prot · H609102 · 2019-06-11 00:00:00 — Detta har som sagt styrkts även av flera andra tyngre medarbetare på , och det går rakt emot vad Strandhäll skriver i sitt svar på interpellationerna. Statsrådet skriver även att man har haft ett antal myndighetsdialoger – den sista . konstaterar alltså statsrådet enligt interpellationssvaret att förtroendet för generaldirektörens förmåga att leda helt enkelt inte finns. Att ta ett så drastiskt beslut som att sparka en generaldirektör efter ett samrådsmöte och med denna motivering känns tyvärr inte särskilt trovärdigt. Det styrker snarare bilden av att entledigandet helt och hållet varit en politisk åtgärd. Statsrådet har för bland annat angett att det fanns en samsyn om att Begler skulle lämna sin tjänst hos . Alla påståenden om samsyn har uttryckligen dementerats av Begler, som säger att förflyttningen skedde mot hennes vilja. Detta försöker nu statsrådet prata bort i sitt interpellationssvar genom att ge ordet samsyn en helt ny innebörd. Det är faktiskt en smula pinsamt att läsa just denna del av statsrådets svar. Faktum är att detta tafatta försök att slingra sig ytterligare styrker bilden av att entledigandet av generaldirektör var en rent politisk åtgärd. Regeringen ville skjuta ifrån sig ansvaret för den växande kritiken mot inför en besvärlig valrörelse. Statsrådet har en gedigen facklig bakgrund och vet rimligen att även generaldirektörer åtnjuter arbetsrättsligt skydd. Regeringen kan inte förflytta generaldirektörer utan saklig grund. Och om förflyttning ska verkställas krävs synnerliga skäl. Det finns ingen som helst dokumentation om några sådana skäl. har enligt egen uppgift efterfrågat skälen för sin förflyttning men inte fått några sådana. Dessutom borde, som sagt, först ha informerats innan förflyttningen skedde, vilket inte heller gjordes. Något omfattande missnöje med Begler som person går inte heller att utläsa någonstans. Tvärtom uttryckte, som sagt, Strandhäll själv vid en pressträff med anledning av beslutet att utfört sin uppgift väl och hanterat de utmaningar som har mött henne. Det går alltså inte att hitta något stöd alls för att det förelegat några synnerliga skäl att sparka som generaldirektör. Även detta pekar mot att det skedde av rent partitaktiska skäl. För att lösa ett politiskt problem var alltså en socialdemokratisk minister med tung facklig bakgrund beredd att bryta mot grundläggande arbetsrättsliga principer. Jag vill fråga statsrådet om arbetsrättsliga regler ska gälla för andra men inte för henne själv i hennes egen roll som arbetsgivare. 49 (S): Jag tackar ministern för svaret på interpellationerna. kontrollmakt över regeringen är en av viktiga funktioner. Den utövas genom olika instrument: interpellationer, KU-granskning, misstroendeomröstningar. I den ordningen skulle man väl i normalfallet kunna tro att det är tänkt att ska utöva sin kontrollmakt. Genom interpellationer skaffar man sig information från statsråden om vad som har hänt i en specifik fråga. Om det uppstår saker som behöver granskas noggrant och tydligt går man via KU för att göra det ordentligt och så att säga göra en rejäl granskning. Sedan finns atombomben, den sista möjligheten, alltså att man väcker ett misstroende i . Då avsätts statsrådet om statsrådet saknar förtroende. Jag vänder mig nu till interpellanterna, och jag vill säga att jag saknar förtroende för dem. Respekten för borde vara central för ledamöter. Jag saknar förtroende för den moderata riksdagsgruppen som missbrukar kontrollmakt genom att på ett alltför lättvindigt sätt ha använt sig av möjligheten till en misstroendeomröstning mot ett statsråd. Det var en omröstning som man naturligtvis också helt följdriktigt förlorade. missbrukar man interpellationsinstrumentet genom att väcka åtta likartade interpellationer. Det är viktigt att påtala den typen av dumheter som dessa moderater ägnar sig åt. viktiga granskning kom . Den granskningen slår fast att regeringen har rätt att förflytta en generaldirektör som inte fungerar i rollen. Inget annat framkom i granskningen. Jag vill därför erbjuda de moderata interpellanterna ett råd, fru talman, och det rådet är: Ta kontakt med era ledamöter i konstitutionsutskott! Ta kontakt med dem och informera er om granskningen. Försök sedan att förstå att det ni nu gör är väldigt bakvänt. Ni börjar alltså med en misstroendeomröstning. Ni följer upp med en KU-granskning och sedan åtta interpellationer – för att få reda på vad? Att ni inte har stöd för er kritik visste vi redan. KU har granskat frågan; man har genomgående och grundligt gått igenom den. Det är redan gjort. Och ska ni interpellera – om vad då? Jag måste säga att detta är mycket anmärkningsvärt och bör påtalas, fru talman. Jag vill tacka ministern så hemskt mycket för svaret på frågorna i sak. 50 HANS (S): Vi i konstitutionsutskott har haft anledning att granska detta ärende, och vi har inhämtat mycket material. Vi har haft utfrågningar av många personer för att få reda på så mycket som möjligt runt den här processen. Man måste börja med själva grunden i den svenska regeringsformen, nämligen att regeringen är ansvarig inför för rikets styrelse. En del i att regeringen ska kunna vara ansvarig inför för rikets styrelse är utnämningsmakten. Vi har förvisso ett sätt att styra där statliga myndigheter utifrån regleringsbrev och kollektiva regeringsbeslut ska sköta olika delar av vår samhällssektor, men regeringen – som har ansvar inför – måste självklart äga utnämningsmakten. Hur ska regeringen kunna vara ansvarig inför oss om den inte har full tilltro till sina generaldirektörer? Hur ska vi kunna utkräva ansvar av en regering om oppositionen förhindrar den att byta ut en generaldirektör den inte tycker är lämplig på sin post? Tänk, den här inställningen till utnämningsmakten har borgerliga politiker haft tidigare: När avsattes 2008 var det självklart att han blev inbjuden på ett vanligt möte och under sammanträdet fick reda på att han skulle bli sparkad – pressmeddelandet var redan skrivet – och den borgerliga majoriteten i tyckte att det var fullt i sin ordning att göra på det sättet. Utnämningsmakten är alltså oerhört central för att vi ska kunna utkräva ansvar av regeringen. Vem ska vi annars ställa till ansvar? Hur tycker ni att det parlamentariska styrelseskicket ska fungera? Att KU har riktat kritik mot regeringen är alldeles riktigt. Kritiken gäller dock inte att man flyttade och inte heller skälen till förflyttningen. De är väl dokumenterade; det finns flera regeringsuppdrag gällande att åtgärder ska vidtas, vilka man sedan anför som skäl för förflyttning. Nej, det vi riktar kritik mot är sättet, nämligen att det skedde i bristande dialog med myndighetens styrelse. Det är styrelsen som är ansvarig inför regeringen. På de punkterna riktar vi kritik mot regeringen och mot . Vi riktar också kritik mot den dokumentation av ärendet som finns. Där finns kritik. Själva rätten att flytta en generaldirektör som regeringen inte har förtroende för är dock central i det svenska statsskicket. Hur ska ni annars utkräva ansvar av statsråd här i kammaren? 51 (M): Jag hade inte tänkt delta i den här debatten över huvud taget, men jag tycker att den har fått en konstig skruv. Den verkar handla mer om vad de moderata riksdagsledamöterna har rätt att fråga ett statsråd om och inte. Där måste man ju ändå ta hänsyn till grundlagsstödet, som ger rätt att fråga ut ett statsråd. Jag är väldigt förvånad över hur fru talmannen kan låta de socialdemokratiska ledamöterna läxa upp den moderata riksdagsgruppen i stället för att debattera sakfrågan. Jag är här för att lyssna på en debatt om sakfrågan, inte någon uppläxning gällande vad vi som folkvalda har rätt att fråga eller inte fråga i kammaren. Jag måste ändå fråga fru talmannen om det är riktigt eller inte riktigt att vi har rätt att ställa en minister till svars för frågor vi tycker är viktiga – för folk och för alla de LSS-barn som inte får det de ska, vilket är det som faktiskt blir konsekvensen om man inte sköter sitt ämbete. Därmed kommer jag att lämna debatten, man jag ville säga att jag tycker att det är en väldigt konstig debatt. 52 Statsrådet (S): Jag har vid det här laget, som ansvarigt statsråd, gång efter annan redogjort för gången kring förflyttningen av . Det går att ta del av de uppgifter jag lämnade i och som på varje punkt besvarar de frågor som interpellanterna nu ställer. Jag har naturligtvis inga som helst problem att även i kammaren, i denna interpellationsdebatt, ge samma svar en gång till. Jag har alldeles gjort det, i det skriftliga svar som jag läste upp alldeles . Jag har redogjort för bakgrunden och skälen till att förtroendet saknades för och hennes profil när det gällde att leda i en annan riktning, där fokus sattes på den lagstadgade uppgift som har att hantera både samordning och samverkan. När detta skulle förstärkas måste man naturligtvis som ansvarigt statsråd fundera på om det är den aktuella generaldirektören som ska leda i den riktningen. Mot bakgrund av 16 myndighetsdialoger och åtta regeringsuppdrag, som vilken människa som helst i kan ta del av, kunde vi konstatera att vi inte upplevde att vi hade fått kvittens från generaldirektör i just de delar vi ville förstärka. Därför behövde vi ett annat ledarskap för framöver. Det var inte mer dramatiskt än så. uttryckte vid upprepade tillfällen, både till mig i närvaro av andra och till min före detta statssekreterare, att om hon inte hade regeringens förtroende när det gällde hennes sätt att leda verksamhet kunde hon inte vara kvar. Efter beredning och regeringsbeslut var det också där regeringen landade, och det var det jag meddelade . Detta är inget konstigt – generaldirektörer har tillsatts förr, och generaldirektörer har förflyttats och avsatts . I det här fallet handlade det om en nödvändighet just på grundval av att vi såg att de människor som den här debatten kanske egentligen borde handla om kom i kläm. Det gällde barn och människor som hamnade mellan stolarna i sjukförsäkringen. Där upplevde vi just att samverkan med såväl externa aktörer som myndigheter inte fungerade tillfredsställande. Det är inte som sagt mer komplicerat än så. Som jag ser det har jag därmed besvarat interpellanternas frågor i de här delarna. Det går att ta del av detta, och det går även att ta del av den presskonferens som jag höll direkt i samband med att jag meddelade att skulle lämna sitt uppdrag. Där framförde jag att det fanns en tillfredsställelse i de delar som handlade om att hon stärkte rättssäkerheten. Jag var också tydlig med att det fanns kritik mot när det gällde förmågan till samverkan och samordning och att det var den delen som regeringen avsåg att förstärka när det gällde styrningen av . Det var ingen större dramatik än så. 53 (M): Det har ju under debatten framkommit ett antal motstridiga uppgifter gällande samverkan, och det är detta min frågeställning till statsrådet gäller. Det finns ett flertal tidigare anställda vid myndigheten som vittnar om detta på olika sätt. Jag finner det märkligt att den dåvarande generaldirektören blev erbjuden arbetet som chef för – en annan av viktiga myndigheter – om samverkan varit så dålig och om hon inte utfört sitt arbete på ett fullgott sätt. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att flytta en generaldirektör från en myndighet till en annan som man riktar kritik mot samma generaldirektör. Då kan det inte handla om dålig samverkan, utan då är det någonting annat som ligger bakom förflyttningen. har själv varit tydlig med att hon inte har lämnat sin post som generaldirektör frivilligt, och hon har inte funnit några brister i samverkan. Jag ställer fortfarande frågan om var bristen på samverkan framkommit. 54 (M): Det är, precis som det sas här från talarstolen, en riksdagsledamots grundlagsskyddade rättighet att ställa frågor till statsråden. Det är en del av den granskande makten. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att det finns ledamöter som ifrågasätter det och att talmannen inte avbröt ledamoten. I KU:s betänkande står det klart och tydligt att det är otillfredsställande att uppgifterna som har lämnats i granskningen går så pass mycket isär. Det står också att ”utskottet ska kunna förvänta sig att de uppgifter som lämnas bidrar till att skapa klarhet och ger en rättvisande bild av vad som har skett”. Att uppgifterna som har lämnats i granskningen går så pass mycket isär är otillfredsställande – på byråkratspråk är det väldigt väl uttryckt. På svenska betyder det väl någonting annat. Jag läser mellan raderna att det utgår från att någon inte talar sanning. Jag kan konstatera att det finns två socialdemokrater som har en version av vad som har hänt: statsrådet och hennes statssekreterare. Det finns två personer som har en version av vad som har hänt. Men, fru talman, tjänsteman efter tjänsteman efter tjänsteman efter tjänsteman på – opolitiska tjänstemän – har haft civilkurage nog att redogöra för vad som är sant ur deras perspektiv. Det är civilkurage. Jag beundrar dessa tjänstemän, som naturligtvis har tagit en stor personlig risk genom att tala om hur det är. är ett litet land. Precis som socialdemokratiska politiker har sagt här i talarstolen har regeringen utnämningsmakten. Det finns förmodligen olika sätt att inte straffa, naturligtvis, men att kanske utnämna andra personer till ledande befattningshavare eller vad man nu gör. Hade det inte varit så att detta civilkurage fanns hade det kunnat vara så att svenska folkets bild av statsrådets uppfattning om den dåvarande generaldirektören var följande, citerat ur betänkande: ”Det uppdrag som fick , det har hon utfört väl, och hon har hanterat de utmaningar som har mött henne. har målmedvetet arbetat för en rättssäkerhet i verksamheten med ordning och reda …” Då hade Begler kunnat vara generaldirektör för en annan myndighet. Det är så den officiella historien hade kunnat se ut om inte detta fantastiska civilkurage fanns hos den som utsattes för det här, som faktiskt satte ned foten och sa sin sanning. Tjänsteman efter tjänsteman efter tjänsteman på har slutit upp och sagt att det var så här det gick till. Det har inte uttryckts någon kritik – tvärtom har man gett beröm för det sätt som har hanterat uppgifterna på. Jag förstår att enhälligt har sagt att det är otillfredsställande att uppgifterna som har lämnats i granskningen går så pass mycket isär och att utskottet ska kunna förvänta sig att de uppgifter som lämnas bidrar till att skapa klarhet och ger en rättvisande bild av vad som har skett. Ett enigt konstitutionsutskott har skrivit detta. Men, fru talman, jag tycker också att svenska folket har rätt att förvänta sig sanningen. Jag tycker faktiskt att när ett statsråd kallar till presskonferens ska medier, svenska folket och vi riksdagsledamöter kunna lita på att det som sägs är sant. Det är därför jag har ställt denna interpellation. Meningen i KU:s betänkande och uppfattningen som statsrådet gav uttryck för under presskonferensen vid det första tillfället står i skarp kontrast till vad som har uttryckts tidigare. Dessa två saker är inte kompatibla med varandra. Jag tycker, fru talman, att vi saknar svar på den frågan. 55 (M): Det räcker inte med att man har redogjort för en sak ett antal gånger om den redogörelsen sedan går helt stick i stäv med vad ett antal andra personer säger i samma fråga. Det är ju då det finns utrymme att ställa fler frågor och följdfrågor, och det är detta vi gör . Man kan självklart ha kraftfulla synpunkter på hur generaldirektör som person behandlades av regeringen, men ännu värre är det att konstatera att dagens regering inte skyr några medel för att behålla regeringsmakten. Det har gått så långt att man är beredd att bryta mot grundläggande arbetsrättsliga regler för att försöka skydda sitt eget skinn. Att med kort varsel och utan saklig grund sparka en generaldirektör var ett billigt offer för en socialdemokratisk regering. Man ville utse en syndabock för att de egna besluten om en stramare sjukförsäkring och skärpta regler för assistansen fått konsekvenser för människor som drabbats av sjukdom. Att en regering med kort varsel sparkar en generaldirektör av uppenbarligen rent politiska skäl är något väldigt anmärkningsvärt i svensk statsförvaltning. Om detta skedde i en diktatur eller i en mindre utvecklad demokrati än vår skulle man knappast höja på ögonbrynen, men det är något vi inte trodde att vi skulle behöva uppleva i . Hanteringen har med rätta medfört allvarlig kritik från och medfört en misstroendeförklaring som samlade nästan halva . Mindre än en tredjedel av uttalade sitt stöd för statsrådet, och det visar att ser mycket allvarligt på det som hänt. Jag kan lägga till att vi skrev våra interpellationer innan kom med sitt betänkande och innan frågan om misstroende prövades i . Att det sedan tog tid innan statsrådet hade tid att svara är en helt annan del i detta. Jag fick aldrig något svar på min fråga om statsrådets syn på svensk arbetsrätt. Jag tycker att det är en befogad fråga till statsrådet med tanke på hennes egen bakgrund som ordförande i en facklig organisation. Anser statsrådet att arbetsrättsliga regler ska gälla för andra men inte för henne själv i hennes egen roll som arbetsgivare? Och är undantaget från att omfattas av den svenska modellen? I övrigt har jag ytterligare en fråga till statsrådet. Jag är så fundersam kring detta: Är statsrådet verkligen stolt över alla undanflykter och efterhandskonstruktioner som syftar till att försvara ett allvarligt missgrepp från hennes och regeringens sida? Eller finns det ändå, så här i efterhand, en känsla av att hon själv och regeringen kanske borde ha agerat annorlunda, när man nu har tagit del av allt som har hänt ? Den sista frågan är jag väldigt nyfiken på. 56 (S): Tack alldeles särskilt för att fru talmannen låter mig tala som riksdagsledamot. , den moderata ledamoten, sa att statsrådets agerande låter som en diktatur. Då skulle jag säga att uppfattning om att talmannen borde tysta riksdagsledamöter i talarstol är diktatur. Som tur är har vi en demokratisk talman som låter riksdagsledamöter tala. Naturligtvis får man fråga vad man vill, och naturligtvis får man ställa även dumma frågor. Det är självklart ens rättighet. Man har rätt att göra allt bakvänt om man vill. Men att man har rätt att göra någonting innebär inte att det är bra att göra det. Man ska inte missbruka kontrollmakt bara för att man har rätt att göra det. Det var det jag ville påpeka, ingenting annat. Självklart har ni rätt att fortsätta göra dumma saker och göra saker bakvänt. Men ni har fått fullödiga svar på era interpellationer. Statsrådet har därmed fullgjort sin uppgift. Ni skulle kunna börja göra saker i rätt ordning och ställa frågor som är rimliga, så skulle det bli roligare att lyssna på debatterna i riksdag. 57 HANS (S): Man har rätt att tro. Men tycker att det är ganska bra att vi grundar oss på det vi får fram i vårt utredningsmaterial i form av skriftliga underlag utifrån de frågor vi ställer eller det vi får fram i utfrågningar. Om vi då tittar på KU:s material i detta ärende kan vi konstatera att det börjar med att det finns synpunkter från sådana där socialdemokratiska särintressen som och på hur samordningsuppdraget sköts av . Men det är väl sossar som har sett till att klagar på , eller hur? Det måste det vara, självklart. kom klagomål från dessa intresseorganisationer. Och när förflyttningen av var gjord skrev man tillbaka och sa att det började fungera bättre. Det var inte sossar, utan det var de här intresseorganisationerna. Det är också en del av sanningen, och sanningen som finns i dokument och inte i tro. Efter de här påstötningarna gav regeringen massor av uppdrag och hade myndighetsdialoger, men det blev inte bättre. Vad återstod då om vi skulle kunna ställa statsrådet till ansvar inför ? Jo, att förflytta generaldirektören. Kritiken från KU mot regeringen i det här ärendet handlar om dokumentation och kommunikation, och den är vi eniga om. Men man försöker använda en formulering som har gjort det svårt att utreda ärendet, och det är påståendet att det finns en lögn i det här. Då använder man argumenten fel. 58 Statsrådet (S): Återigen har jag svarat på de synpunkter och frågor som har tagits upp av interpellanterna. vill i talarstol återigen veta var samverkan brast, och jag har redogjort för detta i och i mitt interpellationssvar. Det är väldokumenterat. Det går att ta del av de åtta olika regeringsuppdrag som beslutades . Det går att ta del av att 5 av de 16 myndighetsdialogerna specifikt handlade om samverkan, både med Inspektionen för vård och omsorg och med Arbetsförmedlingen. Det är helt otvetydigt så, och det går att ta del av. Det som var vårt problem var att vi inte fick den kvittens på de verktyg som man som regering har för att styra sin myndighet som vi ansåg att vi behövde. Till syvende och sist återstod inte så mycket annat än just utnämningsmakten om man fortsatt ville att myndigheten skulle ledas i en riktning som stärkte just de delar som man ansåg hade fallerat under den sittande generaldirektörens ledarskap. Man får inte som statsråd heller vara feg. När man kunde konstatera att generaldirektören, med de verktyg som hon hade till sitt förfogande, inte hade uppnått det önskade resultatet måste man faktiskt våga använda hela arsenalen. Det är också väldokumenterat att det fanns kritik från organisationer och andra aktörer, till exempel i en lång skrivelse, som också tillställdes och , från Kommuner och Landsting och gemensamt. Det är väl ungefär 3,5 miljoner svenska arbetstagare som de företräder. Jag hade löpande dialog med arbetsmarknadens parter. Jag satt i möten med bland annat och fick precis de här frågorna. Jag har använt de verktyg som jag som statsråd har till förfogande och försökt att göra det på ett korrekt sätt. Jag är också glad åt att KU har gjort en grundlig granskning av detta. Man konstaterar att det definitivt finns brister i dokumentationen, som borde ha varit tydligare, och i kommunikationen, som kanske kunde ha varit ännu tydligare. Det är ju uppenbart så här i efterhand. Men man vidimerar också att det är en regerings rätt att tillsätta och avsätta generaldirektörer, att man har en möjlighet att nyttja utnämningsmakten och måste våga göra det om det behövs. Avslutningsvis vill jag verkligen markera mot att det finns ett antal moderata riksdagsledamöter som väljer att använda uttryck som ”blåljuga” och säger att jag far med osanning och att det är direkt vilseledande. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att man uttrycker sig på det sättet och att man trots att inte har kommit fram till att det finns någon grund för det fortsätter att försöka sprida den bilden. Jag kan bara sia om avsikten med att göra det. Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera sammanträdet till . § 9 (forts.) Svar på interpellationerna 2018/19:242, 243 och 245 om förflyttningen av generaldirektör 59 (M): Så här efter ajourneringen ska jag påminna statsrådet om att min fråga rörde den brist på samverkan som var en av anledningarna till att den dåvarande generaldirektören inte fick vara kvar på sin post. Jag ska också påminna om att dåvarande styrelseordförande inte kan erinra sig att brister i myndighetens samverkan med andra myndigheter har varit uppe till diskussion med departementets ledning och att detta aldrig har varit med på någon dagordning. Den dåvarande styrelseordföranden i säger att hennes uppfattning är att om departementet var så missnöjt med hade man gett henne upprepade varningar och att om man hade övervägt att flytta henne borde departementsledningen rimligen ha tagit upp frågan med styrelsens ordförande, vilket inte skedde. Min fråga kvarstår. Detta med brist på samverkan är otydligt. Var, när och hur har detta förekommit och påtalats? 60 (M): Statsrådet har anfört att bristande samverkan var anledningen till att Begler petades. Varför sa man inte det till Begler när hon efterfrågade de synnerliga skälen? Ett enigt KU konstaterar att några sådana aldrig gavs trots Beglers önskan.