prop · H60372 · 2019-03-19 00:00:00 — Regeringens proposition 2018/19:72 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att det ska göras vissa förtydliganden i lagen (2010:751) om betaltjänster med anledning av att Europeiska kommissionen har ifrågasatt om några artiklar i och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner fullt ut genomförts i svensk rätt. Förslagen innebär bl.a. att det i lagen om betaltjänster ska förtydligas att ∙informationen om tjänster och avgifter ska utformas på ett visst sätt, ∙en betaltjänstleverantör ska informera konsumenten om rutinerna vid byte av betalkonto, och ∙den betaltjänstleverantör som en konsument har ett betalkonto hos inte får ta ut någon avgift för information om betalningstransaktioner vid byte av betalkonto. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 2018/19:72 Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. 2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om Ärendet och dess beredning .............................................................. 4Användandet av tjänster som är knutna till ett betalkonto med Information om tjänster och avgifter................................................. 5.3Betalkonto som erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst............................................................ Hänvisning till marknadsföringslagen.............................. Byte av betalkonto .......................................................................... och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto med grundläggande Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. Ett kreditinstitut får inte vägra en konsument som är lagligen bosatt inom EES att öppna ett betalkonto med sådana grundläggande funktioner enligt 2 § som institutet tillhandahåller andra konsumenter.Första stycket gäller inte om det skulle strida mot lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller om det finns särskilda skäl mot att tillhandahålla konsumenten ett betalkonto. 2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs1 i fråga om lagen (2010:751) om betaltjänster2 dels att rubriken närmast före 4 a kap. 5 § ska utgå, dels att 4 a kap. 1, 2, 5, 6 och 7 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas fyra nya paragrafer, 4 a kap. 4 a, 4 b, 5 a och 5 b §§, och närmast före 4 a kap. 4 a, 4 b och 5 b §§ nya rubriker av följande lydelse. Ett kreditinstitut enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse får inte vägra en konsument som är lagligen bosatt inom EES att öppna ett betalkonto med sådana grundläggande funktioner enligt 2 § som institutet tillhandahåller andra konsumenter. Första stycket gäller inte om det skulle strida mot lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller om det finns särskilda skäl mot att tillhandahålla konsumenten ett betalkonto. 2§4 Med grundläggande funktioner avses 1.tjänster som krävs för att öppna, inneha och avsluta ett betalkonto, 2.tjänster som gör det möjligt att sätta in medel på ett betalkonto, 3.tjänster som gör det möjligt att inom EES över disk eller i uttagsautomater ta ut kontanter från ett betalkonto, och 4.utförande av följande betalningstransaktioner inom EES: a)autogirering, b)betalningar genom ett debetkort, inbegripet betalningar online, samt c)betalningar, inbegripet stående överföringar, vid terminaler, över disk och via kreditinstitutets onlinetjänster. Ett kreditinstitut som tillhandahåller en konsument ett betalkonto 1Jfr och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner, i den ursprungliga lydelsen. 2 Senaste lydelse av rubriken närmast före 4 a kap. 5 § 2017:342. 3 Senaste lydelse 2017:342. 4 Senaste lydelse 2017:342. med grundläggande funktioner får inte begränsa det antal gånger konsumenten får använda de tjänster som är knutna till betalkontot. Förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i ska ta fram och på sin webbplats offentliggöra en förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i och vid behov uppdatera den. I förteckningen ska de termer som har fastställts i enlighet med artikel 3.4 i betalkontodirektivet användas. Information om tjänster och avgifter En betaltjänstleverantör ska i sin information till konsumenter an- vända termerna i den förteckning som avses i 4 a §. Om betaltjänstleverantören i in- varumärken för att beteckna sina tjänster, ska motsvarande termer i förteckningen tydligt anges. En betaltjänstleverantör ska i rimlig tid innan den ingår ett avtal rimlig tid innan den ingår ett avtal om betalkonto ge konsumenten en om betalkonto ge konsumenten en förteckning över de mest represen- sådan förteckning som avses i 4 a § tativa tjänsterna som är knutna till och, i den utsträckning betaltjänst- betalkonton i och, i den ut- tjänster, informera konsumenten tillhandhåller dessa tjänster, infor- om avgifterna för dem. mera konsumenten om avgifterna nen ska lämnas i pappersform eller på annat varaktigt medium. ipappersform eller på annat varaktigt medium. 5Senaste lydelse 2018:170. 2018/19:72 Betaltjänstleverantören ska också hålla förteckningen och en ordlista som minst omfattar de begrepp som fastställts i förteckningen tillgängliga för konsumenten. Betaltjänstleverantören ska, utöver de informationskrav som följer av 4 kap. minst en gång ge konsumenten kostnadsfri information om aktuella avgifter och räntesatser för de tjänster som är knutna till betalkontot. Betaltjänstleverantören och konsumenten ska komma överens om på vilket sätt avgifterna ska redovisas. Redovisningen ska lämnas i pappersform om konsumenten begär det. Om information inte lämnas i enlighet med denna paragraf, ska även marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas, med undantag av bestämmelserna i 29–36 §§ Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket den lagen. När ett betalkonto erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst som en del av ett paket, ska betaltjänstleverantören informera konsumenten om huruvida det är möjligt att köpa de olika komponenterna separat och, i förekommande fall, förse konsumenten med uppgifter om kostnaderna och avgifterna för varje komponent. Om information inte lämnas i enlighet med 4 b, 5 och 5 a §§ ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas, med undantag av bestämmelserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Vid tillämpningen av 10 § tredje stycket den lagen ska sådan information anses vara väsentlig. En betaltjänstleverantör ska ha rutiner för en konsuments byte av rutiner för en konsuments byte av betalkonto i samma valuta mellan betalkonto i samma valuta mellan annan betaltjänstleverantör i Sve- annan betaltjänstleverantör i Sve- Rutinerna ska säkerställa att Rutinerna ska säkerställa att ett sådant byte kan genomföras ett sådant byte kan genomföras snabbt och utan onödiga olägen- snabbt och utan onödiga olägen- heter för konsumenten. heter för konsumenten. leverantören ska informera konsu- menten om rutinerna. Den betaltjänstleverantör som konsumenten vill öppna ett betalkonto hos ska på begäran av konsumenten kontakta den betaltjänstleverantör som konsumenten har ett betalkonto hos och se till att bytet genomförs. Bytet ska vara genomfört inom den tidsram som anges i artikel 10 i betalkontodirektivet. Om en konsument meddelar sin betaltjänstleverantör att han eller hon vill öppna ett betalkonto i ett annat land inom EES, ska betaltjänstleverantören bistå med viss information, överföring av medel och stängning av betalkontot. Detta ska ske inom den tidsram som anges i artikel 11 i betalkontodirektivet. Avgifter, utöver de som avses i 4 kap. 15 §, som en betaltjänstleverantör tar ut av en konsument i samband med byte av betalkonto, ska vara rimliga och i linje med betaltjänstleverantörens faktiska kostnader. Vid byte av betalkonto får den betaltjänstleverantör som en konsument har ett betalkonto hos inte ta ut någon avgift för information om betalningstransaktioner. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 2017:342. Senaste lydelse 2017:342. 2018/19:72 3 Ärendet och dess beredning Bestämmelser om att banker och andra kreditinstitut under vissa förutsättningar är skyldiga att tillhandahålla konsumenter som är lagligen bosatta i ekonomiska samarbetsområdet (EES) betalkonton med grundläggande funktioner finns i 4 a kap. lagen (2010:751) om betaltjänster. De bestämmelserna genomför i svensk rätt och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner (betalkontodirektivet), se bilaga 1. Europeiska kommissionen har ifrågasatt det svenska genomförandet av –såvitt nu är av intresse – artiklarna 6, 8, 12.2, 14 och 17.4 i betalkontodirektivet (UD2019/01437). Inom har därför promemorian Möjlighet för värdepappersföretag i tredjeland att tillhandahålla tjänster utan krav på tillstånd och vissa betaltjänstfrågor tagits fram. I den föreslås – såvitt nu är av intresse – att det ska göras vissa förtydliganden i lagen om betaltjänster. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Fi2018/03686/V). I propositionen behandlas promemorians förslag i den del den avser lagen om betaltjänster. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslag som är likalydande med lagförslagen i propositionen. Lagrådet lämnade förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. 4Användandet av tjänster som är knutna till ett betalkonto med grundläggande funktioner Regeringens förslag: Det ska i lagen om betaltjänster förtydligas att ett kreditinstitut som tillhandahåller en konsument ett betalkonto med grundläggande funktioner inte får begränsa det antal gånger konsumenten får använda de tjänster som är knutna till betalkontot. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Ett kreditinstitut får inte vägra en konsument som är lagligen bosatt i att öppna ett betalkonto med grundläggande funktioner hos institutet, om det tillhandahåller andra konsumenter detta slag av betalkonto (4 a kap. 1 § första stycket lagen om Med grundläggande funktioner avses 1.tjänster som krävs för att öppna, inneha och avsluta ett betalkonto, 2.tjänster som gör det möjligt att sätta in medel på ett betalkonto, 3.tjänster som gör det möjligt att inom EES över disk eller i uttagsautomater ta ut kontanter från ett betalkonto, och 4.utförande av följande betalningstransaktioner inom EES: a)autogirering, b)betalningar genom ett debetkort, inbegripet betalningar online, samt c)betalningar, inbegripet stående överföringar, vid terminaler, över disk och via kreditinstitutets onlinetjänster (4 a kap. 2 § lagen om betaltjänster). Bestämmelserna genomför artikel 17 i betalkontodirektivet. Enligt betalkontodirektivet får de grundläggande funktionerna inte begränsas till ett visst antal operationer som får utföras på betalkontot (artikel 17.4). Det kravet får anses följa även av gällande svensk rätt men några uttryckliga bestämmelser om detta finns inte (se prop. 2016/17:129 s. 27–31). För tydlighets skull bör bestämmelser om användandet av de tjänster som är knutna till ett betalkonto med grundläggande funktioner på motsvarande sätt som i direktivet tas in i lagen om betaltjänster. 5Information om tjänster och avgifter En betaltjänstleverantör ska, i rimlig tid innan den ingår ett avtal om betalkonto, ge konsumenten en förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i och, i den utsträckning betaltjänstleverantören tillhandhåller dessa tjänster, informera konsumenten om avgifterna för dem. Informationen ska lämnas i pappersform eller på annat varaktigt medium. Betaltjänstleverantören ska också hålla förteckningen och en ordlista som minst omfattar de begrepp som fastställts i förteckningen tillgängliga för konsumenten. En betaltjänstleverantör ska också minst en gång ge konsumenten kostnadsfri information om aktuella avgifter och räntesatser för de tjänster som är knutna till betalkontot. Betaltjänstleverantören och konsumenten ska komma överens om på vilket sätt avgifterna ska redovisas. Redovisningen ska lämnas i pappersform om konsumenten begär det (4 a kap. 5 § lagen om betaltjänster). Bestämmelserna genomför – tillsammans med de allmänna informationskraven i 4 kap. lagen om betaltjänster – artiklarna 1.3, 4–6 och 8 i betalkontodirektivet. Regeringens förslag: Den bestämmelse om att på sin webbplats ska offentliggöra en förteckning över de mest repre- sentativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i , och vid behov uppdatera den, som finns i förordningen om betaltjänster ska i stället införas i lagen om betaltjänster. Det ska i lagen förtydligas att de termer som har fastställts i enlighet med artikel 3.4 i betalkontodirektivet ska användas i förteckningen. En betaltjänstleverantör ska i sin information till konsumenter använda termerna i förteckningen. Betaltjänstleverantören får använda namn på varumärken för att beteckna sina tjänster i informationen, om leverantören tydligt anger motsvarande termer som används i förteckningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. I fråga om kravet på att betaltjänstleverantörer i sin information till konsumenter ska avvända de begrepp som har fastställts i förteckningen över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i , framhåller att förslaget – till skillnad från betalkontodirektivet – inte är begränsat till ”i tillämpliga fall” och att det innebär att kravet går utöver direktivet. anser dessutom att innebörden av termen information är oklar och att tillämpningsområdet för kravet bör begränsas till vissa fall. I fråga om kravet på att betaltjänstleverantören får använda namn på varumärken för att beteckna sina tjänster i informationen, om leverantören tydligt anger motsvarande termer som används i förteckningen, anser att gällande rätt inte innebär några begränsningar i fråga om användningen av varumärken i information till konsumenter. Skälen för regeringens förslag: Enligt betalkontodirektivet ska medlemsstaterna upprätta en förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton och offentliggöra den (artikel 3.5). Förteckningen ska innehålla ”standardiserade termer och definitioner för var och en av de identifierade tjänsterna” (artiklarna 3.1 och 3.5 i direktivet). De termer som har fastställts i enlighet med artikel 3.4 i direktivet (”den standardiserade unionsterminologin”) – ska ”integreras” i förteckningen. Den standardiserade unionsterminologin har fastställts i bilagan till kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/32 av om komplettering av och rådets direktiv /92/EU vad gäller tekniska tillsynsstandarder för en standardiserad unionsterminologi för de mest representativa betalkontotjänsterna. 3.5i betalkontodirektivet genomförs i 7 § förordningen (2010:1008) om betaltjänster. I direktivet finns regler om information till konsumenter (artikel 6). För det första gäller att medlemsstaterna ska se till att betaltjänstleverantörer i sin information (”avtalsinformation, kommersiella information och information i marknadsföring”) till konsumenter, i tillämpliga fall, använder ”de standardiserade begreppen” som förteckningen innehåller (artikel 6.1 första meningen). För det andra gäller att betaltjänstleverantörer får använda namn på varumärken i dokumentet med avgiftsinformation och i redovisningen av avgifter, om sådana namn på varumärken används som tillägg till ”de standardiserade termerna” i förteckningen och fungerar som en sekundär beteckning på de tjänsterna (artikel 6.1 andra meningen). För det tredje gäller att betaltjänstleverantörer får använda namn på varumärken för att beteckna sina tjänster i sin information till konsumenter, om leverantörerna, i förekommande fall, tydligt anger motsvarande ”standardiserade termer” som används i förteckningen (artikel 6.2). Uttrycket ”de standardiserade begreppen” (eller ”termerna”) i artikel 6 i direktivet motsvarar uttrycket ”standardiserade termer och definitioner” i artikel 3. När det först gäller kraven att betaltjänstleverantörer får använda namn på varumärken om sådana namn används som tillägg till de standardiserade termerna i förteckningen konstaterar regeringen att kraven motsvarar kraven i dels kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/33 av om fastställande av tekniska genomförandestandarder vad gäller det standardiserade presentationsformatet för redovisningen av avgifter och dess gemensamma symbol enligt och rådets direktiv /92/EU, dels kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/34 av om fastställande av tekniska genomförandestandarder vad gäller det standardiserade presentationsformatet för dokumentet med avgiftsinformation och dess gemensamma symbol enligt och rådets direktiv /92/EU, som är direkt tillämpliga i svensk rätt. När det gäller kraven att betaltjänstleverantörer i sin avtalsinformation, kommersiella information och information i marknadsföring ska använda de standardiserade termerna och att namn på varumärken för att beteckna tjänster får användas om motsvarande termer som används i förteckningen anges tydligt konstaterar regeringen att lagen om betaltjänster ska tolkas i ljuset av betalkontodirektivet. Till skillnad från anser regeringen därför att de kraven i direktivet får anses följa även av gällande svensk rätt (se prop. 2016/17:129 s. 49–51). På motsvarande sätt som i direktivet bör det dock komma till uttryck också i lagen om betaltjänster. När det särskilt gäller kravet på att betaltjänstleverantörer i sin information till konsumenter ska avvända de termer som har fastställts i förteckningen över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i , anser regeringen – till skillnad från – att artikel 6.1 första meningen i direktivet innebär ett ovillkorligt krav på att dessa termer ska användas i betaltjänstleverantörernas information till konsumenter, i den utsträckning (”i tillämpliga fall” eller ”i förekommande fall”) leverantörerna lämnar den aktuella informationen till konsumenterna. Det innebär att förslaget inte utgör en utvidgning av tillämpningsområdet i förhållande till direktivet. Avsikten är att termen information ska ha samma innebörd som uttrycket avtalsinformation, kommersiell information och information i marknadsföring i artiklarna 6.1 första meningen och 6.2 i direktivet. Den föreslagna ordningen förutsätter att den förteckning som regleras i förordningen om betaltjänster (7 §) i stället regleras i lagen om betaltjänster och att det i lagen förtydligas att de termer som har fastställts i enlighet med artikel 3.4 i direktivet (”den standardiserade unionsterminologin”) ska användas i förteckningen. 2018/19:72 5.3 Betalkonto som erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst Regeringens förslag: Det ska i lagen om betaltjänster förtydligas att när ett betalkonto erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst som en del av ett paket, ska betaltjänstleverantören informera konsumenten om huruvida det är möjligt att köpa de olika komponenterna separat och, i förekommande fall, förse konsumenten med uppgifter om kostnaderna och avgifterna för varje komponent. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt betalkontodirektivet ska en betaltjänstleverantör som erbjuder ett betalkonto som en del av ett paket tillsammans med en annan produkt eller tjänst som inte hör ihop med ett betalkonto informera konsumenten om huruvida det går att köpa betalkontot separat, och i så fall tillhandahålla separat information om kostnaderna och avgifterna för var och en av de andra produkterna och tjänsterna som erbjuds i det paketet och som kan köpas separat (artikel 8). Det kravet får anses följa även av gällande svensk rätt men några uttryckliga bestämmelser om detta finns inte (se prop. 2016/17:129 s. 49–51). För tydlighets skull bör bestämmelser om information till konsumenterna på motsvarande sätt som i direktivet tas in i lagen om betaltjänster. Regeringens förslag: Det ska i lagen om betaltjänster förtydligas att marknadsföringslagen ska tillämpas om information inte lämnas i enlighet med bestämmelserna i lagen om betaltjänster om informationskrav i fråga om –användning av de termer som har fastställts i förteckningen över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i , och –betalkonton som erbjuds tillsammans med annan produkt eller tjänst. Vid tillämpning av marknadsföringslagen ska sådan information anses vara väsentlig. Promemorian behandlar inte frågan. Remissinstanserna: anser att det bör tydliggöras att informationskraven i fråga om användning av de termer som har fastställts i förteckningen över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i och betalkonton som erbjuds tillsammans med annan produkt eller tjänst omfattas av 4 a kap. 5 § fjärde stycket lagen om betaltjänster. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 a kap. 5 § fjärde stycket lagen om betaltjänster ska marknadsföringslagen (2008:486), med undantag av 29–36 §§, tillämpas vid underlåtenhet att lämna information enligt 4 a kap. Prop. 2018/19:72 5 § lagen om betaltjänster. Bestämmelsen, som har motsvarighet i flera lagar på det finansiella området (t.ex. 4 kap. 20 § lagen [2004:46] om värdepappersfonder och 10 kap. 3 § lagen [2013:561] om förvaltare av alternativa investeringsfonder) klargör att den information som ska lämnas till en konsument enligt 4 a kap 5 § ska anses väsentlig i marknadsföringslagens mening och att en underlåtenhet att lämna den aktuella informationen kan bedömas som ett otillbörligt vilseledande enligt samma lag (jfr prop. 2007/08:115 s. 174). Förslagen i avsnitt 5.2 och 5.3 innebär att det i lag ska förtydligas att den information som ska lämnas enligt 4 a kap. 5 § lagen om betaltjänster ska utformas på ett visst sätt. Regeringen delar uppfattning att det bör tydliggöras i lagen att marknadsföringslagen ska tillämpas vid brister i den informationen. Regeringen anser vidare att sådan information ska anses vara väsentlig vid tillämpning av marknadsföringslagen. En betaltjänstleverantör ska ha rutiner för en konsuments byte av betalkonto i samma valuta mellan betaltjänstleverantören och en annan betaltjänstleverantör i . Rutinerna ska säkerställa att ett sådant byte kan genomföras snabbt och utan onödiga olägenheter för konsumenten. Den betaltjänstleverantör som konsumenten vill öppna ett betalkonto hos (den mottagande betaltjänstleverantören) ska på begäran av konsumenten kontakta den betaltjänstleverantör som konsumenten har ett betalkonto hos (den överförande betaltjänstleverantören) och se till att bytet genomförs. Bytet ska vara genomfört inom den tidsram som anges i artikel 10 i betalkontodirektivet (4 a kap. 6 § lagen om betaltjänster). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter i fråga om rutiner för byte av betalkonto (4 a kap. 10 § 2 lagen om betaltjänster).