget boende. Det är den problematiken vi har. Det är ur deras perspektiv vi ska ta den här debatten. Vad är vårt svar till de ungdomar som fortfarande bor hemma? Är svaret att vi tycker att kreditrestriktionerna är jättebra och att de fortfarande får bo hemma? Jag tycker tvärtom. Jag tycker att vi ska försöka se över kreditrestriktionerna för att se till att marknaden blir normal igen, det vill säga att bostadsbyggandet ökar igen, och att dessa ungdomar kan få en egen bostad. Ministern och jag har pratat förut om någon typ av statligt lån för att få bort blankolånen, som gör att man minskar riskerna. Ministern pratar mycket om makrotillsynsåtgärder och om att man ska titta på makroperspektivet. Jag menar att man i stället ska ha en helhetssyn på bostadsmarknaden. Vad är det för åtgärder som gör att den stora massan kan efterfråga en bostad och att man kan få den bostad som man tycker är bäst för den egna situationen? Jag tycker inte att ministern tar in den delen över huvud taget. Man kan alltid som regering säga att det är andra som fattar beslut och att bankerna ställer krav på 7–. Det är faktiskt som i dialog med bankerna säger att det ska vara den kontrollen och att man ska lägga det på 7–. Jag tror inte att skulle ha något emot att på ett eller annat sätt diskutera detta med regeringen, även om själv beslutar om vad de har för syn på detta. Jag tycker att ministern lite grann försöker redovisa att regeringen är handlingsförlamad i dessa diskussioner. Jag tycker inte att ni är det. Jag tycker att ni borde kunna ta en större diskussion kring kreditrestriktionerna som gör att vi kan få igång bostadsbyggandet igen. Fastighetsskatten togs bort. Jag är fullständigt övertygad om att den ska vara borta. Den drev människor som bodde på fel ställe från hus och hem. Det kunde vara så att grannen hade sålt sin fastighet till ett högre pris, vilket gjorde att min fastighetsskatt ökade och att jag var tvungen att flytta därifrån. Fastighetsavgiften, som finns , ger faktiskt mer inkomster till staten än vad fastighetsskatten gjorde. Vill ni gå tillbaka till fastighetsskatten får ni fundera på hur ni ska finansiera det, om ni vill spara er igenom det eller om fastighetsskatten ska bli ännu mer orättvis än vad den var tidigare. Jag tycker att fastighetsskatten ska försvinna från debatten, och jag önskar att ministern också tycker det. Men vi kan alltid diskutera hur fastighetsavgiften ska se ut. Den kan vara på ett sätt som gör att vi kan se till att människor kan efterfråga den bostad de behöver. Sedan tror jag att vi i bostadsdebatten måste se på hur människor kan få en bostad. Det är ganska många typer av boenden som inte finns . Vi har problem med äldreboenden. Vi har problem med studentbostäder. Vi har problem med att ungdomar inte får en bostad. Jag tror att vi måste se helheten. Kreditrestriktionerna är en del av detta, men lösningen är inte alltid investeringsstöd för hyresrätter. Man måste kanske också se hur människor kan efterfråga en bostad att äga? 48 Statsrådet (MP): Jag ifrågasätter inte de reformer som har genomförts, utan snarare sättet man genomförde dem på. När man tog bort fastighetsskatten och finansierade det genom att höja reavinstskatten och göra det dyrare för dem som ville flytta orsakade man två olika problem. Man eldade på bostadspriserna kraftigt. Det visade sig att det ledde till kraftigt höjda priser, vilket såklart gör det svårare för inte minst unga att komma in på bostadsmarknaden. Man har också försvårat för till exempel äldre som behöver flytta till ett boende som är mer lämpat för deras livssituation. Men jag håller med om att vi inte ska ha en debatt om fastighetsskatten här. Vi har inga förslag på att återinföra den, så det är inte en fråga som vi behöver ägna tid åt. Däremot tycker jag att det är intressant att säger att ingen kan efterfråga bostäder. Den typen av överdramatiseringar tycker jag kanske att man ska hålla sig borta från. Vi kan titta på siffrorna i bolåneundersökningen, som kom så sent som för någon vecka sedan. Det visar sig att vi har en väl fungerande kreditmarknad och att det är många som fortfarande lånar och köper bostäder. De prognoser som regeringen baserade beslutet på visar sig hålla ganska väl. Det är av de nya bolåntagarna som påverkas av det förstärkta amorteringskravet. Av dem väljer ungefär hälften att ändå låna så mycket som de hade tänkt göra. Men de amorterar mer än vad de annars skulle ha gjort, vilket innebär att de snabbare kommer ned i en lånegrad som de klarar av även i svårare tider. Den andra halvan väljer att köpa något mindre eller något i ett annat läge som gör att de får lite lägre kostnader. Detta är inte bara en makrotillsynsåtgärd eller ett makroperspektiv. Det handlar också om människors privatekonomi. Det handlar lika mycket om mikroperspektivet. Som jag påminde om i en debatt före avbrottet har vi pensionärer, till exempel, som lever med de skulder de drog på sig under 90-talskrisen, just för att vi då inte hade koll på de risker som byggdes upp. Människor tog lån för att de, precis som , tänkte att värdestegringen var automatisk och att den självklart skulle komma. Det visade sig att den kalkylen var fel. Värdestegringen kom inte. Det blev snarare ett väldigt snabbt ras på bostadsmarknaden, vilket gjorde att människor var tvungna att sälja till underpris. Man satt kvar med lånen. Man hade kvar skulderna men inte fastigheten. Många lever med den skulden än , årtionden efteråt. Låt oss inte göra om det misstaget, ! Låt oss inte blunda för de risker som finns med en oförsiktig kreditgivning! Det är värt att komma ihåg att den sista finanskrisen också hade sin grund i en oförsiktig kreditgivning på den amerikanska bostadsmarknaden. Verkligheten kom till slut i kapp, och världsekonomin, lika mycket som enskilda låntagare, hamnade i väldigt stora svårigheter. Jag tycker att det är viktigt att vi har en balans. Vi måste se till att det finns en möjlighet att bygga, och vi har ett byggande som ligger på högre nivåer än vi har sett på mycket . Men vi måste också minnas att det finns risker med att ha en kreditgivning där man inte använder en försiktighetsprincip och där man inte rustar för sämre tider. Jag tycker att vi behöver fundera över sätt att sänka trösklarna in på bostadsmarknaden, oavsett om det gäller en hyreslägenhet – investeringsstödet leder nu till att det kommer tiotusentals bostäder med lägre hyresnivåer – eller om det gäller köpemarknaden. Där har vi en diskussion att föra inom ramen för den skatteöversyn som vi har aviserat i januariavtalet, där vi särskilt kommer att ha fokus på att få bostadsmarknaden att fungera bättre. Där kommer vi även att ha möjligheter att lyfta upp grupper som har det svårt på bostadsmarknaden. Jag håller med om att det finns stora svårigheter för unga att köpa sin första bostad. Men jag tror att det är farligt om man tror att hela lösningen är att montera ned de mekanismer som vi har använt för att skapa en sund amorteringskultur där det är självklart att inte bara ta lån utan också att faktiskt betala tillbaka på lånen. 49 (KD): Jag kan hålla med om att reavinstskatten är en skatt som låser in människor. Man kanske avstår från att sälja en bostad som man egentligen inte har behov av. Man flyttar kanske inte till en vanlig hyreslägenhet i stället, eftersom det är billigare att bo kvar i den gamla bostaden än att hyra en lägenhet. Jag ser gärna att vi för en debatt om hur vi skulle kunna lösa detta på ett annat sätt. Men jag har inte hört vad regeringen har för förslag. Om man nu har som argument att reavinstskatten är alldeles fel och alldeles för dyr och att vi måste göra om den på något sätt förutsätter jag att regeringen har funderat på hur man kan göra om den så att den blir bättre och skapar den rörlighet på bostadsmarknaden som behövs. Det skulle vara intressant om ministern kunde ge något exempel på hur man skulle kunna lösa detta när det gäller reavinstskatten. När det gäller kreditrestriktionerna vill jag inte att vi ska prata förbi varandra, ministern och jag. Det är inte så att jag förespråkar att man ska ta bort kreditrestriktionerna helt och hållet. Det är inte det jag säger, utan jag tycker att helheten blir för stor. Jag tror att bördan är alldeles för stor för många, och det gör att de faktiskt inte kan ta ett lån. Jag tycker alltså att man ska se över helheten och kanske ta bort några delar för att göra det lite enklare att låna. Jag tycker inte att det är rimligt att man behöver kontrolleras mot en bostadsutgift på 18 500 när den faktiska utgiften är . Det är alldeles för stor skillnad mellan vad man har i kostnad och vad man prövas emot. Det förstärkta amorteringskravet var också kritiserat redan från början, och ser vi att det som sas då har besannats. 50 Statsrådet (MP): Tack, , för en viktig debatt! När det gäller reavinstskatten tycker jag väl att det är värt att minnas vår historia också. Den höjdes kraftigt för att finansiera en sänkt fastighetsskatt. Det är klart att det också har bidragit till de problem som nu pekar på. ska vi fyra partier som står bakom januariavtalet gemensamt göra en skatteöversyn. Där ser jag fram emot att kunna lyfta in ett bostadsfokus och se till att bostadsmarknaden kan fungera bättre. Det jag tycker är viktigt att fokusera på är just hur vi kan skapa bättre möjligheter för den som är ung eller hamnar i en svår situation i livet att kunna skaffa sig en bostad och komma in på bostadsmarknaden. Här har inte minst de kraftigt stigande priserna, något som har skett delvis på grund av politiska beslut, försvårat för många unga att komma in på bostadsmarknaden, och det är någonting som vi måste ta hänsyn till. Jag delar inte analys att de farhågor som man ställde upp när det förstärkta amorteringskravet debatterades har besannats. Vi ser tvärtom att de prognoser som vi arbetade efter stämde, det vill säga att det är en liten del av de nya bolånetagarna som berörs över huvud taget och att vi också har minskat riskerna i svensk ekonomi och för de enskilda hushållen. De som lånar av sin bruttoinkomst har minskat från tidigare till . Detta är ett sätt att just säkerställa stabiliteten i vår ekonomi och också, , tar hänsyn och ser till att människor också har möjlighet att klara av störningar utan att hamna i de enormt stora ekonomiska problem som tyvärr tusentals människor har tvingats leva med ända sedan 90-talskrisen. Här tycker jag alltså att vi har ett gemensamt ansvar att inte elda på en kreditgivning som ibland har varit alldeles för oförsiktig, vilket vi kan konstatera historiskt, och vi ska ta ett ansvar långsiktigt och se till att vi har en stabilitet över tiden. Det är också det som leder till ett stabilt bostadsbyggande . Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2018/19:169 om 51 Statsrådet (MP): har frågat mig och regeringen om Sidas rutiner för utvärdering av samarbetsorganisationer fungerar tillfredsställande och om vi delar bedömning att i arvode är försvarbart för den här typen av organisationer. Jag väljer att besvara de båda frågorna i ett sammanhang. Att fortsätta att bekämpa korruption är en central del i arbetet och förutsättningarna för att uppnå de globala målen för hållbar utveckling i Agenda . Det är således en prioriterad fråga för regeringen. Det är alltid oacceptabelt att pengar som ska gå till fattigdomsbekämpning används på ett felaktigt sätt. Arbetet för att stärka bekämpandet av korruption har utgjort en del av Sidas uppdrag under såväl nuvarande som tidigare regeringar. ställer i genomförandet av biståndet krav på god kontroll och åtgärder mot korruption i multilaterala organisationer liksom i andra typer av bistånd. Båda de frågeställningar som tar upp har blivit aktuella i samband med fallet om oegentligheter inom organisationen . De årliga revisionsrapporterna som genomförts vad gäller den organisationen har tagits fram av en stor, välrenommerad internationell revisionsfirma och har varit utan anmärkning. Inga väsentliga brister har lyfts till styrelsen av revisionsfirman. Vidare har organisationen inkommit med rapporter och fortsatt att utföra sitt arbete. När sedan sådana oegentligheter ändå uppdagas i biståndet kommer alltid att reagera och vidta nödvändiga åtgärder. När det gäller ICTSD har stödet följaktligen avbrutits , alltså . stängdes verksamheten sedan ned. Vi har också från sida ställt krav på återbetalning av medel. Sida har vidare bedömt att den information som gavs i den brittiska biståndsmyndigheten , och som var grunden för avslöjandet, är tillräcklig för att kunna dra lärdomar av det som har hänt. När väl misstankar om att korruption har skett bekräftas, som i det här fallet, ska Sida som ansvarig myndighet agera enligt sin korruptionspolicy, i korthet: alltid förebygga, aldrig acceptera, alltid agera och alltid informera vid misstankar om korruption. 52 (SD): Den brittiska motsvarigheten till Sida publicerade en rapport som i mycket skarpa ordalag kritiserar biståndsorganisationen , vilket som biståndsministern säger fick till följd att Sida avslutade samarbetet. Sedan starten har investerat i den här organisationen. Enligt rapporten har den verkställande direktören i praktiken delvis hanterat organisationens medel som sina egna. Förutom lön och arvoden på runt har vd:n även tagit privata lån och använt biståndsmedel för privata utgifter, anställt nära släktingar och genomfört kostsamma resor utan visat affärssyfte. Organisationen led dessutom av bristande bokföring och generellt dålig arbetsordning och planering. Korruption, bedrägerier och oegentligheter är tyvärr vardag inom utvecklingsbranschen, men det som sticker ut lite grann i just det här fallet är dels att ICTSD inte på något sätt försökt dölja det som i efterhand har beskrivits som oegentligheter – vilket starkt talar för att är helt ärlig när han hävdar att det skyhöga arvodet är helt normalt inom branschen – dels att organisationen seglat igenom Sidas påstått rigorösa kontrollmekanismer helt utan anmärkning. Allt som allt har Sida nämligen lite drygt 400 sidor material om den här organisationen i sitt arkiv, som vi har begärt in och tittat lite grann på. I Sidas senaste utvärdering undersöks sju olika rapporter om organisationen. Dess finansiella rapportering beskrivs av Sida som ”väldigt gedigen”. I en större utvärdering bedömer Sida riskerna för otillräcklig styrning och kontroll i fråga om revisionsprocess, finansiell kontroll samt upphandling och korruption. Samtliga risker bedöms av Sida som ”låga”. Detta är samma områden som den brittiska rapporten kritiserade väldigt skarpt. Sida har också tagit del av dokument som öppet beskriver hur ICTSD spenderar per anställd i lön i snitt. Organisationen var också helt öppen med vd:ns ersättning. Det enda man behövde göra var tydligen att mejla och fråga. Jag blir uppriktigt sagt lite ledsen när jag läser interpellationssvar, där statsrådet väljer att slå ifrån sig kritiken med att organisationens revisionsrapporter som han säger ”har tagits fram av en stor, välrenommerad internationell revisionsfirma och har varit utan anmärkning […] När sedan sådana oegentligheter uppdagas i biståndet kommer alltid att reagera.” För det första vill jag understryka att frågan här inte är huruvida ska agera eller inte när oegentligheter upptäcks. Frågan är huruvida Sida har gjort tillräckligt för att faktiskt uppdaga oegentligheterna från början. För det andra är det inte sant att organisationen inte har fått kritik i sina revisionsrapporter. På s. 68 i rapporten () 2017 under rubriken ”A crisis situation” beskrivs hur organisationen hamnat i ekonomiskt trångmål på grund av väldigt höga lönekostnader och dålig finansiell planering. Organisationen bad dessutom det året sina givare om nödbidrag på grund av just den situationen, vilket ingen på Sida verkar ha reflekterat närmare över. För det tredje undrar jag vad Sidas egen utvärderingsprocess egentligen syftar till, om det är så att myndigheten bara nöjer sig med att titta på de här revisionsrapporterna. Revisionsrapporterna tar till exempel inte upp vd:ns lön, antagligen eftersom verkar helt normalt i den här branschen, som vi konstaterat. Statsrådet väljer att ducka för frågorna jag ställer i interpellationen, så jag får försöka ställa dem igen. Anser statsrådet att Sidas granskning av ICTSD hållit tillräckligt hög kvalitet? Anser statsrådet att det är lämpligt att över huvud taget betala ut skattepengar till en biståndsorganisation vars vd tar ut i lön? 53 Statsrådet (MP): Jag tycker att det är väldigt bra att tar upp de här frågorna. Jag tycker själv att korruptionsfrågorna är ett område som varit underdebatterat i , trots att vi vet att korruptionen är ett gift i samhället och underminerar väldigt mycket av det övriga arbete som vi försöker göra genom till exempel biståndet och Sidas arbete. Faktum är att Sida har ett ganska omfattande arbete för att förhindra fortsatt korruption och för att hitta systematisk korruption i de system man befinner sig i och de länder man befinner sig i. Men det är alldeles uppenbart att det går att bli ännu bättre på det området. Den brittiska biståndsmyndigheten har visat att det gick att se det här. Det är inte så väldigt svårt. Sida gjorde en koll av lönen tidigare, men det var det sammanlagda, arvodet plus andra ersättningar, som visade sig vara alldeles för högt. Enbart lönen var inte alls anmärkningsvärt hög jämfört med andra myndighetschefer när Sida gjorde sin koll . Men totalt sett blev det så. Det fanns dessutom en rad andra oegentligheter och problem som uppdagades via den brittiska myndigheten. Sedan ska man också komma ihåg att det här är ett bra exempel i den meningen att biståndsorganisationer, inte minst den svenska, den brittiska, den danska och en rad andra, även jobbar tillsammans. Man gör inte samma jobb från alla länder, utan man delar upp arbetet. I det här läget var det den brittiska myndigheten som gjorde ett mer noggrant och detaljerat undersökningsarbete med anledning av just det som pratar om. Här fanns återkommande ett underskott och brist på pengar i organisationen, och det fanns anledning att undersöka vad det egentligen berodde på. En av orsakerna var att man hade använt pengar på ett orimligt sätt. Bland annat var arvodena till chefen helt orimligt höga. Jag kan absolut ge rätt i att det här är en fråga värd att diskutera och att det finns betydligt mer att göra. Jag kommer som biståndsminister, eller minister för internationellt utvecklingssamarbete, att arbeta mycket mer med den här frågan. Jag tycker att det är en central del i mitt arbete och mitt projekt för att jobba med demokratifrågor. Korruptionen underminerar nämligen allt systematiskt arbete för demokrati. Den underminerar också såväl tilliten i samhället till institutioner som möjligheten att bygga ett samhälle tillsammans. 54 (SD): Jag vill tacka så mycket för svaret. Jag tycker att det är helt uppenbart att biståndsministern är ärlig när han säger att det här är någonting som bekymrar honom. Jag är ändå lite fundersam. Biståndsministern säger att Sida har ett omfattande arbete med den här typen av kontroll och granskning av samarbetsorganisationer. Sida jobbar mycket med det. Men frågan är hur hög kvalitet det arbetet håller. Det är ju inte första gången vi upptäcker att biståndspengar går till helt fel saker. Vi kan till exempel ta skandalerna inom den afghanska utvecklingsfonden ARTF, fonder i och sockerrören i . Listan på biståndsprojekt som har misslyckats väldigt grovt och där pengar har använts på ett totalt felaktigt sätt kan göras väldigt lång. Det är inte bara den här incidenten som gör att man måste ställa dessa frågor, utan det finns ett mönster. Gång på gång upptäcker vi fall där biståndspengar hamnar fel. Det gör att man måste fundera på om Sidas arbete med detta håller tillräckligt hög kvalitet. Det är framför allt en sak som gör mig lite misstänksam i just det här fallet.