prop · H603164 · 2019-09-09 00:00:00 — Frågan om ett företag är att bedöma som ett större företag med anledning av att det är noterat ska därmed bestämmas med utgångspunkt i förhållandena för domen eller utfärdande av strafföreläggandet. Av tredje stycket framgår att staten, kommunerna och landstingen inte kan åläggas en förhöjd företagsbot. Däremot kan ett statligt, kommunalt eller landstingskommunalt bolag åläggas en förhöjd företagsbot, om det motsvarar de kriterier som anges i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen. 10 § En företagsbot får sättas lägre än vad som borde ha skett med tillämpning av 8och 9 §§, om 1.brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rättsverkan för företaget och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng, 2.företagets ägare eller innehavare döms till påföljd för brottet och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng för honom eller henne, 3.företaget efter förmåga har försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa de skadliga verkningarna av brottet, 4.företaget frivilligt har angett brottet, eller 5.det annars finns särskilda skäl för jämkning. Om det är särskilt påkallat med hänsyn till något förhållande som avses i första stycket får företagsboten efterges. Paragrafen anger förutsättningarna för att sätta ned eller efterge den företagsbot som bestämts med tillämpning av 8 och 9 §§. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen ändras genom att det i första stycket införs en ny jämkningsbestämmelse (andra punkten). Denna innebär att företagsboten får sättas lägre än vad som borde ha skett med tillämpning av 8 och 9 §§ om företagets ägare döms till påföljd för brottet och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng för honom eller henne. Paragrafen innebär också – vilket följer av andra stycket – att företagsboten i denna situation, om det är särskilt påkallat, får efterges. Paragrafen ändras också språkligt och redaktionellt. I första stycket anges grunderna för att sätta ned företagsboten. Första punkten är i sak oförändrad och innebär att företagsboten får sättas ned i vissa fall av sanktionskumulation. I andra punkten anges att det förhållandet att företagets ägare eller innehavare döms till påföljd för brottet kan utgöra grund för att sätta ned företagsboten, om den samlade reaktionen på brottsligheten annars skulle bli oproportionerligt sträng för honom eller henne. Utgångspunkten är att både påföljd och företagsbot ska utdömas fullt ut. Liksom övriga punkter i paragrafen, har andra punkten karaktär av undantagsbestämmelse, avsedd att tillämpas när det står klart att den samlade reaktionen annars skulle ge upphov till oskäliga effekter. 2018/19:164 En första förutsättning för att bestämmelsen ska kunna tillämpas är att företagets ägare eller innehavare döms för det brott som leder till företagsbot och berörs av den ålagda företagsboten. Med ägare eller innehavare avses här såväl den som är enskild näringsidkare som den som innehar aktier eller andelar i en juridisk person. Bestämmelsen får framför allt betydelse när en enskild näringsidkare som åläggs företagsbot också döms till straff eller annan påföljd (t.ex. villkorlig dom) för det aktuella brottet. Den kan också få betydelse om ett handelsbolag åläggs företagsbot som en obegränsat ansvarig bolagsman i handelsbolaget döms till påföljd för brottet. I särskilda undantagsfall kan det också finnas anledning att tillämpa bestämmelsen i fall där företagets ägare inte blir personligen betalningsskyldig för företagsboten. Så kan vara fallet när ett aktiebolag åläggs företagsbot som den som helt eller delvis äger bolaget döms till påföljd för brottet och den ålagda företagsboten får effekter för honom eller henne, t.ex. genom att han eller hon förlorar det i bolaget investerade kapitalet. Motsvarande gäller när en ekonomisk förening åläggs företagsbot och detta får privatekonomiska effekter för en medlem. Bestämmelsen är däremot inte tillämplig när den som döms för brottet och ”drabbas” av företagsboten inte själv äger företaget. I de sällsynta undantagsfall som inte täcks av den nu föreslagna regleringen och där jämkning trots allt framstår som påkallad får i stället den allmänna jämkningsbestämmelsen i femte punkten tillämpas. En andra förutsättning för jämkning enligt andra punkten är att den samlade reaktionen på brottsligheten för den dömde annars skulle bli ”oproportionerligt sträng”. Enbart det förhållandet att förekomsten av en företagsbot leder till en viss reaktionsskärpning för den dömde utgör inte skäl för jämkning. När det gäller enskilda näringsidkare – som själva svarar helt och fullt för betalningen av företagsboten – torde det ofta finnas skäl för en viss jämkning. Skälen för jämkning ökar när en sträng påföljd kombineras med en hög företagsbot. En mera omfattande jämkning torde främst komma i fråga när den utdömda påföljden är ett längre fängelsestraff. Om en annan påföljd än fängelse väljs, bör en eventuell jämkning typiskt sett inte bli lika omfattande. Jämkningen ska endast undantagsvis vara så omfattande att den helt raderar ut den reaktionsskärpning som en tillkommande företagsbot innebär (eftergift). Som ovan har konstaterats kan bestämmelsen tillämpas även när en obegränsat ansvarig bolagsman i ett handelsbolag eller en aktieägare i ett aktiebolag döms för det brott som leder till företagsbot. För att jämkning ska komma i fråga för dessa personkategorier bör det i det enskilda fallet i vart fall framstå som övervägande sannolikt att den dömde slutligt kommer att få svara för åtminstone en del av företagsboten eller, såvitt gäller t.ex. aktieägare, att han eller hon kommer att lida en motsvarande privatekonomisk skada. Även här gäller därutöver att jämkning ska ske endast om den samlade reaktionen för den dömde skulle bli oproportionerligt sträng. Frågan om huruvida jämkning bör ske ska avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Det är också omständigheterna i det enskilda fallet som avgör till vilken nivå jämkning ska ske. I linje med vad Lagrådet anför bör det avgörande för jämkningsfrågan alltså vara vilka privatekonomiska effekter företagsboten kan väntas få för den dömde snarare än en formell bedömning av i vilken företagsform verksamheten bedrivs. En konsekvens av att företagsboten i större utsträckning kan jämkas med anledning av att företagets ägare döms till påföljd för brottet är att ålagd företagsbot normalt inte ska beaktas vid straffmätningen. Om det i ett enskilt fall skulle visa sig att det inte är möjligt att uppnå ett rimligt resultat genom att med stöd av denna paragraf sätta ned företagsboten, finns ytterst möjlighet att med stöd av 29 kap. 5 § första stycket 8 beakta sanktionskumulationen vid straffmätningen mot den enskilde. Tredje och fjärde punkterna ändras genom att ”näringsidkaren” ersätts med ”företaget” men överensstämmer i övrigt med den hittillsvarande regleringen i andra och tredje punkterna. Femte punkten motsvarar den hittillsvarande fjärde punkten. Enligt andra stycket, som ändras endast redaktionellt, kan företagsboten efterges om det är särskilt påkallat med hänsyn till något förhållande som avses i första stycket. Eftergift bör liksom enligt hittillsvarande lydelse ske endast i undantagsfall. Det ska vara fråga om att den samlade reaktionen för den dömde framstår som oproportionerligt sträng även vid en jämkning till miniminivån för företagsboten. 2018/19:164 13.2 Förslag till lag om ändring i 4 § Bötesstraff får föreläggas genom strafföreläggande beträffande brott för vilket böter ingår i straffskalan, dock inte normerade böter. Det finns särskilda bestämmelser om föreläggande av bötesstraff för brott som har begåtts av någon som är . Bestämmelsen i 34 kap. 1 § första stycket är tillämplig vid föreläggande av bötesstraff. Villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter får föreläggas genom strafföreläggande i fall då det är uppenbart att rätten skulle döma till sådan påföljd. Detta gäller dock inte för brott som har begåtts av någon som inte har fyllt eller om det finns anledning att förena den villkorliga domen med en föreskrift om samhällstjänst. Företagsbot får föreläggas genom strafföreläggande i fall då boten inte överstiger . Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall strafföreläggande får användas. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Tredje stycket ändras genom att beloppsgränsen för när företagsbot får föreläggas genom strafföreläggande höjs från till . 13.3Förslag till lag om ändring i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. 5§ Företagsbot får föreläggas företag genom strafföreläggande. I sådana fall gäller 2–5, 6–8, 10 och 12 a §§ i tillämpliga delar och det som sägs där om den misstänkte gäller i stället företaget. Ett strafföreläggande om företagsbot godkänns genom att företaget 1.undertecknar en förklaring om att det erkänner de omständigheter som ligger till grund för föreläggandet och godtar den företagsbot som tagits upp i föreläggandet, och 2.lämnar förklaringen till den mottagare som är behörig att ta emot förklaringen enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. Föreläggandet kan också godkännas genom att hela beloppet betalas till den myndighet som regeringen föreskriver. En sådan betalning ska inte anses som ett godkännande, om det framgår att företaget inte har avsett att godkänna föreläggandet. Ett godkännande är utan verkan om det sker sedan åklagaren har väckt talan om företagsbot. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet vid strafförelägganden avseende företagsbot. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Paragrafen ändras genom att ”näringsidkare” och ”den som föreläggs företagsbot” ersätts med ”företag” respektive ”företaget”. Av förslaget till ny lydelse av 36 kap. 7 § tredje stycket följer att med företag avses enskilda näringsidkare och juridiska personer. Övriga ändringar är endast språkliga. Sammanfattning av betänkandet En översyn av lagstiftningen om företagsbot (SOU 2016:82) Utredningen om vissa frågor om företagsbot har haft i uppdrag1 att göra en bred översyn av företagsbotsregleringen och att föreslå nödvändiga författningsändringar. Syftet med översynen har enligt utredningens direktiv varit att säkerställa att det straffrättsliga regelverket för juridiska personer är effektivt, ändamålsenligt och modernt och att det är anpassat till EU-rättsliga och övriga internationella åtaganden. I uppdraget har ingått bl.a. att •överväga om företagsboten ska vara konstruerad som ett straff eller som en särskild rättsverkan av brott, •överväga om begränsningen till brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet är ändamålsenlig eller om tillämpningsområdet bör förändras, •överväga och föreslå en höjning av maximibeloppet för företagsboten, •se över grunderna för beräkningen av företagsbotens storlek, •se över förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret samt ta ställning till hur frågor om sanktionskumulation bör lösas, och •analysera om det finns behov av ytterligare lagstiftningsåtgärder för att ska leva upp till sina åtaganden gentemot . I det följande sammanfattas de viktigaste förslagen och bedömningarna i betänkandet. Straff eller särskild rättsverkan av brott (avsnitt 8) utgör företagsbot en särskild rättsverkan av brott. Vi har övervägt om det finns skäl att i stället låta företagsboten utgöra ett straff. Vi har bedömt att det inte har någon avgörande betydelse för företagsbotens brottsavhållande verkan, om den betecknas som särskild rättsverkan eller som straff. Enligt vår mening finns det inte heller något annat förhållande som, ensamt eller tillsammans med andra förhållanden, tydligt talar för att företagsboten bör betecknas som straff. I det sammanhanget kan nämnas att internationella åtaganden inte kräver att företagsboten kategoriseras som straff och att det knappast är troligt att så kommer att bli fallet . I svensk rätt finns en grundläggande koppling mellan brott och straff; endast den som begår ett brott kan dömas till straff. Den kopplingen skulle brytas om företagsbot fortsättningsvis skulle betecknas som ett straff. En övergång till att beteckna företagsbot som straff bör därför enligt vår bedömning komma i fråga endast om den har tydliga fördelar. 1 Se kommittédirektiv 2015:58, bilaga 1 till betänkandet. inte att det finns några sådana fördelar. Vi förordar därför att företagsboten även fortsättningsvis ska kategoriseras som särskild rättsverkan av brott. Företagsbotens tillämpningsområde (avsnitt 9) Vi föreslår att tillämpningsområdet för bestämmelserna om företagsbot ska utvidgas genom att företagsbot – förutom för brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet – också ska kunna åläggas för brott som har begåtts i utövningen av •sådan offentlig verksamhet som kan jämställas med näringsverksamhet, och •annan verksamhet som en juridisk person bedriver, om den brottsliga handlingen eller, i förekommande fall, underlåtenheten har varit ägnad att bereda den juridiska personen en ekonomisk fördel. åtaganden inom EU och internationellt Vi bedömer att begränsningen till brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet innebär att juridiska personer inte alltid kan ställas till ansvar i de situationer som våra åtaganden inom bl.a. EU kräver. Redan detta ger anledning att utvidga företagsbotens tillämpningsområde så att det i viss utsträckning omfattar även brott i verksamhet som inte utgör näringsverksamhet. kan företagsbot åläggas för brott som begås i enskild näringsverksamhet, t.ex. friskoleverksamhet. Däremot omfattar regleringen inte brott i motsvarande verksamhet, som inte har karaktär av näringsverksamhet, t.ex. skolverksamhet. Den skillnaden framstår inte som motiverad. Enligt vår mening finns det därför skäl att utvidga företagsbotens tillämpningsområde till att omfatta även brott som har begåtts i utövningen av sådan offentlig verksamhet som kan jämställas med näringsverksamhet. Företagsboten är bl.a. avsedd att motverka de vinstintressen som kan ligga bakom brott i näringsverksamhet. Inom exempelvis ideell verksamhet finns sällan något uttalat vinstintresse. Det kan dock finnas ett intresse av att t.ex. hålla nere kostnaderna i verksamheten och därmed också ett intresse av att begå eller tillåta brott i verksamheten. Också detta talar enligt vår mening för att utvidga tillämpningsområdet för bestämmelserna om företagsbot. Vårt förslag till utvidgat tillämpningsområde Vi bedömer att ett fullständigt borttagande av begränsningen till näringsverksamhet skulle leda till sämre förutsebarhet och därmed även sämre effektivitet och rättssäkerhet. Den nuvarande begränsningen till brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet bör därför kvarstå i oförändrat skick. Tillämpningsområdet bör i stället utvidgas genom kompletterande bestämmelser som kan tillämpas i vissa särskilt angivna fall. Vårt förslag att företagsbot ska kunna åläggas för brott som begås i offentlig verksamhet som kan jämställas med näringsverksamhet innebär att företagsbot kommer att kunna åläggas för t.ex. arbetsmiljöbrott som begås i sådan statlig, landstingskommunal eller verksamhet som även hade kunnat bedrivas av ett privaträttsligt organ. Vi bedömer att bestämmelsen kommer att få särskild betydelse inom verksamhet för vård, skola och omsorg. Genom vårt andra förslag – att en juridisk person ska kunna åläggas en företagsbot för brott i verksamhet som varken utgör eller kan jämställas med näringsverksamhet, om brottet har varit ägnat att bereda den juridiska personen en ekonomisk fördel – vill vi säkerställa att uppfyller sina åtaganden inom EU och internationellt. Bestämmelsen är avsedd att kunna tillämpas när någon begår ett brott, t.ex. ett bidragsbrott, i syfte att bereda den juridiska personen en intäkt eller en besparing. Men den kommer också att kunna tillämpas när en företrädare för en förening underlåter att införskaffa nödvändiga skyddsanordningar – med påföljd att föreningen undviker en utgift – och därmed i förlängningen gör sig skyldig till arbetsmiljöbrott. Företagsbotens storlek (avsnitt 10) •att grunderna för att bestämma företagsbotens storlek ändras, •att större företags finansiella ställning ska ha betydelse för företagsbotens storlek när det är fråga om särskilt klandervärd brottslighet och •att företagsboten i sådana fall ska kunna bestämmas (s.k. förhöjd företagsbot). Enligt vår bedömning finns det inte något generellt behov av att höja repressionsnivån för företag. Det är emellertid – såsom också har varit inne på – inte svårt att föreställa sig situationer där det är uppenbart att den nuvarande maximinivån, , framstår som ett alldeles för lågt belopp för att vara en tillräckligt kännbar sanktion. det förhållandet att motsvarande maximibelopp i flera andra europeiska länder är avsevärt högre talar för att det svenska maximibeloppet är för Vår slutsats är därför att företagsbotens nuvarande maximinivå inte är tillräckligt hög. Varken i norsk eller dansk rätt finns det någon övre gräns för de bötesbelopp som kan åläggas juridiska personer. Vi har dock bedömt att övervägande skäl talar för att det även fortsättningsvis bör finnas en övre gräns för hur stor företagsbot som får åläggas. med att företagsboten är en repressiv sanktion av ekonomisk karaktär som tjänar samma syfte som ett straff, vilket ställer särskilda krav på bl.a. Med vårt förslag till hur företagsboten ska bestämmas (se nedan) kommer företagsboten att kunna fastställas till lägst och Enligt vår bedömning är en höjning av maximibeloppet till tillräcklig för att säkerställa att företagsboten utgör en tillräckligt ingripande sanktion även i förhållande till allvarliga brott som sker i utövningen av större företags verksamhet. Företagsboten bör bestämmas med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde … Vi har bedömt att grunderna för att bestämma företagsbotens storlek bör förtydligas. Vi föreslår därför att det i lagtexten anges att företagsboten ska bestämmas med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde, ett begrepp vars innebörd finns närmare angivet i 29 kap. 1 § . … särskild hänsyn bör också tas till brottslighetens förhållande till verksamheten … Företagsboten bör, enligt vår mening, stå i proportion till det som företaget förtjänar med anledning av brottet. Klandervärdet beror inte enbart på brottets straffvärde utan utgör en produkt av bl.a. straffvärdet och företagets anknytning till brottsligheten. Detta synsätt kommer till uttryck i den nuvarande lagtexten i och med att särskild hänsyn ska tas till ”brottslighetens förhållande till verksamheten”. Enligt vår mening bör även en ny lagtext innehålla detta moment. …och till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö torde ha en påtaglig praktiskt betydelse när det gäller lagföringen av arbetsmiljö- och miljöbrott. För att ge utrymme att även fortsättningsvis kunna döma ut kännbara företagsböter vid sådan brottslighet föreslår vi att man, när företagsboten bestäms, ska ta särskild hänsyn till ”den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö”. Vi föreslår också att det, liksom , ska finnas ett utrymme att beakta om ett företag har ålagts företagsbot. Vid flerfaldig brottslighet bör det bestämmas en gemensam företagsbot som avser samtliga brott Lagstiftaren torde ha avsett att det, vid flerfaldig brottslighet inom ett företag, ska – eller i vart fall får – bestämmas en gemensam företagsbot för den samlade brottsligheten. Enligt vår mening saknas det skäl att göra någon ändring i detta avseende. Vi föreslår att principen om en gemensam företagsbot slås fast i lagtexten. En sådan gemensam företagsbot bör bestämmas enligt samma principer som gäller vid bestämmandet av straffvärdet för flerfaldig brottslighet, dvs. enligt den s.k. asperationsprincipen. För större företag bör företagets finansiella ställning beaktas när företagsboten bestäms för särskilt klandervärd brottslighet Ett system där ett företags ekonomiska förutsättningar får direkt genomslag på företagsboten, t.ex. något slag av ”dagsbotssystem” framstår i och för sig som principiellt tilltalande. Om det alltid måste tas hänsyn till ett företags finansiella ställning när företagsboten bestäms, kan det emellertid innebära betydande tillämpningsproblem och leda till att de rättsvårdande myndigheterna måste lägga ner avsevärda utredningsresurser på frågor kring företagets ekonomiska situation. Detta leder oss till slutsatsen att företagets finansiella ställning inte bör beaktas vid brottslighet som bör föranleda endast en lägre företagsbot. Det bör alltså inte införas något renodlat dagsbotssystem. När det däremot gäller särskilt klandervärd brottslighet, är behovet av tillräckligt kännbara sanktioner så påtagligt att det motiverar en ordning där större företags finansiella ställning kan tillmätas betydelse. Vi föreslår därför en ordning som gör skillnad mellan mindre och större företag. De mindre företagen bör, liksom , kunna åläggas företagsbot på mellan och . Dessa belopp bör, som utgångspunkt, gälla även för större företag. När det gäller särskilt klandervärd brottslighet bör emellertid större företag kunna åläggas en s.k. förhöjd företagsbot. Denna bör bestämmas med hänsyn till företagets finansiella ställning och bör kunna uppgå till högst . Vårt förslag om hur storleken på företagsboten ska bestämmas Vi föreslår en lösning som innebär att man bestämmer företagsbotens storlek i tre steg. I det första steget fastställs det ett sanktionsvärde om lägst och högst för den samlade brottslighet som ska föranleda företagsbot. Sanktionsvärdet – som är avsett att spegla det som företaget förtjänar med anledning av brottsligheten – bestäms med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde och med särskild hänsyn till brottslighetens förhållande till verksamheten och den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö. Det ska också finnas utrymme att i skälig omfattning ta hänsyn till om företaget har ålagts att betala företagsbot. Vårt förslag om hur sanktionsvärdet ska bestämmas torde i de flesta fall leda fram till samma belopp som företagsboten bestäms till enligt nuvarande reglering. Det andra steget tillämpas enbart om det konstaterade sanktionsvärdet uppgår till lägst (särskilt klandervärd brottslighet) och företaget är ett större företag. När dessa förutsättningar är förhanden kommer, med vårt förslag, företagsbotens storlek att kunna höjas till ett belopp som är upp till tio gånger så högt som sanktionsvärdet (”förhöjd företagsbot”). Med större företag avses enskilda näringsidkare och juridiska personer som uppfyller kriterierna för större företag enligt 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen (1995:1554); det är, något förenklat, fråga om företag som överskrider minst två av tre gränsvärden, balansomslutning , nettoomsättning och antal anställda 50. Staten, kommunerna och landstingen ska, enligt vårt förslag, inte omfattas av bestämmelserna om förhöjd företagsbot. I det tredje steget ska det – liksom – prövas om det finns skäl att sätta ned eller efterge företagsboten. och det individuella straffansvaret (avsnitt 11) Vi har övervägt hur man ska samordna straffrättslig påföljd och företagsbot som berör en och samma person (”sanktionskumulation”). Åtalsprövningsregeln i 36 kap. 10 a § innebär att företagsbot utgör den primära straffrättsliga sanktionen för brott som kan föranleda en talan om företagsbot och har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter. Just i dessa fall finns goda skäl att normalt låta enbart företaget, och inte den enskilde, bära det straffrättsliga ansvaret för brottet. Erfarenheterna av åtalsprövningsregeln har också varit goda. Vi förordar därför att bestämmelsen får finnas kvar. Sanktionskumulation ska i första hand beaktas när företagsboten bestäms