prop · H603138 · 2019-06-11 00:00:00 — Regeringens proposition 2018/19:138 Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår att straffet för mord skärps. Förslaget innebär att det i straffbestämmelsen om mord anges att det som skäl för livstids fängelse särskilt ska beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös. Syftet med lagändringen är att livstidsstraffet ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning . Lagändringen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i ......................................... Ärendet och dess beredning .............................................................. Nuvarande ordning och allmänna utgångspunkter ............................ Allmänt om påföljdsbestämning......................................... Närmare om straffet för mord............................................. Straffbestämmelsen om mord ......................................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Livstidsstraff för mord (Ds 2017:38) ............................... Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............. antar regeringens förslag till lag om ändring i . Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Som skäl för livstids fängelse ska det särskilt beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös. 2018/19:138 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1 § ska ha följande lydelse. Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2014:274. Ärendet och dess beredning Genom en lagändring som trädde i kraft ändrades straffbestämmelsen om mord (prop. 2013/14:194 Skärpt straff för mord). Syftet var att skärpa straffet för brottet genom att livstids fängelse skulle kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning . Lagtekniskt innebar ändringen att det i straffskalan för mord lades till att straffet är fängelse på livstid ”om omständigheterna är försvårande”. I en dom prövade straffet för mord (NJA 2016 s. 3). Högsta domstolens slutsats var att omformulering av lagtexten inte förändrade det rättsläge som rådde närmast . Mot denna bakgrund beslutade chefen för den 28oktober 2016 att en utredare skulle biträda departementet med att utreda utformningen av straffbestämmelsen om mord. Utredaren överlämnade departementspromemorian Livstidsstraff för mord (Ds 2017:38). En sammanfattning av promemorian och dess lagförslag finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (Ju2017/06954/L5). har tillkännagett att det är viktigt att regeringen, efter sedvanlig beredning, skyndsamt återkommer till med ett nytt lagförslag som uppfyller och säkerställer att vilja – att mord i betydligt större utsträckning bör leda till fängelse på livstid och vara normalstraffet i den bemärkelsen att det förutses dömas ut i en majoritet av fallen – får ett tydligare genomslag i rättstillämpningen (bet. 2016/17:JuU16 punkt 3, rskr. 2016/17:211). Frågan behandlas i avsnitt 5. Tillkännagivandet är därmed slutbehandlat. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som är likalydande med lagförslaget i denna proposition. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. 4Nuvarande ordning och allmänna utgångspunkter regler om påföljdsbestämning bygger på principerna om proportionalitet, ekvivalens och förutsebarhet. Med proportionalitet avses att straffet ska vara proportionellt i förhållande till det begångna brottets allvar och att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare. Ekvivalens innebär att lika svåra brott ska ges lika stränga straff. 2018/19:138 andra faktorer är av betydelse för påföljdsbestämningen, såsom om det är fråga om återfall i brott. Utgångspunkten för påföljdsbestämningen är hur allvarlig eller klandervärd den begångna brottsligheten är. Straff ska alltså, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde (29 kap. 1 § första stycket ). Vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Det ska särskilt beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person (29 kap. 1 § andra stycket ). Vid bedömningen av straffvärdet ska hänsyn även tas till försvårande omständigheter. Det ska enligt 29 kap. 2 § särskilt beaktas bl.a. om den tilltalade visat stor hänsynslöshet; om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig; om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning; om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering; om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet; om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. De omständigheter som anges i paragrafen är alla hänförliga till det konkreta brottet. Uppräkningen är exemplifierande och det kan alltså komma i fråga att beakta även andra försvårande omständigheter än de som anges. Att omständigheter som talar i skärpande riktning i allmänhet ska beaktas följer redan av 29 kap. 1 § . De försvårande omständigheterna ska beaktas vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. Härmed avses främst vad som framgår direkt av straffbestämmelserna men även exempelvis av förarbeten och rättspraxis (se prop. 1987/88:120 om ändring i m.m. [straffmätning och påföljdsval m.m.] s. 82). Hänsyn ska också tas till förmildrande omständigheter. Vid bedömningen av straffvärdet ska det enligt 29 kap. 3 § första stycket särskilt beaktas om brottet föranletts av någon annans uppenbart kränkande beteende; om den tilltalade till följd av en allvarlig psykisk störning haft nedsatt förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt eller annars till följd av en psykisk störning, sinnesrörelse eller av någon annan orsak haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande; om den tilltalades handlande stått i samband med hans eller hennes bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga; om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla; om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap. . Strafflindringsgrunderna är avsedda att tillämpas vid sidan om vad som är föreskrivet för vissa fall. Liksom när det gäller försvårande omständigheter är uppräkningen exemplifierande. Enligt förarbetena kan det i större utsträckning än när det gäller de försvårande omständigheterna finnas anledning att beakta andra faktorer än de som uttryckligen anges i Prop. 2018/19:138 bestämmelsen (se samma prop. s. 85). Återfall i brott kan i viss utsträckning medföra ett högre straff än vad straffvärdet motsvarar (29 kap. 4 § ). Återfall beaktas i första hand vid valet av påföljd, i andra hand genom förverkande av villkorligt medgiven frihet och sist vid straffmätningen. Omständigheter hänförliga till den tilltalades person eller dennes handlande efter brottet – s.k. billighetshänsyn – kan i stället medföra strafflindring (29 kap. 5 § ). Enligt 3 kap. 1 § döms den som uppsåtligen berövar annan livet för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Om brottet med hänsyn till de omständigheter som föranlett gärningen eller annars är att anse som mindre grovt, döms för dråp till fängelse i lägst sex och högst (3 kap. 2 § ). Om en kvinna dödar sitt barn vid födseln eller annars under tid då hon på grund av nedkomsten befinner sig i upprivet sinnestillstånd eller i svårt trångmål, döms för barnadråp till fängelse i högst (3 kap. 3 § ). När det i det följande talas om dråp bortses från möjligheten att bedöma en gärning som barnadråp. Före tillkomst skildes mellan att döda någon med berått mod och av hastigt mod. Dödande med berått mod rubricerades som mord medan dödande av hastigt mod rubricerades som dråp. I nuvarande lagstiftning har den brottsliga gärningen, att beröva annan livet, i stället graderats efter brottets svårhet. I betänkande med förslag till brottsbalk (SOU 1953:14) föreslogs att uppsåtligt dödande skulle betecknas som mord om brottet med hänsyn till samtliga omständigheter framstod som grovt och annars som dråp. Omständigheter som särskilt skulle beaktas vid bedömningen av om brottet var grovt var enligt lagtexten om gärningsmannen genom dödandet ville främja annat brott eller om gärningen ådagalade synnerlig förslagenhet eller grymhet. Kommittén föreslog att straffskalan för mord skulle vara fängelse på livstid eller och framhöll att straffet i regel borde vara livstids fängelse (se samma betänkande s. 123). Straffskalan för dråp föreslogs vara fängelse i lägst sex och högst eller på livstid. I propositionen med förslag till brottsbalk (prop. 1962:10) gjordes en annan bedömning. Departementschefen anförde att uppsåtligt dödande är ett så allvarligt brott att bestämmelsen om den svåraste graden, mord, borde tas upp som huvudstadgande och att dråp borde anses föreligga när brottet bedömdes som mindre grovt. Med denna konstruktion ansågs det inte påkallat att i lagtexten ange exempel på omständigheter som borde leda till att brottet hänfördes till den grövre formen, dvs. Vidare gjordes bedömningen att den föreslagna gränsdragningen mellan mord och dråp, där mord fick utgöra huvudstadgandet, innebar att det inte fanns anledning att låta livstids fängelse ingå i straffskalan för dråp. I fråga om mord uttalades endast att påföljden i överensstämmelse med kommitténs 2018/19:138 förslag borde sättas till fängelse eller på livstid, dvs. i motsatt ordning i förhållande till förslaget (se samma prop. B s. 75). Det finns även andra brott än de i 3 kap. som innefattar uppsåtligt dödande. Enligt lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser döms för folkmord (1 §) och brott mot mänskligheten (2 §) till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. För krigsförbrytelse (4 § avser bl.a. uppsåtligt dödande) är straffet fängelse i högst . Är en krigsförbrytelse att anse som grov döms för grov krigsförbrytelse (11 §) till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas bl.a. om gärningen förorsakat död. Enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott är straffskalan för terroristbrott (2 § jämförd med 3 §) som huvudregel fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Begås brottet genom mord eller dråp är minimistraffet dock detsamma som för dessa brott enligt , dvs. fängelse i lägst respektive lägst (2 § fjärde stycket). För försök till, anstiftan av eller medhjälp till de brott som har livstids fängelse i straffskalan kan också fängelse på livstid dömas ut. 4.3Närmare om straffet för mord ändrades straffskalan för mord. Den hade då sett likadan ut sedan trädde i kraft . Straffskalan före ändringen innebar att domstolen endast hade två alternativ när den skulle mäta ut ett fängelsestraff för mord, nämligen ett tidsbestämt straff eller ett livstidsstraff. Eftersom livstidsstraffen vanligen tidsbestämdes till och uppåt var det stor skillnad i verkställighetstid för den som dömdes för mord till fängelse på livstid och den som dömdes för detta brott till fängelse . Till detta kom att i avgörandet NJA 2007 s. 194 (se vidare nedan) uttalade att livstidsstraffet borde förbehållas de allvarligaste fallen av mord. Därmed fanns det för mord som inte hörde till dessa allvarligaste fall endast ett alternativ, nämligen fängelse . Reformen 2009 innebar att straffskalan för mord ändrades till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Genom ändringen avsågs att åstadkomma en mer nyanserad straffmätning för mord och en höjd straffnivå för de fall som inte föranleder fängelse på livstid. Som skäl för att skapa större utrymme för en mer nyanserad straffmätning anfördes bl.a. att den tidigare utformningen av straffskalan innebar att proportionalitetsprincipen inte kunde ges ett tillräckligt genomslag och att omständigheter i fråga om brottets allvar kunde påverka straffvärdet i skärpande riktning först om de medförde att domstolen ansåg att straffet borde bestämmas till fängelse på livstid. Detta innebar att om domstolen fann att sådana omständigheter visserligen förelegat i det enskilda fallet, men brottet ändå inte var att hänföra till de allvarligaste fallen av mord, hade domstolen inte något annat alternativ än att döma till fängelse. På motsvarande sätt var möjligheterna att ta hänsyn till omständigheter som talade i mildrande riktning begränsade. Omständigheterna fick i dessa fall alltså inte något genomslag i straffmätningen. mening var detta inte tillfredsställande, eftersom de situationer som ska bedömas kan skifta mycket och motivera straff som mäts ut på ett mer nyanserat sätt. När det gällde avsikten att höja straffnivån för det tidsbestämda straffet ställde sig regeringen bakom vad hade anfört i det betänkande som låg till grund för lagändringen (SOU 2007:90 Straffskalan för mord) om att acceptansen för våld i samhället minskat och att det därför fanns ett större behov än tidigare av att kunna markera en strängare syn på våldsbrott, inklusive mord. I motiven angavs att fängelse på livstid borde förbehållas de allvarligaste fallen, t.ex. när domstolen ska bestämma ett gemensamt straff för flera mord eller ett mord och annan allvarlig brottslighet eller när den tilltalade har dömts för särskilt allvarlig brottslighet. (Se prop. 2008/09:118 Straffet för mord m.m. s. 25, 26 och 43.) Bestämmelsen om mord ändrades på nytt . Som utgångspunkt för lagändringen angavs att synen på allvarliga former av avsiktliga angrepp på enskildas fysiska integritet blivit strängare och att detta inte tillräckligt återspeglades i de lagstiftningsåtgärder som genomförts eller i domstolarnas praxis avseende mord. Det konstaterades bl.a. att livstidsstraffet kommit att användas i en mycket begränsad utsträckning; sedan ändringen av straffskalan uppgick andelen till av alla fängelsedömda för mord. Bedömningen gjordes därför att straffet borde skärpas ytterligare genom att brottet i betydligt större utsträckning borde leda till livstids fängelse. (Se prop. 2013/14:194 s. 13–18.) I förarbetena konstaterades, med hänvisning till rättsfallet NJA 2013 s. 376 (se vidare nedan), att utgångspunkten vid bedömningen av straffvärdet för ett mord som varken inrymmer förmildrande eller försvårande omständigheter var fängelse . Vidare angavs att det av praxis följde att tidsbestämda straff däröver tillämpades i de fall omständigheterna sammantagna är försvårande och att det var för dessa fall av uppsåtligt dödande som det fanns skäl att i stället välja livstids fängelse. Förhållanden som tidigare i princip endast beaktats i skärpande riktning vid straffmätningen av det tidsbestämda straffet borde alltså i stället tala för ett livstidsstraff. Det konstaterades att dessa fall, tillsammans med livstidsfallen, dvs. exempelvis när det varit fråga om flerfaldig brottslighet eller återfall, statistiskt sett skulle motsvara majoriteten av alla fängelsedömda för mord. (Se samma prop. I lagstiftningsärendet behandlades olika alternativ till lagteknisk lösning, bl.a. en ändrad ordningsföljd i den befintliga straffskalan och en gradindelning av brottet (se Ds 2013:55 Skärpt straff för mord s. 80–87 och samma prop. 20–22). Den lösning som valdes innebar att det i straffskalan för mord lades till att straffet är fängelse på livstid ”om omständigheterna är försvårande”. Tillägget ska ses mot bakgrund av att livstids fängelse, enligt förarbetena till lagändringen 2009, skulle förbehållas de allvarligaste fallen och att det av NJA 2013 s. 376 framgick att detta straff skulle tillämpas då omständigheterna var synnerligen 2018/19:138 försvårande. Avsikten med lagändring var att fängelse på livstid skulle användas redan om omständigheterna var försvårande. Det uttalades i förarbetena att en ökad tillämpning av livstidsstraffet för gärningar som tidigare lett till ett tidsbestämt straff i den övre delen av straffskalan (15–) innebär att även tillämpningen av den nedre delen av straffskalan påverkas, på så sätt att de lägre straffen bör ”fördelas” över hela straffskalan. Enligt förarbetena skulle utgångspunkten, vid bestämmande av straff för ett mord som varken innefattar förmildrande eller försvårande omständigheter, även fortsättningsvis vara ett tidsbestämt straff. Den ökade användningen av livstidsstraffet skulle emellertid innebära en förskjutning uppåt inom den tidsbestämda straffskalan. (Se samma prop. s. 24 och 25.) Den första frågan som domstolen har att ta ställning till, sedan det slagits fast att någon uppsåtligen har berövat annan livet, är om gärningen ska rubriceras som mord eller dråp. Denna bedömning ska ske med hänsyn till samtliga omständigheter vid brottet. Det krävs att omständigheterna vid en samlad bedömning framstår som klart förmildrande för att gärningen ska bedömas som dråp. Gränsdragningen mellan mord och dråp har behandlats i ett flertal avgöranden från . Omständigheter som kan få betydelse för om brottet ska anses som dråp har bedömts vara t.ex. att den tilltalade har handlat i stark affekt till följd av en provokation från offrets sida eller att det har varit fråga om ett snabbt händelseförlopp. Den tilltalades psykiska särdrag eller att han eller hon har varit starkt pressad kan också vara att beakta. Även det förhållandet att gärningen har begåtts i en nödvärnsliknande situation kan vara att väga in. Omständigheter som ansetts kunna tala för att gärningen bör bedömas som mord har varit t.ex. att offret varit närstående till den tilltalade, att offret varit försvarslöst eller befunnit sig i en skyddslös situation, att händelseförloppet inte varit helt kortvarigt eller att offret utsatts för dödsångest till följd av den tilltalades handlande. har i flera avgöranden prövat frågan om påföljden för mord. Av dessa går att utläsa bl.a. att livstidsstraffet bör förbehållas de allvarligaste fallen av mord. I avgörandet NJA 1999 s. 531 anförde att det av straffbestämmelsen i 3 kap. 1 § (i dess ursprungliga lydelse) inte framgår vad som ska vara den normala påföljden för mord utan att valet mellan tidsbestämt straff och livstidsstraff måste grundas på en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall. I rättsfallet, där gärningsmannen hade dödat offret i samband med ett bostadsinbrott, bestämdes påföljden till fängelse på livstid. Straffet motiverades bl.a. med att brottet hade varit helt oprovocerat samt att angreppet hade utförts med stor brutalitet och innefattat ett stort antal hugg eller stick med kniv riktade mot flera olika delar av offrets kropp. konstaterade i rättsfallet NJA 2007 s. 194 att andelen livstidsstraff hade ökat som den påföljd som livstidsstraffet i realiteten innebär hade skärpts genom att den tids fängelse till vilket ett livstidsstraff regelmässigt omvandlats hade ökat. Med hänsyn till bl.a. dessa omständigheter slog domstolen fast att livstidsstraffet bör förbehållas de allvarligaste fallen av mord. Enbart det förhållandet att mordet hade begåtts med kniv mot en skyddslös närstående i hennes hem ansågs inte vara tillräckligt för att motivera fängelse på livstid. ansåg inte heller att en samlad bedömning av alla omständigheterna i målet gav anledning till att döma till ett livstidsstraff. Straffet bestämdes därför till fängelse . I avgörandet NJA 2013 s. 376 tillämpade straffskalan för mord lagändring. Målet avsåg en man som dödat sin före detta sambo genom att sticka henne med en bajonett i magen och bröstet när parets barn såg på. Domstolen uttalade beträffande straffvärdet följande. Utgångspunkten för mord ska vara fängelse . Livstids fängelse ska tillämpas endast i de undantagsfall då ett tidsbestämt fängelsestraff inte är tillräckligt, t.ex. då gärningsmannen har mördat mer än en person eller då omständigheterna annars är synnerligen försvårande. Att utgångspunkten ska vara att straffet för ett mord ska bestämmas till fängelse innebär att straffet normalt ska bestämmas till fängelse då omständigheterna sammantagna i någon mån talar för ett lägre straff och när det kan sägas att omständigheterna är förmildrande. För att straffet ska bestämmas till fängelse bör det tvärtom krävas att det kan konstateras att omständigheterna sammantagna tydligt talar för ett högre straff medan fängelse bör tillämpas endast i de fall då omständigheterna är mycket försvårande, som de inte är av sådant slag att livstids fängelse bör dömas ut. I det aktuella fallet fanns det enligt domstolen flera försvårande omständigheter, bl.a. att brottet riktat sig mot en närstående, att gärningsmannen uppsåtligen utnyttjat offrets skyddslösa ställning och svårigheter att värja sig samt, vilket domstolen ansåg vara mest försvårande, att gärningen utförts inför gärningsmannens minderåriga barn och han genom gärningen dessutom berövat dem deras mor. fann att en sammanvägning av omständigheterna ledde till bedömningen att det fanns skäl för livstids fängelse. Domstolen fann dock att straffvärdet var lägre än det annars hade varit eftersom gärningsmannen på grund av en psykisk störning hade nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande och bestämde straffet till fängelse. Att det inte bestämdes till hängde samman med att gärningsmannen redan hade dömts till ett fängelsestraff för ett annat brott. Högsta domstolens tillämpning av lydelse I rättsfallet NJA 2016 s. 3 prövade frågan om straffet för mord lagändring. Målet avsåg en man som hade dödat en bekant genom att skära honom i halsen med en kniv efter att de blivit osams. Frågan i målet var främst vilken betydelse lagändring skulle ges vid bestämmande av straffet för mordet. I domskälen framhåller den straffrättsliga legalitetsprincipen. Denna anges ställa krav på lagstiftningen som innebär att den enskilde ska kunna förutse när och – i viss mån – hur han eller hon kan bli föremål för straffrättsligt ingripande. I detta uppges också ligga att ett straffbud måste vara i rimlig utsträckning bestämt till sin utformning. Straffbestämmelser måste vara begripliga och i tillräcklig grad tydliga. Domstolen anför också att det för den enskilde ska vara möjligt att med 2018/19:138 ledning av lagstiftningen i förväg med rimlig säkerhet bedöma vilken påföljd som han eller hon riskerar. (Se p. 13–15.) I förhållande till lagändring konstaterar domstolen att uttalandet i propositionen att livstids fängelse ska utgöra ett normalstraff i den bemärkelsen att det förutses dömas ut i en majoritet av fallen uttrycker en ambition att genomföra en mycket betydelsefull förändring av påföljdsbestämningen för mord.