prop · H60372 · 2019-03-19 00:00:00 — Sådana föreskrifter finns i förordningen (2010:1008) om betaltjänster (6 § 10) och föreskrifter (FFFS 2018:4) om verksamhet för betaltjänstleverantörer (4 kap.). Bestämmelserna genomför artiklarna 1.3 och 9–11 i betalkontodirektivet. Bestämmelserna i svensk rätt om rutiner vid byte av betalkonto avviker emellertid i fråga om utformning från reglerna i direktivet om hur byte av betalkonto ska gå till (artikel 10, se prop. 2016/17:129 s. 40–43). Avgifter för byte av betalkonto ska – med vissa undantag – vara rimliga och motsvara faktiska kostnader (4 a kap. 7 § lagen om betaltjänster). Bestämmelsen genomför i svensk rätt motsvarande regler i betalkontodirektivet (artikel 12). 2018/19:72 6.2 Regeringens förslag: Det ska i lagen om betaltjänster förtydligas att en betaltjänstleverantör ska informera konsumenten om rutinerna vid byte av betalkonto. Regeringens bedömning: Det närmare innehållet i informationen och formerna för hur den ska lämnas bör regleras i föreskrifter som meddelas av . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot anför att information om rutiner för byte av betalkonton ryms inom ramen för inspektionens bemyndigande att meddela föreskrifter om rutiner för byte av betalkonto i 4 a kap. 10 § 2 lagen om betaltjänster och 6 § 10 förordningen om betaltjänster. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt betalkontodirektivet (artikel 14.1 första stycket) ska betaltjänstleverantörer ge konsumenterna tillgång till följande information om bytestjänsten: ∙Den överförande respektive mottagande betaltjänstleverantörens roll under varje steg i bytesprocessen. ∙Tidsplanen för att slutföra de olika stegen. ∙Eventuella avgifter för bytet. ∙All information som konsumenten kommer att uppmanas att lämna. ∙Det förfarande för alternativ tvistlösning som avses i artikel 24 i direktivet. Medlemsstaterna får kräva att betaltjänstleverantörer även ger tillgång till annan information, inbegripet i tillämpliga fall information som är nödvändig för att avgöra vilket insättningsgarantisystem inom unionen betaltjänstleverantören är ansluten till (artikel 14.1 andra stycket). Informationen ska göras tillgänglig kostnadsfritt på papper eller på ett annat varaktigt medium i alla de av betaltjänstleverantörens lokaler som är tillgängliga för konsumenter och ska alltid finnas tillgänglig i elektronisk form på dess webbplats och ska på begäran lämnas till konsumenterna (artikel 14.2). Det finns inte några uttryckliga bestämmelser om att konsumenter ska informeras om rutiner vid byte av betalkonto i svensk rätt. Med anledning av vad kommissionen anfört finns det dock skäl att, på motsvarande sätt som i direktivet, införa sådana bestämmelser i lagen om betaltjänster. får meddela föreskrifter i fråga om rutiner för byte av betalkonto enligt 4 a kap. 6 § lagen om betaltjänster (4 a kap. 10 § 2 lagen om betaltjänster och 6 § 10 förordningen om betaltjänster). I föreskriftsrätten ryms – såsom anför – information om dessa rutiner. Det är därför lämpligt att det närmare innehållet i den information som betaltjänstleverantörer ska lämna till konsumenter och formerna för hur den ska lämnas regleras på föreskriftsnivå. Regeringens förslag: Det ska i lagen om betaltjänster förtydligas att den betaltjänstleverantör som en konsument har ett betalkonto hos inte får ta ut någon avgift för information om betalningstransaktioner vid byte av betalkonto. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot framhåller att det är en lämplig lösning att för- budet mot att ta ut avgifter tar sikte på betalningstransaktioner. Skälen för regeringens förslag: Enligt betalkontodirektivet ska med- lemsstaterna se till att den överförande betaltjänstleverantören tillhanda- håller information om vissa betalningstransaktioner – ”en förteckning över samtliga stående överföringar och tillgänglig information om autogi- reringsmedgivanden” och ”tillgänglig information om återkommande inkommande betalningar och autogireringar begärda av borgenärer som har utförts på konsumentens betalkonto under de föregående 13 måna- derna” – till den mottagande betaltjänstleverantören eller konsumenten utan att ta ut avgifter för det (artiklarna 10.3 a och b, 10.4 a och 12.2). kravet – som gäller också om det i nationell lagstiftning finns rutiner för byte av betalkonto som avviker från motsvarande regler i direktivet – får anses följa även av gällande svensk rätt (se prop. 2016/17:129 s. 40–43). På motsvarande sätt som i direktivet bör det dock komma till uttryck också i lagen om betaltjänster. Reglerna i betalkontodirektivet om förbud mot att ta ut avgifter är kopplade till reglerna om hur byte av betalkonto ska gå till i samma direk- Med hänsyn till att bestämmelserna om rutinerna för byte av betal- konto i lagen om betaltjänster i fråga om utformning avviker från motsva- rande regler i direktivet anser regeringen – i likhet med Finansinspek- tionen – att förbudet mot att ta ut avgift vid byte av betalkonto bör gälla information om betalningstransaktioner. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslås att förslaget ska träda i kraft . tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att tidpunkten för ikraftträdande bör flyttas fram så att inspektionen kan meddela föreskrifter medan anser att tid- punkten bör flyttas fram så att företagen kan anpassa sig till den nya ord- Skälen för regeringens förslag: Förslagen i propositionen innebär att det görs vissa förtydliganden i lagen om betaltjänster med anledning av att kommissionen har ifrågasatt om några artiklar i betalkontodirektivet fullt 2018/19:72 ut genomförts i svensk rätt. Det innebär att lagändringarna bör träda i kraft . anser att tidpunkten för ikraftträdandet bör skjutas fram så att företagen kan anpassa sig till den nya ordningen Förslagen utgör förtydliganden av gällande rätt och innebär alltså inte någon ny ordning. I likhet med anser dock regeringen att tidpunkten för ikraftträdandet bör skjutas fram så att inspektionen hinner meddela föreskrifter . Sammanfattningsvis bör lagändringarna träda i kraft . Offentligfinansiella och samhällsekonomiska effekter Förslagen har inga offentligfinansiella eller samhällsekonomiska effekter. Effekter för företagen och konsumenterna anser att konsekvensanalysen brister i fråga om förslagens effekter för kreditinstitut och betaltjänstleverantörer. framhåller att förslaget om att en betaltjänstleverantör i sin information till konsumenter, i förekommande fall, ska använda de termer som har fastställts i förteckningen över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i (se avsnitt 5.2) leder till ökade kostnader för kreditinstitut och betaltjänstleverantörer i förhållande till motsvarande företag i de medlemsstater som har genomfört betalkontodirektivet på ett mer inskränkt sätt. Förslagen träffar kreditinstitut och betaltjänstleverantörer. Förslagen – som innebär att det görs vissa förtydliganden i lagen om betaltjänster med anledning av att kommissionen har ifrågasatt om några artiklar i betalkontodirektivet fullt ut genomförts i svensk rätt – medför inga ökade kostnader för kreditinstitut eller betaltjänstleverantörer och påverkar inte konkurrensen mellan företagen inom eller utom . Förslagen innebär att regelverket blir tydligare vilket är positivt ur Effekter för myndigheter och domstolar De ökade kostnader som förslagen medför för ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslagen medför inga merkostnader för de allmänna förvaltnings- Förslagen medför inget behov av speciella informationsinsatser. Förslagen står i överensstämmelse med betalkontodirektivet. Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster 4 a kap. Betalkonto Skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner 1 § Ett kreditinstitut får inte vägra en konsument som är lagligen bosatt inom EES att öppna ett betalkonto med sådana grundläggande funktioner enligt 2 § som institutet tillhandahåller andra konsumenter. Första stycket gäller inte om det skulle strida mot lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller om det finns särskilda skäl mot att tillhandahålla konsumenten ett betalkonto. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner. Paragrafen genomför delvis artiklarna 1 och 15–17 i betalkontodirektivet. Ändringen i första stycket innebär att hänvisningen till lagen om bank- och finansieringsrörelse tas bort. Av definitionen i 1 kap. 4 § följer redan att med kreditinstitut avses detsamma som i 1 kap. 5 § 10 den lagen. Ändringen i andra stycket innebär att hänvisningen till lag ersätts av en hänvisning till lag. 2 § Med grundläggande funktioner avses 1.tjänster som krävs för att öppna, inneha och avsluta ett betalkonto, 2.tjänster som gör det möjligt att sätta in medel på ett betalkonto, 3.tjänster som gör det möjligt att inom EES över disk eller i uttagsautomater ta ut kontanter från ett betalkonto, och 4.utförande av följande betalningstransaktioner inom EES: a)autogirering, b)betalningar genom ett debetkort, inbegripet betalningar online, samt c)betalningar, inbegripet stående överföringar, vid terminaler, över disk och via kreditinstitutets onlinetjänster. Ett kreditinstitut som tillhandahåller en konsument ett betalkonto med grundläggande funktioner får inte begränsa det antal gånger konsumenten får använda de tjänster som är knutna till betalkontot. Paragrafen innehåller bestämmelser om grundläggande funktioner för ett betalkonto. Övervägandena finns i avsnitt 4. Paragrafen genomför delvis artikel 17 i betalkontodirektivet. Andra stycket, som är nytt, genomför artikel 17.4 i betalkontodirektivet och innebär att det förtydligas att ett kreditinstitut som tillhandahåller en konsument ett betalkonto med grundläggande funktioner inte får begränsa det antal gånger konsumenten får använda de tjänster som är knutna till kontot. Med ordet tjänster avses de tjänster och betalningstransaktioner som anges i första stycket. Förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i 4 a § ska ta fram och på sin webbplats offentliggöra en förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i och vid behov uppdatera den. I förteckningen ska de termer som har fastställts i enlighet med artikel 3.4 i betalkontodirektivet användas. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om vissa skyldigheter för . Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen genomför artikel 3.5 i betalkontodirektivet. Första stycket – som motsvarar hittillsvarande 7 § förordningen om betaltjänster – innebär att har ansvar för att ta fram och på sin webbplats offentliggöra en förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i och vid behov uppdatera den. Förteckningen ska innehålla ”standardiserade termer och definitioner för var och en av de identifierade tjänsterna” (artiklarna 3.1 och 3.5 i direktivet). Av 4 b § följer att en betaltjänstleverantör i sin information till konsumenter ska använda de termer som använder i förteckningen. Andra stycket innebär att det förtydligas att de termer som har fastställts i enlighet med artikel 3.4 i direktivet (”den standardiserade unionsterminologin”) ska användas i förteckningen. Den standardiserade unionsterminologin har fastställts i bilagan till kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/32 av om komplettering av och rådets direktiv /92/EU vad gäller tekniska tillsynsstandarder för en standardiserad unionsterminologi för de mest representativa betalkontotjänsterna. Information om tjänster och avgifter 4 b § En betaltjänstleverantör ska i sin information till konsumenter använda termerna i den förteckning som avses i 4 a §. Om betaltjänstleverantören i informationen använder namn på varumärken för att beteckna sina tjänster ska motsvarande termer i förteckningen tydligt anges. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om information till konsumenter. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen genomför delvis artikel 6 i betalkontodirektivet. Första stycket innebär att det förtydligas att en betaltjänstleverantör i sin information till konsumenter ska använda de termer som har fastställts i den förteckning som avses i 4 a §, dvs. de termer som använder i sin förteckning över de mest representativa tjänsterna knutna till betalkonton och som ska offentliggöras på inspektionens webbplats. Med information avses avtalsinformation, kommersiell information och information i marknadsföring. Andra stycket innebär att det förtydligas att betaltjänstleverantören får använda namn på varumärken för att beteckna sina tjänster i informationen, om leverantören, tydligt anger motsvarande termer som används i förteckningen. 5 § En betaltjänstleverantör ska i rimlig tid innan den ingår ett avtal om betalkonto Prop. 2018/19:72 ge konsumenten en sådan förteckning som avses i 4 a § och, i den utsträckning betaltjänstleverantören tillhandhåller dessa tjänster, informera konsumenten om avgifterna för dem. Informationen ska lämnas i pappersform eller på annat varaktigt medium. Betaltjänstleverantören ska också hålla förteckningen och en ordlista som minst omfattar de begrepp som fastställts i förteckningen tillgängliga för konsumenten. Betaltjänstleverantören ska, utöver de informationskrav som följer av 4 kap. minst en gång ge konsumenten kostnadsfri information om aktuella avgifter och räntesatser för de tjänster som är knutna till betalkontot. Betaltjänstleverantören och konsumenten ska komma överens om på vilket sätt avgifterna ska redovisas. Redovisningen ska lämnas i pappersform om konsumenten begär det. Paragrafen innehåller bestämmelser om information om tjänster och avgifter. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Bestämmelsen i fjärde stycket flyttas till den nya 5 b §. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. 5 a § När ett betalkonto erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst som en del av ett paket, ska betaltjänstleverantören informera konsumenten om huruvida det är möjligt att köpa de olika komponenterna separat och, i förekommande fall, förse konsumenten med uppgifter om kostnaderna och avgifterna för varje komponent. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om information som ska lämnas när ett betalkonto erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst som en del i ett paket. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Paragrafen genomför delvis artikel 8 i betalkontodirektivet och innebär att det förtydligas att en betaltjänstleverantör ska informera konsumenten om huruvida det är möjligt att köpa de olika komponenterna separat när ett betalkonto erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst som en del av ett paket och, i förekommande fall, förse konsumenten med uppgifter om kostnaderna och avgifterna för varje komponent. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 9 kap. 16 § första stycket lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. 5 b § Om information inte lämnas i enlighet med 4 b, 5 och 5 a §§ ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas, med undantag av bestämmelserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Vid tillämpningen av 10 § tredje stycket den lagen ska sådan information anses vara väsentlig. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om att marknadsföringslagen ska tillämpas vid underlåtenhet att lämna viss information. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I paragrafen finns en hänvisning till marknadsföringslagen. Därmed erinras om att utelämnande av viss information enligt denna lag även kan strida mot marknadsföringslagen. Sådan information ska anses vara väsentlig information enligt 10 § tredje stycket sist nämnda lag. Paragrafen ersätter hittillsvarande 4 a kap. 5 § fjärde stycket och omfattar också de nya bestämmelserna i 4 b och 5 a §§. 6 § En betaltjänstleverantör ska ha rutiner för en konsuments byte av betalkonto i samma valuta mellan betaltjänstleverantören och en annan betaltjänstleverantör i Rutinerna ska säkerställa att ett sådant byte kan genomföras snabbt och utan onödiga olägenheter för konsumenten. konsumenten om rutinerna. Den betaltjänstleverantör som konsumenten vill öppna ett betalkonto hos ska på begäran av konsumenten kontakta den betaltjänstleverantör som konsumenten har ett betalkonto hos och se till att bytet genomförs. Bytet ska vara genomfört inom den tidsram som anges i artikel 10 i betalkontodirektivet. Om en konsument meddelar sin betaltjänstleverantör att han eller hon vill öppna ett betalkonto i ett annat land inom EES, ska betaltjänstleverantören bistå med viss information, överföring av medel och stängning av betalkontot. Detta ska ske inom den tidsram som anges i artikel 11 i betalkontodirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om byte av betalkonto. dena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen genomför delvis artiklarna 1.3, 9–11 och 14 i betalkonto- Ändringen i första stycket innebär att det förtydligas att en betaltjänst- leverantör ska informera konsumenten om rutinerna för byte av betal- 7 § Avgifter, utöver de som avses i 4 kap. 15 §, som en betaltjänstleverantör tar ut av en konsument i samband med byte av betalkonto, ska vara rimliga och i linje med betaltjänstleverantörens faktiska kostnader. Vid byte av betalkonto får den betaltjänstleverantör som en konsument har ett betalkonto hos inte ta ut någon avgift för information om betalningstransaktioner. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgifter vid byte av betalkonto. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen genomför delvis artiklarna 1.3 och 12 i betalkontodirektivet. Andra stycket, som är nytt, innebär att det förtydligas att en betal- tjänstleverantör som en konsument har ett betalkonto hos inte får ta ut någon avgift (av konsumenten eller den betaltjänstleverantör som konsu- menten vill öppna ett betalkonto hos) för information om betalningstrans- aktioner vid byte av betalkonto. Med termen betalningstransaktioner avses t.ex. stående överföringar och autogireringar (se artikel 10.3 i betalkontodirektivet). L 257/214 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/92/EU om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)Enligt artikel 26.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser där den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs. En fragmenterad inre marknad skadar konkurrenskraften, tillväxten och skapandet av sysselsättning inom unionen. Att undanröja direkta och indirekta hinder för den inre marknadens funktion är avgörande för att fullborda den. Unionsåtgärder när det gäller den inre marknaden för den finansiella tjänstesektorn för privatpersoner har redan i hög grad bidragit till att utveckla betaltjänstleverantörernas gränsöverskridande verksamhet, öka konsumenternas valmöjligheter och förbättra kvaliteten på och insynen i erbjudandena. (2)I detta avseende fastställs genom och rådets direktiv /64/EG (4) grundläggande krav på insyn när det gäller de avgifter som betaltjänstleverantörer tar ut för tjänster i samband med betalkonton. Detta har underlättat betaltjänstleverantörernas verksamhet avsevärt genom enhetliga regler för tillhandahållandet av betal tjänster och den information som ska lämnas, minskad administrativ börda och sänkta kostnader för betaltjänst leverantörerna. (3)En välfungerande inre marknad och utvecklingen av en modern, socialt integrerad ekonomi är i allt högre grad beroende av att betaltjänster är tillgängliga för alla. Ny lagstiftning måste i detta avseende vara en del av en smart ekonomisk strategi för unionen, som måste ta faktisk hänsyn till mer utsatta konsumenters behov. (1) EUT C 51, 22.2.2014, s. 3. (2) EUT C 341, 21.11.2013, s. 40. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (4) och rådets direktiv /64/EG av om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven /7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv /5/EG (EUT L 319, 5.12.2007, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 257/215 (4)Som påpekade i sin resolution av med rekommendationer till kommissionen om tillgång till grundläggande banktjänster måste det dock göras mer för att förbättra och utveckla den inre marknaden för banktjänster till privatkunder. hämmar bristen på insyn i och jämförbarhet hos avgifter samt svårigheterna med att byta betalkonton fortfarande utvecklingen av en fullständigt integrerad mark nad och bidrar till en låg nivå av konkurrens inom banksektorn för privatkunder. Dessa problem måste åtgärdas och höga kvalitetsstandarder måste uppnås. (5)Dagens förhållanden på den inre marknaden kan avskräcka betaltjänstleverantörer från att utöva sin frihet att etablera sig eller erbjuda tjänster inom unionen på grund av svårigheten att få kunder på en ny marknad. Det krävs ofta en stor investering för att gå in på en ny marknad. En sådan investering kan endast motiveras om leverantören förväntar sig tillräckliga möjligheter och en motsvarande efterfrågan hos konsumenterna. Konsumenternas låga rörlighet när det gäller finansiella tjänster för privatpersoner beror till stor del på bristen på insyn och jämförbarhet när det gäller de avgifter och tjänster som erbjuds och på svårigheter i samband med byte av betalkonton. Dessa faktorer dämpar också efterfrågan. Detta gäller särskilt i gränsöverskridande sammanhang. (6)Dessutom kan betydande hinder för fullbordandet av den inre marknaden för betalkonton också uppstå genom fragmenteringen av de befintliga nationella regelverken. De nuvarande bestämmelserna på nationell nivå om betalkonton och i synnerhet om jämförbarhet hos avgifter samt byte av betalkonton varierar. När det gäller byten har bristen på enhetliga bindande bestämmelser på unionsnivå lett till varierande praxis och bestämmelser på nationell nivå. Dessa skillnader är ännu mer framträdande när det gäller jämförbarhet hos avgifter där det inte finns några bestämmelser, inte ens självregleringsbestämmelser, på unionsnivå. Om dessa skillnader skulle bli ännu mer betydande , eftersom betaltjänstleverantörerna tenderar att anpassa sin praxis efter de nationella mark naderna, skulle detta öka kostnaderna för att bedriva gränsöverskridande verksamhet jämfört med inhemska leverantörers kostnader och på så sätt göra det mindre lockande att bedriva verksamhet på gränsöverskridande basis. Den gränsöverskridande verksamheten på den inre marknaden försvåras också av hindren för att öppna ett betalkonto utomlands. De nuvarande restriktiva kriterierna för rätten att öppna betalkonton kan hindra unions medborgare från att röra sig fritt inom unionen. Om alla konsumenter får tillgång till ett betalkonto kommer de att kunna delta på den inre marknaden och ta del av fördelarna med den inre marknaden. (7)Eftersom vissa potentiella kunder inte öppnar betalkonton, antingen för att de inte får eller för att inte erbjuds lämpliga produkter, utnyttjas den potentiella efterfrågan på betalkontotjänster i unionen inte fullt ut . Om fler konsumenter deltog på den inre marknaden skulle detta vara en ytterligare motivation för betaltjänstleverantörer att gå in på nya marknader.