prop · H60387 · 2019-04-02 00:00:00 — har tillsyn över större livsmedelsindustrier, äggpackerier och mejerier, fiskproduktanläggningar, dryckestillverkare och livsmedelshanteringen på tåg och flyg. kontrollerar även alla slakterier och vilthanteringsanläggningar.50 Livsmedelskontrollen regleras av EU-lagstiftning samt av nationell lagstiftning som kompletterar och preciserar. EU:s reglering av livsmedelshanteringen finns i det s.k. hygienpaketet som består av tre EU-förordningar om hygien och kontroll.51 Lagstiftningen är till stor del målstyrd. EU kontrollerar att medlemsstaternas livsmedelskontroll följer den gemensamma lagstiftningen genom direktorat F – Hälsa och livsmedel: revisioner och analys.52 Hygienpaketet kompletteras av den så kallade kontrollförordningen som innehåller bestämmelser om hur medlemsstaterna ska finansiera, organisera och genomföra sin kontroll.53 Den nationella regleringen av livsmedelskontrollen som kompletterar EU-förordningarna finns i livsmedelslagen (2006:804), livsmedelsförordningen (2006:813) samt kontrollplan och föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas.54 Livsmedelsföretagen ska kontrollera den egna verksamheten genom egenkontroll.55 Livsmedelskontrollen består till största delen av oanmälda inspektioner och s.k. revisioner på livsmedelsanläggningar. 50Artikel på webbplats, hämtad , Offentlig livsmedelskontroll. 51Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av om livsmedelshygien, och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung, och rådets förordning (EG) nr 854/2004 om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel. Hygienpaketet kompletteras bl.a. av och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftningen, om inrättande av europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. 52Dåvarande Food and Veterinary Office har bytt namn och är ett direktorat under DG . 53Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd. och rådets förordning (EU) 2017/625 av om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foderlagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växtskyddsmedel ersätter tidigare gällande förordning (EG) nr 882/2004. 54Se , nationella kontrollplan för livsmedelskedjan 2018–2021. 55Se artikel 17 (EG) förordning nr 178/2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfarande i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N ofta en undersökning av förhållandena i anläggningen, men också att granska företagets egenkontroll. Av livsmedelslagen (2006:804) framgår vilka myndigheter som är kontrollmyndigheter och deras uppgifter. Ansvarsfördelningen och respektive kontrollmyndighets uppgifter preciseras i livsmedelsförordningen (2006:813). Livsmedelskontrollen utförs av , länsstyrelserna, andra statliga myndigheter och kommunerna men avser olika tillsynsobjekt.56 ska leda, samordna och följa upp den offentliga livsmedelskontrollen och verka för att den är effektiv och likvärdig i hela landet.57 Av 12 § livsmedelslagen (2006:804) framgår att och, i fråga om länet, ska samordna övriga kontrollmyndigheters verksamhet och lämna råd och hjälp i denna verksamhet, om inte regeringen föreskriver något annat. Enligt 28 § livsmedelsförordningen (2006:813) ska länsstyrelserna inom länet samordna kommunernas verksamhet och ge dem stöd, råd och vägledning. Genom som infördes fick en mer enhetlig miljölagstiftning.58 I propositionen underströks att det var angeläget med en skärpt och samordnad miljötillsyn. Efterlevnaden av krav är grundläggande för att ska närma sig miljömålen.59 är ett komplext och omfattande regelverk som intar en särställning genom sin bredd, antalet tillsynsorgan och antalet tillsynsobjekt. Reglerna ställer inte precisa krav på vad som ska göras utan tar sikte på funktion eller vilken effekt som ska åstadkommas. Det innebär att såväl tillsynsmyndigheten som verksamhetsutövarna måste tolka vad reglerna betyder. Antalet objekt som omfattas av tillsyn enligt har uppskattats till närmare 900 000.60 Miljöområdet är delvis reglerat genom EU-förordningar och EU-direktiv. Regler för miljöområdet finns i , som består av sju avdelningar och innehåller ca 500 paragrafer. Därutöver finns ett stort antal förordningar och myndighetsföreskrifter som har meddelats med stöd av bestämmelser i . 5611 § livsmedelslagen (2006:804). 572 § förordningen (2009:1426) med instruktion för . 1997/98:45, Miljöbalk, s. 1. 59Ibid, s. 491. 60SOU 2017:63, s. 144. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N Lagstiftningen inom miljöområdet finns främst i . De delar av som närmast är föremål för tillsynsverksamhet är kapitel 2, 9, 10, 14 och 15. Vidare är kapitlen 26, 29 och 30 centrala för tillsynens genomförande.61 Det finns också ett stort antal förordningar som t.ex. förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Vidare finns regler i föreskrifter, t.ex. om rening och kontroll av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse (NFS 2016:6). har också givit ut allmänna råd. Av framgår bl.a. att , länsstyrelserna och kommunerna ska utöva tillsyn men att de har ansvar för olika tillsynsobjekt.62 Tillsynen utförs till övervägande del av länsstyrelser och kommuner. I miljötillsynsförordningen tydliggörs vilka myndigheter som har hand om tillsynsvägledningen för vissa specifika områden i . Alla centrala myndigheter har fått ansvaret för en viss avgränsad tillsynsvägledningsuppgift utom som fått ansvaret för den del som är kvar när de andra myndigheterna har tilldelats sina uppgifter. operativa tillsyn är begränsad jämfört med det bredare tillsynsvägledningsuppdraget. tillsynsvägledande uppgifter avser i huvudsak följande områden: •avlopp, dagvatten, ledningsnät och slam •buller från vägar, spår, industrier och byggplatser •köldmedier och fluorerade växthusgaser Ansvaret för tillsynsvägledningen delas mellan och länsstyrelserna. Länsstyrelserna ska enligt 3 kap. 16 § miljötillsynsförordningen ge vägledning i länet. I detta ansvar ingår också att ge kommunerna stöd för att utveckla tillsynen. ska ge tillsynsvägledning till operativa tillsynsmyndigheter i frågor som avser tillämpningen av bestämmelserna i 26 kap. (om tillsyn) och 30 kap. (om miljösanktionsavgifter) i miljöbalken.63 61Se även och rådets förordning (EG) nr 528/2012 av om tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter. 6226 kap. 3 § (1998:808). 633 kap. 2 § miljötillsynsförordningen (2011:13). 24 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N I detta kapitel redovisas iakttagelser avseende tillsynsvägledningen inom de fyra områden som har granskats. Inledningsvis redovisas iakttagelser avseende tillsynsvägledningens förutsättningar. Därefter redovisas iakttagelser om tillsynsvägledningens olika delar, dvs. råd och stöd, samordning samt uppföljning och utvärdering. 4.1 Förutsättningar för tillsynsvägledning 4.1.1 Varierande resurser för tillsynsvägledning Det finns skillnader i hur mycket resurser myndigheterna avsätter för tillsynsvägledning. En förklaring till detta skulle kunna vara att uppdragen varierar i omfattning och komplexitet. Det finns emellertid inget tydligt samband mellan myndigheternas uppdrag och avsatta resurser. I Kemikalieinspektionens fall underlättar dock personalens tillsynserfarenheter i kombination med en välutvecklad praxis på EU-nivå för myndighetens vägledningsarbete. Av nedanstående tabell framgår hur mycket resurser som de fyra myndigheterna avsätter för sådan tillsynsvägledning som ingår i granskningen. Tabell 1 Centrala myndigheters resurser för tillsynsvägledning 2017 Personal (årsarbetare)* Kostnader (miljoner kr)* Anm. *) Värdet inom parentes avser procentuell andel av totalen för myndigheten. Källa: Skriftliga svar på frågor samt myndigheternas regleringsbrev och årsredovisningar. Som framgår av tabellen avsätter mest resurser för tillsynsvägledning. Minst resurser avsätter och Kemikalieinspektionen. Om bestämmelserna i den lagstiftning som inspektörerna ska tillse är många, komplicerade och vagt formulerade är uppdraget att ge ändamålsenlig tillsynsvägledning sannolikt mer omfattande än om reglerna är få, enkla och tydligt preciserade. Om det dessutom redan finns auktoritativa uttolkningar och konkretiseringar av lagstiftningen som gjorts av annan aktör, t.ex. på EU-nivå, så innebär det att det tillsynsvägledande uppdraget blir mindre för myndigheten. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N tillsynsvägledningsuppgift är, enligt bedömning, den mest omfattande följt i tur och ordning av , och . Lagstiftningen som styr Kemikalieinspektionens arbete med vägledning har en väl utvecklad EU-praxis. Det innebär att lagstiftningen på området har specificerats och därmed är tydligare än för de övriga områdena. Sådan EU-praxis saknas i princip för övriga tre områden. Att en central myndighet bedriver egen operativ tillsyn brukar framhållas som en betydelsefull faktor för förmågan att ge god tillsynsvägledning. Denna fördel kan graderas beroende på vilken typ av tillsynserfarenheten det handlar om: (1) generell erfarenhet av tillsyn oavsett område, (2) erfarenhet av tillsyn inom liknande eller närliggande område och (3) erfarenhet av tillsyn på exakt samma område som där man ger tillsynsvägledning. Om dessutom samma personal både utför operativ tillsyn och ger tillsynsvägledning så kan förutsättningarna för tillsynsvägledning av hög kvalitet förväntas öka ytterligare. bedriver egen operativ tillsyn över tillverkning av alkohol och alkoholdrycker samt handel med teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat medan kommunerna har tillsyn över servering av alkoholdrycker och försäljning av folköl. Den personal som ger tillsynsvägledning bedriver inte egen tillsyn. Kemikalieinspektionens operativa tillsyn avser till stor del samma regler som kommunernas tillsyn, men tillsynen avser i viss mån olika tillsynsobjekt. Den personal hos Kemikalieinspektionen som ger tillsynsvägledning bedriver också egen operativ tillsyn. Berörd personal vid inspektionen anser att det är en fördel att ge vägledning på samma område som där man bedriver operativ tillsyn.64 och kommunerna har tillsyn över olika objekt men inom samma område. I vissa enstaka fall arbetar tillsynsvägledare även med egen operativ tillsyn. bedriver egen operativ tillsyn inom miljöområdet men tillsynen avser andra objekt och delvis andra regler än den kommunala tillsynen. I enstaka fall bedriver den tillsynsvägledande personalen på även egen operativ tillsyn. 64Intervju vid Kemikalieinspektionen, . 26 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 4.1.2 uppdrag är inte tydligt har ett tillsynsvägledande uppdrag när det gäller alkoholtillsyn men myndigheten anser inte att detta uppdrag är tydligt beskrivet i alkohollagen. Det framgår inte heller tydligt och klart av myndighetens instruktion. Denna otydlighet kan leda till oklara förväntningar hos kommunerna och till gränsdragningsproblem gentemot länsstyrelserna. Tydliga uppdrag underlättar för myndigheternas interna prioritering och kan också bidra till realistiska förväntningar från omvärlden på myndigheternas verksamhet. Att använda en enhetlig och väldefinierad terminologi är därvid ett viktigt inslag enligt mening. Som tidigare framgått (avsnitt 3.1) har ansvaret för tillsyn över efterlevnaden av alkohollagens bestämmelser och anslutande föreskrifter. Av en författningskommentar till lagförslaget framgår att detta också innebär en rätt att ge vägledning för lagens tillämpning.65 I propositionen framhålls också att myndigheten tillsammans med har ett ansvar för att genom uppföljning och vägledning bistå kommunerna i deras tillsynsverksamhet.66 Det har också konstaterats att enligt sin instruktion har ansvar för tillsynsvägledning i enlighet med vad som anges i lag och förordning. I instruktionen anges också specifikt att myndigheten har ett tillsynsvägledningsansvar för hälsoskydd enligt vissa kapitel i . Någon motsvarande precisering avseende ett tillsynsvägledningsansvar för alkoholtillsynen görs emellertid inte. bedömning är att har tilldelats ett ansvar för att ge tillsynsvägledning till kommunerna avseende deras alkoholtillsyn, men att detta ansvar skulle kunna uttryckas tydligare. För att förstå att myndigheten har en tillsynsvägledande uppgift krävs att man tar del av förarbeten till lagstiftningen samt att man har kunskap om vad tillsynsvägledning vanligen innebär. Av skriftliga svar på frågor framgår att man också anser att myndigheten har ett tillsynsvägledningsansvar. Vidare framhåller myndigheten att detta ansvar innefattar råd och stöd, samordning samt uppföljning och utvärdering.67 I sitt skriftliga svar framhåller vidare att deras tillsynsvägledande uppdrag inte är tydligt beskrivet i alkohollagen, bl.a. eftersom begreppet tillsynsvägledning inte nämns i lagen medan det nämns att länsstyrelserna ska biträda kommunerna med råd. 2009/10:125, s. 171. 66Ibid, s. 151. 67Folkhälsomyndighetens skriftliga svar på frågor, . R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N hänvisar också till alkohollagens förarbeten som stöd för sitt tillsynsvägledande uppdrag. Enligt finns det risk för att den otydliga uppdragsbeskrivningen leder till en otydlig gränsdragning gentemot . 4.1.3Arbets- och ansvarsfördelningen mellan central och regional nivå är inte tydlig Regeringen har avstått från att fördela ansvaret mellan de centrala myndigheterna och länsstyrelserna. I stället förväntas myndigheterna själva komma fram till en lämplig ansvarsfördelning. I vissa fall har detta skapat en oklar och ineffektiv arbets- och ansvarsfördelning mellan central och regional nivå. I vissa situationer då kommunerna har tillsynsansvaret kan det vara lämpligt att länsstyrelserna ges delar av samordningsansvaret inom respektive län. Uppgiftsfördelningen mellan den samordnande myndigheten på nationell nivå och länsstyrelserna bör då tydligt regleras. Av tillsynsskrivelsen framgår att ansvaret för tillsynsvägledning och för utfärdandet av föreskrifter om tillsynen bör ges till en myndighet med ett nationellt uppdrag.68 Bakgrunden till regeringens bedömning var den generella kritik som riktats mot dåligt samordnad tillsynsverksamhet samt oklara ansvarsförhållanden vilket i förlängningen hotade rättssäkerheten.69 Arbets- och ansvarsfördelningen uttrycks på olika sätt i lag eller förordning för de fyra tillsynsområdena. Enligt alkohollagen ska länsstyrelserna ge kommunerna råd i deras tillsynsverksamhet.70 Någon motsvarande roll ger däremot inte alkohollagen explicit till . Länsstyrelserna och har en informell överenskommelse om ansvarsfördelningen när det t.ex. gäller att svara på frågor från kommunerna.71 Av förarbetena till alkohollagen framgår emellertid att har ett vägledande uppdrag när det gäller lagens tillämpning, vilket delvis täcker begreppet tillsynsvägledning.72 Livsmedelslagen anger att inom länet har ansvar för att lämna råd och hjälp till kommunernas livsmedelskontroll och ger motsvarande uppdrag på nationell nivå till Livsmedelsverket.73 Enligt miljötillsynsförordningen 2009/10:79, s. 29. 69Ibid, s. 27 ff. 709 kap. 1 § alkohollagen (2010:1622). 71E-post från , . 1994/95:89, Förslag till alkohollag, s. 52 och prop. 2009/10:125, bet. 2010/11:SoU4, rskr. 2010/11:36, s. 152. 7312 § livsmedelslagen (2006:804). 28 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N ska länsstyrelserna inom länet ge tillsynsvägledning samt stöd till kommunerna att utveckla sin tillsyn. På nationell nivå har Kemikalieinspektionen och i uppdrag att ge tillsynsvägledning för sina respektive delar av miljöbalken.74 Av instruktion framgår enbart att myndigheten ansvarar för tillsynsvägledning i enlighet med vad som anges i lag och förordning. Kemikalieinspektionens instruktion slår fast att myndigheten ansvarar för den centrala tillsynsvägledningen inom sitt område. ska enligt sin instruktion verka för en effektiv och likvärdig livsmedelskontroll i hela landet samt leda, samordna och följa upp livsmedelskontrollen.75 Instruktionen till anger att myndigheten ska ansvara för tillsynsvägledning inom sitt område.76 I den praktiska tillämpningen av livsmedelslagen (2006:804) har kommit överens med länsstyrelserna om att myndigheten ska ha hela ansvaret för rådgivning till kommunerna inom livsmedelsområdet77 medan länsstyrelserna i stället arbetar med regional samordning och revision.78 Kemikalieinspektionen har tagit på sig motsvarande ansvar som men utan någon formell överenskommelse. Enligt företrädare för Kemikalieinspektionen saknar länsstyrelserna den kompetens som krävs för tillsynsvägledning inom kemikalieområdet.79 Länsstyrelserna bekräftar att de sällan har någon roll i Kemikalieinspektionens nationella projekt.80 har tillsynsvägledning inom flera områden utsatts för kritik,81 och kritiken tycks ha tilltagit under senare tid.82 Modellen med delat ansvar mellan den centrala tillsynsmyndigheten och uppfattas av många inspektörer som en onödig tvåstegsmodell.83 743 kap. 16 § miljötillsynsförordningen (2011:13). 752 § förordningen (2009:1426) med instruktion för . 763 § förordningen (2012:989) med instruktion för . 77Överenskommelse mellan , , Dnr 2877/06 (SLV). 78Intervjuer vid , och län, Intervjusammanställning, s. 47, 112 och 165. 79Intervju vid Kemikalieinspektionen, s. 2. 80Intervjuer vid , och län, Intervjusammanställning, s. 59, 122 och 175. 81Tillsyns- och föreskriftsrådet, 2007, Utvärdering av tillsynsvägledningen avseende , s. 37 ff. 82Statskontoret, 2014, Vägledning till en bättre tillsyn, s. 48 och 2017, Tillsyn av ställföreträdare och överförmyndare. 83Miljö- och svar på frågor, . R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N 4.2 Råd och stöd En viktig del av tillsynsvägledningen är råd och stöd till de kommunala inspektörerna. Denna vägledning ska dels öka inspektörernas förmåga att planera och genomföra sin tillsyn på ett effektivt och rättssäkert sätt, dels ge inspektörerna redskap för att självständigt göra bedömningar som är nationellt likvärdiga. Råd- och stödverksamhet består främst av att myndigheten publicerar vägledningar för tillsynen samt besvarar frågor per telefon och e-post. 4.2.1 Betydande skillnader mellan myndigheternas vägledningar erbjuder få skriftliga vägledningar, vilka sammantaget inte svarar mot inspektörernas behov. Det utbud av vägledningar som Kemikalieinspektionen och erbjuder svarar däremot i allt väsentligt mot inspektörernas behov. vägledning ska täcka ett omfattande regelverk och myndigheten har tagit fram ett stort antal skriftliga vägledningar. En vanlig uppfattning bland inspektörerna är dock att materialet är svåröverskådligt och inte särskilt användarvänligt. genomgång av de vägledningar som myndigheterna själva framhåller som goda exempel visar att det finns ett förbättringsutrymme. har fyra vägledningar: Modell för kommunala riktlinjer för alkoholservering, Alkoholservering på särskilda boenden, i tillsyn och Kontrollköpsguiden. Innan den nya alkohollagen infördes tillhandahöll myndighetens föregångare () en handbok () som tydliggjorde arbetet och innehöll både lagregler och förklarande text.84 När den nya alkohollagen trädde i kraft slutade myndigheten att uppdatera denna handbok. Såväl kommunala inspektörer som handläggare vid beklagar att handboken har dragits in och att det inte längre finns tillräcklig vägledning för att göra bedömningar. Detta framförs särskilt mot bakgrund av att det finns så få rättsfall och att de som finns spretar åt olika håll.85 Bristen på rättsfall beror i sin tur på att krögare sällan överklagar tillsynsbeslut. Trots att det har gått den nya alkohollagen infördes så är många viktiga begrepp fortfarande odefinierade, t.ex. ”matkrav”, ”lokal” och ”ordning”.86 Generellt upplever alkoholinspektörerna att har abdikerat, och helt lämnat 84Statens folkhälsoinstitut, 2009, . 85Intervjuer vid , och län, Intervjusammanställning, s. 4, 68 f, 128 och 132 f. 86Intervjuer vid , och län, Intervjusammanställning, s. 6 f, 72, 130 och 132 f. 30 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N länsstyrelserna med uppgiften att ge råd och stöd. Det är inte ovanligt att handboken fortfarande används eftersom det saknas alternativ för inspektörerna.87 Kemikalieinspektionens handledningar för tillsyn omfattar enstaka publikationer, flera ”tillsynspaket” med råd och tips samt dokumentation till enskilda projekt. Myndigheten uppdaterar dessa regelbundet.88 Inspektörerna anser att den skriftliga vägledningen är tydlig och detaljerad, vilket också anses gälla för övrig tillsynsvägledning från Kemikalieinspektionen. Vägledningsmaterialet tas fram i samband med de nationella projekt som myndigheten initierar med jämna mellanrum, men materialet behålls och fungerar sedan som allmänt tillgänglig vägledning.89 Visst vägledningsmaterial tas även fram utanför de nationella projekten. har omfattande vägledningar för tillsyn, bl.a. om hur offentlig kontroll bör utföras och följas upp.90 Det finns också vägledningar för kontroll av storkök och dagligvaruhandeln. Verket har även vägledning i form av en app som kallas Kontrollwiki. I denna kan inspektörerna söka fram information efter behov. Myndighetens nuvarande planer är att efter hand överföra alla skriftliga vägledningar till Kontrollwiki. Detta kommer enligt myndigheten att göra det enklare att hålla materialet uppdaterat.91 Inspektörernas uppfattning om Kontrollwiki är något delad. Vissa tycker den är bra eftersom det går lätt att hitta relevant och uppdaterad information samlat på ett ställe. Andra inspektörer anser att det inte är så lätt att hitta och att man inte får någon helhetsbild eller överblick. Enligt inspektörerna innehåller de senaste kontrollhandböckerna många bra och förtydligande exempel. anser flera att vägledningen ofta kommer långt efter att en författning har trätt i kraft, trots att känt till vad den nya författningen ska innehålla.92 Det regelverk som ska ge tillsynsvägledning för är omfattande. I enlighet med detta har myndigheten också tagit fram ett stort antal vägledningar.93 87Intervjuer vid , och län, Intervjusammanställning, s. 41 f, 110 f och 161. 88Kemikalieinspektionens skriftliga svar på frågor, , s. 2 f. 89Intervjuer vid och län, Intervjusammanställning, s. 79 f och 138. 90Livsmedelsverkets skriftliga svar på frågor, , s. 4. 91Ibid, s. 5. 92Intervjuer vid , och län, Intervjusammanställning, s. 21, 92 f, 142 och 145. 93Naturvårdsverkets skriftliga svar på frågor, , s. 7. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N har också fastställt en guide för hur man ska arbeta med att ta fram vägledningar.94 Miljöinspektörerna framhåller att den skriftliga vägledningen från sammantaget är omfattande och svåröverblickbar. I flera fall anses vägledningarna vara för abstrakta och inte anpassade för användarna.