prop · H603150 · 2019-06-25 00:00:00 — Utan att det påverkar fall som omfattas av straffrätt får kon- fidentiell information som dessa personer erhåller i tjänsten enligt direk- tivet röjas endast i sammandrag eller i sammanställning på ett sätt som gör att det är omöjligt att identifiera enskilda kreditinstitut och finansiella institut (den nya artikel 57 a 1 i ursprungsdirektivet). Tystnadsplikten får inte utgöra hinder för utbyte av information mellan dels behöriga myndigheter som utövar tillsyn över kreditinstitut och finan- siella institut inom en medlemsstat, dels behöriga myndigheter som utövar tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut i olika medlemsstater, inbegripet när den agerar i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av om tilldelning av särskilda uppgifter till i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut. För den senare typen av informationsutbyte ska villkoren för tystnadsplikten gälla (den nya artikel 57 a 2 i ursprungs- direktivet). Behöriga myndigheter som utövar tillsyn över kreditinstitut och finan- siella institut och som mottar information som omfattas av tystnadsplikten 2018/19:150 ska endast använda denna information för att fullgöra sina skyldigheter enligt detta direktiv eller enligt andra lagstiftningsakter inom ramen för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism, tillsynsregle- ring och tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut, inbegripet på- förande av sanktioner, vid överklagande av ett beslut som fattats av den behöriga myndighet som utövar tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut, inbegripet domstolsförfaranden och vid domstolsförfaranden som har inletts enligt särskilda bestämmelser i unionsrätt antagen på området för detta direktiv eller på området för tillsynsreglering och tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut (den nya artikel 57 a 3 i ursprungs- Medlemsstaterna ska se till att behöriga myndigheter som utövar tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut vid tillämpningen av detta direk- tiv i största möjliga utsträckning samarbetar med varandra, oavsett deras respektive karaktär eller ställning. Sådant samarbete innefattar också för- mågan att inom ramen för den anmodade behöriga myndighetens befogen- heter utföra utredningar på en anmodande behörig myndighets vägnar, och det påföljande utbytet av information som erhållits genom sådana utred- ningar (den nya artikel 57 a 4 i ursprungsdirektivet). Medlemsstaterna får tillåta sina nationella behöriga myndigheter som utövar tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut att ingå samarbets- avtal för samarbete och utbyte av konfidentiell information med motsva- rande behöriga myndigheter i tredjeländer. ingås på ömsesidig grund och enbart om utlämnad information omfattas av en garanti om krav på tystnadsplikt som är åtminstone likvärdig med den som avses i punkt 1. Konfidentiell information som utbyts enligt dessa samarbetsavtal ska användas för ändamålet att utföra dessa myndigheters Om den information som utbyts har sitt ursprung i en annan medlemsstat får den inte lämnas ut utan uttryckligt medgivande från den behöriga myndighet som har delat med sig av den och, i lämpliga fall, endast för de ändamål för vilka den myndigheten har medgett att den lämnas ut (den nya artikel 57 a 5 i ursprungsdirektivet). Vad först gäller punkterna 2 och 4 om informationsutbyte och samarbete kan det konstateras att vissa av de uppgifter som avses i ändringsdirektivet kan vara skyddade av sekretess hos (30 kap. 4 § OSL). En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utländsk myndighet regleras i 8 kap. 3 § offentlighets- och Sekretesslagda uppgifter får enligt bestämmelsen inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om inte utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning, eller uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. Enligt flera rörelselagar på finansmarknadsområdet ska Finansinspek- tionen samarbeta och utbyta information med bl.a. behöriga myndigheter i andra medlemsstater (se t.ex. 13 kap. 6 a § lagen om bank- och finan- Samarbetsskyldigheten innebär bl.a. en möjlighet att för den utländska myndighetens räkning utföra utredningar på plats hos en aktör i (se t.ex. 13 kap. 6 a, 7 och 8 §§ lagen om bank- och finan- För att genomföra ändringsdirektivet bör en skyldighet för att samarbeta och utbyta information i den ut- sträckning ursprungsdirektivet kräver införas i de rörelselagar på finans- marknadsområdet som inte redan innehåller en sådan skyldighet. Vad därefter gäller punkten 1 om tystnadsplikt gäller i offent- lighetsprincipen, som innebär att allmänheten och massmedierna ska ha insyn i det allmännas verksamhet. Principen kommer till uttryck på olika sätt, bl.a. genom yttrande- och meddelarfrihet för tjänstemän och genom allmänna handlingars offentlighet. Rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas av bestämmelser om sekretess. Sekretess innebär ett förbud att röja uppgift vare sig det sker muntligen eller genom att allmän handling lämnas ut eller det sker på annat sätt. En bestämmelse om sekretess innebär därmed inte bara handlingssekretess för de handlingar som omfattas av bestämmelsen utan även tystnadsplikt för de personer som har en skyldig- het att följa den. I det avseendet innebär sekretessbestämmelserna en begränsning av den grundlagsstadgade yttrandefriheten. Förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller, utöver myndigheter, för en person som fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt, eller på annan liknande grund (2 kap. 1 § OSL). Om det inte framgår uttryckligt av lag har emellertid rätten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter företräde framför tystnadsplikten. I verksamhet som består i tillståndsgivning eller tillsyn över bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden eller för- säkringsväsendet gäller sekretess för uppgift om affärs- eller driftför- hållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att denne lider skada om uppgiften röjs, och för uppgift om ekonomiska eller personliga förhållanden för annan som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet avser (30 kap. 4 § OSL). I tillsyn över efterlevnaden av penningtvättslagen gäller vidare sekretess för uppgift i en anmälan eller utsaga om över- trädelse av bestämmelse som gäller för den som myndighetens verksamhet avser, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet (30 kap. 23 a § samma lag). Det innebär att de personer som på grund av anställning eller uppdrag har fått kännedom om sådana uppgifter i tillsynsverksamhet redan omfattas av ett förbud att röja eller utnyttja uppgifterna. Enligt regeringens mening uppfyller därmed svensk rätt redan de krav på tystnadsplikt för de personer som arbetar eller har arbetat vid som ändringsdirektivet kräver. I fråga om uppgift om ekonomiska eller personliga förhållanden för någon som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som tillsynen avser och uppgift som kan avslöja identiteten för den som anmält en överträdelse av penningtvättsregelverket är dessutom rätten att meddela och offentlig- göra sådana uppgifter enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen inskränkt (30 kap. 30 § OSL). Vad sedan gäller punkten 3 om användning av mottagen information som omfattas av tystnadsplikten gäller sekretess för uppgift som en myn- dighet har fått från ett utländskt organ på grund av en bindande EU-rättsakt eller ett av EU ingånget eller av godkänt avtal med en annan stat 2018/19:150 eller med en mellanfolklig organisation om det kan antas att möjlighet att delta i det internationella samarbete som avses i rättsakten eller avtalet försämras om uppgiften röjs (15 kap. 1 a § OSL). Motsva- rande sekretess gäller för uppgift som en myndighet har inhämtat i syfte att överlämna den till ett utländskt organ i enlighet med en sådan rättsakt eller ett sådant avtal. Med uttrycket bindande EU-rättsakt avses förord- ningar, direktiv och beslut (se prop. 2012/13:192 s. 31). Sekretessbestämmelsen blir därmed tillämplig på en uppgift som har mottagit på grund av ursprungsdirektivet. Detta innebär att det ankommer på att göra en bedömning av vilka konsekvenser ett röjande skulle kunna antas få för det fortsatta sam- arbetet (se prop. 2012/13:192 s. 44). Det förhållandet att det uttryckligen anges i ändringsdirektivet att uppgifter inte ska vara möjliga att sprida annat än vid vissa specifikt angivna situationer torde i praktiken innebära att det kan antas att det internationella samarbetet skulle försämras om använde uppgifterna i strid med ursprungsdirektivet. Om sekretess enligt 15 kap. 1 a § offentlighets- och sekretesslagen gäller, får de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. 15–27 §§ och 28 § första stycket samma lag inte tillämpas. Detta innebär att möjlig- heterna att använda uppgifter som omfattas av sekretess på annat sätt än för att fullgöra sina skyldigheter i fråga om bekämpningen av penningtvätt och finansiering av terrorism, tillsynsreglering och tillsyn över kredit- institut och finansiella institut är starkt begränsade. Enligt regeringens mening uppfyller svensk rätt därmed redan ändringsdirektivets krav i denna del. Vad slutligen gäller punkten 5 om samarbetsavtal för samarbete och utbyte av konfidentiell information får regeringen enligt regeringsformen ge en förvaltningsmyndighet i uppdrag att ingå en internationell överens- kommelse i en fråga där överenskommelsen inte kräver eller medverkan (10 kap. 2 §). har i för- ordning bemyndigats att ingå vissa internationella överenskommelser (4 a–4 c §§ förordningen [2009:93] med instruktion för Finansinspektio- nen). Även den typ av överenskommelser som avses i ändringsdirektivet är enligt regeringens bedömning av sådan karaktär att de inte kräver riks- dagens eller medverkan. Sekretess gäller hos för uppgifter om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som inspektionen har fått enligt avtal med centralbanker och banktillsynsmyn- digheter inom EU (30 kap. 7 § OSL och 8 § offentlighets- och sekretess- förordningen [2009:641]). Om sekretess gäller, får de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. 15–27 §§ och 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen inte tillämpas i strid med det aktuella avtalet. Genom regleringen säkerställs att den utbytta informationen inte får användas för annat ändamål än att utföra dessa myndigheters tillsynsuppdrag. Uppgifter som har mottagit från en behörig myndighet i en annan medlemsstat på grund av ursprungsdirektivet omfattas av sekretess enligt 15 kap. 1 a § offentlighets- och sekretesslagen (se ovan). Sammantaget bedömer regeringen att svensk rätt redan uppfyller ändringsdirektivets krav på begränsningar i fråga om användningen av uppgifter som har sitt ursprung i en annan medlemsstat. Medlemsstaterna får tillåta informationsutbyte mellan behöriga myndig- heter inom samma medlemsstat eller i olika medlemsstater, mellan behö- riga myndigheter och myndigheter med ansvar för tillsyn över enheter inom finanssektorn och fysiska eller juridiska personer som vid utövandet av deras yrkesmässiga verksamhet omfattas av ursprungsdirektivet och myndigheter som enligt lag har ansvar för tillsynen över finansmarknader inom ramen för deras respektive tillsynsfunktioner. Den information som mottagits ska i samtliga fall omfattas av krav på tystnadsplikt som är åtminstone likvärdiga med dem som avses i artikel 57 a 1 (den nya artikel 57 b 1 i ursprungsdirektivet). Medlemsstaterna får vidare, med stöd av bestämmelser i nationell rätt, tillåta att viss information lämnas ut till andra nationella myndigheter som enligt lag har ansvar för tillsyn över finansmarknaderna, eller med speci- fikt ansvar för att bekämpa eller utreda penningtvätt, därmed associerade förbrott eller finansiering av terrorism. Konfidentiell information som utbyts enligt denna punkt ska dock enbart användas för berörda myndig- heters rättsliga uppgifter. Personer med tillgång till sådan information ska omfattas av krav på tystnadsplikt som är åtminstone likvärdiga med dem som avses i artikel 57 a 1 (den nya artikel 57 b 2 i ursprungsdirektivet). Medlemsstaterna får tillåta att viss information som rör tillsyn över att kreditinstituten efterlever detta direktiv lämnas ut till parlamentariska undersökningskommittéer, revisionsrätter och andra enheter med ansvar för undersökningar i den egna medlemsstaten, på följande villkor: 1.Enheterna har ett klart definierat mandat enligt nationell rätt att under- söka eller granska agerandet hos myndigheter med ansvar för tillsyn över dessa kreditinstitut eller för lagstiftning om sådan tillsyn. 2.Informationen är strikt nödvändig för fullgörandet av mandatet. 3.De personer som har tillgång till informationen enligt nationell rätt är föremål för krav avseende tystnadsplikt som är åtminstone likvärdiga med dem som avses i artikel 57 a 1. 4.Information som har sitt ursprung i en annan medlemsstat får inte läm- nas ut utan uttryckligt medgivande från de behöriga myndigheter som har lämnat ut den, och endast för de ändamål för vilka de myndig- heterna har medgett att den lämnas ut (den nya artikel 57 b 3 i ur- sprungsdirektivet). Vad gäller punkt 1 om informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheter behandlas frågan om utrymmet för tillsynsmyndigheter att utbyta information med utländska motsvarigheter ovan. När det gäller utbyte av information mellan tillsynsmyndigheter i finns det inom Polis- myndigheten en samordningsfunktion för åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Den består – utöver tillsynsmyndigheterna – av , , , Krono- fogdemyndigheten, , , , och . Samordningsfunktionen ska fungera som ett forum för informationsutbyte och kunskapsöverföring för de myndigheter som utövar tillsyn över verksamhetsutövare, bl.a. när det gäller metoder för tillsyn och regelgivning (13 och 14 §§ förordningen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism). 2018/19:150 verksamheten i samordningsfunktionen sker inte utbyte av uppgifter som omfattas av sekretess i respektive tillsynsverksamhet. Enligt regeringens mening saknas skäl att ytterligare reglera dessa frågor. Den möjlighet som ändringsdirektivet erbjuder i denna del bör därför inte utnyttjas. Vad gäller punkt 2 om informationsutbyte med brottsbekämpande myndigheter behandlas frågan om utrymmet för tillsynsmyndigheterna att utbyta information med nedan. kan i sin tur utbyta information med Säkerhetspolisen (35 kap. 10 a § OSL). Enligt regeringens mening saknas skäl att ytterligare reglera dessa frågor. Den möjlighet som ändringsdirektivet erbjuder i denna del bör därför inte utnyttjas. Vad gäller punkt 3 om informationsutbyte med gransknings- eller revisionsmyndigheter hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften förekommer. Sekretessen förs i så fall över till den myndigheten (10 kap. 17 § och 11 kap. 1 § OSL). Enligt regeringens mening saknas skäl att ytterligare reglera dessa frågor. Den möjlighet som ändringsdirektivet erbjuder i denna del bör därför inte utnyttjas. Samarbete och utbyte av information enligt andra rättsakter Enligt ändringsdirektivet ska den tystnadsplikt och användningsbegräns- ning i artiklarna 64 och 67 i och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II-direktivet) inte hindra utbyte av information, under utövandet av deras tillsynsfunktion, mellan tillsynsmyndigheter och myndigheter i samma medlemsstat som ansvarar för tillsyn över att de ansvariga enheter som nämns i artikel 2.1.1 och 2.1.2 i ursprungsdirektivet efterlever det direktivet (den nya artikel 68.1b iv i Solvens II-direktivet). Bestämmelserna om tystnadsplikt och användningsbegränsning i artiklarna 53.1 och 54 i och rådets direktiv av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (kapitaltäckningsdirektivet) ska enligt ändringsdirektivet inte heller utgöra hinder för utbyte av information som sker inom ramen för tillsynsuppdraget mellan behöriga myndigheter inom en medlemsstat, mellan behöriga myndigheter i olika medlemsstater eller mellan behöriga myndigheter och myndigheter som ansvarar för tillsyn över att de ansvariga enheter som förtecknas i artikel 2.1.1 och 2.1.2 i ursprungsdirektivet efterlever det direktivet (den nya artikel 56 första stycket g i kapitaltäckningsdirektivet). utövar tillsyn över företag som omfattas av Solvens II-direktivet och kapitaltäckningsdirektivet, som den utövar tillsyn över att dessa företag följer penningtvättslagen (17 kap. 2 § försäk- ringsrörelselagen och 13 kap. 2 § lagen om bank- och finansierings- rörelse). Det finns ingen sekretessgräns mellan de olika tillsynsverksamheterna i (8 kap. 2 § och 30 kap. 4 § OSL). Det är vidare möjligt för att samarbeta och utbyta information med behöriga myndigheter i andra medlemsstater (se ovan). Svensk rätt uppfyller där- med redan ändringsdirektivets krav i dessa delar. Villkor för samarbete och utbyte av information Enligt ändringsdirektivet får medlemsstaterna inte förbjuda, eller före- skriva orimliga eller onödigt restriktiva villkor för informationsutbyte eller bistånd mellan behöriga myndigheter vid tillämpningen av ursprungs- direktivet. Medlemsstaterna ska särskilt se till att behöriga myndigheter inte avslår en begäran om bistånd på följande grunder: 1.Begäran bedöms även omfatta skattefrågor. 2.Nationell rätt kräver att ansvariga enheter ska bevara sekretessen eller konfidentialiteten, utom i de fall när de relevanta uppgifter som begärs är skyddade av lagstadgad tystnadsplikt eller andra lagstadgade yrkes- mässiga privilegier. 3.En utredning, undersökning eller ett förfarande pågår i den anmodade medlemsstaten. 4.Den motsvarande anmodande behöriga myndigheten skiljer sig till sin karaktär eller ställning från den anmodade behöriga myndigheten (den nya artikel 50 a i ursprungsdirektivet). Enligt regeringens uppfattning tar ändringsdirektivet sikte på de förvalt- ningsmyndigheter som utövar tillsyn över att verksamhetsutövarna efter- lever ursprungsdirektivet (skälen 47 och 48). är ingen förvaltningsmyndighet och omfattas därmed inte av bestämmelsen i artikeln. Penningtvätt och finansiering av terrorism har gränsöverskridande karaktär och internationellt samarbete och utbyte av information utgör ett naturligt inslag i tillsynsmyndigheternas verksamhet. I det ligger att det utan särskilda bestämmelser får förutsättas att samtliga svenska tillsyns- myndigheter vid behov bistår och i övrigt samarbetar med sina utländska motsvarigheter (se prop. 2016/17:173 s. 435). I vissa rörelselagar finns uttryckliga bestämmelser om samarbete och utbyte av information (se ovan och 27 b § revisorslagen). Utgångspunkten är därmed att de svenska tillsynsmyndigheterna samarbetar och utbyter information med sina utländska motsvarigheter i den mån sekretess eller andra bestämmelser inte hindrar det. Beträffande tillsynsmyndigheternas möjlighet att lämna ut uppgifter till utländska tillsynsmyndigheter kan det konstateras att den informations- skyldighet som följer av ursprungsdirektivet till stor del avser sådana uppgifter som kan vara skyddade av sekretess (30 kap. 4 och 23 §§ OSL). En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utländsk myndighet regleras i 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Sekretesslagda uppgifter får enligt bestämmelsen inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om inte utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning, eller uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. 2018/19:150 Även utan uttryckliga bestämmelser om samarbete och utbyte av information har en tillsynsmyndighet goda möjligheter att lämna uppgifter till utländska myndigheter i den utsträckning som olika EU-direktiv före- skriver (se 8 kap. 3 § OSL och prop. 2006/07:115 s. 516). I sammanhanget kan framhållas att en prövning om en uppgift omfattas av sekretess alltid ska göras i det enskilda fallet. I de fall en uppgift omfattas av sekretess avser den att skydda uppgifter av särskilt känslig karaktär, vilket enligt regeringens mening får anses vara en godtagbar undantagssituation enligt punkten b) i den nya artikel 50 a i ursprungsdirektivet. Utöver bestämmelserna om sekretess finns det i svensk rätt inte några särskilda bestämmelser som förbjuder, eller föreskriver orimliga eller onödigt restriktiva villkor för, informationsutbyte eller bistånd mellan tillsynsmyndigheterna och behöriga myndigheter i andra medlemsstater. Sammanfattningsvis uppfyller svensk rätt ändringsdirektivets krav i denna del. Information till brottsbekämpande myndigheter Medlemsstaterna ska se till att deras behöriga myndigheter, när de identi- fierar överträdelser som omfattas av straffrättsliga påföljder, informerar de brottsbekämpande myndigheterna med nödvändig skyndsamhet (den nya artikel 58.2 tredje stycket i ursprungsdirektivet). Om en tillsynsmyndighet vid en inspektion eller på annat sätt har upp- täckt en omständighet som kan antas ha samband med eller utgöra pen- ningtvätt eller finansiering av terrorism ska den utan dröjsmål underrätta Finanspolissektionen om detta (4 kap. 4 § penningtvättslagen). Det följer därmed redan av penningtvättslagen att en tillsynsmyndighet, som vid inspektion eller på annat sätt har upptäckt en omständighet som kan antas ha samband med eller utgöra penningtvätt eller finansiering av terrorism, utan dröjsmål ska underrätta Finanspolissektionen om detta. Svensk rätt uppfyller därmed ändringsdirektivets krav i denna del. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om –hur uppgifter ska lämnas till Säkerhetspolisen, och –nödvändiga åtgärder och rutiner för att skydda den som har rappor- terat överträdelser. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan följande krav i ändringsdirektivet: –att verksamhetsutövarna i vissa fall ska tillämpa ytterligare skärpta åtgärder för kundkännedom, –tillsynsmyndigheterna kan vidta förstärkta tillsynsåtgärder i förhål- lande till svenska verksamhetsutövare som driver verksamhet i ett högrisktredjeland, och –tillsynsmyndigheterna får i sin tillsyn beakta utvärderingar, bedöm- ningar, rekommendationer eller liknande från internationella orga- nisationer och normgivare. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. I promemorian föreslås en före- skriftsrätt i fråga om ytterligare skärpta åtgärder för kundkännedom. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning Skärpta åtgärder för kundkännedom För att genomföra den nya artikel 18 a 1 första stycket i ursprungsdirek- tivet föreslås i avsnitt 7.4 att skärpta åtgärder för kundkännedom ska vidtas i förhållande till kunder i högrisktredjeländer.