prop · H603138 · 2019-06-11 00:00:00 — Enligt domstolen är dock den gjorda ändringen av lagtexten betydelsemässigt tämligen marginell och talar närmast för en begränsning av möjligheten att döma till fängelse på livstid för mord och i allt fall inte för en straffskärpning i förhållande till det rådande rättsläget. Det står därmed klart att den i motiven förespråkade tillämpningen av livstidsstraffet inte på ett godtagbart sätt kan inordnas under lagtexten. Det i förarbetena angivna syftet – att öka tillämpningen av livstidsstraffet – kan enligt domstolen således inte anses vara förenligt med den genomförda lagändringen, vilket innebär att lagens ord ska ha företräde. (Se p. 22–24.) Vidare tillägger domstolen att den i propositionen beskrivna effekten av lagändringen som skulle bestå i att de lägre straffen ska fördelas över hela straffskalan för tidsbestämt straff alldeles saknar täckning i den ändring av lagtexten som har gjorts och inte heller är en nödvändig följd av en utvidgad tillämpning av livstidsstraffet (p. Högsta domstolens slutsats är att omformulering av lagtexten inte förändrar det rättsläge som uppkom genom reformering av straffskalan (jfr NJA 2013 s. 376). I avgörandet NJA 2016 not. 9 prövade på nytt straffet för mord. I domskälen anförs att det inte finns anledning att gå ifrån den bedömning som domstolen gjorde i NJA 2016 s. 3, nämligen att omformulering av 3 kap. 1 § inte förändrade det rättsläge som rådde närmast (p. 8 och 9). Även i NJA 2016 s. 809 konstaterade att de principer för straffmätningen vid mord som domstolen slog fast i NJA 2013 s. 376 fortfarande gäller (p. Se därtill domstolens avgörande NJA 2018 s. 975 (p. Statistiska uppgifter om dödligt våld och mord Enligt officiell statistik från (Brå) har antalet konstaterade fall av dödligt våld varierat mellan 68 och 113 fall , med ett genomsnitt på 94. –2008 låg antalet fall i genomsnitt på 94 och –2013 på 84, medan det 2014–2018 var 105.Åren 2007–2014 utmärktes utvecklingen av relativt stora årliga variationer kring en nedåtgående trend. Åren 2015–2018 har antalet fall dock legat på en högre och jämnare nivå än tidigare och därmed har den nedåtgående utvecklingen brutits. , 2016 och 2017 var antalet fall 112, 106 respektive 113, medan det 2018 rörde sig om 108 fall. Antalet fall 2017 var det högsta –2018. I relation till 100 000 invånare i befolkningen konstaterades 1,06 fall av dödligt våld 2018. –2018 har motsvarande antal fall varierat mellan 0,71 och 1,21 . Brå har särskilt tagit fram uppgifter om lagföring och straff för mord begångna 2002–2013. Av dessa framgår att antalet lagförda personer uppgick till i genomsnitt 49 . Antalet har varierat mellan drygt 35 och drygt 65 personer . Någon trend i endera riktningen kan inte Av de som lagfördes dömdes i genomsnitt till Prop. 2018/19:138 fängelse, vilket innebär 38 personer . I departementspromemorian finns uppgifter om användningen av livstids fängelse och tidsbestämt straff för mord – 2016. Uppgifterna kommer från dels förarbetena till lagändring, dels en genomgång av hovrättsdomar för mord meddelade –2016 som görs i promemorian. För brott begångna dömdes av de fängelsedömda till livstid. minskade andelen till omkring 23, . Åren 2010–2013, dvs. efter ändringen av straffskalan 2009, minskade andelen livstidsdömda ytterligare. Under dessa år dömdes mellan av de fängelsedömda för mord till livstid. Andelen livstidsdömda ökade efter att lagändring trätt i kraft och var andelen . I tiden mellan ikraftträdandet av lagändring och Högsta domstolens avgörande NJA 2016 s. 3 prövade hovrätterna ett antal mordfall med tillämpning av lagtext. I av fängelsedomarna för mord bestämdes då påföljden till livstids fängelse. Före lagändringen 2009 låg de tidsbestämda straffen för mord på omkring fängelse. Efter ikraftträdandet av lydelse i mitten av det året ökade genomsnittet till . lagändring trätt i kraft, ökade den genomsnittliga strafflängden ytterligare något. När det gäller de fall som prövades av hovrätterna med tillämpning av lydelse, mellan ikraftträdandet och Högsta domstolens avgörande 2016, uppgick genomsnittslängden för de tidsbestämda straffen till och . Av de personer som dömdes till fängelse för mord begångna fick fängelse i 15– eller på livstid. Inom denna grupp var andelen som dömdes till fängelse i 15 eller störst, . Andelen livstidsdömda var lägst med . När det gäller personer som dömdes till fängelse för mord i domar meddelade 2012–2016 fick fängelse i 15–eller på livstid. Inom gruppen var andelen som dömdes till fängelse i 15 eller störst, . Andelen livstidsdömda var . dömdes av de fängelsedömda för mord till ett fängelsestraff längre än . Motsvarande siffra var . Fängelse döms enligt 26 kap. 1 § ut eller på livstid enligt vad som är föreskrivet för brottet. Fängelse kan dömas ut i minst och högst . Av 29 kap. 7 § andra stycket följer att det för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt som huvudregel inte får dömas till svårare straff än fängelse . Om fängelse och på livstid är föreskrivet för brottet eller om det följer av bestämmelserna i 26 kap. 2 § om förhöjt straffmaximum vid flerfaldig brottslighet, får det dock dömas till fängelse i högst . 2018/19:138 begåtts får alltså inte dömas till livstids fängelse eller till ett längre tidsbestämt straff än . kunde den som hade dömts till livstids fängelse få straffet omvandlat till fängelse endast genom att regeringen beviljade den livstidsdömde nåd. Möjligheten till nåd i dessa fall kvarstår formellt men har i praktiken kommit att ersättas av lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Enligt denna lag får den som dömts till fängelse på livstid ansöka om att livstidsstraffet omvandlas. När det finns särskilda skäl får även Kriminalvården ansöka om omvandling. Ansökan får göras när den dömde har avtjänat . Vid prövningen av om omvandling ska ske ska domstolen särskilt beakta bl.a. den tid som den dömde har avtjänat, vad som av domen framgår om de omständigheter som legat till grund för straffmätningen och om det finns risk för att den dömde återfaller i brottslighet av allvarligt slag. Om ansökan bifalls ska livstidsstraffet omvandlas till fängelse , lägst . Lagen innebär inte någon rätt att få ett livstidsstraff omvandlat till fängelse . Straffet kan alltså i praktiken vara livsvarigt. meddelade 2008 beslut i tre ärenden om omvandling av livstidsstraff (NJA 2008 s. 579 I–III). Domstolen uttalade bl.a. att i det fall en omvandling till fängelse inte kan anses möjlig på grund av brottets karaktär och svårhetsgrad torde i allmänhet en strafftid om 21 års fängelse få anses vara tillräcklig med möjlighet att under särskilt försvårande omständigheter bestämma tiden till fängelse. Enligt domstolen kan dock även andra omständigheter påverka tiden för det omvandlade straffet och risken för återfall i allvarlig brottslighet utgöra ett absolut hinder mot bifall till en ansökan om omvandling. I ett avgörande beslutade att omvandla ett livstidsstraff till fängelse (NJA 2011 s. 872). Domstolen konstaterade att det rörde sig om ett flertal mord och mordförsök, dvs. flerfaldig brottslighet av synnerligen allvarligt slag. Med hänsyn härtill, och till lagändringen avseende straffet för bl.a. mord och den straffmätningsreform som genomfördes , gjordes bedömningen att fängelsestraffet skulle bestämmas till än . har det tidsbestämda straff till vilket ett livstidsstraff normalt omvandlas ökat i längd. –1994 omvandlades livstidsstraffen i genomsnitt till fängelse och . Motsvarande siffra –2013 var . Antalet livstidsfångar har varierat . var antalet intagna på svenska kriminalvårdsanstalter som avtjänade livstidsstraff 154, varav sju var kvinnor. Alla utom sex var dömda för mord (inklusive medhjälp, försök eller anstiftan till mord). Ytterligare 17 personer verkställde ett omvandlat livstidsstraff, dvs. hade fått ett tidsbestämt straff. Samtliga var män och verkställde straff för mord, inklusive medhjälp, försök eller anstiftan till mord. vilja att skärpa straffet för mord har inte fått verkan Att uppsåtligen beröva en annan människa livet utgör ett angrepp på den mest grundläggande av alla rättigheter – rätten till liv – och får anses vara den mest klandervärda handling som någon kan utföra. Avsikten med den ändring av bestämmelsen om mord som gjordes 2014 var att skärpa straffet för brottet genom att livstids fängelse skulle kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning än tidigare (se avsnitt 4.3). I propositionen framhölls bl.a. att flera förändringar skett i samhället över som inneburit att synen på allvarliga former av avsiktliga angrepp på enskildas fysiska integritet blivit strängare. Som exempel angavs att det finns en större medvetenhet om att sådana angrepp drabbar målsäganden inte bara fysiskt utan även leder till psykiska påfrestningar, att det i större utsträckning uppmärksammats att offrets omgivning påverkas av brottsligheten och att de allvarliga våldsbrotten skapar rädsla och kan verka begränsande för en vidare krets av människor. Utvecklingen hade medfört att de allvarliga våldsbrotten ansågs utgöra ett större hot mot enskilda . Regeringen framhöll att det hade genomförts flera reformer som återspeglar den skärpta synen på allvarliga våldsbrott, exempelvis ändring av straffskalan för mord och straffmätningsreform avseende bl.a. allvarliga våldsbrott. När det gäller straffet för mord anfördes att det genom den utvidgade möjligheten att döma till ett tidsbestämt straff hade skapats ett utrymme för en mer nyanserad straffmätning. Straffnivån för det tidsbestämda straffet hade också höjts. Regeringen konstaterade emellertid att även om straffskalan för mord hade förändrats gällde att påföljden i regel inte var fängelse på livstid. Detta straff var förbehållet de allvarligaste fallen, dvs. de undantagsfall då ett tidsbestämt straff inte är tillräckligt, och det fanns enligt regeringen anledning att tro att tillämpningen i praxis av livstidsstraffet hade blivit snävare än vad förarbetena till lagändring ger uttryck för. Att livstidsstraffet kommit att användas i en mycket begränsad utsträckning talade för en skärpning av straffet, eftersom utvecklingen fick anses stämma mindre väl överens med den strängare synen på allvarliga våldsbrott. Bedömningen gjordes att samhällets reaktion när det gäller mord – där livstidsstraffet fyllde en viktig funktion som det yttersta fördömandet – inte fullt ut återspeglade allvaret i brottsligheten. Därtill var det inte uteslutet att ett skärpt straff för mord skulle kunna ge vissa indirekta preventiva effekter genom att det än tydligare markerade samhällets avståndstagande från allvarliga våldsbrott och på så sätt bekräftade och ytterligare förstärkte den negativa attityden till sådan brottslighet. I propositionen bedömdes därför att ytterligare skärpningar borde göras. Den höjda straffnivån för mord skulle åstadkommas genom att fängelse på livstid skulle kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning . (Se prop. 2013/14:194 s. 13–18.) delade regeringens uppfattning att straffet för mord borde skärpas och biföll propositionen (bet. 2013/14:JuU28, rskr. 2013/14:223). Som framgår ovan har emellertid gjort bedömningen att lagändringen 2014 inte förändrade det rättsläge som rådde närmast (se framför allt NJA 2016 s. 3). 2018/19:138 beslut lagstiftningsärende inte fått någon verkan. har sedermera även riktat ett tillkännagivande till regeringen och anfört att lagändring inte fått det genomslag som avsåg och att detta är något som behöver åtgärdas. Mord bör i betydligt större utsträckning leda till livstids fängelse Mot bakgrund av Högsta domstolens avgöranden gavs en utredare i uppdrag att överväga hur straffbestämmelsen om mord bör utformas för att åstadkomma ett skärpt straff för brottet genom en ökad användning av livstids fängelse. Utredaren har inte haft i uppdrag att ta ställning till skälen för eller om det är lämpligt med en ökad användning av livstidsstraffet. Några sådana ställningstaganden finns följaktligen inte i promemorian. Ett antal remissinstanser, t.ex. , , , (och ), () och , lämnar emellertid synpunkter i dessa avseenden, bl.a. att en straffskärpning för mord inte har någon belagd brottsförebyggande verkan, att förslaget innebär att proportionalitetsprincipen åsidosätts eller riskerar att urvattnas, att det saknas stöd för påståendet att allmänheten ser allvarligare på mord än tidigare, att straffet för brottet redan skärpts och att det finns ett behov av stabilitet när det gäller straffskalan för mord liksom att en straffskärpning måste föregås av en betydligt mer grundlig analys. De synpunkter som förs fram förekom i allt väsentligt lagstiftningsärende och togs i beaktande vid regeringens ställningstagande, som sedan ställde sig bakom. Exempelvis gjordes i propositionen således bedömningen att proportionalitetshänsyn inte utgör något avgörande skäl mot en förändring och det konstaterades även att det kan ifrågasättas om en skärpning kan motiveras utifrån att den skulle kunna fylla en direkt brottsförebyggande funktion (se samma prop. s.14 och 17). Enligt regeringens mening är det inte tillfredsställande att ställningstagande lagstiftningsärende inte fått någon verkan. De skäl för en straffskärpning som anfördes i det ärendet gör sig fortfarande gällande och de synpunkter som vissa remissinstanser nu lämnar föranleder inte regeringen att göra någon annan bedömning än som då gjordes. För att ytterligare markera samhällets avståndstagande från uppsåtligt dödande, och för att den straffrättsliga reaktionen ska avspegla brottets allvar, bör straffet för mord alltså skärpas genom att livstids fängelse ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning än vad som är fallet. Liksom vid tiden lagstiftningsärende innebär gällande rättsläge att utgångspunkten vid bedömningen av straffvärdet för ett mord som varken inrymmer förmildrande eller försvårande omständigheter är fängelse . Tidsbestämda straff däröver tillämpas i de fall omständigheterna sammantagna är försvårande (se vidare NJA 2013 s. 376 och NJA 2016 s. 3). Det är för dessa fall av uppsåtligt dödande, som alltså bestraffas med fängelse i 15–, som det finns skäl att i stället bestämma straffet till livstids fängelse. Lagstiftningen måste vara begriplig och tydligProp. Av den straffrättsliga legalitetsprincipen följer att straffbestämmelser måste vara begripliga och i tillräcklig grad tydliga. För den enskilde ska det vara möjligt att i förväg med rimlig säkerhet bedöma vilken påföljd som han eller hon riskerar. I detta ligger också att regleringen måste vara utformad på ett sådant sätt att den leder till att lika fall behandlas lika av domstolarna. (Se NJA 2016 s. En grundläggande utgångspunkt vid utformningen av straffbestämmelsen om mord är att regleringen ska leva upp till högt ställda krav på begriplighet och tydlighet. I det sammanhanget måste den straffrättsliga legalitetsprincipen särskilt beaktas. Som framhållit i det ovan nämnda avgörandet är fängelse på livstid lagens strängaste straff och utgör ett synnerligen hårt ingripande mot den dömde, vilket ställer särskilda krav på att lagstiftningen inte får vara otydlig. Vid utformningen av straffbestämmelsen bör även säkerställas bl.a. att den är lätt att tillämpa och ger utrymme för en nyanserad straffmätning. Dessutom bör den inte genomgå större förändringar än nödvändigt och så långt som möjligt stämma överens med systematik i övrigt. Regeringens förslag: För mord döms till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Som skäl för livstids fängelse ska det särskilt beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens. promemorian föreslås att straffbestämmelsen om mord ska lyda: ”Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse på livstid. omständigheterna inte påkallar ett livstidsstraff får rätten i stället döma till fängelse , lägst tio och högst .” Utöver det lämnade lagförslaget presenteras i promemorian två huvudsakliga alternativ till lagteknisk lösning, varav det ena ligger i linje med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte någon invändning mot förslaget, nämligen Hovrätten för Nedre , Säkerhetspolisen, Kriminalvården, i , (Nationellt centrum för kvinnofrid), , , Brottsofferjouren och kristna råd (), även om några av dem framför vissa motsätter sig inte att förslaget genomförs men förordar att en bredare och mer förutsättningslös översyn av straffskalorna för mord och 2018/19:138 tingsrätt har i huvudsak inga invändningar mot förslaget, men förordar vissa förtydliganden i lagtexten. (och ) och advokatsamfund avstyrker förslaget. Endast ett mindre antal remissinstanser yttrar sig mer ingående om den föreslagna utformningen av lagtexten. Flera remissinstanser framför synpunkter utifrån legalitetshänsyn eller uttrycker på annat sätt att bestämmelsen brister i tydlighet eller förståelighet i allmänhet, i förhållande till den tänkta tillämpningen av livstidsstraffet eller beträffande gränsdragningen mellan tidsbestämt straff och livstids fängelse, däribland , , tingsrätt, , (Juridiska fakulteten) och , och anför bl.a. följande. i legalitetshänseende på samma sätt som den nuvarande lagtexten. ifrågasättas om förslaget uppfyller kraven på förutsebarhet och tydlighet. Ytterst finns det en risk att lagtexten kan sättas åt sidan och under alla förhållanden kommer den att medföra svårigheter i rättstillämpningen. Lagtexten signalerar inte i tillräckligt hög grad de förändringar som den föreslagna formuleringen anses innebära. Den åsyftade markeringen av ett normalstraff riskerar att förvrängas av den andra meningens lydelse. användning av verbet ”påkalla” kan bestämmelsen uppfattas som att det behövs någon ytterligare (försvårande) omständighet, i förhållande till ett tänkt normalfall av mord (där försvårande omständigheter redan presumeras föreligga), för att kunna döma till livstids fängelse. meningens lydelse har den egenheten att den relaterar till slutsatsen (”inte påkallar ett livstidsstraff”) och inte till de skäl som talar för att detta straff inte är påkallat. Lydelsen är dessutom tvetydig. Den kan mycket väl uppfattas som att det ska föreligga skäl av viss dignitet som påkallar livstidsstraff, och att det är i avsaknad av sådana skäl som tidsbestämt straff ska väljas; den riskerar därmed att tolkas på ett sätt som fångar in endast de allra allvarligaste morden och inte samtliga de mord som Lagtexten ger inte någon närmare vägledning i valet mellan ett livstidsstraff och ett tidsbestämt straff, vilket kan minska Det är inte säkert att gränsdragningen mellan livstidsstraffet och det tidsbestämda straffet kommer att ske i enlighet med Några remissinstanser, däribland , , och (), pekar på möjliga tillämpningssvårigheter specifikt när det gäller det tidsbestämda straffet, lyfter andra frågor beträffande den delen av straffskalan eller för fram svårigheter beträffande gränsdragningen mot dråp, bl.a. i enlighet med följande. Straffskalan för det tidsbestämda straffet är vidsträckt och någon ledning i frågan om vilka fall som inte påkallar ett livstidsstraff eller anvisning om hur rättstillämparen ska tillämpa den delen av straffskalan finns inte. Att straffnivån för de tidsbestämda straffen kommer att höjas som en effekt av lagändringen kan inte utläsas ur den föreslagna lagtexten. Med hänsyn till att utredningens uppdrag varit att hitta en lösning som innebär att påföljden för de mord där straffet bestäms till ett längre fängelsestraff än framöver ska vara livstids fängelse, kan möjligen ifrågasättas om det längsta tidsbestämda straffet inte bör sättas lägre än . Utifrån förslaget är det förståeligt om frågetecken uppstår avseende var gränsen ska gå till dråp. Promemorian har inte tillräckligt tagit upp frågan om gränsdragningen mellan de två svårhetsgraderna för uppsåtligt dödande. Ett antal remissinstanser, exempelvis , , , , och (), har synpunkter i systematiskt hänseende. Remissinstanserna pekar främst på att förslaget avviker från systematik, även om detta av vissa uppges vara godtagbart, och framför bl.a. följande. Förslaget ligger inte i linje med hur straffskalor av tradition är utformade och avviker från systematik, bl.a. på så sätt att en normalpåföljd för brottet anges i bestämmelsen och att fängelse på livstid nämns före fängelse i stället för att det lindrigare straffalternativet nämns först. Det framstår som främmande att domstolarna vid bedömningen av straffvärdet ska utgå från det strängaste straffet och inte straffminimum. Vidare går det inte att utesluta att förslaget skulle få betydande effekter även för straffskalorna för andra brott. Slutligen framför några remissinstanser synpunkter i förhållande till proportionalitetsprincipen eller närliggande frågor, däribland (), bl.a. enligt följande. Förslaget skulle innebära ett påtagligt minskat utrymme att göra en nyansering vid tillämpningen av straffskalan. I praktiken kommer domstolarna att tvingas använda en kraftigt reducerad straffskala, då det kommer att vara ytterst få fall som har ett straffvärde som motsvarar 10–fängelse; domstolarna blir således bundna till att tillämpa den övre delen av straffskalan. Flera remissinstanser föreslår justeringar i förslaget eller lämnar egna förslag till lagtext. konstaterar att den i promemorian föreslagna formuleringen avviker från systematik, eftersom normalpåföljd inte brukar anges, men bedömer att det är godtagbart om utpekandet av normalpåföljd görs mycket tydligt. Enligt hovrätten skulle detta kunna uppnås genom att den andra meningen inleds ”Endast om…”. På så sätt uppges legalitetsprincipen iakttas i större utsträckning och straffbudet, beträffande livstidsstraffet, bli mer bestämt till sin form. Även överväger ett sådant tillägg och anför att det skulle innebära en något tydligare lydelse, som skulle klargöra att livstidsstraff är någon form av huvudregel. Tingsrätten diskuterar även ett antal andra lydelser, dock utan att någon uttryckligen förespråkas. För att tydliggöra att bestämmelsens första mening utgör huvudregeln och den andra meningen undantaget menar tingsrätt att den andra meningen kan lyda: ”Om omständigheterna påkallar det får rätten i stället döma till fängelse , lägst tio och högst .” () anser att det finns ett stort behov av att i lagtexten ange exempel på vilka omständigheter som rätten särskilt ska beakta vid bedömningen av om livstid eller ett tidsbestämt straff ska dömas ut, och att det i bestämmelsen t.ex. kan läggas till en tredje mening enligt följande: ”Som skäl för livstids fängelse ska rätten särskilt beakta […].” Vidare anförs att frågan om vilka omständigheter som bör anges i lagtexten inte är alldeles enkel, men att det i utredningen nämns flera exempel som, mer eller mindre, är hämtade från rättspraxis. Även , som bl.a. anser att förslaget innebär brister i legalitetshänseende och att det kan ifrågasättas om det uppfyller kraven på förutsebarhet och tydlighet, 2018/19:138 förespråkar att det i lagtexten anges omständigheter som bör leda till livstids fängelse. Det alternativ som enligt hovrätten bäst kan antas leda till det eftersträvade resultatet, med iakttagande av legalitetsprincipen, är det som anges som nr 2 på s. 56 i promemorian. Lagtexten kan enligt hovrätten utformas enligt följande: ”Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Som skäl för livstids fängelse ska särskilt beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös.” Skälen för regeringens förslag I avsnitt 4.5 redogörs för regeringens utgångspunkt att straffet för mord bör skärpas genom att livstids fängelse ska kunna komma i fråga i betydligt