prop · H70323 · 2019-10-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2019/20:23 Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att och filialer till utländska kreditinstitut ska vara skyldiga att tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet. Förslaget innebär att institut eller filialer som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter ska tillhandahålla platser för kontantuttag och att institut eller filialer som tillhandahåller betalkonton till företag ska tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar. Förslaget gäller institut och filialer som har inlåning från allmänheten som överstiger . ska utöva tillsyn över att instituten och filialerna uppfyller sina skyldigheter. Om ett svenskt institut inte fullgör sina skyldigheter, ska få ingripa mot institutet genom beslut om föreläggande och sanktionsavgift. Förslaget syftar till att säkerställa en viss lägsta nivå på tillgången till kontanttjänster för konsumenter och företag. Skyldigheten för instituten och filialerna att tillhandahålla kontanttjänster föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. 2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om Ärendet och dess beredning ............................................................ Kontanter i samhället ....................................................... Kontantanvändningen minskar snabbt ............................. Kontantanvändningen varierar inom befolkningen .......... Kortbetalningar ökar snabbt ............................................. Snabbt genomslag för mobila betalningar........................ Kontanternas roll minskar i handeln................................. Kontantservice över disk ................................. Uttags- och insättningsautomater .................... Tillgången till kontanttjänster i olika delar av landet ....... Tillgången till platser för kontantuttag ............ Tillgången till platser för Statens arbete med grundläggande betaltjänster............... 4.11Befintliga krav i fråga om grundläggande 5Det ska införas en skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i Tillsyn och ingripanden .................................................................. 6.2Ingripande genom beslut om föreläggande och Platser med statligt stöd.................................................... Sammanfattning i betänkandet Tryggad tillgång till kontanter (2018:42) ................................................. Författningsförslag i betänkandet Tryggad tillgång till kontanter (2018:42)............................................ Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 2019/20:23 1 antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. I denna lag finns bestämmelser om betaltjänster som tillhandahålls i och utförs inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).I denna lag finns också bestämmelser om betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer, betalkonto och skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster. Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2010:751) om betaltjänster dels att 1 kap. 1 och 6 b §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas ett nytt kapitel, 9 kap., av följande lydelse. I denna lag finns bestämmelser om betaltjänster som tillhandahålls i och utförs inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I denna lag finns också bestämmelser om betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. I 4 a kap. finns bestämmelser om 1.avgifter för betalkonto, 2.byte av betalkonto, och 3.kreditinstituts skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner till en konsument. Denna lag gäller inte en tjänst Denna lag, med undantag för som endast möjliggör uttag av kon- tanter med hjälp av uttagsauto- dighet i 9 kap. 3 §, gäller inte en mater, om den som tillhandahåller tjänst som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttags- automater, om den som tillhanda- 1.agerar för en eller flera kortutgivares räkning, 2.inte är part i ramavtalet med den kund som tar ut medel från ett betalkonto, 3.inte tillhandahåller sådana andra betaltjänster som anges i 2 §, och 4.informerar kunden om eventuella uttagsavgifter eller växelkurs i 4 kap. 3, 4, 7 och 8 §§ innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. Senaste lydelse 2018:175. Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket tas bort. Senaste lydelse 2018:175. 9 kap. Skyldighet för Platser för kontantuttag och Sådana kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut som till konton med grundläggande funk- tioner, ska tillhandahålla tjänster som gör det möjligt att ta ut kontanter från dessa konton (platser för kontant- uttag) i betryggande utsträckning i Sådana kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut som till konton, ska tillhandahålla tjänster som gör det möjligt att sätta in kontanter på dessa konton (platser för dagskasseinsättningar) i be- tryggande utsträckning i hela landet. Första och andra styckena gäller endast institut och filialer som den närmast föregående år hade mer än i in- låning från allmänheten. över att kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut uppfyller sina skyldigheter enligt får besluta att förelägga företag som tillhandahåller platser för kontantuttag eller dagskasseinsättningar att lämna de uppgifter som behövs för att styrelsen ska kunna utöva tillsyn enligt 2 §. Ett beslut om föreläggande får Prop. 2019/20:23 förenas med vite. Om ett kreditinstitut eller en filial till ett utländskt kreditinstitut inte uppfyller sina skyldigheter enligt 1 §, ska överlämna ärendet till . Om ett överlämnat ärende enligt 4 § gäller ett kreditinstitut, får förelägga institutet att vidta rättelse inom . Om institutet inte följer föreläggandet, får inspektionen besluta att institutet ska betala en sanktionsavgift. Avgiften tillfaller staten. får avstå från ingripande om överträdelsen är ursäktlig. Bestämmelser om ingripande mot filialer till utländska kreditinstitut finns i 15 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. ska inte överlämna ett ärende enligt 4 § och ska inte ingripa enligt 5 §, om det med beaktande av samtliga platser för kontantuttag respektive dagskasseinsättningar 1.finns tillgång till sådana platser i betryggande utsträckning i hela landet, eller 2.endast är ett ringa antal personer som inte har sådan tillgång som avses i 1. Sanktionsavgiften ska beräknas till 1. det antal nedåt till närmaste tusental, som inte har tillgång till platser för kontant- ningar i betryggande utsträckning i hela landet (avvikelsen), 2. institutets inlåning från allmän- heten i förhållande till den genom- snittliga inlåningen från allmänheten närmast föregående år för samtliga kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut som omfattas av 1 § första och andra styckena, och till det belopp som beräknats enligt 7 § och får inte överstiga det högsta räkenskapsår eller, i förekommande fall, motsvarande omsättning på kon- 2. två gånger den vinst som insti- tutet gjort till följd av överträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 3. ett belopp som i svenska kronor Om överträdelsen har skett under institutets första verksamhetsår eller annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. ten får inte vara så stor att institutet därefter inte uppfyller skyldigheterna om bank- och finansieringsrörelse. Om ett kreditinstitut varken uppfyller sina skyldigheter enligt 1 § första stycket eller 1 § andra stycket, ska en sanktionsavgift beslutas för varje överträdelse. Bestämmelser om verkställighet av 15 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Post- och beslut om föreläggande enligt 3 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av enligt denna lag får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelser om överklagande av beslut enligt detta kapitel finns i 17 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, för tillämpningen av 1 §, meddela föreskrifter om det högsta antal personer som får ha ett visst längsta vägavstånd i kilometer mellan folkbokföringsadressen och den närmaste platsen för kontantuttag respektive dagskasseinsättning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur avvikelsen enligt 7 § 1 ska fastställas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett företag ska lämna enligt 3 § första stycket och till vilken myndighet uppgifterna ska lämnas. Denna lag träder i kraft i fråga om 1 kap. 6 b § och 9 kap. 2, 3, 11 och 14 §§ och i övrigt . Ärendet och dess beredning Regeringen gav en parlamentariskt sammansatt kommitté i uppdrag att göra en översyn av det penningpolitiska ramverket och lagen (1988:1385) om riksbank. Uppdraget omfattar bl.a. att analysera och bedöma samt föreslå de författningsändringar som kommittén anser nödvändiga i fråga om ansvar för kontanthanteringen, kontantförsörjningen, kontanttillgången och dess monopol på att ge ut sedlar och mynt samt beredskapen i betalningssystemet. Kommittén har antagit namnet (dir. 2016:114). överlämnade delbetänkandet Tryggad tillgång till kontanter (2018:42). I det föreslås skyldigheter för vissa kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet. En sammanfattning av delbetänkandet och lagförslag finns i bilagorna 1 och 2. Delbetänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga på regeringens webbplats () och i (Fi2018/02359/B). I propositionen behandlas förslag i delbetänkandet. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag och synpunkter. Lagrådets förslag och synpunkter behandlas i avsnitt 5 och 6.2 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen görs även vissa språkliga och redaktionella ändringar. Sedlar och mynt, dvs. kontanter, som ges ut av riksbank är lagliga betalningsmedel i (5 kap. 1 § lagen [1988:1385] om riksbank, i det följande benämnd riksbankslagen). Kontanter används i en rad olika situationer, främst för att köpa varor och tjänster men det finns ingen skyldighet för handeln att ta emot eller hantera kontanter, eftersom det föreligger avtalsfrihet på området (jfr rättsfallet HFD 2015 ref. 49 och 7 § lagen [1936:81] om skuldebrev). En förutsättning för att kontanter ska kunna användas som betalningsmedel är dock att det finns tillgång till olika kontanttjänster, framför allt kontantuttag och dagskasseinsättningar. Dessa tjänster möjliggör att kontanter kan cirkulera mellan olika aktörer i samhället. 2019/20:23 Flödet av kontanter i samhället – från det att en sedel eller ett mynt produceras och ges ut av tills dess att de makuleras – kan beskrivas som en kedja (kontantkedjan). ansvarar för kontantförsörjningen men verksamheten kan bedrivas i samarbete med annan (5 kap. 3 § riksbankslagen). kan kompensera privata aktörer för den kostnad (räntekostnadsersättning) som finns för att inneha och lagra kontanter som förvaras på annan plats än hos . Detta system har allmänt ansetts fungera väl och vara ett effektivt sätt att lösa frågan om förvaring av kontanter i cirkulation där onödiga transporter minimeras. Det innebär att privata aktörer kan sköta depåverksamheten i form av lagerhållning av kontanter samt att erbjuda inlämning och uthämtning av kontanter för övriga aktörer på kontantmarknaden. Depåägare sköter därmed grossistverksamheten gällande kontanter i . kontrollerar privata depåägare genom föreskrifter och de avtal som ingår med depåägare om kontantförsörjning och räntekostnadsersättning. utövar viss operativ kontroll och övervakning av depåägarens depåer genom stickprov där det säkerställs att lagersaldon som rapporteras för räntekostnadsersättning är korrekta samt att depåägarens äkthetskontroll av sedlar är tillräcklig. har numera endast en anläggning kvar för utlämning och mottagning av sedlar. Det är bara depåägare med avtal om kontantförsörjning och räntekostnadsersättning som har möjlighet att hämta och lämna kontanter hos . Uthämtning och inlämning av kontanter är gratis, men möjligheten till inlämning är begränsad till sedlar för makulering och några enstaka perioder när säsongsöverskott kan lämnas in. Övriga aktörer på marknaden för kontanter hänvisas i stället till den privata depåägarens depåer för att hämta ut och lämna in kontanter. mynthantering sköts också helt av en privat aktör, , på uppdrag av . – som ägs av de största kreditinstituten (instituten) – är den enda depåägaren och därmed den enda aktör som har rätt att lämna in och hämta ut kontanter hos och som har rätt till räntekostnadsersättning. Det är dock möjligt för alla banker att bli depåägare och ingå avtal om kontantförsörjning och räntekostnadsersättning med . har sex kontantdepåer i , från i norr till i söder. var antalet depåer tolv. Den praktiska kontanthanteringen i depåerna utförs av värdebolag på uppdrag av . använder sig av värdebolaget för att driva fem av sina sex depåer och för en depå. Den operativa driften av depåerna består av uppräkningsverksamhet i form av att räkna, äkthetskontrollera och kvalitetssortera kontanterna i den egna uppräkningscentral som alltid ligger i anslutning till depåerna. sköter också myntlager på uppdrag av . Vidare transporterar och kontanter mellan och samt mellan Bankomat AB:s olika depåer. I anslutning till Bankomat AB:s depåer driver även värdebolagen uppräkningscentraler och har egna depåer. Bankomat AB:s största kunder är institut och värdebolag (där de sist- Prop. 2019/20:23 nämnda alltså sköter depåerna åt ). mat AB vill hämta ut nya kontanter från sker beställning via någon av ägarna till bolaget och betalning sker via samme ägares konto i betalningssystem för stora betalningar (). betalar ränta till ägarna för kontanterna. Utöver depåverksamheten driver också av samtliga uttagsautomater i . Också de aktörer som tillhandahåller olika slags kontanttjänster till konsumenter och företag – såsom institut och betaltjänstombud – samt handeln och dess kunder ingår i kontantkedjan. och hämtar kontanter direkt från instituten, ombuden och handeln. De tillhandahåller även serviceboxar på olika platser i landet där kunderna kan lämna dagskassor. Utöver detta levererar de kontanter till olika kunder i form av växelkassor samt sköter påfyllnad av uttagsautomater. Användningen av kontanter minskar snabbt i . Processen mot minskad kontantanvändning och minskad kontantmängd har accelererat den senaste femårsperioden till följd av bl.a. nya, enklare och billigare tjänster för kortbetalningar samt en kraftig ökning av mobila betalningar, inte minst i form av tjänsten Swish. Minskningen av kontantanvändningen i går troligen snabbare än i något annat land. är det enda land i världen där mängden utestående kontanter i samhället har sjunkit . var kontantmängden i cirkulation eller av bruttonationalprodukt (BNP), vilket är den lägsta nivån bland jämförbara länder. Som jämförelse var utestående kontantmängd i cirkulation i relation till BNP i eurozonen, i och i vid utgången av 2016. var den utestående kontantmängden i och i av BNP. , då den nominella kontantmängden i form av utestående sedlar och mynt nådde sin högsta nivå i , har den nominella kontantmängden nästan halverats. Att mängden utestående kontanter har minskat i nominella termer är unikt i ett internationellt perspektiv. I och har kontantmängden legat stabil för att endast sjunka marginellt . stora sedel- och myntutbyte som pågick 2015–2017 skyndade på minskningen av utestående kontanter. Utbytet innebar att en del äldre sedlar och mynt som fanns ute i samhället utan att användas lämnades in som de inte ersattes av nya sedlar och mynt. Den utestående kontantmängden efter utbytet speglar den faktiska kontantanvändningen i eftersom de kontanter som är i cirkulation i högre utsträckning används för att faktiskt genomföra betalningar. Ytterligare en bild av den minskande kontantanvändningen ges av det sammanlagda beloppet av kontantuttag i uttagsautomater. mer än halverades –2017, från 270 till 130 miljarder Andelen kontanta betalningar i handeln har minskat från 2010 till 2016, en utveckling som också är i det närmaste unik i ett internationellt perspektiv. I undersökning ”Svenska folkets betalningsvanor 2018” uppgav av de svarande att de hade använt sig av kontanter för privata betalningar den senaste månaden. var motsvarande siffra . Andelen som svarade att de använt sig av kontanter för betalningar senaste månaden minskade från 2018, vilket är en snabb minskning på så . När det gäller uttag i uttagsautomater var det som svarade att de aldrig tog ut kontanter 2018, vilket kan jämföras med 2016 då siffran var . Av de svarande i undersökningen angav att de skulle klara sig utan kontanter som samhället ser ut och angav att de huvudsakligen använder kort för betalningar . När det slutligen gäller inställningen till kontanternas minskade betydelse i samhället var av de tillfrågade i undersökning negativa, positiva medan återstående av de tillfrågade inte hade någon åsikt i frågan. Den siffran kan jämföras med en annan undersökning som genomförts av för opinionsundersökningar (Kantar ) på uppdrag av . I den undersökningen uppgav av de tillfrågade personerna att de vill att kontanter ska finnas kvar som ett möjligt sätt att betala. Undersökningarna visar att även om många i befolkningen inte har några problem med att kontanterna minskar i betydelse vill en tydlig majoritet ändå att kontanter ska finnas kvar som betalningsmedel. 4.3 Kontantanvändningen varierar inom befolkningen Utifrån undersökning ”Svenska folkets betalningsvanor 2018” går det att utläsa vissa generella mönster när det kommer till vilka delar av befolkningen som använder kontanter i högre utsträckning än Den tydligaste skillnaden gäller äldre personer som i betydligt högre grad använder kontanter än yngre personer. exempel på detta är svaren på frågan hur en person huvudsakligen betalade för köp den senaste månaden. de tillfrågade i åldersgruppen 65–att de huvudsakligen använde För personer i åldersgruppen 45–var motsvarande siffra Av de tillfrågade som var angav mindre än att de huvudsakligen använde kontanter för mindre betalningar Personer med lägre utbildningsnivå och lägre inkomster använder också generellt sett kontanter oftare än befolkningen som helhet. den faktor som slår igenom tydligast i resultaten. bevakning av tillgången till grundläggande betaltjänster lyfts asylsökande och nyanlända upp som en grupp med extra behov av hjälp med betal- tjänster och behov av kontanttjänster. Även personer med vissa funktions- variationer har ett behov av kontanttjänster. I undersökning gjordes även en sidostudie med urval av Prop. 2019/20:23 svarande i 33 kommuner, som definierats som glesa landsbygdskommuner Från undersökningen kan man utläsa att personer som bor i gles landsbygd generellt sett använder kontanter något oftare än befolkningen som helhet. För köp i fysisk butik angav att de huvudsakligen betalade med kontanter, vilket kan jämföras för befolkningen som helhet. Personer på den glesa landsbygden är också generellt sett mer missnöjda med tillgången till kontanttjänster och mer negativa till utvecklingen mot minskad kontantanvändning. I de glesa landsbygdskommunerna uppgav exempelvis att de inte skulle klara sig utan kontanter så som samhället ser ut . I hela befolkningen var motsvarande siffra . Vidare angav av de boende på den glesa landsbygden att de var positiva till att användningen av kontanter minskar medan andelen för befolkningen som helhet var . Av undersökningen framgår slutligen att det finns en viss betalningsvilja i glesbygd för att ha närhet till kontantuttag. Det var av de svarande som uppgav att de var beredda att åka längre än för att undvika en avgift på för en uttagstjänst som fanns tillgänglig på gångavstånd. motsvarar en normal avgiftsnivå för kunder som vill ta ut kontanter av en handlare i butik. som kontantanvändningen minskar ökar elektroniska betalningar snabbt. Antalet kortbetalningar, dvs. betalningar med bankkort eller kreditkort, har ökat med och det totala transaktionsvärdet med . Svenskar använder i allt högre utsträckning kort även för mindre betalningar, vilket har lett till att det genomsnittliga transaktionsvärdet för kortbetalningar har minskat från ca till . Av undersökning ”Svenska folkets betalningsvanor 2018” framgår att andelen av de svarande som huvudsakligen använde bank- eller kreditkort för betalningar ökade från 2018. De som huvudsakligen använde kontanter för köp minskade från 2018. Den tekniska utvecklingen och innovationer har förenklat och effektiviserat betalningarna samt även ökat utbudet av elektroniska betaltjänster. Exempelvis har nya tekniska lösningar gjort det möjligt att ta emot kortbetalningar utan att ansluta sig till ett mer omfattande kortterminalsystem. Detta har varit viktigt för att möjliggöra kortbetalningar hos mindre näringsidkare, inte minst eftersom de fasta kostnaderna är lägre. Att betallösningen är mobil innebär också att den kan användas t.ex. på ett torg. En innovation inom elektroniska betalningar som har fått genomslag är s.k. kontaktlösa kort där kunden håller sitt kort mot kortläsaren i stället för att sätta in kortet. Betalningen sker ofta utan I går kontaktlösa köp att göra för belopp upp till 200 2019/20:23 eller 250 kronor, beroende på bank. var först ut med tjänsten 2014 men numera har alla kreditinstituts kort funktionen för kontaktlösa betalningar, och efter hand som kort byts ut får fler och fler människor tillgång till tjänsten. har varit relativt sent med att gå över till kontaktlösa betalningar jämfört med resten av , bl.a. beroende på att traditionella kortbetalningar med PIN-kod har varit snabba och effektiva. Kontaktlösa betalningar har vissa egenskaper som liknar kontanta betalningar eftersom det går snabbare, handlar om lägre belopp och det inte krävs verifiering eller id-kontroll för att genomföra en betalning. 4.5Snabbt genomslag för mobila betalningar En företeelse som växer snabbt är betalningar via mobiltelefon. Det finns lösningar som använder kortinfrastrukturen för att genomföra betalning, t.ex. Pay och Pay. I är dock den absolut viktigaste mobila betaltjänsten Swish. Tjänsten Swish lanserades av , ett bolag som startades av de sex största instituten som driver verksamhet i : /S (), (), (), (Nordea), () samt () med sparbankerna. anslöt sig och även . Den underliggande infrastruktur som möjliggör tjänsten Swish drivs av . Det institut som vill erbjuda tjänsten Swish måste först ansluta sig till Bankgirots betalsystem Betalningar i Realtid (BiR), som kan hantera sekundsnabba transaktioner dygnet runt, årets . Antalet elektroniska gireringar har ökat med och transaktionsvärdet mer än fördubblats –2017. Den riktigt snabba utvecklingen av antalet gireringar har skett , främst beroende på Swish som i betalningsstatistiken räknas som en elektronisk girering. Antalet transaktioner som genomförs med Swish ökade från 21 miljoner transaktioner 2014 till ca 400 miljoner 2018. användes Swish av 6,8 miljoner personer och betalningar värda genomfördes. Swish har i viss utsträckning ersatt kontanta betalningar, framför allt för transaktioner mellan privatpersoner. Även inom e-handeln har Swish vuxit snabbt . Swish är dock fortfarande ett relativt marginellt fenomen inom den fysiska handeln även om användningen av tjänsten ökar snabbt också inom detta område.