prop · H603143 · 2019-06-25 00:00:00 — Om tar emot ytterligare uppgifter som svar på ett föreläggande eller en begäran om att ge in uppgifter enligt lagen, ska skicka en kopia av svaret till utländsk behörig myndighet. Sådana uppgifter ska anses ha kommit tillhanda den dag då de togs emot av verket. Om tar emot en underrättelse från utländsk behörig myndighet om att den myndigheten har tagit emot en ansökan om tvistlösning, ett svar på ett föreläggande om komplettering av ansökan, ett svar på en begäran om kompletterande uppgifter till ansökan, en återkallelse av en ansökan om tvistlösning eller en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté enligt förfarandet i artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet, ska handlingen anses ha kommit tillhanda den dag då underrättelsen togs emot. underrättelsen innehåller en kopia med ytterligare uppgifter som svar på ett föreläggande om komplettering av en ansökan om tvistlösning eller på en begäran om kompletterande uppgifter till ansökan under förfarandet vid ömsesidig överenskommelse ska handlingen anses ha kommit tillhanda den dag då den överlämnande behöriga myndigheten tog emot handlingen. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. I promemorian föreslås att det ska införas vissa upplysningsbestämmelser i förordning och att skyldighet att skicka över handlingar till utländsk behörig myndighet ska regleras i förordning. Det lämnas dock inte förslag på någon uttrycklig bestämmelse om från vilken dag tidsfristerna i lagen ska beräknas i en sådan situation. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i konstaterar att det föreslås införas en upplysningsbestämmelse i förordning om möjligheten för fysiska personer och mindre företag att, i enlighet med artikel 17 i direktivet, lämna in en ansökan om tvistlösning m.m. endast till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där personen har sin skatterättsliga hemvist. Förvaltningsrätten anser att det kan finnas skäl att överväga om det skulle vara tydligare att utforma en bestämmelse i lagen som anger att fysiska personer och mindre företag med hemvist i får lämna in en ansökan om tvistlösning m.m. enbart till . Skälen för regeringens förslag Artikel 17 innehåller bestämmelser om ett något förenklat förfarande för berörda personer som är fysiska personer eller som inte är stora företag. I artikeln anges att en sökande som är en enskild person eller som inte är ett stort företag och inte är en del av en stor koncern enligt definitionerna i och rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av och rådets direktiv /43/EG och om upphävande av rådets direktiv /660/EEG och 83/349/EEG (EUT L 182, 29.6.2013, s. 19), får lämna in en ansökan om tvistlösning, ett svar på en begäran om ytterligare information, en återkallelse av ansökan om tvistlösning och en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté endast till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där personen har sin hemvist. Den behöriga myndigheten i den medlemsstaten som tar emot handlingen ska därefter, från det att en sådan handling mottagits, underrätta de behöriga myndigheterna i övriga berörda medlemsstater om detta. Sökanden ska anses ha lämnat in handlingen till samtliga behöriga myndigheter den dag då hemvistmyndigheten lämnade över den. Om en behörig myndighet tar emot ytterligare information enligt artikel 3.4 ska myndigheten skicka en kopia på informationen till övriga behöriga myndigheter. Samtliga behöriga myndigheter ska anses ha mottagit informationen den dag då den översändande behöriga myndigheten tog emot den. Information enligt artikel 3.4 har i denna remiss och i förslaget till den nya lagen benämnts svar på en behörig myndighets föreläggande om komplettering av ansökan eller svar på en begäran om komplettering av uppgifter. I promemorian har föreslagits att artikel 17 ska genomföras genom bestämmelser i såväl lag som förordning. Regeringen anser att de delar av artikeln som inverkar på svenska förhållanden bör genomföras i lag. Det rör sig bl.a. om bestämmelser som reglerar när de handlingar som nämnts ovan ska anses ha getts in eller tagits emot när en sökande åberopar förfarandet i artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet eftersom dagen för ingivandet eller mottagandet har betydelse för beräkningen av tidsfrister i den nya lagen. Det nu sagda innebär följande. tar emot handlingar från en sökande som är obegränsat skattskyldig i Enligt artikel 17 ska en sökande som är en enskild person eller som inte är ett stort företag och inte utgör en del av en stor koncern enligt och rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag (se artikel 3.4 och 3.7 i direktiv /34/EU) ha möjlighet att endast lämna in en ansökan om tvistlösning, ett svar på ett föreläggande eller en begäran om kompletterande uppgifter till ansökan, en återkallelse av ansökan om tvistlösning eller en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté till behörig myndighet i den medlemsstat där denne har hemvist. Den situation som regleras i artikel 17 är således ett undantag från huvudregeln enligt vilken handlingarna i fråga ska ges in till samtliga berörda behöriga myndigheter , eller i form av en kopia när det gäller svar på ett föreläggande eller begäran om komplettering av ansökan. I promemorian föreslås för svensk del att den nya lagen ska reglera en sökandes ingivande av handlingar till svensk behörig myndighet, dvs. till , och att det i förordning bör tas in bestämmelser enligt vilka ska upplysa sökanden om att det i skattetvistlösningsdirektivet finns bestämmelser rörande bl.a. ingivande av ansökan, svar på kompletterande uppgifter, återkallelse och inrättande av rådgivande kommitté för att denne ska kunna tillvarata sin rätt enligt direktivet. Detta då det inte bedömts möjligt eller lämpligt att i svensk författning reglera ingivande av handlingarna till utländska myndigheter. Vid en första anblick kan det därför framstå som märkligt att införa bestämmelser enligt vilka en sökande t.ex. ska kunna ge in en ansökan endast i , eftersom det endast är ingivande till svensk myndighet som regleras i den nya lagen. Förfarandet enligt artikel 17 står dock öppet för fysiska personer och små och medelstora företag om är den medlemsstat där sökanden har sin hemvist. Med begreppet hemvist förstås den medlemsstat där den sökande anses höra hemma enligt skattelagstiftningen (jfr avsnitt 6.4.1), vilket i svensk skatterätt uttrycks som obegränsat skattskyldig. I sammanhanget kan upplysas om att det i avsnitt 6.4.1på Lagrådets inrådan föreslås att det införs en allmän upplysningsbestämmelse i den nya lagen om att det finns vissa krav på att ge in handlingar till en utländsk behörig myndighet i direktivet. Utöver att sökanden inte behöver ge in handlingar till respektive behörig myndighet i tvisten kan man tänka sig en situation där tvisten är mellan medlemsstaterna A och B och att är sökandens hemviststat. skulle i en sådan situation behöva vara sökanden behjälplig. De dokument som nämns i artikel 17 ska i sådana fall kunna ges in enbart i . Det förefaller därför nödvändigt att införa en bestämmelse i den nya lagen av vilken framgår att sökanden som är obegränsat skattskyldig i kan ge in de handlingar som nämns ovan endast till även om de är ställda till andra berörda medlemsstater. För att ska uppmärksammas på att handlingen ges in enligt artikel 17 bör det föreskrivas att sökanden vid ingivandet av handlingarna till i sådana fall ska ange att denne åberopar artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. Att sökanden har motsvarande möjlighet om hemvisten är i en annan medlemsstat bör enligt regeringen regleras av föreskrifter på lägre nivå. Följden av att en sökande ger in en handling med åberopande av artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet ska vara att ska vara skyldigt att skicka över handlingen till utländsk behörig myndighet i enlighet med vad skattetvistlösningsdirektivet föreskriver. I den svenska versionen av skattetvistlösningsdirektivet uttrycks detta som att behörig myndighet ska underrätta övriga berörda behöriga myndigheter efter att handlingen mottagits. Att berörda behöriga myndigheter ska underrättas kan inte förstås på annat sätt än att ska översända de handlingar som rör den utländska behöriga myndigheten till den myndigheten, dvs. endast de handlingar som är adresserade dit. De berörda behöriga myndigheterna och ska i sådana fall anses ha tagit emot handlingen från sökanden den dag då handlingen översänds. ska således utgå från ”översändandedagen” vid prövning av om en ansökan om tvistlösning, en begäran om inrättande, ett svar på föreläggande etc. (de handlingar som nämns i artikel 17) getts in i rätt tid. En ansökan om tvistlösning ska t.ex. prövas från mottagandet. Prövning ska således ske från den dag då överlämnade handlingen. När det gäller ytterligare uppgifter som ges in som svar på ett föreläggande om komplettering av ansökan eller en begäran om komplettering ska i stället vara skyldigt att skicka över en kopia av handlingen. Ytterligare uppgifter som ges in som ett svar på ett föreläggande eller en begäran om komplettering ska anses ha kommit samtliga berörda behöriga myndigheter tillhanda den dag då tog emot dem. Då dagen för uppgifternas mottagande kan ha betydelse för den myndighet som begärt svar ska det i bestämmelsen föreskrivas att i samband med att kopian skickas över ska underrätta utländsk behörig myndighet om när svaret togs emot. Vad gäller den omvända situationen då utländsk behörig myndighet tar emot handlingar i egenskap av sökandens hemvistmedlemsstat bör följande gälla. tar emot handlingar från utländsk behörig myndighet Det bör införas en bestämmelse som reglerar att om får en underrättelse om att en ansökan om tvistlösning, en återkallelse av ansökan om tvistlösning eller en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté har getts in till behörig myndighet i den medlemsstat där sökanden har sin hemvist ska handlingen anses ha getts in till den dag då tog emot underrättelsen. Dagen då tar emot underrättelsen bedöms motsvara den dag då utländsk behörig myndighet lämnar över handlingen, vilket är vad som anges i direktivet. Detta bedöms på motsvarande sätt som ovan behöva regleras i lag eftersom dagen för mottagandet har betydelse för beräkningen av tidsfristerna i lagen. Bestämmelsen bör också reglera den händelsen att ytterligare uppgifter tas emot som svar på ett föreläggande om komplettering av en ansökan om tvistlösning eller en begäran om komplettering av uppgifter enligt artikel 3.4. I sådana fall ska behörig myndighet i den medlemsstat som tar emot uppgifterna översända en kopia av dem till behöriga myndigheter i alla Prop. 2018/19:143 andra berörda medlemsstater, dvs. till för del. mottagande berörda myndigheterna ska anses ha tagit emot kopian som den behöriga myndighet som översände uppgifterna fick del av uppgifterna. Bestämmelsen i lagen bör således också reglera vad som gäller när tar emot sådana uppgifter eftersom dagen för mottagandet kan ha betydelse för hur fristerna i lagen avseende de handlingar som kan ges in med stöd av artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet ska beräknas på sätt som angetts ovan. Förslaget genomförs genom 7 kap. 1–3 §§ i den nya lagen. 6.10Förhållandet till andra nationella förfaranden Regeringens förslag: En sökande kan ansöka om tvistlösning enligt lagen även om ett beslut avseende tvistefrågan har fått laga kraft. ska kunna vilandeförklara tvistlösningsförfarandet enligt lagen om det pågår ett straffrättsligt förfarande som grundas på skattebrottslagen (1971:69) i den fråga som gett upphov till tvisten. Tvistlösningsförfarandet ska kunna vilandeförklaras från och med den dag då ansökan om tvistlösning enligt lagen godtogs till dess att ett slutligt beslut har fått laga kraft i det straffrättsliga förfarandet. Om en ansökan om tvistlösning lämnas in ska avsluta varje annat liknande förfarande om den aktuella tvisten som pågår enligt ett skatteavtal mellan och en annan stat inom Europeiska unionen. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i skattetvistlösningsdirektivet om att tvistlösningsförfarandet inte hindrar från att inleda eller fortsätta rättsliga förfaranden bör inte genomföras i lag. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt promemorian föreslås vilandeförklaring också ske vid förfaranden som kan leda till påförande av skattetillägg enligt skatteförfarandelagen. En vilandeförklaring föreslås även kunna sträcka sig till när ett slutligt beslut meddelats. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i , vid , Näringslivets Skattedelegation (NSD) till vars yttrande , Svensk Försäkring, och ansluter sig, skatteprocess (Rättvis skatteprocess) till vars yttrande Företagarna ansluter sig, och har framfört synpunkter på förslaget till avslag på en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté i avsnitt 6.6.2. I nu aktuellt avsnitt innebär detta enligt Förvaltningsrätten i och att får vidare möjligheter att vilandeförklara ett förfarande än vad som följer av direktivet. Därutöver anser Förvaltningsrätten i att det behöver klargöras vad som avses i lagen med att ett slutligt beslut har meddelats i det straffrättsliga 2018/19:143 eller administrativa förfarandet, dvs. om det är ett lagakraftvunnet beslut Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 16.1 ska det faktum att en åtgärd av en medlemsstat, som gett upphov till en tvist, har vunnit laga kraft enligt nationell rätt inte hindra de berörda personerna från att använda sig av de förfaranden som föreskrivs i direktivet. bestämmelse av vilken framgår att en sökande ska ha möjlighet att använda sig av den nya lagen även om det finns ett lagakraftvunnet nationellt beslut avseende frågan som är föremål för tvist bör därför tas in i den nya lagen för att genomföra artikel 16.1. är att tydliggöra för sökanden att även om en skattefråga t.ex. prövats av nationell domstol så har denne rätt att använda sig av skattetvistlösnings- direktivet om skattefrågan ingår i den fråga som är föremål för en tvist Lagrådet anser att det framstår som oklart hur den föreslagna bestämmelsen i 8 kap. 1 § förhåller sig till regleringen i 6 kap. 2 § och att detta bör tydliggöras. Enligt regeringen syftar bestämmelsen till att klargöra att ett nationellt beslut avseende tvistefrågan som fått laga kraft inte utgör hinder för sökanden att begära att medlemsstaterna löser den uppkomna tvisten genom skattetvistlösningsförfarandet i den nya Bestämmelsen i 8 kap. 1 § klargör således att ett beslut om tvistefrågan som fattats innan tvistlösningsförfarandet initieras inte hindrar en ansökan om tvistlösning, medan den föreslagna 6 kap. 2 § är tillämplig i fall då en sökande begärt och fått ett nationellt beslut om tvistefrågan som skattetvistlösningsförfarandet enligt den nya lagen pågår. Ett sådant nationellt beslut kan medlemsstaten i fråga inte sätta åt sidan genom att ingå en ömsesidig överenskommelse, därav att tvistlösnings- förfarandet ska upphöra (se avsnitt 6.8). I artikel 16.2 anges att hänskjutandet av en tvist till förfarandet vid ömsesidig överenskommelse enligt artikel 4 eller tvistlösningsförfarandet enligt artikel 6 inte ska hindra en medlemsstat från att inleda eller fortsätta rättsliga förfaranden eller förfaranden för administrativa och straffrättsliga påföljder i samma ärende. Någon bestämmelse som reglerar detta bedöms inte behöva införas i svensk författning. Enligt artikel 16.5 ska ingivandet av en ansökan om tvistlösning resultera i att ett eventuellt annat pågående förfarande för ömsesidig överenskommelse eller tvistlösning enligt ett skatteavtal som tolkas eller tillämpas i förhållande till tvisten avslutas. Ett sådant annat pågående förfarande rörande tvisten ska avslutas med verkan från och med det datum då någon av de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna först tog emot ansökan. Med annat pågående förfarande enligt ett skatteavtal avses ett förfarande för ömsesidig överenskommelse som pågår enligt ett skatteavtal mellan och en annan medlemsstat inom Europeiska unionen och som rör den tvist som sökanden vill ha prövad enligt den nya För att genomföra direktivet i denna del behöver en bestämmelse tas in i den nya lagen som anger att , om sökanden ger in en ansökan om tvistlösning enligt den nya lagen, ska avsluta alla andra förfaranden om den aktuella tvisten som pågår enligt ett skatteavtal mellan och en annan stat inom Europeiska unionen. och då det i avsnitt 6.4.2 har föreslagits att sökanden i sin ansökan om tvistlösning ska lämna en försäkran om att denne är medveten om att ingivandet av ansökan om tvistlösning enligt lagen innebär att varje annat liknande förfarande avseende tvisten avslutas bedömer regeringen att det Prop. 2018/19:143 inte behövs en särskild upplysningsbestämmelse om detta i varje lag om skatteavtal mellan och en annan stat inom Europeiska unionen. Enligt artikel 16.6 får en behörig myndighet under vissa omständigheter vilandeförklara förfarandet enligt direktivet. Förutsättningen är att ett rättsligt eller administrativt förfarande har inletts som skulle kunna leda till påföljder i den medlemsstaten vad avser den justerade inkomsten eller det justerade kapitalet för skattebedrägeri, avsiktlig försummelse och grov vårdslöshet och det förfarandet äger rum som något av de förfaranden som avses i direktivet. Förfarandet enligt skattetvistlösningsdirektivet får förklaras vilande från och med datumet för godtagandet av begäran till och med datumet för den slutliga utgången i det rättsliga eller administrativa förfarandet. I promemorian har sådana påföljder som avses i artikeln främst bedömts vara påföljd enligt skattebrottslagen (1971:69) och skattetillägg enligt skatteförfarandelagen (2011:1244). Regeringen har i avsnitt 6.6.2 föreslagit att avslag på en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté ska kunna göras endast om påföljd för skattebrott dömts ut. Samma skäl gör sig gällande i fråga om motsvarande bestämmelse som föreslås i detta avsnitt. Vilandeförklaring av tvistlösningsförfarandet bör således kunna ske om ett straffrättsligt förfarande pågår i den fråga som gett upphov till tvisten och det kan leda till påföljd enligt skattebrottslagen (1971:69). I direktivet anges att vilandeförklaring ska kunna löpa till och med den slutliga utgången i det rättsliga eller administrativa förfarandet. I promemorian uttrycks detta som ”slutligt beslut har meddelats”. Regeringen anser att det är rimligt att, såsom Förvaltningsrätten i anför, skattetvistlösningsdirektivet tolkas som att vilandeförklaringen ska sträcka sig till dess att det slutliga beslutet har fått laga kraft. Bestämmelsen i den nya lagen om att får vilandeförklara förfarandet i lagen bör återspegla vad som sagts och i övrigt utformas på det sätt Lagrådet föreslår i sitt yttrande. Förslaget genomförs genom 8 kap. 1–3 §§ i den nya lagen. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i skattetvistlösningsdirektivet om offentliggörande bör inte genomföras i lag. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens bedömning med den skillnaden att uttrycket publicera används i promemorian. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat promemorians förslag och bedömning. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 18 finns bestämmelser om skyldighet för behöriga myndigheter att offentliggöra en ömsesidig överenskommelse efter yttrande från en rådgivande kommitté eller kommitté för alternativ tvistlösning. Ett offentliggörande kräver samtycke 2018/19:143 från sökande. Om sådant samtycke inte finns ska en sammanfattning offentliggöras i stället. Enligt artikel 18.1 ska en rådgivande kommitté och en kommitté för alternativ tvistlösning utfärda sina yttranden skriftligen. Eftersom den nya lagen inte annat än undantagsvis reglerar uppgifter kopplade till arbetet i en rådgivande kommitté eller en kommitté för alternativ tvistlösning finns inte anledning att föreslå några bestämmelser i detta avseende. Det finns inte heller anledning att införa bestämmelser om att Europeiska kommissionen ska utarbeta ett standardformulär för publicerande av sådan information som avses i punkterna 2 och 3 (artikel 18.4). Detta då svensk författning inte kan reglera ett EU-organs arbetsuppgifter. Några bestämmelser motsvarande innehållet i artikel 18.1 och 18.4 bör därför inte föras in i den nya lagen. Enligt artikel 18.2 får behöriga myndigheter komma överens om att offentliggöra ett beslut i dess helhet. För detta krävs att sökanden samtycker till offentliggörandet. I artikel 18.3 anges att om behöriga myndigheter inte kan komma överens om att offentliggöra beslutet i dess helhet eller om sökanden inte samtycker till att beslutet offentliggörs, ska behöriga myndigheter i stället offentliggöra en sammanfattning av beslutet. I artikeln anges också vilka uppgifter som sammanfattningen ska innehålla. Det är fråga om uppgifter som beskriver frågan och sakinnehållet, datum, berörda beskattningsperioder, rättslig grund, branschsektor och en kort beskrivning av den slutliga utgången. Sammanfattningen ska också innehålla uppgift om vilken skiljedomsmetod som använts. Innan sammanfattningen offentliggörs ska de behöriga myndigheterna skicka den till sökanden som senast från mottagandet av sammanfattningen får begära att information som rör handels-, affärs-, industri- eller yrkeshemligheter eller handelsprocesser eller information som strider mot grunderna för rättsordningen inte ska offentliggöras. 18.2och 18.3 bör enligt regeringen inte införas i den nya lagen då de riktar sig till behöriga myndigheter. Inte heller finns det anledning att i den nya lagen införa en bestämmelse motsvarande artikel 18.5 om att behörig myndighet utan dröjsmål ska underrätta Europeiska kommissionen om en sammanfattning som ska offentliggöras. Regeringen avser återkomma med ett förslag på genomförande av dessa delar genom föreskrifter på lägre nivå. Regeringens bedömning: Det finns inget behov att utse behörig Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig över Skälen för regeringens bedömning: I direktivet finns en definition av och ett antal uppgifter som åläggs en behörig domstol. behörig domstol ger utrymme för att anpassa direktivet till det organ i varje medlemsstats rättssystem och allmänna förvaltning som är bäst lämpad att utföra de uppgifter som direktivet ålägger behörig domstol (jfr avsnitt 6.2). 2018/19:143 De uppgifter som behörig domstol enligt direktivet ska utföra är bl.a. att på begäran utnämna oberoende personer och besluta om genomförande av en arbetsordning (se avsnitten 6.6.6 och 6.6.7). En behörig domstol ska på begäran också se till att en ömsesidig överenskommelse verkställs under vissa omständigheter. Det är således fråga om flera scenarier som förfarandemässigt ligger olika nära eller långt ifrån de måltyper och ärenden som faller under svenska domstolars prövning och behörighet . I avsnitt 6.7.2 har föreslagits att direktivets krav på att en sökande ska kunna vända sig till behörig domstol för att på så sätt få en ömsesidig överenskommelse verkställd genomförs på sätt att den enskilde ska kunna vända sig till med en begäran om verkställighet. Om inte efterkommer begäran föreslås att myndigheten ska fatta ett beslut om att avslå begäran. Även när det gäller begäran om utnämnande av oberoende personer och begäran om att få del av arbetsordning föreslås att den sökande ska vända sig till med sin begäran (se avsnitten 6.6.6 och 6.6.7). Samtliga nu nämnda bestämmelser kommer uttryckligen att ange att ska utföra uppgifterna i fråga. Det finns därför inte anledning att utse behörig domstol i . Regeringens förslag: ska kunna besluta att en sökande ska stå för de oberoende personernas kostnader och arvoden med anledning av en tvist enligt lagen om sökanden har återkallat sin ansökan om tvistlösning eller om en rådgivande kommitté har bekräftat