prot · H609102 · 2019-06-11 00:00:00 — Det är verkligen inte den bild jag får när jag besöker kommuner runt om i landet. De säger att utan detta stöd hade de aldrig kunnat bygga dessa bostäder, som riktar sig till målgrupper som har möjlighet att få en bostad på bostadsmarknaden. De hade heller aldrig byggts i de områden där man annars inte ser några marknadsförutsättningar för att bygga hyreslägenheter. Vår bedömning är entydig. Utan stödet skulle dessa lägenheter inte ha kommit till. Det handlar om tiotusentals lägenheter som kommer ut på marknaden. Det är väsentligt att titta på hur vi kan skapa incitament och möjligheter för kommunerna att ta sin del av ansvaret. Ansvaret är ju delat, och vi behöver jobba tillsammans. Vi har därför arbetat fram en proposition om en utvecklad översiktsplanering för att lite större incitament ska skapas så att man tar ett övergripande ansvar. Man behöver försöka arbeta tillsammans i en region snarare än att varje kommun jobbar i sitt lilla stuprör. Denna proposition kommer att överlämnas till . Det här kan vara åtminstone en dellösning på det som efterfrågar. Jag är däremot inte säker på att man kan ha ett siffersatt mål för varje kommun som skulle leda till det resultat som efterfrågar, det vill säga att fler småhus byggs. Vad vi nu ser är att urbaniseringen och den inflyttning som sker leder till att kommunerna snarare prioriterar flerbostadshus, eftersom man då får fler bostäder för det arbete som kommunen lägger ned. Man får även större möjligheter att täcka de kostnader som uppstår när man planlägger ett område och exempelvis börjar anlägga gator, elledningar, avlopp och liknande. Min bedömning är att vi med ett sådant recept snarare skulle se en ökad överflyttning till flerbostadshus. Jag är heller inte säker på att sätter fingret på rätt ställe när han talar om att det bara handlar om tillgången till mark och att det är den faktor som är begränsande för att fler småhus ska byggas. Den senaste femårsperioden har nivån legat relativt vad gäller småhus. Mellan 8 400 och 12 450 har byggts . Denna utveckling har varit ganska stabil ända . Det ligger på runt 10 000 småhus . Däremot har antalet flerbostadshus ökat väldigt mycket. Där har det gått upp från ungefär 20 000 till över 40 000 . Där har det alltså varit en snabb ökning. När vi har tittat på tillgången till mark har det visat sig att det finns en hel del tomter för småhus som inte har bebyggts. Lantmäteriet konstaterar att det finns ungefär 115 000 tomter, varav 60 000 gäller permanenthus och 55 000 gäller fritidshus. Tillgången till mark verkar därför finnas. Även i storstadsregionerna finns 14 000 obebyggda tomter för permanenthus. Frågan är om man inte snarare borde titta på marknadsförutsättningarna än att fokusera på tillgången till byggbar mark. Det är kanske ett bättre sätt att nå framgång. 41 (KD): Jag håller med ministern om att bostadsbyggandet ökade under början av förra mandatperioden. Orsakerna till det kan vi alltid diskutera. Men vi ser också att det är en nedgång . Vi kanske får någonstans mellan 40 000 och 45 000 nya bostäder . Jag tycker att det är alarmerande när vi säger att vi behöver 75 000 nya bostäder. Då pratar vi inte om boendeform över huvud taget, utan det är antalet bostäder som byggs. Jag tycker att det är alarmerande. Detta gör att ungdomar fortfarande får bo kvar hos föräldrarna. Det är över 100 000 ungdomar som bor kvar och som inte får ett eget boende. Jag tycker att det är en bostadskris. Det har jag sagt till ministern förut, och jag hävdar det fortfarande. Bostadsministern berättade att det kommer en remiss som kanske är lite grann åt det håll som jag faktiskt vill. Det är glädjande. Om du frågar kommunpolitiker och byggherrar tror jag att du får höra att det ibland är som lägger krokben för bostadsbyggandet. gör alltså så att processerna kanske blir längre. Det är därför vi vill vända på kuttingen och säga: kan tillsammans med kommuner tala om var det är rimligt att bygga någonstans, så att man slipper den här oron i byggprocessen och planprocessen. Då tror jag att man som kommun vågar satsa pengar, tid och kraft på detta. Sedan tror jag fortfarande att mängden byggbar mark som finns är beroende av vilket marknadsvärde det är. Det är klart att det är mer viktigt att använda marken på mest effektiva sätt om den kostar 3 miljoner i stället för 2 miljoner eller 1 miljon. Jag menar att det är så här: Om man lyckas få till mer byggbar mark minskar priset på den marken, och då kan vi få till fler småhus, vilket jag tror är bra. Det visar egentligen all statistik. Sju av tio vill bo i egnahem. Fyra av tio ungdomar vill faktiskt bo i villa. Det är behovet som ska styra, inte alltid pengarna. Behovet måste styra även för kommunerna, och det är faktiskt ett behov av småhus i kommunerna. Låt oss se om det har legat stilla ganska länge! Det tror jag också, men jag tror att vi måste öka det. När vi ökar det totala bostadsbyggandet måste småhusbyggandet öka i samma omfattning. Sedan kan bostadsministern och jag slåss om huruvida investeringsstödet har givit fler bostäder eller inte, men jag hävdar fortfarande att det inte har det. Som byggare ser man givetvis vad som är mest ekonomiskt att bygga. Det är hyresrätter , eftersom det finns ett investeringsstöd. Hade man inte haft investeringsstödet hade man kanske byggt bostadsrätter eller till och med småhus. Det hade blivit samma antal bostäder, och staten hade inte behövt lägga ut de pengarna över huvud taget. Sedan tror jag fortfarande att vi skulle behöva en bredare diskussion om hur vi får upp bostadsbyggandet. Jag tycker nämligen att 40 000−45 000 bostäder är alldeles för lite. Vi måste våga sätta oss ned och bryta arm lite grann om vad vi vill och inte vill. Vi har pratat om kreditrestriktioner och sådant som gör att ungdomar inte kommer in på marknaden för ägda bostäder. Jag tror att vi skulle kunna komma överens i den frågan om vi sätter oss ned tillsammans. Jag frågade finansministern om sådant var på gång. Hon ville inte svara på den frågan. Jag frågar bostadsministern: det några bostadspolitiska samtal på gång, och är i så fall alla partier inblandade? 42 Statsrådet (MP): När det gäller den sista frågan har vi nu intensiva samtal i den krets som står bakom januariavtalet. Där ingår en aktiv bostadspolitik, och vi håller på att genomföra alla de punkter som finns i fråga om bostadssektorn. Det handlar om hyresregelverken. Det handlar om investeringsstöden, som vi ska effektivisera. Det handlar också till exempel om att ställa krav på hållbarhet i byggsektorn. Det finns alltså många olika komponenter som kommer att leda fram till en hög aktivitet på bostadsmarknaden framöver. Sedan välkomnar vi om det finns intresse även från andra partier att ha förhandlingar och diskussioner som kan leda fram till resultat. Vi bjöd in till sådana förhandlingar redan under den förra mandatperioden. De resulterade tyvärr inte i att vi kom överens, utan de borgerliga partierna lämnade samtalen. är det framför allt de fyra partier som står bakom januariavtalet som fokuserar på att gå framåt. Men skulle förutsättningarna finnas är vår dörr öppen för att föra samtal kring bostadspolitiken framöver. Jag blir lite frågande när det gäller syn på vem som egentligen bär ansvaret för att ta fram planer. Vi har ju ett kommunalt självstyre. Det är en ganska fastslagen struktur i det svenska samhället att det är kommunerna som har planmonopolet och som också har ansvar för markanvändningen. Det låter lite grann som att vill luckra upp den principen. Det skulle då vara länsstyrelserna som är aktiva. säger att man ska vända på kuttingen. skulle då komma med förslag på var man ska bygga. Det kan vara värt att fråga : Ifrågasätter det kommunala självstyret? Tycker han att staten i stället ska ta över delar av eller hela ansvaret för bostadsplaneringen och för planeringen när det gäller bostadssektorn? Det tror jag skulle vara ett väldigt stort steg att ta. Det skulle snarare leda till mycket mer av konflikter på detta område än till att man hittar lösningar framåt. Jag är inte alls säker på att jag tycker att det är ett recept som skulle leda till det resultat som säger sig vilja uppnå. Sedan räcker det inte med att bara vilja. I en marknadsekonomi, som vi ändå lever i, är det inte bara viljan utan också betalningsviljan som är avgörande för vad som åstadkoms på marknader. Frågan som man bör ställa är inte: Vill man bo i villa? Frågan som man bör ställa är: Vill man också betala kostnaden för att bo i en villa? I det här fallet, särskilt i centrala områden, är det en väldigt stor betalningsvilja, eftersom det finns förutsättningar för att bygga flerfamiljshus, där flera kan dela på kostnaderna. Man får ned kostnaden per bostad, så att säga. Kommunerna gör uppenbarligen bedömningen att betalningsviljan är större när det gäller bostadsrätter och hyreslägenheter än när det gäller småhus. Det finns också en grundläggande princip om att man ska ha en likställighet från kommunens sida. Man ska alltså inte från kommunens sida subventionera vissa kommunmedlemmar på bekostnad av andra, till exempel genom att sälja marken billigare till den som vill bygga en villa än till den som vill bygga en annan typ av boende. Även där måste jag ställa en fråga till : Tycker att kommunerna aktivt ska subventionera genom att erbjuda marken till ett lägre pris för att det just ska vara småhus som ska byggas, eller står bakom likställighetsprincipen? Sedan handlar det om marknadsförutsättningar. Där finns det också en utmaning i stora delar av landet. Det finns helt enkelt inte marknadsförutsättningar för att bygga. Man får inte heller krediter från bankerna för att bygga eftersom priset på fastigheterna, när de är färdigbyggda, inte motsvarar byggkostnaderna. Vi har begärt och fått en rapport från om hur man kan finansiera egnahem på landsbygden och hur den finansieringen kan utvecklas. Där har man också föreslagit statliga topplån. Det är ett förslag som vi nu bereder vidare i . Detta skulle kunna göra att det kommer att finnas förutsättningar för att bygga småhus i fler delar av landet än . 43 (KD): Givetvis är det kommunala självstyret viktigt, men jag tror också att vi i måste ha ett helikopterseende. Om det byggs 40 000–45 000 nya bostäder i är det alldeles för lite. Då måste vi hitta incitament som gör att vi kan hjälpa kommunerna i detta syfte. Då tror jag att tillsammans med kommunerna faktiskt kan vända på kuttingen. I stället för att är den som stoppar kan säga: Här kan vi gemensamt komma överens om att det är bra att bygga. Då är det kommunerna som fortfarande har planmonopol och är drivande. Precis som jag sa förut kan vi inte bara säga: Det är inte vårt problem. Det är problem att det inte byggs tillräckligt med bostäder i . Det är vårt problem, och vi måste lösa det på ett eller annat sätt. Då menar jag att vi måste se till att vi ger kommunerna de redskap som behövs. Sedan talar ministern om betalningsviljan när det gäller bostäderna. Det är klart att betalningsviljan finns, men inte hos de ungdomar som jag pratar om. Där har vi lagt upp kreditrestriktioner som gör att de faktiskt inte kan låna pengar till en bostad. Alldeles oavsett hur mycket vi skulle subventionera är bostadskostnaden alldeles för hög. Mycket beror på att markkostnaden är så hög som den är. Det är därför jag säger: Mer tillgång till mark gör att markpriset minskar. Då blir det billigare att bygga. Då blir det enklare att låna. Då blir det enklare för ungdomar att komma in. Det är en kedjereaktion som vi måste se. Jag tror att man måste se att kommuner tillsammans kan göra mycket, men vi måste också hjälpa till med detta. Om sju människor av tio vill bo i eget boende är det vår uppgift att se till att det finns en möjlighet att möta det behovet. Vi ska inte bara säga: Det är inte vårt bord. Jag hinner inte med att komplettera med januariavtalet, men det är skrämmande att det faktiskt inte står någonting där om det ägda boendet som gör att jag ser att vi ökar byggandet. 44 Statsrådet (MP): Vi har ett byggande som ligger på nivåer som vi inte har sett . Det gäller det hyrda boendet, som har ökat väldigt kraftigt. Det gäller även det ägda boendet, som ligger på nivåer som är långt utöver det som vi såg byggas även under Alliansens vid regeringsmakten. Det är någonting som vi tillsammans borde kunna glädjas över. Vi vill såklart ha ännu högre byggande, och detta är också något som vi arbetar för, även tillsammans med kommunerna i . Därför har vi en mer aktiv bostadspolitik än vi har haft . Vi har ett januariavtal med ett stort antal punkter som rör just bostadsmarknaden, och vi har pratat om att vi behöver se över hyresstrukturen för både nybyggnation och det befintliga men också investeringsstöden, som leder till att vi bygger ett segment som inte har byggts , det vill säga små hyreslägenheter med rimliga hyror. Vi har även kommit överens om att vi ska göra en skatteöversyn där bostadsmarknaden kommer att vara i blickfånget, för att få en bättre fungerande bostadsmarknad och också minska riskerna med hushållens skuldsättning. Detta är bara ett axplock. Vi arbetar också aktivt med att korta handläggningstiderna på Lantmäteriet och samverka med kommunerna och även få dem att samverka regionalt, för det gäller ofta en regional bostadsmarknad där vi inte kan ha en situation där vissa kommuner tar sitt ansvar för bostadsförsörjningen medan andra inte gör det. Vi har även en pågående inventering av statlig mark där vi ser hur staten som markägare kan bidra till att det byggs fler hus. Till exempel har Akademiska Hus inventerat sina marker och kommit med förslag på 28 000 bostäder som kan bidra till att minska bostadsbristen, särskilt bland unga och studenter. Vi tittar också på annan statlig mark, och en utredning arbetar nu med att titta på om staten kan bidra med sina markinnehav för att ytterligare minska bostadsbristen och bidra till ökat byggande. Vi har alltså en aktiv bostadspolitik, och jag är övertygad om att den kommer att leda till att vi får en fortsatt dynamisk bostadsmarknad där vi ser en hög nivå på byggandet. Detta är något som vi välkomnar, och jag hoppas att vi kan arbeta tillsammans för att få en ännu högre nivå framöver. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellationerna 2018/19:242, 243 och 245 om förflyttningen av generaldirektör 45 Statsrådet (S): har frågat mig vilka brister i samverkan som har förekommit och när dessa brister diskuterades med generaldirektören eller . har frågat mig om jag är nöjd med arbete eller inte, eftersom båda dessa saker ju inte kan gälla . har frågat mig hur det kan komma sig att jag och den förflyttade har så olika syn på om förflyttningen var frivillig eller inte. är en av viktigaste myndigheter därför att den är så central i olika skeden av människors liv. Det är när livet vänder eller förändras som socialförsäkringarna och finns där för att ge trygghet. Sjukförsäkringen är en del av socialförsäkringen som har ansvar för att administrera. Fokus för sjukförsäkringen har varit att kombinera en rättssäker handläggning och tillämpning med ett bra stöd för individen att kunna komma tillbaka till hälsa och arbete. Det var också för detta uppdrag som regeringen utsåg till generaldirektör för . Hon är en erfaren statstjänsteman, och under hennes ledning har bland annat stärkt sjukförsäkringshandläggningen och fokuserat på rättssäkerheten. Detta bidrog till att sjukfrånvaron minskade och började stabiliseras, men regeringen såg också andra konsekvenser av arbete. Från många olika håll – hälso- och sjukvården, andra myndigheter, arbetsmarknadens parter och enskilda individer – fick vi alltmer tydliga signaler om att lagstadgade samordningsansvar inte prioriterades av myndigheten i tillräcklig omfattning. Samarbeten med aktörer avslutades och försämrades kraftigt. Som en reaktion på detta genomförde många myndighetsdialoger, både med enskilt och med andra berörda myndigheter. Mellan och genomfördes 16 myndighetsdialoger med ledning. Tre av dessa dialoger var extraordinära möten mellan generaldirektörerna för respektive Arbetsförmedlingen som enkom handlade om behovet av att förbättra samverkan. Två av dessa dialoger var mellan och Inspektionen för vård och omsorg. Temat för dessa möten var också behovet av förbättrad samverkan. som var generaldirektör för gav regeringen dessutom åtta olika regeringsuppdrag för att förstärka samverkan och samordningen mellan och andra aktörer. kunde vi dock konstatera att trots dialoger och uppdrag mottogs det inte på myndigheten på önskvärt sätt. Vi fick inte önskvärd kvittens på de uppdrag som lämnats. Vi kunde också konstatera att vi fortsatte att få tydliga signaler från andra aktörer om att samverkan inte förbättrades. Det framkom inte minst vid den gemensamma myndighetsdialogen mellan och Arbetsförmedlingen. Detta ledde fram till att regeringen landade i att förtroendet för generaldirektörens förmåga att leda i en riktning där vi ville se ett ökat fokus på samordning och samverkan helt enkelt inte fanns. hade generaldirektören själv uttryckt att hon inte kunde vara kvar som myndighetschef för om regeringen inte hade förtroende för hennes sätt att leda myndigheten. När jag slutligen, , förklarade för henne att detta förtroende inte längre fanns blev slutsatsen att hon därmed inte kunde vara kvar som generaldirektör för och att hon i stället skulle anställas i . Detta innebär inte att hon delade regeringens uppfattning om bristerna i ledningen av myndigheten, men det fanns en samsyn om att hon inte kunde vara kvar om det inte fanns förtroende för hennes sätt att leda myndigheten. 46 (M): Jag tackar statsrådet för en tydlig beskrivning av verksamhet och av myndighetens komplexitet. Jag är enig med statsrådet om att är en av viktigaste myndigheter, och därför är det av yttersta vikt att styrning och ledning fungerar bra och att det finns en tydlighet från regeringen i det regleringsbrev som skrivs. har i sin granskning av beslutsstöd varit tydlig med att det finns stora brister, och det ligger på statsrådets ansvar att i sitt regleringsbrev se till att det fungerar rättssäkert och att myndighetsutövningen ger trygghet till dem som behöver stöttning och hjälp. Jag har ställt två frågor till statsrådet om när de påtalade brister som fanns i samverkan mellan statsrådets departement och den dåvarande generaldirektören diskuterades. I svaret beskriver statsrådet en rad dialoger som förts, alla med temat att förbättra samverkan. skriver dåvarande styrelseordförande att hon inte kan påminna sig att brister i myndighetens samverkan med andra myndigheter har varit uppe till diskussion med departementets ledning. I ett citat säger den dåvarande styrelseordföranden att hennes uppfattning är att om departementet varit så missnöjt med den dåvarande generaldirektören att man hade gett henne upprepade varningar och övervägde att flytta henne skulle man definitivt ha tagit upp frågan med styrelsens ordförande, men detta skedde inte. Statsrådet har i medierna utryckt att den dåvarande generaldirektören har utfört sitt uppdrag väl och har hanterat de utmaningar hon mött. I ett brev till ledamöter skriver två tidigare medarbetare vid att departementets hantering av den dåvarande generaldirektören och myndigheten är upprörande. Detta är starka ord när vi pratar om en av viktigaste myndigheter. Jag måste säga att jag inte riktigt får ihop när, var och hur bristerna i samverkan framkommit och förekommit. 47 (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag skulle tro att vi är väldigt många som är förvånade över till exempel hur barn förlorade sin LSS under den förra mandatperioden. Vi kunde läsa i medierna om hur förtvivlade föräldrar helt enkelt inte fick den hjälp som de behövde. Jag tror att det är många som är förvånade över att i en välfärdsstat som kunde en kvinna dö på en toalett i på grund av att hon hade fått sin personliga assistans indragen. Jag tror att det är många som är chockade över det. Det är nog så man ska se bakgrunden till att statsrådet helt enkelt gav före detta generaldirektör sparken. Generaldirektören fullföljde det uppdrag som hon hade fått av regeringen. Det är därför naturligtvis regeringen som ska bära skulden. Men jag tänker på följande sätt. Om vi hade haft en generaldirektör som inte hade haft ett fantastiskt civilkurage och berättat hur det egentligen var hade vi kunnat tro på det som statsrådet sa på pressträffen. Hon sa då: Det uppdrag som fick har hon utfört väl, och hon har hanterat de utmaningar som har mött henne. har målmedvetet arbetat för en rättssäkerhet i verksamheten med ordning och reda. Det är alltså detta som hade kunnat vara beskedet till svenska folket om inte själv hade gått ut och berättat hur det egentligen var. Det hade till och med kunnat vara så att regeringen, om vi ska förstå betänkande, hade gett ett annat viktigt generaldirektörsuppdrag till den person som man då uppenbarligen inte hade förtroende för. Jag anser att det är direkt vilseledande när ett statsråd håller en presskonferens och berättar att man har fullt förtroende för det uppdrag som den före detta generaldirektören har utfört när man egentligen uppenbarligen inte hade detta förtroende. Man skulle faktiskt kunna säga att någon har blåljugit svenska folket rakt i ansiktet. Jag beundrar den före detta generaldirektörens civilkurage när hon har varit så tydlig med att berätta hur det egentligen är. Jag tycker också att det är mycket starkt gjort av de före detta och nuvarande medarbetarna på att berätta hur det egentligen är. Denna historia hade faktiskt kunnat sluta med att statsrådet hade haft en presskonferens där hon redogjorde för detta på det sätt som jag har sagt. En annan myndighet hade kunnat få en ny generaldirektör. Och svenska folket hade inte haft en aning om vad som egentligen hade hänt bakom kulisserna. är en rättsstat. Även ett statsråd och en regering ska följa de lagar och regler som finns. Jag tycker också att en regering och ett statsråd ska vara ärliga. Det är någonting som ska vara självklart i . Man ska vara öppen och transparent och redogöra för vilka beslut man fattar och hur man har fattat dem. Uppenbarligen går inte denna mening ihop. Det uppdrag som fick har hon utfört väl. Hon har hanterat de utmaningar som har mött henne. har målmedvetet arbetat för en rättssäkerhet i verksamheten med ordning och reda. Detta uttalande går faktiskt inte ihop med regeringens agerande. I svaret som vi fick från statsrådet tycker jag inte att hon fick dessa två saker att gå ihop. Men statsrådet får utveckla detta i sitt nästa anförande. 48 (M): De interpellationer som vi nu diskuterar har en sak gemensamt, och det är hur regeringen och ansvarigt statsråd har hanterat en av sina generaldirektörer. Att en regering kan tillsätta och avsätta generaldirektörer är en del av regeringsmakten. Men frågan är hur man utövar denna makt. Att inte förlänga ett förordnande som generaldirektör eller enas om att ett förordnande ska upphöra är inget konstigt. Det kan behöva ske i samband med en omorganisation, förändrade verksamheter eller helt enkelt för att man inte tycker att en generaldirektör gör ett bra jobb. Det kan också vara ett sätt att befordra en generaldirektör till en ny tyngre befattning. Men i fallet är inget av detta tillämpligt. Hon fick lämna sitt uppdrag med bara några dagars varsel och enligt egen uppgift utan någon som helst motivering. Det märkliga är att detta sammanföll med inledningen på en valrörelse och att det rörde en myndighet som fått hård medial kritik för att man tuffat till sin hantering av bland annat assistans och sjukförsäkringsärenden – det sistnämnda på direkt uppdrag av sittande regering och statsrådet . Statsrådet har för bland annat angett att generaldirektör fick lämna sin tjänst på grund av bristande samverkan. har, som vi har hört här tidigare, dåvarande styrelseordförande framfört i medierna att hon inte kan påminna sig att brister i myndighetens samverkan varit uppe till diskussion med departementets ledning.