prop · H603136 · 2019-06-10 00:00:00 — många plattformar som möjligt så länge allt även finns på de egna Skälen för regeringens bedömning Public service bör finnas där publiken finns Public service är en kollektiv nyttighet som har ett demokratiskt värde för För att public service ska kunna ha den rollen även i framtiden krävs att verksamheten fortsatt upplevs som relevant och att förtroendet för verksamheten förblir högt. Det kräver i sin tur att utbudet, genom att finnas där publiken finns, når ut till en så stor del av befolkningen som möjligt. Programföretagen bör därför även under kommande tillståndsperiod självständigt avgöra hur och i vilken omfattning utbudet ska distribueras vid sidan om marknätet. Denna möjlighet bör gälla alla olika distributionsformer för ljud och rörlig bild, även distribution via internet och såväl på egna som på externa plattformar. I likhet med , och Unionen anser regeringen att detta bör gälla oavsett om det avser linjära sändningar eller program som tillhandahålls på begäran. Några remissinstanser, bl.a. , har påtalat att betänkandet saknar ett publik- och medborgarperspektiv och anser att flera centrala resonemang, bl.a. avseende distribution via externa plattformar, allt för ensidigt utgår från ett branschperspektiv. Regeringen delar uppfattningen att det är viktigt att regleringen tar hänsyn till ett publik- och medborgarperspektiv. Att utbudet finns där publiken finns är avgörande för verksamhetens legitimitet och förtroende. Närvaron av public service på olika former av internetbaserade plattformar bör därför inte begränsas så som och föreslår. Publiceringar på flera olika plattformar kan dessutom, liksom påpekar, vara positivt ur tillgänglighetssynpunkt. Programföretagen har dock ett stort ansvar för att distributionen sker på ett sätt som inte påverkar företagens trovärdighet och allmänhetens förtroende för verksamheten eller innebär en oproportionerlig påverkan på konkurrensen på mediemarknaden (se även avsnitt 5.2.2). Programföretagens egna plattformar på internet Huvuddelen av programföretagens utbud finns tillgängligt via företagens webbsidor och applikationer som SR Play, SVT Play och UR Play. Dessutom erbjuds ett stort antal specialiserade applikationer framför allt riktade till barn och unga som Bolibompa, Mixat, Radioapan och Tripp, trapp, träd. Att företagen fortsätter att delta i den tekniska utvecklingen och utvecklar högkvalitativa plattformar och tjänster är avgörande för att företagen ska vara relevanta och nå ut till publiken även i ett föränderligt medielandskap. I avsnitt 4.4.2 föreslås därför att definitionen av företagens kärnverksamhet utökas till att även omfatta radio- och tv-program som tillhandahålls på programföretagens egna plattformar på fritt tillgängliga och öppna delar av internet. och de remissinstanser som uttalar sig, bl.a. , och , anser regeringen att programföretagen bör prioritera sina egna plattformar och tjänster när de distribuerar sitt utbud via internet. Ett viktigt skäl till att prioritera utvecklingen av egna plattformar är att det ger företagen en god kontroll över distributionen via internet vilket i sin tur skapar förutsättningar för att upprätthålla företagens oberoende och integritet. På de egna plattformarna kan företagen garantera att tjänsten är fritt tillgänglig, fri från reklam och har en hög nivå av tillgänglighet för personer med olika former av funktionsnedsättningar. När utbudet tillhandahålls via egna plattformar har företagen också kontroll över den användardata som genereras vilket är en fördel i relation till de globala 2018/19:136 distributionsplattformar vars affärsmodeller i hög grad är knutna till kontroll över användardata. I villkoren för sändningsrätten för programföretagen ställs krav på att sändningarna inte får utformas på ett sådant sätt att enbart en begränsad del av befolkningen inom ett område kan ta emot sändningarna. Oavsett val av distributionsform bör så många som möjligt kunna tillgodogöra sig tjänsterna och programmen. Företagen bör även fortsatt iaktta försiktighet när det gäller satsningar på oprövad teknik eller teknik som inte alla tittare och lyssnare har tillgång till. För att underlätta för publiken är det också rimligt att företagen så långt möjligt använder öppna och etablerade standarder när innehållet tillgängliggörs i nya tekniska sammanhang. Det bör dock understrykas att även om det bedöms vara nödvändigt att företagen erbjuder sitt utbud på egna internetbaserade plattformar kan endast en viss andel av den verksamheten tillgodoräknas vid uppfyllandet av innehållsvillkoren, som t.ex. villkor om utbud för olika målgrupper. Dessutom gäller villkoret om god balans även inom kärnverksamheten, dvs. mellan t.ex. linjära sändningar i marknätet och sändningar eller tillhandahållanden via internet (se avsnitt 4.4.3 och 8.1). 5.2.2Distribution på externa plattformar Regeringens bedömning: All distribution på plattformar som inte är programföretagens egna bör föregås av en bedömning av tänkbara konsekvenser och risker såväl för företagens oberoende och allmänhetens förtroende för verksamheten som för konkurrensen på Regeringens förslag: Programföretagen ska ha öppna och tydliga riktlinjer om hur de förhåller sig till distribution på plattformar som inte är företagens egna. Hur företagen arbetar för att tillämpa riktlinjerna i verksamheten ska redovisas i public service-redovisningarna. Den parlamentariska public service-kommitténs bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning och förslag. distributionsplattformar enbart bör användas för att informera om det egna utbudet och för att interagera med publiken. Remissinstanserna: Remissinstanserna är delade när det gäller kommitténs bedömning avseende programföretagens relation till sociala medier och globala distributionsplattformar. principiellt emot att företagens relation till sociala medier och globala Företaget anser också att bedömningen till följd av otydliga definitioner oavsiktligt riskerar begränsa möjligheten att tillgängliggöra innehållet. möjligheten att få välja plattformar med större flexibilitet när det gäller barn och unga men konstaterar att det även finns andra grupper som är svåra att nå via broadcast. Konsumenter lyfter betydelsen av att det i en onlinemiljö finns informationskanaler utan ambition att påverka tittare, lyssnare och följare i en kommersiell riktning. Ett antal av de remissinstanser som företräder kommersiella medieföretag, bl.a. och , efterlyser en distributionsplattformar och sociala medier och anser att närvaron på dessa Prop. 2018/19:136 plattformar ska begränsas kraftigt. MittMedia konstaterar att public service-företagen är multimediala företag och därmed tydligare konkurrenter till de mediebolag som måste ta betalt av användarna. Flera aktörer med särskilt intresse för tillgänglighetsfrågor, bl.a. Myndigheten för delaktighet och Funktionsrätt , betonar vikten av att public service-företagen analyserar och arbetar med tillgänglighet på betonar att det är av yttersta vikt att public service-företagen utövar ett självständigt, kritiskt förhållningssätt till plattformarnas kommersiella hantering av metadata. annonsörer betonar i detta sammanhang bl.a. vikten av transparens Skälen för regeringens bedömning och förslag Relationen till globala distributionsplattformar och sociala medier Kommittén bedömer att globala distributionsplattformar och sociala medier i huvudsak bör användas för att informera om företagens utbud och för att interagera med publiken. Publicering av hela program eller längre delar av program bör, enligt kommittén, endast ske om det bedöms vara nödvändigt för att nå en viss publik som inte kan nås via de egna Regeringen konstaterar, liksom bl.a. och , att begreppet global distributionsplattform är oerhört brett och kan omfatta allt från produkter för distribution, som Apple-tv, Chromecast eller s.k. set-top-boxar, till distributionstjänster som Acast, Spotify och Youtube. Det saknas även en långsiktigt hållbar definition av vad som är sociala medier. Begreppet omfattar en mängd olika tjänster med vitt skilda villkor och förutsättningar. Eftersom variationen av tjänster som kan definieras som globala distributionsplattformar eller sociala medier är mycket stor och det sker en ständig utveckling är det inte lämpligt att, på det sätt som kommittén föreslår, begränsa programföretagens användning av externa Det är inte möjligt att i detalj beskriva hur och var public service ska finnas med sitt utbud de kommande sex åren. Eftersom nya plattformar ständigt utvecklas som andra förändras eller försvinner skulle flera gränsdragningsproblem kunna uppstå och eventuella begränsningar riskera att snabbt bli irrelevanta. därmed dessutom att leda till oavsedda konsekvenser för distributionen av distribution av public service-utbudet via externa plattformar – i Utbildningsradios fall via olika mediecentraler – varit en naturlig del av verksamheten. Det bör understrykas att regeringens bedömning inte innebär att sociala medier eller globala distributionsplattformar kan eller bör användas utan Som framgår nedan bör vissa grundläggande riktlinjer upprätthållas vid all distribution. Kommittén konstaterar att det är en särskild utmaning för programföretagen att nå ut med utbudet till barn och unga. att programföretagen bör ha en större flexibilitet att välja på vilka plattformar innehållet för barn och unga ska distribueras. 2018/19:136 bedömningen men konstaterar liksom att även andra grupper som t.ex. nyanlända invandrare kan vara svåra att nå via programföretagens egna plattformar. Eftersom regeringen inte anser att det är möjligt att begränsa programföretagens användning av globala distributionsplattformar och sociala medier i enlighet med kommitténs bedömning finns det inte heller behov av en särskild flexibilitet för i förväg utpekade grupper. Liksom konstaterar bör det vara upp till programföretagen att avgöra hur och på vilka plattformar utbudet ska distribueras för att säkerställa att olika grupper kan nå innehållet. Som framkommer nedan är möjligheten att nå målgrupper som är svåra att nå via de egna plattformarna en viktig faktor vid bedömningen av hur en extern plattform bör användas av programföretagen. Grundläggande villkor bör upprätthållas oavsett plattform Programföretagen bör även fortsättningsvis självständigt avgöra hur utbudet, vid sidan om marknätet, ska nå publiken. Det innebär dock inte att företagen obegränsat bör distribuera och tillgängliggöra sitt utbud. All distribution av public service-utbudet vid sidan om marknätet och de egna plattformarna bör föregås av en bedömning av tänkbara konsekvenser och risker. Det handlar om en analys av balansen mellan å ena sidan programföretagens behov av att finnas där publiken finns och å andra sidan risken för påverkan på företagens trovärdighet, allmänhetens förtroende för verksamheten och för en eventuell oproportionerlig påverkan på konkurrensen på mediemarknaden. En central utgångspunkt för att avgöra om och hur en extern distributionsplattform bör användas för att tillhandahålla ett public service-utbud är tillståndsvillkorens principer när det gäller distribution i marknätet. Det handlar om graden av kontroll över innehållet och möjligheten att upprätthålla ett redaktionellt ansvar, om tydlighet avseende avsändaren, om teknisk kvalitet och robusthet, om att publiken inte ska exponeras för kommersiella budskap eller reklam och om att sändningar och tillhandahållanden ska vara fritt tillgängliga. Vid sidan om kostnader för t.ex. internetabonnemang och datatrafik bör det inte krävas särskild betalning för att nå programföretagens utbud. Liksom konstaterar är det i det sammanhanget också viktigt att programföretagen har ett kritiskt förhållningssätt till de externa plattformarnas hantering av metadata. Bedömningen bör dessutom, liksom bl.a. Myndigheten för delaktighet och Funktionsrätt påpekar, utgå från en tillgänglighetanalys och företagen bör arbeta för ökad tillgänglighet på plattformar där utbudet finns. Utifrån dessa principer bör återkommande ställningstaganden göras i de enskilda fallen. Viktiga frågor att analysera är i vilken grad den aktuella distributionsplattformen påverkar programföretagens förutsättningar att upprätthålla sitt oberoende i förhållande till kommersiella aktörer och kontrollen över distributionen men också vilka konsekvenser distributionen får för andra svenska medieaktörer. Distribution via plattformar där marknätets principer i stor utsträckning kan upprätthållas bör anses vara mindre problematiska än publiceringar via plattformar där förutsättningarna för att upprätthålla principerna kan ifrågasättas. I vissa fall kan det vara fullt rimligt att en extern plattform används för att sprida hela eller stora delar av utbudet, t.ex. via satellit eller olika mediaspelare . 2018/19:136 som Apple-tv eller Chromecast, eftersom de grundläggande principerna i hög grad kan upprätthållas. I andra fall, t.ex. när det gäller vissa sociala medier, bör programföretagen i normalfallet helt avstå från att använda plattformen för distribution av längre program och i stället enbart använda den för att informera om sitt utbud eller för att kommunicera med publiken. I vissa fall bör plattformen kanske inte användas alls. Programföretagen kommer att ha ett stort ansvar att i förhållande till varje enskild extern tjänst eller plattform göra en bedömning av om, och i så fall på vilket sätt, plattformen eller tjänsten bör användas. Det handlar om att hitta en legitim balans mellan å ena sidan behovet av att finnas där publiken finns och att nå specifika målgrupper som är svåra att nå via de egna plattformarna och å andra sidan risken för påverkan på företagens trovärdighet och förtroende. Öppna och tydliga riktlinjer Som konstaterats ovan går det inte att fastställa en långsiktigt hållbar definition av global distributionsplattformar och sociala medier. Det är därmed inte heller möjligt att styra vilka plattformar eller sociala medier som bör användas av programföretagen eller på vilket sätt. Företagen bör dock ha öppna och tydliga riktlinjer för distributionen på externa plattformar. Tydliga riktlinjer skapar förutsättningar för diskussion och debatt om den verklighet som alla medieaktörer har att förhålla sig till. De ger också information om hur företagen resonerar kring frågor om t.ex. oberoende och integritet. Hur företagen arbetat för att implementera riktlinjerna i verksamheten bör också redovisas i public serviceredovisningarna. 5.2.3Exklusiva publiceringar på externa distributionsplattformar bör undvikas Regeringens bedömning: Publiken bör inte vara hänvisad till att använda externa distributionsplattformar för att kunna ta del av public service-innehåll. Innehåll bör därför som huvudregel inte distribueras exklusivt på sådana plattformar. Den parlamentariska public service-kommitténs bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén bedömer att innehåll inte bör tillgängliggöras exklusivt via sociala medier och globala distributionsplattformar. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser uttalar sig och stödjer i huvudsak kommitténs bedömning, bl.a. Myndigheten för tillgängliga medier, Post och , , , , och Konsumenter. och Unga med synnedsättning framhåller att det är positivt ur tillgänglighetshänseende att public service-utbudet finns på så många olika plattformar som möjligt. och är kritiska då de anser att exklusiva publiceringar i vissa fall är nödvändiga för att nå en viss publik. betonar vikten av att public service-företagen inte 2018/19:136 publicerar material exklusivt på externa plattformar som kräver att användare betalar extra för att ta del av materialet. Skälen för regeringens bedömning: Externa distributionsplattformar är ett viktigt komplement till programföretagens egna onlinetjänster. De ger företagen andra möjligheter att nå ut med sitt utbud och till att skapa en levande dialog med publiken. Särskilt betydelsefulla kan de externa plattformarna vara för att nå grupper som annars inte hittar till företagens kanaler och tjänster, t.ex. ungdomar eller nyanlända invandrare. Att distribuera innehåll på externa plattformar som globala distributionsplattformar eller sociala medier är dock, som konstaterats ovan, inte alltid oproblematiskt. Publiken ska inte behöva använda en extern plattform för att kunna ta del av public service-innehåll. Externa plattformar bör därför enbart i undantagsfall användas för att distribuera ett exklusivt innehåll, dvs. innehåll som inte finns tillgängligt på programföretagens egna plattformar. Att innehåll inte distribueras exklusivt via externa plattformar är viktigt även med hänsyn till tillgängligheten för personer med funktionsnedsättningar. Även om bl.a. och Unga med synnedsättning framhåller att det är positivt ur tillgänglighetshänseende att public service-utbudet finns på så många olika plattformar som möjligt saknar dessa plattformar ofta den höga tillgänglighet som präglar företagens egenutvecklade onlinetjänster. Ytterligare ett skäl till att minimera den exklusiva användningen av externa plattformar är att det redaktionella ansvaret kan påverkas. Det är inte säkert att det finns ett grundlagsskydd för programföretagens avskilda ytor på t.ex. sociala medier. I stället måste frågan bedömas från fall till fall (se SOU 2016:58 s. 329 f.). Grundlagsskyddet är avgörande för bl.a. rätten att meddela uppgifter och källskyddet. och betonar att exklusiva publiceringar via externa plattformar ibland är en nödvändighet för att nå vissa målgrupper och lyfter som exempel fram bl.a. P3 Nyheters verksamhet på Instagram och Utbildningsradios Youtube-kanal Tänk till. Den typ av innehåll som publiceras på och för dessa plattformar har ofta en utformning som inte lämpar sig för sändningar i de traditionella kanalerna eller för tillhandahållanden på de egna play-tjänsterna. Regeringen anser att det är rimligt att denna typ av anpassat innehåll, som syftar till att nå en publik som annars är svår att nå, i vissa fall distribueras exklusivt på externa plattformar. Det bör även vara möjligt att föra en dialog med publiken om innehållet i det ordinarie utbudet via sociala medier. Utgångspunkten bör dock alltid vara att publiken inte ska vara hänvisade till att använda en extern plattform för att kunna ta del av public serviceinnehåll. Externa plattformar bör därför enbart i undantagsfall användas för att distribuera ett exklusivt innehåll. Särskilt viktigt är detta när det gäller innehåll som lika väl skulle ha kunnat distribuerats via de egna kanalerna eller plattformarna. Användandet av externa plattformar för att sända ett specialanpassat innehåll, kommunicera med publiken eller informera om det egna utbudet bör inte få en sådan utformning eller omfattning att det riskerar att påverka programföretagens trovärdighet eller på ett oproportionerligt sätt påverka konkurrensen på Distribution av public service på lång sikt Inför den tillståndsperiod som inleds 2026 kommer det finnas behov av att särskilt analysera ett antal större frågor som berör distributionen av public service, dels till följd av den tekniska utvecklingen, dels till följd av eventuella grundlagsändringar som möjliggör en mer teknikneutral och enhetlig reglering av public service-uppdraget. Det kommer att krävas fördjupade analyser bl.a. när det gäller utbudets upptäckbarhet och tillgänglighet i en allt mer internetbaserad distributionsmiljö, såväl som hanteringen av krisinformation och samhällets beredskap när färre tar del av sändningar via marknätet. Marknätets utveckling och dess betydelse både för public service och för de kommersiella radio- och tv-företagen, utbyggnaden av bredband och utvecklingen av nya tekniska lösningar för mottagning av radio och tv liksom den säkerhetspolitiska utvecklingen i omvärlden kommer att vara några avgörande faktorer. Även andra mer övergripande frågor som nätneutralitet (dvs. principen att all internettrafik ska behandlas likvärdigt oavsett avsändare, mottagare, plattform eller innehåll) och behovet av en effektiv frekvensförvaltning kommer att få betydelse i det fortsatta arbetet. Utredningen om radiospektrumanvändning har i betänkandet Frekvenser i samhällets tjänst (SOU 2018:92) föreslagit en lagändring för att göra det möjligt att ställa villkor om förmedling av public serviceinnehåll i tillstånd att använda radiosändare. Utredaren anser att detta skulle kunna bidra till att säkerställa att public service når hela befolkningen när nya distributionssätt utvecklas. Betänkandet har remitterats. Det går inte att dra några definitiva slutsatser om hur distributionen av radio och tv kommer att se ut . Det finns dock all anledning att relativt tidigt under den kommande tillståndsperioden inleda en beredning av vilka förutsättningar som krävs för att public service i ett förändrat medielandskap ska fortsätta vara en kollektiv nyttighet med ett demokratiskt värde för hela samhället. Förhandsprövning av nya tjänster Förhandsprövningen följer av om Finansiering av public service utgör normalt statligt stöd i EU-rättslig mening vilket innebär att medlemsstaterna ska följa om Medlemsstaterna har dock getts ett relativt stort utrymme att själva utforma system för finansiering och definiera vad som ska ingå i public service-uppdraget, i den utsträckning som finansieringen inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma intresset. bl.a. av det s.k. Amsterdamprotokollet (Protokoll om systemet för radio och tv i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna [EGT C 340, 10.11.1997]). 2018/19:136 Europeiska kommissionen har i ett tolkningsmeddelande (EUT C 257, 27.10.2009) gett riktlinjer om tillämpningen av om statligt stöd för public service. Av meddelandet framgår att public service får använda de möjligheter som den tekniska utvecklingen erbjuder för att uppfylla sitt uppdrag, bl.a. genom att erbjuda audiovisuella tjänster över nya distributionsplattformar, under förutsättning att tjänsterna tillgodoser samma demokratiska, sociala och kulturella behov för samhället i fråga och inte får oproportionerliga effekter på marknaden som inte är nödvändiga för att fullgöra public service-uppdraget. Statligt stöd ska därmed kunna användas till att distribuera innehåll på olika plattformar, under förutsättning att villkoren i Amsterdamprotokollet är uppfyllda. För att säkerställa detta ska medlemsstaterna enligt meddelandet, genom ett förfarande med förhandsbedömning, undersöka om väsentligt nya audiovisuella tjänster som planeras bidrar till att uppfylla public service-uppdraget, som hänsyn tas till potentiella effekter på handelsvillkor och konkurrens. Av meddelandet följer vidare att förhandsbedömningen ska grunda sig på ett offentligt samråd. Det svenska systemet med förhandsprövning infördes (prop. 2008/09:195). Av , och Utbildningsradios anslagsvillkor framgår att företagen ska anmäla nya tjänster till regeringen för godkännande. Anmälningskravet gäller nya permanenta programtjänster eller andra tjänster av större betydelse inom ramen för kärnverksamheten och den kompletterande verksamheten. Det är programföretagen som självständigt avgör vilka tjänster som ska anmälas. Anmälan ska även skickas till Myndigheten för press, radio och tv (MPRT) som enligt ett regeringsbeslut (Ku2009/1674/MFI) har i uppdrag att genomföra förhandsprövningar av nya programtjänster som anmäls av programföretagen. I regeringsbeslutet anges att förhandsprövningen ska innefatta såväl tjänstens allmänna värde, dvs. hur och i vilken mån tjänsten bidrar till att det aktuella företaget uppfyller sitt public service-uppdrag, som dess marknadspåverkan. Myndigheten ska begära in den kompletterande information som behövs från det berörda programföretaget för att förhandsprövningen ska kunna genomföras. I varje prövning ska ingå ett remissförfarande genom en öppen konsultation, där MPRT ska inhämta synpunkter på den anmälda tjänsten.