prop · H60333 · 2019-01-07 00:00:00 — parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av (EU) 2016/679 av 2016 om skydd för fysiska personer 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG upphävande av direktiv /46/EG lagen (2018:218) med komplet- lagen (2018:218) med komplet- (2001:558) om vägtrafikregister. vägtrafikdatalagen (2019:000). I lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation finns bestämmelser om behandling av personuppgifter och integritetsskydd. I lagen (2010:566) om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen finns bestämmelser om vidareutnyttjande av handlingar hos statliga och kommunala myndigheter. I produktansvarslagen (1992:18) finns bestämmelser om skadestånds- ansvar för produkter med säkerhetsbrister. Denna lag träder i kraft . 1Senaste lydelse 2018:372. 2018/19:33 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg ska ha följande lydelse. Den som tar ut infrastrukturavgifter på vägar som avses i 1 § första stycket 2 är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som verksamheten innebär. I fråga om infrastrukturavgifter på vägar som avses i 1 § första stycket 1 finns bestämmelser om personuppgiftsansvar i lagen (2001:558) om vägtrafikregister. I fråga om infrastrukturavgifter på vägar som avses i 1 § första stycket 1 finns bestämmelser om personuppgiftsansvar i vägtrafik- datalagen (2019:000). Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2018:374. 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (2014:447) Prop. 2018/19:33 om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (2014:447) om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter ska ha följande lydelse. Uppgift om Kronofogdemyndig- hetens beslut ska föras in i vägtrafikregistret enligt 6 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Uppgift om Kronofogdemyndig- hetens beslut ska föras in i vägtrafikregistret. Denna lag träder i kraft . 2018/19:33 2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete Härigenom föreskrivs att 7 kap. 5 § och 8 kap. 1 § lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete ska ha följande lydelse. Ilagen (2001:558) om väg- trafikregister finns bestämmelser om möjlighet att medge ett utländskt kontaktställe direkt- åtkomst enligt Prümrådsbeslutet till uppgifter i vägtrafikregistret. Ivägtrafikdatalagen (2019:000) finns bestämmelser om möjlighet att medge ett utländskt kontakt- ställe direktåtkomst enligt Prüm- rådsbeslutet till uppgifter i vägtrafikregistret. Ilagen (2001:558) om väg- trafikregister finns bestämmelser om möjlighet att medge ett utländskt kontaktställe direktåt- komst enligt CBE-direktivet till uppgifter i vägtrafikregistret. Ivägtrafikdatalagen (2019:000) finns bestämmelser om möjlighet att medge ett utländskt kontakt- ställe direktåtkomst enligt CBE- direktivet till uppgifter i vägtrafik- registret. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (2018:1125) Prop. om ändring i taxitrafiklagen (2012:211) Härigenom föreskrivs att 5 kap. 8 § taxitrafiklagen (2012:211) i stället för lydelsen enligt lagen (2018:1125) om ändring i den lagen ska ha Lydelse enligt SFS 2018:1125 En särskild registreringsskylt för ett fordon som anmälts för användning i taxitrafik enligt denna lag får tas om hand av polisman 1.om fordonet utan tillstånd används i taxitrafik eller om det av någon annan anledning inte längre finns förutsättningar för att fordonet ska ha en sådan skylt, 2.om fordonet är belagt med sådant körförbud som avses i 3 kap. 6 § fordonslagen (2002:574), 3. om det brukandeförbud enligt en föreskrift som meddelats i anslutning till vägtrafikskattelagen (2006:227), lagen (2001:558) om vägtrafik- lagen (2006:228) bestämmelser om fordonsskatt eller enligt en föreskrift som meddelats i (2006:227) eller lagen (2006:228) anslutning till lagen (2019:000) om med särskilda bestämmelser om 4.om fordonet saknar föreskriven trafikförsäkring, 5.om fordonets taxameterutrustning inte uppfyller de krav som gäller enligt föreskrifter meddelade med stöd av 7 kap. 3 §, eller 6.om fordonets särskilda utrustning för taxifordon inte uppfyller de krav som gäller enligt föreskrifter meddelade med stöd av 7 kap. 4 §. Vid ett omhändertagande av registreringsskyltar tillämpas 7 § andra meningen på motsvarande sätt. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över lagen (2001:558) om vägtrafikregister och förordningen (2001:650) om vägtrafikregister för att föreslå mer ändamålsenliga regler. Det huvudsakliga syftet var att förenkla, modernisera och effektivisera regelverket. beslutade regeringen att till utredaren överlämna tre framställningar om registrering i vägtrafikregistret av trafiksäkerhets- främjande utrustning, uppgifter från taxameterbesiktningar och uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Tiden för att redovisa uppdraget förlängdes . Utredningstiden förlängdes därefter ytterligare en gång genom regeringsbeslut . beslutade regeringen att utredaren, utöver vad som framgick av redan beslutade direktiv, skulle utreda möjligheten att vägra registrera fordonsägare med fordonsrelaterade skulder av betydande belopp. Utredningen, som antog namnet , över- lämnade betänkandet Transportstyrelsens databaser på vägtrafikområdet – integritet och effektivitet (SOU 2010:76). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandets lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats och en förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 3. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i (dnr N2010/06856/MRT). Frågan om registrering av uppgifter från taxameterbesiktningar har behandlats i regeringens proposition Redovisningscentraler för taxi (prop. 2013/14:223). Vägran att registrera vissa fordonsägare har behandlats i regeringens proposition Fordonsrelaterade skulder (prop. 2013/14:176). Frågan är även föremål för vidare beredning. Parkeringstillstånd för rörelsehindrade bereds inom . Dessa frågor behandlas därför inte i denna remiss. antogs och rådets förordning (EU) 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan kallad EU:s dataskyddsförordning. För att anpassa förslagen i betänkandet till dataskyddsförordningen har ett utkast till lagrådsremiss med reviderade författningsförslag utarbetats inom . inkom med en begäran om ändring i lagen om vägtrafikregister i fråga om direktåtkomst till körkorts- fotografier (dnr N2017/04862/MRT). Förslagen har inte remitterats särskilt utan har tagits med i utkastet till lagrådsremiss. Förslagen behandlas i avsnitt 7.10.3. En sammanfattning av begäran finns i bilaga 4. inkom Säkerhetspolisen med en begäran om en liknande ändring i lagen om vägtrafikregister (dnr N2017/05383/MRT). Inte heller dessa förslag har remitterats särskilt utan har tagits med i utkastet till lagrådsremiss. Även dessa förslag behandlas i avsnitt 7.10.3. En sammanfattning av begäran finns i bilaga 5. Utkastet till lagrådsremiss har remissbehandlats och en förteckning över Remissvaren och en remis- (dnr N2018/00458/MRT). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Regeringen följer Lagrådets förslag. Lagrådets förslag behandlas i avsnitt 7.1, 7.5, 7.9.3, 7.10.4 och 7.11.3 samt i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag har dessutom vissa språkliga ändringar gjorts. I denna proposition nämns lagen om vägtrafikregister, förordningen om vägtrafikregister, personuppgiftslagen (1998:204) och lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning på ett mycket stort antal ställen. Lagarna och förordningen kommer därför för enkelhetens skull att, i stället för att skrivas ut med hela namnet, benämnas LVTR, FVTR, PUL respektive dataskyddslagen. 4Det grundläggande skyddet för personuppgifter () antog 1948 den allmänna förklaringen om de Förklaringen är inte formellt bindande för medlemsstaterna, men ses som ett uttryck för sedvanerättsliga regler. Skyddet för den personliga integriteten behandlas i artikel 12, som anger att ingen får utsättas för godtyckligt ingripande i fråga om privatliv, familj, hem eller korrespondens och inte heller för angrepp på sin heder eller sitt Var och en har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden och I artikel 29 anges att en person endast får underkastas sådana inskränkningar som har fastställts i lag och enbart i syfte att trygga tillbörlig hänsyn till och respekt för andras rättigheter och friheter samt för att tillgodose ett demokratiskt samhälles berättigade krav på moral, allmän ordning och allmän välfärd. Inom FN har det också utarbetats en internationell konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, som antogs av general- församlingen 1966 och trädde i kraft . I artikel 17 upprepas vad som anges i artikel 12 i den 2018/19:33 antog 1990 riktlinjer om datoriserade register med personuppgifter. I riktlinjerna finns tio grundläggande principer som medlemsstaterna ska ta hänsyn till vid lagstiftning avseende datoriserade register med personuppgifter. Det anges bland annat att personuppgifter inte får samlas in eller behandlas i strid med FN:s stadga. för ekonomiskt samarbete och utveckling () har en expertgrupp utarbetat riktlinjer i fråga om integritetsskyddet och personuppgiftsflödet över gränserna. Riktlinjerna antogs 1980 av tillsammans med en rekommendation till medlemsländernas regeringar att beakta riktlinjerna i nationell lagstiftning. Samtliga medlemsländer, däribland , har godtagit rekommendationen och åtagit sig att följa denna. Riktlinjerna ska uppfattas som minimiregler och motsvarar i princip de bestämmelser som finns i dataskyddskonvention (se avsnitt 4.2.1). De är tillämpliga på behandling av personuppgifter inom både den privata och den offentliga sektorn. är den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () inkorporerad i svensk rätt och gäller som lag, lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av 2 kap. 19 § regeringsformen, förkortad RF, framgår att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. Enligt artikel 8 i har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Behandling av personuppgifter kan falla inom tillämpningsområdet för artikel 8 i i de fall behandlingen avser uppgifter om privatliv, familjeliv, hem eller korrespondens. konvention om skydd för enskilda vid automatisk data- behandling av personuppgifter, den s.k. dataskyddskonventionen, antogs Konventionen trädde i kraft den Prop. 2018/19:33 . Samtliga medlemsstater i EU har ratificerat konventionen. Konventionens syfte är att säkerställa respekten för grundläggande fri- och rättigheter, särskilt den enskildes rätt till personlig integritet i samband med automatiserad behandling av personuppgifter. Konventionen tar sikte på behandling av personuppgifter i automatiserade personregister och automatiserad personuppgiftsbehandling i allmän och enskild verksamhet. Personuppgifterna ska enligt konventionen inhämtas och behandlas på ett korrekt sätt och de ska vara relevanta med hänsyn till ändamålet. Vissa kategorier av personuppgifter får inte behandlas genom automatiserad databehandling om inte den nationella lagstiftningen ger ett ända- målsenligt skydd. Till sådana kategorier hör personuppgifter som avslöjar ras, politisk tillhörighet, religiös tro eller övertygelse i övrigt, sexualliv samt uppgifter om brott. I syfte att modernisera konventionen har en översyn av regelverket pågått inom . De mångåriga förhandlingarna resulterade i antagande av ett ändrings- protokoll och tillhörde de första konventionsstaterna att under- teckna protokollet. Processen för ändringsprotokollets ikraftträdande, vilket alltså kommer modernisera befintlig dataskyddskonvention, har därmed inletts. Det har inom även utarbetats flera rekommendationer på dataskyddsområdet. Dessa är dock inte bindande, till skillnad från dataskyddskonventionen,. Vid Europeiska rådets möte i antog EU:s medlemsstater Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Som en följd av Lissabonfördraget, som trädde 2009, är stadgan rättsligt bindande för EU-institutionerna och medlemsstaterna när dessa tillämpar unionsrätten. I artikel 7 i stadgan anges att var och en har rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer. Av artikel 8 i stadgan framgår vidare att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Dessa uppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund. Var och en har rätt att få tillgång till insamlade uppgifter som rör honom eller henne och att få rättelse av dem. En oberoende myndighet ska kontrollera att dessa regler följs. ersatte dataskyddsförordningen det tidigare dataskydds- direktivet (och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om behandling av det fria flödet av sådana uppgifter [dataskyddsdirektivet]) och utgör grunden för generell 2018/19:33 personuppgiftsbehandling inom EU. Till skillnad från dataskydds- direktivet är dataskyddsförordningen direkt tillämplig, men innehåller trots detta många bestämmelser som förutsätter eller ger utrymme för kompletterande nationella bestämmelser. I dataskyddsförordningens första kapitel anges förordningens syfte och tillämpningsområde. Förordningen syftar till att upprätthålla en hög och enhetlig skyddsnivå för personuppgifter utan att hindra flödet av sådana uppgifter inom unionen. Utgångspunkten är att förordningen ska tillämpas på all behandling av personuppgifter som rör en fysisk person, om behandlingen helt eller delvis sker på automatisk väg eller om personuppgifterna ingår i eller kommer att ingå i ett register. Med register avses enligt artikel 4.6 en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgänglig enligt särskilda kriterier, oavsett om samlingen är centraliserad, decentraliserad eller spridd på grundval av funktionella eller geografiska förhållanden. Från dataskyddsförordningens materiella tillämpnings- område undantas behandling av personuppgifter som •utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten, •utförs av medlemsstaterna när de bedriver verksamhet som omfattas av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, •utförs av en fysisk person som ett led i verksamhet av privat natur eller som har samband med hans eller hennes hushåll, •utförs av behöriga myndigheter för ändamålen att förebygga, förhindra, utreda, avslöja, eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, eller •utförs av EU:s institutioner, organ och byråer. Den behandling av personuppgifter som görs enligt den sista punkten ovan regleras, precis som tidigare, genom förordning (EG) nr 45/2001 (och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörlig- heten för sådana uppgifter). Dataskyddsförordningen ska inte heller påverka tillämpningen av direktiv /31/EG (och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden), särskilt bestämmelserna om tjänstelevererande mellan- händers ansvar i artiklarna 12–15 i det nämnda direktivet. I dataskyddsförordningen anges de principer som ska gälla vid behandling av personuppgifter (kapitel 2), den registrerades rättigheter (kapitel 3), den personuppgiftsansvariges och dennes eventuella biträdes, det s.k. personuppgiftsbiträdets, skyldigheter m.m. (kapitel 4) och det som ska gälla vid överföring av personuppgifter till tredjeländer eller internationella organisationer (kapitel 5). I förordningen finns också bestämmelser om oberoende nationella tillsynsmyndigheter (kapitel 6) och deras samarbete och åtgärder som de ska vidta för att förordningen ska tillämpas på ett enhetligt sätt (kapitel 7). Vidare finns bestämmelser om rättsmedel, ansvar och sanktioner (kapitel 8), särskilda behandlings- situationer (kapitel 9) och delegerade befogenheter (kapitel 10). Dataskyddsförordningen baseras till stor del på dataskyddsdirektivets Prop. 2018/19:33 struktur och innehåll men innehåller även en del förändringar. exempel har den registrerades rättigheter förstärkts i syfte att ge den registrerade ökad kontroll över sina personuppgifter. Den information som ska tillhandahållas den registrerade har preciserats och utvidgats och den registeransvarige ska tillhandahålla informationen i en begriplig och lättillgänglig form. Förordningen innebär även en förstärkning av rätten att få åtkomst till sina personuppgifter i syfte att föra över dem till en annan leverantör av elektroniska tjänster, s.k. dataportabilitet. Vidare har en tydligare rätt att ”bli bortglömd”, dvs. få sina personuppgifter raderade, införts. Genom förordningen införs också ett system med administrativa sanktionsavgifter som ska påföras vid vissa typer av överträdelser av förordningen. För att förordningen ska tillämpas konsekvent i hela EU inrättas ett nytt unionsorgan, Europeiska dataskyddsstyrelsen, som kommer att bestå av representanter för de nationella tillsynsmyndig- heterna. Utrymmet för att ge offentlighetsprincipen företräde framför personuppgiftsregleringen har också blivit tydligare i förordningen, genom en uttrycklig och direkt tillämplig bestämmelse i artikel 86. Av artikeln följer att personuppgifter i allmänna handlingar under vissa förutsättningar får lämnas ut i enlighet med nationell rätt, för att jämka samman allmänhetens rätt att få tillgång till handlingar med rätten till skydd för personuppgifter i enlighet med förordningen. Svensk grundlag ger ett grundläggande skydd för den personliga integriteten, utöver det som följer av att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med (2 kap. 19 § RF, se ovan). Enligt målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § första stycket RF ska den offentliga makten utövas med respekt för den enskilda människans frihet. I fjärde stycket samma paragraf anges att det allmänna ska värna om den enskildes privatliv och familjeliv. I 2 kap. 4 och 5 §§ RF finns bestämmelser om absolut skydd mot allvarliga fysiska integritetsintrång, bland annat döds- och kroppsstraff. Enligt 2 kap. 6 § första stycket RF är var och en därutöver skyddad gentemot det allmänna mot bland annat påtvingade kroppsliga ingrepp. För att stärka skyddet för den personliga integriteten infördes ett nytt andra stycke i 2 kap. 6 § RF. I bestämmelsen anges att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Skyddet får enligt 2 kap. 20 och 21 §§ RF begränsas genom lag men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av 2018/19:33 folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. 4.3.2Generella nationella bestämmelser som kompletterar EU:s dataskyddsförordning trädde dataskyddslagen i kraft. Genom lagen upphävdes PUL, varigenom dataskyddsdirektivet huvudsakligen hade genomförts i svensk rätt. PUL fortsätter dock att gälla i vissa fall, bl.a. i den utsträckning som det i en annan lag eller en förordning finns bestämmelser som innehåller hänvisningar till den lagen. Dataskyddslagen är subsidiär i förhållande till annan lag eller förordning. I lagen förtydligas bl.a. under vilka förutsättningar person- uppgifter får behandlas med stöd av dataskyddsförordningen. Vidare innehåller lagen bestämmelser om administrativa sanktionsavgifter som kan tas ut enligt dataskyddsförordningen även om en myndighet bryter mot regelverket. Lagen innehåller också vissa bestämmelser om begränsning av de registrerades rättigheter samt om skadestånd och överklagande. Av 3 § förordningen (2018:219) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning framgår att Datainspektionen är tillsyns- myndighet enligt dataskyddsförordningen och dataskyddslagen. har det utöver PUL utarbetats en stor mängd specialförfattningar med bestämmelser som rör behandling av personupp- gifter, s.k. särskilda registerförfattningar. Lagen (2001:558) om vägtrafik- register utgör exempel på en sådan registerförfattning. Syftet med de särskilda registerförfattningarna har varit att anpassa lagstiftningen efter de särskilda behov som finns inom olika verksamhets- områden i den offentliga sektorn. har det funnits behov av att avvika från eller komplettera det integritetsskydd som personuppgiftslagen ger. Det kan till exempel röra sig om en typ av behandling som inte är tillåten enligt personuppgiftslagen eller att det finns ett behov av att precisera den reglering som finns i personuppgiftslagen. I sådana fall kan en register- författning ge ett anpassat integritetsskydd vid en myndighets hantering av personuppgifter. Det bör i sammanhanget noteras att det länge har varit ett uttalat mål från att myndighetsregister med ett stort antal registrerade och med ett känsligt innehåll ska regleras särskilt i lag (se bland annat prop. 1990/91:60 s. 58, KU 1990/91:11 s. 11 och prop. 1997/98:44 s. 41). Lagen (2001:558) om vägtrafikregister, förkortad LVTR, innehåller bestämmelser om registrering av uppgifter om personer och om motor- drivna fordon och släpfordon i ett vägtrafikregister. Bestämmelser om verkställigheten av lagen och det närmare innehållet i registret finns i förordningen (2001:650) om vägtrafikregister, förkortad FVTR. Utöver bestämmelser om det materiella innehållet i registret innehåller Prop. 2018/19:33 LVTR och FVTR bestämmelser om behandling av personuppgifter som sker inom ramen för vägtrafikregistret. I den mån det inte finns några avvikande bestämmelser i eller FVTR gäller bestämmelserna i . Automatiserad behandling av personuppgifter i löpande texter med hjälp av ordbehandlingsprogram, i elektronisk post och i ärende- hanterings- eller diarieföringssystem utan koppling till vägtrafikregistret omfattas inte av LVTR:s tillämpningsområde utan regleras av PUL. Detsamma gäller för hantering av personuppgifter. Transportstyrelsen för vägtrafikregistret med hjälp av automatiserad behandling och är personuppgiftsansvarig för registret (7 § LVTR). Den behandling av personuppgifter i registret som är tillåten framgår av 5 § LVTR.