prop · H603143 · 2019-06-25 00:00:00 — Övervägandena finns i avsnitt 6.4.4. Sökandens återkallelse av ansökan om tvistlösning Paragrafen innehåller bestämmelser om hur en sökande som önskar återkalla sin ansökan om tvistlösning ska gå till väga. Enligt paragrafen kan en sökande när som helst återkalla sin ansökan om tvistlösning. En återkallelse ska vara skriftlig och ges in till . Paragrafen genomför delvis artikel 3.6 i skattetvistlösningsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.5. Förfarandet vid ömsesidig överenskommelse Inledande bestämmelse Paragrafen innehåller bestämmelser om hur förfarandet vid ömsesidig överenskommelse aktualiseras Paragrafen genomför delvis artikel 4.1 och 4.3 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen ska försöka lösa en uppkommen tvist genom en ömsesidig överenskommelse med utländsk behörig myndighet. Med det menas att företrädare för tillsammans med företrädare för utländsk behörig myndighet gemensamt ska försöka hitta en lösning på tvisten som kan accepteras av båda. Förutsättningen för att förfarandet ska inledas är att samtliga behöriga myndigheter har godtagit ansökan om tvistlösning. Med samtliga behöriga myndigheter avses myndigheterna i de medlemsstater som är parter i tvisten enligt denna lag (jfr 1 kap. 1 och 2 §§), dvs. och minst en utländsk behörig myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.1. Paragrafen innehåller bestämmelser som möjliggör för att begära in de kompletterande uppgifter som myndigheten anser behövs för att den ska kunna träffa en ömsesidig överenskommelse. Paragrafen genomför delvis artikel 3.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt första stycket får begära in de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna träffa en ömsesidig överenskommelse. De uppgifter som behövs för att ska kunna träffa en ömsesidig överenskommelse är inte nödvändigtvis desamma som behövs för att tvisten ska kunna prövas i sak (jfr 2 kap. 4 §). Iandra stycket föreskrivs att en sökande som tar emot en begäran om komplettering ska lämna svar på begäran från mottagandet av den. Bestämmelsen har koppling till 2 kap. 3 § 8 eftersom sökanden enligt denna bestämmelse ska ha lämnat en försäkran om att tillhandahålla de uppgifter som begär. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.2. Följder av en ömsesidig överenskommelse I paragrafen finns bestämmelser om en underrättelseskyldighet för inom förfarandet vid ömsesidig överenskommelse. Paragrafen genomför delvis artikel 4.2 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen är skyldigt att underrätta en sökande om att en ömsesidig överenskommelse har träffats mellan myndigheten och utländsk behörig myndighet och om överenskommelsens innebörd. Skyldigheten att underrätta sökanden om överenskommelsens innebörd innebär att sökanden ska få information om de för sökanden relevanta delarna av överenskommelsen. Dessa ska förklaras. Det är således inte nödvändigtvis fråga om att överenskommelsen i dess helhet måste lämnas över utan det är tillräckligt att underrättar sökanden om de delar av överenskommelsen som kan vara av intresse för sökanden. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur en sökande ska agera efter att denne fått del av innebörden av en ömsesidig överenskommelse. Paragrafen genomför delvis artikel 15.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Av paragrafen framgår att en sökande har på sig att från mottagandet av den ömsesidiga överenskommelsens innebörd, meddela om denne godtar överenskommelsen. Sökanden ska också meddela om denne, i frågor som omfattas av den ömsesidiga överenskommelsen, avstår från att vidta rättsliga åtgärder eller återkallar sådana åtgärder som redan har vidtagits. Om åtgärder redan har vidtagits ska sökanden inom de ge in bevis för att dessa återkallats. Med att ”vidta rättsliga åtgärder” avses att sökanden t.ex. överklagar det beskattningsbeslut som ligger till grund för tvisten till en nationell domstol. Att sökanden ska avstå från rättsliga åtgärder eller återkalla sådana åtgärder innebär således att denne intygar att inga sådana åtgärder kommer att vidtas eller att sökanden återkallar ett redan ingivet Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.3. I paragrafen finns bestämmelser som reglerar om och när åtgärder ska vidtas för att verkställa en ömsesidig överenskommelse. Paragrafen genomför delvis artikel 15.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Iförsta stycket anges att ska vidta de åtgärder som krävs för att en ömsesidig överenskommelse ska verkställas efter det att sökanden meddelat att överenskommelsen godtas och att denne, i enlighet med 4 §, avstår från att vida andra rättsliga åtgärder eller har återkallat sådana rättsliga åtgärder som redan vidtagits. En förutsättning för att en överenskommelse ska kunna verkställas är således att sökanden har gjort det som enligt 4 § åligger denne från det att denne underrättades om överenskommelsens innebörd. vidta åtgärder för att verkställa en ömsesidig överenskommelse avses att Prop. 2018/19:143 fattar de beslut som krävs för att överenskommelsens innebörd ska genomföras gentemot sökanden. Det innebär att ska fatta ett beslut om genomförande och, i de fall överenskommelsen innebär en ändring av beskattningen, även fatta ett beslut om omräkning. Enligt andra stycket får sökanden begära att vidtar de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen om inte har vidtagit sådana åtgärder inom en månad från det att sökanden meddelat att överenskommelsen godtas och att denne avstår från att vidta andra rättsliga åtgärder eller återkallar sådana åtgärder som redan vidtagits. Om tar emot en sådan begäran ska myndigheten antingen vidta de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen eller i ett beslut avslå begäran. Innebörden av ”vidta rättsliga åtgärder” framgår av 4 §. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.3. Om en ömsesidig överenskommelse inte träffas I paragrafen regleras inom vilken tid en ömsesidig överenskommelse ska träffas och den underrättelseskyldighet som finns för om en ömsesidig överenskommelse inte uppnåtts inom den angivna tiden. Paragrafen genomför delvis artikel 4.1 och artikel 4.3. Om myndigheterna inte träffar en överenskommelse , eller som mest om förlängning skett, från det senaste av någon av de behöriga myndigheternas beslut att godta en ansökan om tvistlösning ska underrätta sökanden om det. Med det senaste beslutet att godta ansökan avses det beslut om att godta ansökan som senast meddelades av en behörig myndighet. Underrättelsen ska innehålla en förklaring om varför ingen överenskommelse träffats. Paragrafens andra stycket innehåller bestämmelser om undantag från beräkning av tidsfristen i fall då sökanden har överklagat ett beslut som gett upphov till tvisten. Det kan till exempel vara fråga om ett överklagande av eller en utländsk skattemyndighets, beskattningsbeslut – tillika ett av de beslut som ligger till grund för tvisten mellan staterna – till nationell domstol. I sådana fall ska tidsfristen för när behöriga myndigheter ska ha träffat en ömsesidig överenskommelse räknas från den dag då en dom eller slutligt beslut med anledning av överklagandet fick laga kraft eller från den dag då förfarandet i domstol vilandeförklarades. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.4. och kommitté för alternativ tvistlösning Begäran om inrättande av en rådgivande kommitté 1 § I paragrafen regleras i vilka situationer en sökande kan ge in en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté. Paragrafen genomför delvis artiklarna 5.3 och 6.1 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt första stycket får en sökande som underrättats om att behöriga myndigheter inte träffat en överenskommelse ge in en begäran om att en rådgivande kommitté ska inrättas för att lösa tvisten. Vad som avses med behörig myndighet framgår av 1 kap. 2 §. Iandra stycket anges att en begäran om inrättande av en kommitté får ges in om ansökan om tvistlösning har avvisats av en behörig myndighet, men inte av alla behöriga myndigheter. Detta innebär att om minst en behörig myndighet har avvisat ansökan om tvistlösning kan sökanden begära att en rådgivande kommitté inrättas i syfte att pröva avvisningsbeslutet. Om alla behöriga myndigheter har avvisat ansökan om tvistlösning finns ingen möjlighet att begära att en kommitté inrättas. En begäran om inrättande av en rådgivande kommitté ska dock inte tas upp till prövning i de fall då en avvisad ansökan om tvistlösning är föremål för överprövning, avvisningsbeslutet kan överklagas eller avvisningsbeslutet har fått laga kraft eller det av annan anledning inte går att avvika från beslutet. Kriterierna innebär att det inte finns någon möjlighet att få avvisningsbeslut överprövat av en rådgivande kommitté. Att avvisningsbeslutet kan överklagas innebär att tiden för överklagande fortfarande löper. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1. Formerna för begäran om inrättande av en rådgivande kommitté 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om när en begäran om inrättande av rådgivande kommitté ska ges in och i vilken form. Paragrafen genomför delvis artikel 6.1 i skattetvistlösningsdirektivet. I paragrafen anges att en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté ska vara skriftlig och ges in till . Begäran ska ges in från den senaste av de i paragrafen angivna dagarna. Enligt punkt 1–3 ska de räknas från någon av följande dagar. Dagen då sökanden underrättades om att ingen ömsesidig överenskommelse träffats inom föreskriven tid, dagen då sökanden tog emot det senaste av behöriga myndigheters beslut att avvisa eller godta ansökan om tvistlösning eller dagen då sökanden tog emot ett beslut om att en tidigare avvisad ansökan om tvistlösning slutligt prövats. Med föreskriven tid i punkt 1 avses den tidsfrist om maximalt som framgår av 3 kap. 6 §. Det senaste av behöriga myndigheters beslut att avvisa eller godta ansökan om tvistlösning avser det senaste beslutet som fattats av en behörig myndighet, dvs. om myndighet A fattar ett avvisningsbeslut och myndighet B fattar ett beslut om att godta ansökan ska 50-dagarsfristen räknas från . Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1. Enligt paragrafen ska en sökande tillsammans med begäran om inrättande av en rådgivande kommitté enligt 1 § andra stycket ge in en försäkran om att det avvisningsbeslut som ska prövas av kommittén inte kan överklagas nationellt eller om att ingen överprövning pågår och att sökanden avstår från sin eventuella rätt att överklaga avvisningsbeslutet. Paragrafen genomför delvis artikel 6.1 i skattetvistlösningsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1. Paragrafen innehåller bestämmelser som möjliggör för att avslå en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté i vissa fall. Paragrafen genomför delvis artikel 16.6 i skattetvistlösningsdirektivet. I paragrafen anges att ska avslå en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté om sökanden eller en företrädare för denne har dömts till påföljd enligt skattebrottslagen (1971:69) avseende den fråga som är föremål för tvisten. Att det dömts till påföljd innebär att beslutet eller domen ska ha fått laga kraft. En företrädare för sökanden avser den eller de som är företrädare för en juridisk person. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.2. Inrättande av en rådgivande kommitté 5 § I paragrafen finns bestämmelser om när en rådgivande kommitté ska inrättas. Paragrafen genomför delvis artikel 16.4, 16.6 och 16.7 i skattetvistlösningsdirektivet. Av första stycket framgår att en rådgivande kommitté ska inrättas av i samråd med utländsk behörig myndighet om inte begäran om inrättande har avslagits av på den grund som anges i 4 § och inte heller av något skäl avslagits av utländsk behörig myndighet. ska enligt 4 § avslå en begäran om inrättande på grund av att en sökande, eller en företrädare för denne, dömts till påföljd enligt skattebrottslagen. I lagen anges inte på vilka grunder en utländsk behörig myndighet kan avslå en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté eftersom grunderna beror på hur den medlemsstaten har valt att genomföra skattetvistlösningsdirektivet. En utländsk behörig myndighet kan således avslå begäran om inrättande på samma grund som eller av något av annat skäl. Ett exempel på ett sådant skäl kan vara att utländsk behörig myndighet har avslagit begäran om inrättande av en kommitté på grund av att tvistefrågan inte rör dubbelbeskattning eller för att behörig domstol i medlemsstaten i fråga har meddelat beslut i tvistefrågan och det inte är möjligt att avvika från den domstolens bedömning. Det vill säga att domstolens beslut inte går att ändra genom en ömsesidig överenskommelse. Om avslår en begäran om inrättande av en 2018/19:143 rådgivande kommitté eller om myndigheten får vetskap om att en utländsk behörig myndighet har avslagit begäran om inrättande av något skäl kan en rådgivande kommitté inte inrättas. Om begäran inte har avslagits ska en rådgivande kommitté inrättas från den dag då begäran togs emot. Enligt andra stycket ska vid inrättandet utnämna en eller flera oberoende personer för räkning. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.2. Underrättelse till sökanden 6 § I paragrafen finns bestämmelser om en skyldighet för att inom underrätta sökanden om vissa uppgifter efter det att en rådgivande kommitté har inrättats. Paragrafen genomför artiklarna 6.1 och 11.1 i skattetvistlösningsdirektivet. I paragrafen föreskrivs att från mottagandet av en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté ska informera den sökande om att en rådgivande kommitté har inrättats, kommitténs arbetsordning, för kommitténs lösning av tvisten samt tillämpliga skatteavtal och nationella föreskrifter. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.3. Begäran om att utnämna oberoende personer 7 § Paragrafen innehåller bestämmelser om begäran om att utnämna oberoende personer. Paragrafen genomför delvis artikel 7.1 och 7.2 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt första stycket får en sökande begära att utnämner oberoende personer för del om en rådgivande kommitté inte har inrättats från det att begäran om inrättande av en sådan kommitté gavs in. Grundförutsättningen för tillämpning av bestämmelsen är således att inte inom den föreskrivna tiden i 5 § har utsett den eller de oberoende personer som för räkning ska delta i den rådgivande kommittén. Iandra stycket anges att sökanden ska ge in sin begäran till från det att 120-dagarsfristen löpte ut. I begäran ska sökanden ange om någon utländsk behörig myndighet inte utnämnt oberoende personer. Enligt tredje stycket ska hjälpa en sökande som är obegränsat skattskyldig i och som ger in en begäran om att utnämna oberoende personer för en annan medlemsstats räkning till rätta. Med hjälpa till rätta avses att t.ex. informerar sökanden om till vilken adress denne ska sända sin begäran. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.6. Paragrafen innehåller bestämmelser om att ska pröva en begäran om att utnämna oberoende personer . Om avslår en begäran ska det ske i form av ett beslut. Paragrafen genomför delvis artikel 7.3 i skattetvistlösningsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.6. I paragrafen finns bestämmelser om beslut om utnämnande av oberoende personer. Paragrafen genomför delvis artikel 7.1 och 7.3 i skattetvistlösningsdirektivet. Iförsta stycket anges att ska utnämna en oberoende person och en ersättare för räkning om inte i enlighet med 5 § har utnämnt minst en oberoende person till den rådgivande kommittén. För att ska kunna utse oberoende personer krävs att sökanden i enlighet med 7 § gett in en begäran om det. Enligt andra stycket ska utse två oberoende personer för räkning om samtliga behöriga myndigheter har underlåtit att utse minst en oberoende person. Itredje stycket anges att oberoende personer och ersättare ska utnämnas från den förteckning över oberoende personer som anges i artikel 9 i skattetvistlösningsdirektivet. Förteckningen innehåller namn på personer som nominerats av samtliga medlemsstater. De personer som utses för räkning kan således ha vilken nationalitet som helst. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.6. Komplettering av den standardiserade arbetsordningen 10 § Paragrafen innehåller bestämmelser om en skyldighet för att under vissa omständigheter agera i fall då en sökande inte har fått del av den rådgivande kommitténs arbetsordning. Paragrafen genomför delvis artikel 11.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen ska på en sökandes begäran skicka över standardarbetsordningen enligt artikel 11.3 i skattetvistlösningsdirektivet till kommittén för komplettering. Förutsättningen för detta är att den sökande inte fått del av en rådgivande kommittés arbetsordning från inrättandet av den. Standardarbetsordningen i artikel 11.3 tas fram och fastställs av Europeiska kommissionen. Att ska skicka över standardarbetsordningen för komplettering innebär att den rådgivande kommittén får i uppdrag att fylla i de uppgifter som saknas i arbetsordningen och som ska gälla under arbetet i kommittén. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.7. Bevis och närvaro under förfarandet i den rådgivande kommittén Paragrafen innehåller bestämmelser om ingivande av bevis under förfarandet i en rådgivande kommitté. Paragrafen genomför delvis artikel 13.1 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen ges en sökande eller en annan person som är berörd av tvisten möjlighet att till en rådgivande kommitté ge in bevis av betydelse för tvisten. Ett ingivande förutsätter att behöriga myndigheter i berörda medlemsstater samtycker till att bevisen ges in eller att kommittén begär att de ges in. Begreppet bevis omfattar all information och alla handlingar oavsett form och som i direktivet benämns information, bevisning och handlingar. Med annan person som är berörd av tvisten avses en person som uppfyller kriterierna för att vara sökande men som inte initierat skattetvistlösningsförfarandet (jfr 2 kap. 1 §). Det vill säga en fysisk eller juridisk person som enligt skattelagstiftningen i en stat inom EU anses höra hemma där och vars inkomst- eller förmögenhetsbeskattning påverkas direkt av en tvist mellan och en annan stat inom EU om tolkningen och tillämpningen av ett skatteavtal dem emellan och som inte har lämnat in en ansökan om tvistlösning. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.8. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att ge in bevis under förfarandet i en rådgivande kommitté. Paragrafen genomför delvis artikel 13.1 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen ska ge in de bevis som en rådgivande kommitté efterfrågar. får dock vägra att ge in följande uppgifter. Uppgifter vars inhämtande skulle kräva att en svensk myndighet vidtar förvaltningsåtgärder som är oförenliga med svensk rätt och uppgifter som inte är tillgängliga enligt svensk rätt. Svensk rätt omfattar såväl lagstiftning som praxis. Med förvaltningsåtgärder avses faktiska åtgärder som en myndighet vidtar inom sitt verksamhetsområde, t.ex. beslut. Därutöver kan vägra att ge in uppgifter avseende handels-, affärs-, industri- eller yrkeshemlighet eller kommersiell hemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat förfaringssätt. Inte heller behöver uppgifter vars utlämnande skulle strida mot grunderna för rättsordningen, s.k. ordre public, ges in. Bestämmelsen har delvis utformats med skatteavtalen och 6 § lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden som förebild. Innebörden av begreppet bevis är densamma som i 11 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.8. Paragrafen innehåller bestämmelser om närvaro inför en rådgivande kommitté. Paragrafen genomför artikel 13.2 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen får en sökande eller annan person som är berörd av Prop. 2018/19:143 tvisten närvara under förfarandet i en rådgivande kommitté om behöriga myndigheter samtycker till det eller om kommittén begär det. Med närvara avses såväl personlig närvaro som närvaro via ombud. Innebörden av annan person som är berörd av tvisten framgår av 11 §. Uttrycket ”under förfarandet i en rådgivande kommitté” omfattar tiden från det att kommittén inrättas fram till den dag då kommittén lämnar ett yttrande eller fattar beslut om en tidigare avvisad ansökan om tvistlösning. Sökanden m.fl. kan således komma att inställa sig hos kommittén vid det eller de tillfällen som krävs . Övervägandena finns i avsnitt 6.6.8. Paragrafen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt och sekretess för sökanden, en annan person som är berörd av tvisten och en företrädare för någon av dessa personer. Paragrafen talar även om vad som gäller för oberoende personer och personer som arbetar för det allmänna. Paragrafen genomför delvis artikel 13.3 i skattetvistlösningsdirektivet. Av första stycket framgår att en sökande, en annan person som är berörd av tvisten eller en företrädare för en sådan person inte får röja sådan information som denne har fått reda på under förfarandet i en rådgivande kommitté. Vad som avses med annan person som är berörd av tvisten och under förfarandet framgår av författningskommentaren till 11 och 13 §§. Enligt andra stycket gäller motsvarande tystnadsplikt också för en Itredje stycket har intagits en upplysning om att offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser tillämpas i det allmännas verksamhet, t.ex. för tjänstemän hos . Övervägandena finns i avsnitt 6.6.8. Kommitté för alternativ tvistlösning Paragrafen innehåller bestämmelser om när en kommitté för alternativ tvistlösning kan inrättas. Paragrafen genomför artikel 10.1 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen får komma överens med utländsk behörig myndighet om att en kommitté för alternativ tvistlösning ska inrättas i stället för en rådgivande kommitté. Att en kommitté för alternativ tvistlösning inrättas i stället för en rådgivande kommitté innebär att den ska agera i stället för en rådgivande kommitté. En kommitté för alternativ tvistlösning skiljer sig från en rådgivande kommitté bl.a. genom att den får tillämpa vilket tvistlösningsförfarande eller metod som helst för att lösa tvisten på ett bindande sätt, t.ex. ett tvistlösningsförfarande med slutbud. Med slutbud avses att de behöriga myndigheterna i de båda berörda medlemsstaterna lägger fram varsitt förslag på lösning på den aktuella tvisten och att kommittén sedan väljer en av dessa lösningar. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.9. Paragrafen innehåller upplysningar om att bestämmelserna om underrättelse till sökanden och om komplettering av den standardiserade arbetsordningen för den rådgivande kommittén i 6 och 10 §§ gäller även för en kommitté för alternativ tvistlösning. För paragrafens innebörd, se författningskommentaren till de nämnda paragraferna. Paragrafen genomför delvis artikel 11.1 och 11.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.9. Paragrafen innehåller upplysningar om att vissa bestämmelser i lagen som gäller under förfarandet i en rådgivande kommitté också är tillämpliga vid förfarandet i kommittén för alternativ tvistlösning. Paragrafen genomför artikel 10.4 och delvis artikel 11.1 och 11.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen gäller bestämmelserna under förfarandet i en rådgivande kommitté om bevis och närvaro, tystnadsplikt och sekretess samt bestämmelserna om kostnader för förfarandet också vid ett förfarande i en kommitté för alternativ tvistlösning. Undantag kan dock göras från detta i arbetsordningen för kommittén för alternativ tvistlösning. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.9. Ömsesidig överenskommelse efter yttrande från en kommitté Inledande bestämmelser