prop · H60350 · 2019-03-05 00:00:00 — När lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. upphävdes i samband med att EU:s arvsförordning började tillämpas och lagen om arv i internatio- nella situationer infördes, gjordes bedömningen att de nordiska reglerna om bodelning med anledning av en makes död skulle hållas samlade med övriga regler som genomför den nordiska arvskonventionen i svensk rätt (se prop. 2014/15:105 s. 57 och 58). Det uttalades att även om bestämmel- serna inte hör hemma i den lag som då infördes, ingår de i en nordisk systematik som inte borde brytas upp utan noggranna överväganden. Det konstaterades också att förhandlingar pågick i EU om förordningen om makars förmögenhetsförhållanden som berör bl.a. de nordiska reglerna. Eftersom det arbetet nu har slutförts och det föreslås en ny lag, uppkommer frågan om huruvida reglerna om bodelning med anledning av en makes död i 3 kap. 8–11 §§ lagen om arv i internationella situationer bör flyttas över till den nya lagen. Regeringen delar utredningens bedömning att det är naturligare att placera bestämmelserna om bodelning med anledning av en makes död tillsammans med den nya lagens nordiska reglering om makars förmögenhetsförhållanden. En konsekvens av detta är visserligen att införlivandet av den nordiska arvskonventionen kommer att ske i två olika lagar. Det framstår dock som mer ändamålsenligt att placera frågor 2018/19:50 där de sakligt sett hör hemma enligt svensk rätt än att den svenska inför- livandelagstiftningen strikt upprätthåller den systematiska uppdelning som gjordes i den nordiska äktenskapskonventionen och den nordiska arvskon- ventionen. I några fall bör dock inte de nordiska reglerna flyttas över till den nya lagen. Det gäller det generella regelverk om verkställighet som finns lag om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i och lag om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område, som inte bör splittras. För att underlätta för rättstillämparna bör det i stället i den nya lagen tas in upplysningsbestäm- melser som hänvisar till dessa lagar (se även avsnitt 7.6). SPF Seniorerna vill att de nordiska reglerna i möjligaste mån lämnas oförändrade. Det kan konstateras att eftersom regleringen har sin grund i konventioner som har tillträtt är utrymmet för att göra ändringar i sak begränsat. I vissa avseenden krävs det dock anpassningar med anled- ning av EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden. De för- ändringar som i övrigt föreslås syftar till att skapa ett enhetligt och modernt regelverk som ska vara lättare att tillämpa. Som en följd av att de nordiska bestämmelserna om makars förmögen- hetsförhållanden flyttas över till den nya lagen krävs det dessutom vissa anpassningar förordning. Förordningen ändras numera genom lag. förordning bör det tas in en upplysning om att bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden i nordiska situationer finns i den nya lagen. Äktenskap mellan samkönade makar förordning gäller inte för äktenskap som ingås mellan två kvinnor eller två män (23 §). Paragrafen infördes i samband med att det blev möjligt för samkönade par att ingå äktenskap i . Paragrafen måste ses i ljuset av att det inte var möjligt att ingå samkönade äkten- skap i alla nordiska länder. Det fanns då alltså inget gemensamt nordiskt synsätt i frågan. Vid införandet av lagstiftningen gjordes bedömningen att det, för att undvika rättsosäkerhet, behövde förtydligas i förordningen att samkönade äktenskap inte omfattas av reglerna (se bet. 2008/09:CU19 s. 21). Det bör dock noteras att den nordiska äktenskapskonventionen inte innehåller några bestämmelser som utesluter samkönade äktenskap eller samkönade makar från konventionens tillämpningsområde. En avgörande skillnad i förhållande till det ställningstagande som gjordes är att möjligheten att ingå samkönade äktenskap har införts i samtliga nordiska länder. Vid departementsförhandlingar med de nordiska länderna har en samsyn funnits om att konventionen måste ges den tolkningen att den även gäller samkönade äktenskap. Det finns därför inte anledning att föra in något undantag för samkönade äktenskap motsvarande det som finns i 23 § förordning och som inte har någon motsvarighet i de andra nordiska ländernas lagstiftning. ställer frågan om undantaget i 23 § förordning kan behållas. Regeringen delar uppfattningen att undantaget bör tas bort när det nu finns ett gemensamt nordiskt synsätt. Den nordiska äktenskapskonventionen gäller endast för äktenskap. gäller således inte för registrerade partnerskap. Enligt 3 kap. 1 § i den upp- hävda lagen om registrerat partnerskap, som enligt 2 § lagen om upphä- vande av lagen om registrerat partnerskap fortfarande tillämpas, gäller be- stämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar även registrerat partnerskap och registrerad partner. Av 3 kap. 4 § i den upphävda lagen framgår att bestämmelserna förordning inte gäller för registrerat partnerskap. Detta är alltså en följd av att den nordiska äktenskapskonventionen inte gäller för registrerat partnerskap. diska bestämmelserna i den nya lagen kan på grund av den nordiska äkten- skapskonventionens begränsning inte utsträckas till att omfatta registre- Registrerade partner bör därför undantas från den nya lagens nordiska regler. I enlighet med Lagrådets synpunkt bör undantaget tas in i den nya lagen. I förhållande till lagrådsremissen utgår därför förslaget till lag om ändring i lagen om upphävande av lagen om registrerat 7.2 Svensk domstols behörighet, konkurrerande förfaranden och förfaranderegler Regeringens förslag: Nuvarande nordiska regler om domstols behörig- het vid frågor som rör bodelning och boskillnad samt konkurrerande förfaranden ska i den nya lagen vara i sak oförändrade. Den nuvarande regleringen om domstols behörighet vid ansökan om boskillnad när den make som ansökan riktar sig mot har sin hemvist i ska dock tas bort. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. menar att en ta- lan om bodelning som väckts i en domstol i samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad inte ska kunna ge behörighet åt en annan domstol. anser även att det av tydlighetsskäl bör övervägas att utforma lagen så att den reglerar behörigheten för svensk domstol och inte för de nordiska ländernas domstolar generellt. Samfundet efterlyser också ett förtydligande av om regleringen om konkurrerande förfaranden träffar även sådana fall då en självständig talan om bodelning förs. Skälen för regeringens förslag: EU:s förordning om makars förmögen- hetsförhållanden innehåller regler om svensk domstols behörighet. För- ordningens behörighetsregler kan vara tillämpliga även om en tvist invol- verar parter med hemvist i ett land som inte ingår i det fördjupade samar- betet om förordningen. Som behandlas i avsnitt 7.1 påverkar inte EU- förordningen tillämpningen av konventioner som ingåtts innan förordnin- gen antogs. För svensk del får det som sagts betydelse för tillämpningen av bestämmelser om svensk domstols behörighet och konkurrerande för- faranden (5, 8 och 8 a §§ förordning och 3 kap. 10 § lagen om arv i internationella situationer). EU-förordningens reglering innebär att bestämmelserna dock inte är tillämpliga för att avgöra en fråga som avser för- bindelserna mellan och . I dessa förbindelser tillämpas i stället I det sammanhanget kan det nämnas att artikel 59.2 a i II-förordningen och de förklaringar som avgetts av och (se bilaga VI till II-förordningen) kan innebära att en svensk domstol, i förhållande till , tillämpar 7 § förordning för att avgöra om den får ta upp ett mål om bl.a. äktenskapsskillnad. tillämpas förordning alltså till följd av II-förordningen. mening som avses i artikel 5 i EU:s förordning om makars förmögenhetsför- hållanden får en talan om äktenskapsskillnad i dessa fall anses ha väckts ge- nom en ansökan om äktenskapsskillnad enligt II-förordningen. Det som har sagts innebär att hittillsvarande regler om domstols behö- righet i nordiska förhållanden vid frågor som rör bodelning och boskillnad samt om konkurrerande förfaranden bör behållas, men flyttas över till den nya I ett mer övergripande avseende bör reglerna förordning arbe- uppmärksammar riktar sig reglerna till domstolarna i och inte till domstolarna i . förklaring i att reglerna utformats med utgångspunkt i den nordiska äkten- I enlighet med synpunkt bör dock reglerna ges en annan utformning så att de bara riktar sig till svenska dom- Det innebär att reglerna bör reglera endast svensk domstols behö- Eftersom regler om legal separation (hemskillnad) inte längre finns i svensk rätt och de nordiska reglerna bara kan leda till att svensk rätt blir tillämplig på den frågan, bör regleringen om i vilken utsträckning yrkan- den om detta kan tas upp i svensk domstol tas bort (7 § första stycket). Detsamma bör gälla bestämmelser om vilka yrkanden som kan tas upp i samband med ett yrkande om legal separation (8 § första stycket). som legal separation inte kan beslutas i , bör det också tas bort be- stämmelser om att ett yrkande om äktenskapsskillnad på grund av legal separation även kan tas upp i den stat där den legala separationen beslu- tades (7 § andra stycket) och om att legal separation som beslutats i en fördragsslutande stat medför samma rätt att få äktenskapsskillnad som om den legala separationen beslutats i den staten (9 § andra stycket). I några avseenden finns det anledning att utveckla skälen till utform- ningen av de nya reglerna. för fram bör bestämmelsen om svensk dom- stols behörighet att ta upp en fråga om bodelning när det finns samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad enligt 7 § förordning förtydligas så att den bara ger behörighet till den domstol där frågan om äktenskaps- skillnad handläggs (se förslaget till 3 kap. 3 § i den nya lagen; jfr 8 § i 1931 års förordning). En ytterligare fråga som tar upp är vilka situa- tioner som träffas av regleringen om konkurrerande förfaranden. gäller bl.a. om en självständig talan om bodelning omfattas av det nordiska regelverkets reglering om konkurrerande förfaranden. ringen måste vara att förhindra parallella förfaranden genom att en senare väckt talan som annars hade kunnat tas upp enligt det nordiska regelver- kets behörighetsregler inte får tas upp (se artikel 8 a i den nordiska äkten- Det finns därför inte skäl att låta den nordiska reg- leringen om konkurrerande förfaranden omfatta en självständig talan om bodelning som inte kan tas upp enligt det nordiska regelverket och inte heller leda till ett avgörande som erkänns enligt reglerna. Detta bör göras tydligt i lagtexten. Frågan om huruvida det finns rättegångshinder på grund av konkurrerande förfaranden får om den första talan väckts i ett annat nordiskt land än – när den nordiska regleringen inte är tillämplig – avgöras enligt reglerna om konkurrerande förfaranden i andra internationella situa- tioner (se förslaget till 4 kap. 2 §). Om den första talan väckts i ett land som deltar i det fördjupade samarbetet – dvs. i nordiska fall – prövas frågan enligt artikel 17 i EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden. Regeringen har inte anledning att ha någon annan uppfattning än Lagrådet att regleringarna om konkurrerande förfaranden och svensk domstols behörighet bör slås ihop till en bestämmelse. I 5 § förordning finns det en bestämmelse om boskillnad. Reg- ler om boskillnad fanns i , som upphörde att gälla . Boskillnad kunde sökas av den ena eller båda makarna un- der äktenskapet och innebar att all egendom som en make förvärvat efter det att boskillnad sökts blev makens enskilda egendom. Boskillnad följdes sedan av bodelning. Boskillnad förekommer fortfarande i några nordiska länder. I den aktuella paragrafen anges att en ansökan om boskillnad mel- lan makarna tas upp i det land där de har sin hemvist. Om de har sin hem- vist i olika länder, tas ansökan upp i det land där den make som ansökan riktar sig mot har sin hemvist eller, om detta land är , i det land vars lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Eftersom artikel 62.2 i EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden inne- bär att förordningen i förbindelserna mellan och kommer att tillämpas i stället för de nordiska reglerna, blir det inte aktuellt att tillämpa paragrafen i förhållande till . Till detta kommer att den regeln bara bör gälla svensk domstols behörighet. Paragrafen bör därför ges en delvis annan utformning. Enligt 19 § lagen (1987:788) om införande av ska gifter- målsbalkens bestämmelser om rättegången i boskillnadsmål fortfarande tillämpas i fråga om en ansökan om boskillnad enligt 5 § förordning. Promulgationslagens paragraf bör följdändras med anledning av att förordnin- gens paragraf tas bort och i stället ersättas av en hänvisning till den nya lagen. Paragrafen innehåller förfaranderegler för den situationen att en svensk dom- stol ska pröva en ansökan om boskillnad. Vilka materiella regler som ska tillämpas avgörs däremot av bestämmelserna om tillämplig lag (se avsnitt 7.3). Det kan inte uteslutas att lagvalsreglerna i något sällsynt förekommande fall pekar ut svensk rätt som tillämplig. Eftersom svensk rätt numera saknar be- stämmelser om boskillnad, innebär en tillämpning av svensk rätt att ansökan om boskillnad avslås. I 3 kap. 8 och 9 §§ lagen om arv i internationella situationer finns be- stämmelser om dels tillämplig lag på förfarandet vid bodelning med anled- ning av en makes död, dels att makarnas samtliga tillgångar och skulder i omfattas vid bodelning med anledning av en makes död när han eller hon var medborgare i ett annat nordiskt land. Bestämmelserna bör flyttas över till den nya lagen. Regeringens förslag: Nuvarande regler om tillämplig lag i nordiska situa- tioner ska vara i sak oförändrade i den nya lagen. ningen av tillämpligheten av lagvalsreglerna när det gäller vissa äldre äk- tenskap ska dock tas bort. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: De nuvarande nordiska bestämmelser- na om tillämplig lag förutsätter att båda makarna är – och även när de in- gick äktenskapet var – medborgare i något nordiskt land samt att de då tog sin hemvist i ett av de nordiska länderna (2 a § förordning). förordning finns också bestämmelser om tillämplig lag när makar- na har ingått ett lagvalsavtal (3 §) och när ett sådant avtal saknas (3 a §). Förordningen innehåller också bestämmelser om tillämplig lag för att avgöra behörigheten för en make att råda över fast egendom m.m. (3 b §), om rättsverkningarna av rättshandlingar när det sker ett byte av tillämplig lag (3 c §) och om lagvalsavtals och äktenskapsförords giltighet till formen (4 §). Huvudregeln, om makarna inte har ingått ett lagvalsavtal, är att lagen i det land där makarna tog sin hemvist när de gifte sig tillämpas. makarna senare har tagit sin hemvist i ett annat fördragsslutande land och varit bosatta där , tillämpas i stället det landets lag. makarna tidigare under äktenskapet har haft sin hemvist i det landet eller om makarna är medborgare i det landet, tillämpas dock det landets lag så snart de har tagit sin hemvist där (3 a § förordning). ändring av tillämplig lag vid flytt kallas för föränderlighetsprincipen och svarar mot vad som gäller enligt lag. Detta är en skillnad i förhål- lande till EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden som – om ett lagvalsavtal inte ingåtts – utgår från att tillämplig lag blir densamma även om makarna senare flyttar (den s.k. oföränderlighetsprincipen, se avsnitt De praktiska konsekvenserna av att de nordiska reglerna – som alltså bygger på den nordiska äktenskapskonventionen – och EU-förordningen har olika utgångspunkter bör inte överdrivas. Eftersom de nordiska materiella regelverken om makars förmögenhetsförhållanden bärs upp av likartade principer och värderingar, får i många fall en övergång till ett annat nordiskt lands lag mindre konsekvenser än vad som gäller vid en övergång till en rättsordning som bärs upp av helt andra sociala och kulturella hänsynsta- Som nämns i avsnitt 7.1 medger EU-förordningen om makars förmö- genhetsförhållanden att även fortsättningsvis tillämpar de nor- diska reglerna om tillämplig lag, såvida det inte är en fråga om förbindelserna mellan och . Bestämmelserna bör alltså flyt- tas över till den nya lagen. Av bestämmelserna i 6 § förordning framgår att bestämmelserna om tillämplig lag i 3 och 4 §§ i förordningen inte gäller för äktenskap som ingåtts för så sedan att deras rättsverkningar är att bedöma enligt den lagstiftning som gällde i , i och i Mot bakgrund av att bestämmelserna i 6 § i 1931 års förordning numera är obsoleta bör dessa bestämmelser tas bort. Regeringens förslag: Om svensk rätt ska tillämpas i en nordisk situation för att bedöma giltigheten av ett lagvalsavtal, ska avtalet anses giltigt om det är skriftligt, daterat och undertecknat av makarna. dessutom registreras hos i äktenskapsregistret. Ett lagvalsavtal mellan makar som har sin hemvist i när lag- valsavtalet ingås ska gälla här i landet mot tredje man endast om regi- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen lämnar inte något förslag om att lagvalsavtal mellan makar som har hemvist i ska vara registrerade för att gälla här i landet mot tredje man. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: De nordiska reglerna förord- ning innehåller regler om formkrav för lagvalsavtal. förordningen bygger på de allmänna svenska reglerna lag (4 § andra stycket förordning och 3 § lag). förordning framgår att om frågan om ett lagvalsavtals giltighet ska be- dömas enligt svensk lag, ska lagvalsavtalet anses giltigt om det är skrift- Som anges i avsnitt 6.5 kommer ett nytt formkrav att gälla när EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden blir tillämplig. reglerna innebär att ett lagvalsavtal ska upprättas skriftligen, dateras och undertecknas av makarna eller de blivande makarna. nya reglerna att ett lagvalsavtal ska registreras hos . nordiska situationer som inte avser förbindelserna mellan och kommer det nordiska regelverket att tillämpas i stället för EU-förordningens Frågan blir då vilket formkrav som ska gälla om svensk lag blir tillämp- Av den nordiska äktenskapskonventionen framgår att de nordiska länderna får avgöra detta i nationell rätt. Om den nationella rätten saknar formkrav för lagvalsavtal, bedöms giltigheten av ett lagvalsavtal enligt reglerna om äkten- skapsförord (artikel 4 i konventionen). Vid införandet av de hittillsvarande reglerna ansågs att det var lämpligt – för att underlätta rättstillämpningen – att samma formkrav gällde i nordiska situationer som i andra situationer (se prop. 2006/07:60 s. 16). Eftersom det finns ett registreringskrav enligt EU-förord- ningarna är det – som Lagrådet för fram – naturligt att införa ett regist- reringskrav för nordiska lagvalsavtal som ska bedömas enligt svensk rätt. Även i övrigt bör reglerna samordnas med EU-förordningarna. alltså att om svensk rätt är tillämplig för att bedöma giltigheten av ett lagvals- avtal, ska avtalet vara skriftligt, daterat och undertecknat av makarna. avtalet ska också vara registrerat hos i äktenskapsregistret. Med nuvarande ordning kan makar som bor här i landet under vissa förut- sättningar avtala om att ett annat nordiskt lands lag ska tillämpas på deras för- mögenhetsförhållanden, utan att denna rättsliga förändring på något sätt fram- går för tredje man och utan att det finns någon rätt för tredje man att få insyn i Ett sådant avtal kan påverka makarnas förmögenhetsförhållanden och i förlängningen tredje mans intressen. De nordiska reglerna innehåller inte motsvarande skyddsregler för tredje man som lag (jfr dock reglerna i 3 b § förordning som innebär att svensk lag alltid tillämpas i fråga 2018/19:50 om en makes behörighet att råda över bl.a. fast egendom i eller en bostad här). Tredje man kan därför ha ett intresse av att kunna få kännedom om att makarna genom avtal har bestämt att lagen i ett annat nordiskt land i fortsättningen ska tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Därför leder ett registreringskrav – som Lagrådet påpekar – till en mer ändamåls- enlig och rättssäker ordning. När det införs ett krav på att ett lagvalsavtal ska registreras för att vara giltigt mellan makarna är det också naturligt att regist- reringen är en förutsättning för att avtalet ska gälla här i landet mot tredje man. På motsvarande sätt som redan gäller för äktenskapsförord bör det därför före- skrivas att lagvalsavtal mellan makar som har sin hemvist i när rätts- handlingen äger rum ska gälla här i landet mot tredje man endast om regist- rering sker (jfr 4 § tredje stycket förordning och 5 § tredje stycket lag). En sådan föreskrift är möjlig att införa enligt artikel 4 tredje stycket i den nordiska äktenskapskonventionen. 7.5Bodelning efter legal separation Regeringens förslag: Nuvarande regler om bodelning efter legal separa- tion i nordiska situationer ska vara i sak oförändrade i den nya lagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: I 10 § första stycket förord- ning regleras bodelning efter legal separation när det gäller makars förmö- genhetsförhållanden. Paragrafen innebär att om det har meddelats ett beslut om legal separation och det saknas regler om makars förmögenhetsförhållan- den efter legal separation i den lag som är tillämplig, ska egendom som en make förvärvar efter det att beslutet fått laga kraft vara hans eller hennes enskilda. Den innebär också att avdrag för att täcka skulder beräknas med hänsyn till förhållandena då beslutet fick laga kraft. I övrigt tillämpas bestämmelserna om bodelning efter äktenskapsskillnad i det aktuella landet. Legal separation förekommer i och och på . Däre- mot är detta rättsinstitut avskaffat i och . Bestämmelserna anger vad som gäller när regler om legal separation saknas och kommer även fortsättningsvis att ha betydelse. Nuvarande regler om bodelning efter legal separation ska därför vara i sak oförändrade i den nya lagen. Bestämmelsen i 10 § andra stycket förordning rör en efterle- vande makes rätt till arv eller testamente efter den avlidna när legal se- paration har beslutats. Eftersom bestämmelsen inte rör makars förmögen- hetsförhållanden, förs inte bestämmelsen över till den nya lagen utan den kommer att finnas kvar förordning. Regeringens förslag: Nuvarande regler om erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden ska vara i I den nya lagen ska det föras in upplysnings- bestämmelser om att regler om verkställighet av nordiska avgöranden finns i andra lagar. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: På grund av det nordiska undantaget i EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden som behandlas i avsnitt 7.1 kan fortsätta att tillämpa de nordiska bestämmelserna om erkännande och verkställighet även i förbindelserna mellan och Fin- land i den mån de föreskriver enklare och snabbare förfaranden än EU-förord- Frågan är då om – i förhållande till – kan behålla de nordiska bestämmelserna om erkännande och verkställighet förordning och Bedömningen av om de nordiska bestämmelserna kan behållas måste göras på ett övergripande plan. En gemensam bedömning bör göras av reglerna för erkännande och verkställighet, eftersom dessa frågor har en nära koppling till varandra. Som huvudregel gäller enligt såväl EU:s förordning om makars förmögen-