prop · H60381 · 2019-03-19 00:00:00 — Personer som är oroliga kan känna sig tryggare och säkrare om de får delta genom videokonferens eller per telefon. Detta talar för att man bör överväga att ta bort kravet på att rädslan ska vara påtaglig. Dessutom har domstolarna, enligt utredningen, i praktiken inte tillämpat kravet på påtaglig rädsla med den restriktivitet som framgår av lagtext och förarbeten. Mot denna bakgrund och med hänsyn till de goda erfarenheter som finns av deltagande genom främst videokonferens delar regeringen utredningens uppfattning att tröskeln för när rädslan ska kunna beaktas bör sänkas något. För att någon som ska delta i sammanträdet ska få göra det genom videokonferens eller per telefon bör det således vara tillräckligt att personen känner rädsla för att vara närvarande i rättssalen. Rädslan kan exempelvis avse hot eller trakasserier i eller utanför rättssalen från parter eller åhörare. Påtryckningar som skäl för användning av videokonferens eller telefon Det framgår av utredningens enkätundersökning att det är ett problem att personer på mer eller mindre subtila sätt försöker påverka förhörspersoner. Det är därför viktigt att det finns bra verktyg för att motverka alla former av försök till påverkan och en utökad användning av främst videokonferens bedöms vara ett sådant verktyg. Om en förhörsperson tillåts att delta genom videokonferens eller per telefon minskar inte bara risken för att förhörspersonen utsätts för påtryckningar under själva förhöret utan även risken för påtryckningar i pauser eller innan sammanträdet påbörjas. Med beaktande också av de goda erfarenheter som finns av deltagande genom videokonferens bör det, som utredningen föreslår, därför vara möjligt att använda den tekniken även när det kan antas att någon som ska delta i sammanträdet utsätts för påtryckningar. Domstolen bör kunna ta upp frågan på eget initiativ om det finns skäl för det, t.ex. om uppgifter från åklagaren eller ett målsägandebiträde ger anledning till det eller om det i samband med delgivningsförsök eller ett Prop. 2018/19:81 inställt sammanträde framkommer uppgifter som tyder på att den som ska delta i sammanträdet utsätts för påtryckningar. Det bör alltså inte krävas att förhörspersonen själv agerar i frågan och påtalar sin rädsla. Säkerhet som skäl för användning av videokonferens eller telefon Även säkerhetsskäl kan motivera deltagande genom videokonferens eller per telefon (prop. 2004/05:131 s. 225). Det framgår emellertid inte av lagtexten att sådana skäl kan beaktas vid bedömningen. Utredningen konstaterar att möjligheten att väga in säkerhetsaspekter används mycket restriktivt. Den restriktiva tillämpningen kan åtminstone delvis förklaras av lagtextens utformning. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att det av lagtexten uttryckligen bör framgå att säkerhetsskäl kan beaktas vid bedömningen av om det finns skäl för deltagande genom videokonferens eller per telefon. Att det finns en konkret hotbild mot målsägande, vittnen eller andra förhörspersoner kan innebära att det finns skäl för ett sådant deltagande. Vid bedömningen bör rätten dock överväga även andra åtgärder som kan förebygga och avhjälpa säkerhetsriskerna. Som exempel kan nämnas säkerhetskontroll, utökad närvaro av ordningsvakter eller att en utsatt person får hjälp att ta sig till rättssalen genom en särskild ingång. Enligt nuvarande ordning får deltagande genom videokonferens eller per telefon inte tillåtas om det är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. överträffar videokonferens i de allra flesta fall användning av telefon och lämplighetsbedömningen kan därför falla olika ut beroende på om det är videokonferens eller telefon som övervägs. Enligt tidigare förarbetsuttalanden är möjligheten att genomföra sammanträdet utan att kvaliteten på rättsprocessen blir lidande eller att rättssäkerheten på annat sätt äventyras det som främst bör vara avgörande vid bedömningen av om deltagande genom videokonferens eller per telefon är olämpligt i det enskilda fallet. Vad som är av särskild vikt för rättens bedömning i det konkreta fallet varierar beroende på vem som ska inställa sig och varför. Hänsyn måste tas till målets karaktär, vilken typ av sammanträde det är fråga om, vilken roll personen har och vad som ska avhandlas vid sammanträdet. Det kan t.ex. vara rättens möjlighet att värdera bevisning, vikten av att unga tilltalade är närvarande i rättssalen vid prövningen av åtal mot dem eller behovet av personlig närvaro i syfte att föra förlikningsdiskussioner (prop. 2004/05:131 s. 95 och 225). I förarbetena anges också att det måste finnas starka skäl för att besluta om videokonferens när det är fråga om en prövning av allvarlig brottslighet eller där en person som önskar delta på det sättet utgör den avgörande eller enda bevisningen (prop. 2004/05:131 s. 94 f.). utredningen bör dessa uttalanden i förarbetena ses i ljuset av dåtidens teknik och att erfarenheterna av videokonferens då var begränsade. domstolen har också uttalat att eftersom det är svårt att bedöma en utsaga med ledning av det allmänna intryck som förhörspersonen ger eller av icke verbala faktorer i övrigt ska domstolen i första hand lägga vikt vid faktorer 2018/19:81 som avser innehållet i berättelsen som sådan (NJA 2017 s. 316 I och II, jfr även NJA 2010 s. 671). Utredningen konstaterar att domstolarnas tillämpning av reglerna om videokonferens inte är lika restriktiv som förarbetsuttalandena ger uttryck för, men väl förenlig med lagtexten. Utredningen bedömer således att regleringen av lämplighetsbedömningen inte behöver ändras. Regeringen gör inte någon annan bedömning. 5.3Utökade möjligheter att använda sidosal Regeringens förslag: Möjligheten för rätten att låta åhörarna följa sammanträdet genom ljud- och bildöverföring i en sidosal utökas. Åhörarna ska kunna hänvisas till en sidosal om •det kan antas att de kommer att störa sammanträdet eller på något annat sätt uppträda olämpligt •någon som ska delta i sammanträdet känner rädsla på grund av åhörarnas närvaro •det kan antas att någon som ska delta i sammanträdet utsätts för påtryckningar från åhörarna •det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Rättens ordförande får besluta om sidosal om frågan uppkommer under ett sammanträde. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att säkerhetsskäl ska kunna motivera att åhörarna hänvisas till en sidosal. Utredningen föreslår inte heller att rätten ska få besluta om sidosal under beredningen av mål. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller har ingen invändning mot det. , och framhåller att en ökad användning av sidosal bör leda till större trygghet för parter och vittnen. och framför att brist på salar kan innebära att det inte finns praktiska förutsättningar att använda sidosal i någon större utsträckning. och TU Medier i anser att en utökad möjlighet till sidosal innebär minskad öppenhet och att undantag för grundlagsskyddade medier bör komma till uttryck i lagtexten. Även anser att yrkespersoner inom media bör undantas från ett beslut om att åhörarna får följa sammanträdet från en sidosal. Hovrätten över och anser att även säkerhetsskäl bör kunna motivera användning av en sidosal. Skälen för regeringens förslag Sidosal bör kunna användas även vid andra situationer än vid platsbrist Rätten ska se till att de som ska delta i ett sammanträde och som inte får plats i rättssalen kan följa sammanträdet genom en ljud- och bildöverföring i en lokal som ställts i ordning för detta ändamål (sidosal). som inte får plats i rättssalen kan få följa sammanträdet genom en ljudöverföring eller en ljud- och bildöverföring (5 kap. 12 § ). Möjligheten att använda sidosal infördes i samband med EMR- reformen. Bakgrunden var att det hade förekommit flera stora och uppmärksammade rättegångar där deltagare eller åhörare inte fick plats i rättssalen (prop. 2004/05:131 s. 101). Enligt utredningen använder domstolar sidosal även för ändamål som inte uttryckligen framgår av lagtexten. Främst handlar det om att förebygga ordningsstörningar och höja säkerheten i vissa mål. Åhörarna hänvisas då till en sidosal där de kan följa sammanträdet genom ljud- och bildöverföring från rättssalen. Nära anhöriga till parterna och företrädare för media tillåts ofta vara kvar i rättssalen. Flera domstolar ser fördelar med att kunna använda sidosal av ordnings- och säkerhetsskäl eftersom det bidrar till att skapa en lugn och trygg stämning i rättssalen, som det förebygger störningar. Som konstateras i avsnitt 5.1 visar resultatet av utredningens enkätundersökning att det förekommer att personer på mer eller mindre subtila sätt försöker att påverka förhörspersoner. bedömer att risken för påverkan är förhöjd i vissa kategorier av mål, t.ex. när det finns anknytning till organiserad brottslighet och gängkriminalitet, och anser att en ökad möjlighet till användning av sidosalar borde vara ett effektivt sätt att tillförsäkra parter och vittnen ett tryggt processklimat. Även framhåller att en ökad användning av sidosal skulle skapa större trygghet för de personer som ska delta i sammanträdet, vilket i sin tur kan leda till färre inställda sammanträden eftersom färre uteblir på grund av oro och rädsla. Som framför är det även sannolikt att det kommer att finnas ett ökande behov av att kunna placera personer i en sidosal på grund av att de uppträder störande eller på olika sätt försöker påverka aktörer i rättsprocessen. och TU Medier i anför att användning av sidosal innebär minskad öppenhet. Redan enligt nuvarande ordning kan dock åhörare som inte får plats i rättssalen behöva hänvisas till en sidosal och därifrån följa sammanträdet genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Som utredningen konstaterar bör det krävas att överföring sker med både ljud och bild när sidosal används av andra skäl än av platsbrist. Eftersom överföring med både ljud och bild garanteras enligt utredningens förslag delar inte regeringen uppfattningen att en utvidgad möjlighet till sidosal skulle begränsa möjligheten till öppenhet och insyn i processen. Regeringen bedömer således, liksom utredningen och flertalet remissinstanser, att en utökad användning av sidosal kan innebära förbättrade möjligheter för förhörspersoner att lämna sina uppgifter under trygga och ordnade former. Sidosal bör därför kunna användas även i andra situationer än vid platsbrist. När ska sidosal kunna användas? Utgångspunkten bör även fortsättningsvis vara att åhörarna ska beredas plats i rättssalen. Som utredningen konstaterar kan det dock i vissa typer av mål gynna ordningen och säkerheten om åhörarna hänvisas till en sidosal. Ett exempel kan vara om det kan antas att åhörarna kommer att störa sammanträdet eller på något annat sätt uppträda olämpligt, t.ex. genom att skratta, applådera eller kommentera vad som händer i rättssalen. situation bör det visserligen ofta vara förhållandevis enkelt för ordföranden att ingripa enbart mot de åhörare som stör sammanträdet och utvisa just dessa. Det kan dock inträffa att man redan på förhand kan anta att det kommer att bli stökigt på åhörarplats och att det därför kan vara motiverat att agera förebyggande genom att överväga användning av sidosal. är vissa mål mot unga tilltalade där det ofta är många kamrater till parterna Regeringen delar även utredningens uppfattning att det bör vara möjligt att använda sidosal om en förhörsperson känner rädsla på grund av åhörarnas närvaro och alternativet hade varit att låta förhörspersonen delta i sammanträdet genom videokonferens eller att utvisa eller avvisa I enlighet med vad utredningen föreslår bör sidosal även kunna användas för att komma tillrätta med situationer där personer som ska delta i sammanträdet utsätts för påtryckningar av åhörarna. Framför allt kan det vara viktigt i mål som har anknytning till organiserad brottslighet eller I den typen av mål förekommer det att åhörare bär emblem, symboler eller klädsel med avsikten att hota eller markera mot någon i rättssalen. Om åhörarna hänvisas till en sidosal förtas effekten av ett sådant agerande. Hovrätten över och framför att även säkerhetsskäl bör kunna motivera att åhörarna hänvisas till en sidosal. vara en anledning till deltagande genom videokonferens eller per telefon (se avsnitt 5.2). Samma argument som anförs när det gäller användning av videokonferens eller telefon som ett led i säkerhetsarbetet kan anföras för att använda sidosal. Regeringen delar således hovrättens uppfattning att sidosal även bör kunna användas av säkerhetsskäl. om sidosal bör användas av säkerhetsskäl bör man dock överväga även andra åtgärder som kan förebygga och avhjälpa säkerhetsriskerna. exempel kan nämnas säkerhetskontroll, utökad närvaro av ordningsvakter eller att en utsatt person får hjälp att ta sig till rättssalen genom en särskild och anför att inte alla domstolar har så många salar så att sidosal kan användas i någon större utsträckning. Mot bakgrund av att det normalt bara är i vissa typer av mål som det blir aktuellt med sidosal och att dessa mål ofta bör kunna identifieras på ett tidigt stadium bedöms emellertid flertalet domstolar ha möjlighet att organisera arbetet och utsättningen av sammanträden på ett sådant sätt att det finns tillgång till sidosal i de flesta fall där det bedöms nödvändigt. Utredningens kontakter med domstolar visar också att domstolarna har kunnat planera lokalanvändningen på ett sådant sätt att det har funnits tillgång till sidosal när så har behövts. De skäl som och anför bör därför inte hindra att utökade möjligheter att använda sidosal införs. Sammanfattningsvis bör man kunna hänvisa åhörarna till en sidosal om det kan antas att de kommer att störa sammanträdet eller på något annat sätt uppträda olämpligt, om någon som ska delta i sammanträdet känner rädsla på grund av åhörarnas närvaro, om det kan antas att någon som ska delta i sammanträdet utsätts för påtryckningar från åhörarna eller om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Samtliga åhörare bör som huvudregel omfattas av ett beslut om sidosal Gemensamt för samtliga situationer när sidosal ska kunna användas av ordnings- och säkerhetsskäl är enligt utredningen att det är mer än en åhörare som orsakar eller kan antas orsaka störningarna. Enligt utredningens förslag ska huvudregeln vara att samtliga åhörare hänvisas till sidosalen. framför dock att åtgärder endast bör vidtas mot den eller de personer som stör sammanträdet och inte mot åhörarna som kollektiv. För att kunna agera förebyggande i mål där det redan på förhand går att se att det finns risk för störningar, påtryckningar eller oroligheter på åhörarplats, t.ex. mål som rör organiserad brottslighet, gängkriminalitet, mål med rivaliserande släkter eller politiska ytterlighetsgrupper, bör dock rätten vid behov kunna besluta om lämpliga åtgärder redan innan sammanträdet påbörjas. Om ett ingripande kan ske först när störningen, påtryckningen eller hotet mot säkerheten är ett faktum blir ingripandet mindre effektivt och kan i vissa fall också äventyra säkerheten för alla närvarande i rättssalen. Subtila påverkansförsök vid sammanträdet är dessutom ofta svåra för ordföranden att uppfatta och ingripa mot och vid förhöjd risk för sådana påtryckningar är det mer ändamålsenligt att besluta om sidosal innan sammanträdet påbörjas. Beslut som tas innan sammanträdet påbörjas kan inte riktas mot specifika personer eftersom rätten då inte vet vilka som kommer att närvara vid sammanträdet och eventuellt uppträda störande. Ett beslut som fattas i förebyggande syfte måste av naturliga skäl omfatta åhörarna som kollektiv. En annan sak är att undantag från beslut om sidosal också kan fattas innan sammanträdet påbörjas. Se mer nedan angående möjligheten till undantag. Beslut om sidosal bör även kunna fattas efter att sammanträdet har påbörjats, även om det då ofta kan vara mer ändamålsenligt att utvisa eller avvisa enskilda åhörare. Om ett beslut om sidosal fattas innan sammanträdet påbörjas finns det inte alltid någon utsedd ordförande. Att lämna beslutanderätten till den kommande ordföranden kan därför vara opraktiskt. En mer flexibel och ändamålsenlig ordning åstadkoms om beslut i dessa fall fattas av rätten (jfr prop. 2011/12:63 s. 18). Under beredningen av mål består rätten av en lagfaren domare i såväl tingsrätt som hovrätt (1 kap. 3 och 3 c §§ och 2 kap. 4 § femte stycket ). Till skillnad mot vad utredningen föreslår bör därför beslut fattas av rätten. Om frågan uppkommer först vid sammanträdet är det emellertid lämpligt att ordföranden får besluta. Lagtexten bör utformas i enlighet med detta. Beslut om sidosal på grund av ordnings- eller säkerhetsskäl bör alltså, som huvudregel, omfatta alla åhörare och kunna fattas både innan och under ett sammanträde. En möjlighet till undantag Genom utredningens kontakter med domstolar har det framkommit att när sidosal används görs det i praktiken ofta undantag för vissa personer, bl.a. familjemedlemmar och representanter för massmedia. För ett brottsoffer eller en minderårig tilltalad kan det vara betydelsefullt att en nära anhörig är närvarande i rättssalen. Det bör därför finnas en möjlighet till undantag från beslutet att åhörarna ska hänvisas till en sidosal. 2018/19:81 och TU Medier i anser att ett undantag för grundlagsskyddade medier bör komma till uttryck i lagtexten. Att i lag göra undantag för representanter för media innebär dock vissa svårigheter. Vilka medier som är grundlagsskyddade framgår av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. När det gäller publicering på internet kan det, som framför, emellertid vara svårt att avgöra om en webbplats har grundlagsskydd eller inte. Det finns även en risk att frilansjournalister missgynnas av en reglering som undantar representanter för grundlagsskyddade medier eftersom frilansjournalisterna inte alltid är på plats i rättssalen på uppdrag av något medieföretag. En annan lösning skulle kunna vara att, som föreslår, ange att yrkespersoner inom media, som fotografer och journalister, inte omfattas av ett beslut om sidosal. Det är emellertid inte befogat att undanta fotografer från ett sådant beslut eftersom det råder fotograferingsförbud i rättssalen. Vad gäller journalister är det, som framför, i praktiken svårt att avgöra vem som är journalist eller inte. Journalist är inte en skyddad titel. framhåller att det finns flera aktörer som utfärdar presslegitimationer och att det faktum att en person har en sådan legitimation inte är någon garanti för att han eller hon är journalist. Det finns alltså en stor risk för gränsdragningsproblem. Det är inte lämpligt att i lag göra undantag för en grupp personer om det inte är alldeles klart vilka som omfattas av undantaget. Dessutom kan även andra än massmedia ha ett befogat intresse av att närvara i rättssalen. Som exempel kan nämnas anhöriga till parterna. Att generellt undanta anhöriga från ett beslut om sidosal är emellertid inte lämpligt eftersom det i vissa fall kan vara de anhöriga som orsakar störningarna, utövar påtryckningar eller utgör ett säkerhetshot. Även om regeringen således delar remissinstansernas uppfattning att representanter för grundlagsskyddade medier i många fall bör kunna tillåtas att närvara i rättssalen är det alltså inte lämpligt att i lag göra ett sådant generellt undantag. Som utredningen föreslår bör det i stället vara rätten som beslutar vilka åhörare som ska tillåtas vara närvarande i rättssalen i varje enskilt fall, eller ordföranden om frågan om sidosal uppkommit efter att sammanträdet har påbörjats. Vid den bedömningen bör rapportering som sker som ett led i nyhetsförmedling, t.ex. för publicering i ett grundlagsskyddat medium eller i något annat sammanhang av samhälleligt intresse, ges särskild betydelse. Vilka regler ska gälla i sidosalen? Enligt nuvarande ordning likställs sidosal som används vid platsbrist med rättssalen när det gäller ordningen i salen (12 § tredje stycket ). De befogenheter och skyldigheter som rätten och ordföranden har i fråga om ordningen i rättssalen gäller alltså även i sidosalen. Rätten får t.ex. förbjuda att någon annan tar upp eller överför ljud under ett förhör och förbudet mot fotografering gäller även i sidosalen. Det finns inte skäl att behandla en sidosal som används på grund av ordnings- eller säkerhetsskäl på något annat sätt. De regler som gäller för ordningen i rättssalen bör alltså gälla även i en sidosal, oberoende av skälet Prop. 2018/19:81 för att använda sidosal. 5.4Utökade möjligheter att ingripa mot den som utsätter en förhörsperson för påtryckningar Regeringens förslag: Rättens ordförande ska kunna besluta att en part eller en åhörare som utsätter en förhörsperson för påtryckningar inte får vara närvarande i rättssalen. Om det finns särskilda skäl ska ordföranden i en sådan situation kunna avvisa en åhörare från domstolens lokaler eller de andra lokaler som används vid sammanträdet. Detsamma ska gälla om det kan antas att en förhörsperson av rädsla eller någon annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av åhörarens närvaro. Utvisning och avvisning ska kunna ske även under andra delar av sammanträdet än förhören. En part som utvisas ska om möjligt få följa sammanträdet genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Om det inte är möjligt ska det som inträffar vid sammanträdet återges i den omfattning som behövs när parten åter är närvarande. Parten ska också få ställa frågor till personer som hörs i partens frånvaro. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att det som inträffat vid sammanträdet ska återges i den omfattning som behövs när parten åter är närvarande efter att ha varit utvisad utan att ha kunnat följa sammanträdet genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. I stället föreslår utredningen endast att det är förhörspersoners berättelser som ska återges i en sådan situation. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrar sig särskilt i frågan, bl.a. , Roks och Unizon, tillstyrker utredningens förslag. framhåller att det finns skillnader mellan regleringarna om utvisning och avvisning i den föreslagna 5 kap. 9 a § och 36 kap. 18 § som kan framstå som svårförklarliga, bl.a. att det krävs särskilda skäl vid avvisning av åhörare enligt 36 kap. 18 § medan ett sådant krav inte gäller enligt 5 kap. 9 a §. Skälen för regeringens förslag Möjligheterna att ingripa mot påtryckningar behöver förbättras Som konstateras i avsnitt 5.1 är det viktigt både för effektiviteten i rättsprocessen och förtroendet för domstolarna att det finns möjligheter att motverka påtryckningar. Av utredningens enkätundersökning framgår att en relativt hög andel () av de professionella aktörerna inte anser att ordförandena ingriper mot subtila påverkansförsök. Mest kritiska är åklagarna, där en klar majoritet () inte anser det. Den kritik som ligger i enkätresultaten bör till viss del kunna förklaras med att ordförandena inte uppfattar händelser som äger rum på åhörarplats eller under pauser i sammanträdet. Det är också förståeligt att ordförandena är försiktiga med att ingripa mot situationer där det är svårt att bedöma om 2018/19:81 det rör sig om tillåtet agerande eller subtila påverkansförsök. Kritiken visar dock att domstolarna kan utvecklas i sitt arbete med att uppmärksamma och motverka påtryckningar. Ett viktigt led i detta arbete är att ge ordförandena tydliga befogenheter att ingripa mot subtila hot, trakasserier och andra slags påtryckningar i och utanför rättssalarna. Enligt nuvarande regelverk får rätten besluta att en part eller åhörare inte får vara närvarande vid ett vittnesförhör om det finns anledning att anta att vittnet av rädsla eller annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av partens eller åhörarens närvaro, eller om parten eller åhöraren hindrar vittnet i hans eller hennes berättelse genom att falla honom eller henne i talet eller på annat sätt (36 kap. 18 § ).