prop · H603143 · 2019-06-25 00:00:00 — att en utländsk behörig myndighets beslut att avvisa dennes ansökan om tvistlösning var riktigt. Sökanden ska enbart stå för kostnader och arvoden om och utländsk behörig myndighet är överens ska inte ersätta kostnader som uppstår för sökanden eller en annan person som är berörd av tvisten. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att det ska införas en bestämmelse om hur kostnaderna och arvodena för de oberoende personerna i en rådgivande kommitté ska fördelas mellan och andra medlemsstater. föreslås också att inte ska stå för kostnader som bl.a. en Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i påpekar att det i artikel 12.1 i direktivet anges att medlemsstaterna inte ska stå för de kostnader som den berörda personen ”ådrar sig”. I lagförslaget anges att inte ska ersätta kostnader som sökanden eller en annan person som är berörd av tvisten ”förorsakar”. kostnader som en person förorsakar kan omfatta kostnader utöver de som en person ådrar sig och att det därför är olämpligt att använda begreppet förorsakar i lagen. Skälen för regeringens förslag: Artikel 12 innehåller bestämmelser om vem som ska stå för kostnaderna för förfarandet och hur dessa kostnader 2018/19:143 ska beräknas. Av artikeln framgår dels hur kostnaderna ska räknas fram och hur högt arvodet kan vara per person och dag, dels under vilka omständigheter en sökande kan åläggas att stå kostnader och arvoden för de oberoende personernas arbete. I artikel 12.1 anges att kostnaderna för de oberoende personerna och eventuella arvoden för dem ska delas lika mellan de berörda medlemsstaterna, såvida inte annat anges i artikel 12.2 eller om de behöriga myndigheterna har kommit överens om annat. ficeras att kostnaderna för de oberoende personerna ska motsvara genom- snittsbeloppet för den gängse ersättningen till högre tjänstemän i berörda medlemsstater, medan arvodet i förekommande fall ska vara begränsat till per person och dag då kommittén sammanträder. anges också att medlemsstaterna inte ska stå för sådana kostnader som en berörd person ådrar sig. Enligt artikel 12.2 ska en berörd person stå för alla de kostnader som anges i artikel 12.1 om de behöriga myndigheterna har kommit överens om det och om personen har återkallat sin ansökan om tvistlösning eller om denne har lämnat en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté efter ett avvisande av ansökan om tvistlösning och kommittén därefter har bekräftat att behörig myndighets avvisningsbeslut var riktigt. De delar av artikeln som har betydelse för när en berörd person kan bli skyldig att stå för kostnaderna för förfarandet bör genomföras genom en bestämmelse i den nya lagen. Av bestämmelsen bör framgå under vilka förutsättningar som kan besluta att sökanden ska stå för de oberoende personernas kostnader och arvoden i förfarandet. skattetvistlösningsdirektivet bör endast kunna besluta att ålägga sökanden att stå för kostnader och arvoden om myndigheten och berörd utländsk behörig myndighet har kommit överens om det. Regeringen anser däremot att det inte är nödvändigt att i den nya lagen reglera hur kostnaderna eller arvodena för de oberoende personerna ska fördelas eller beräknas mellan medlemsstaterna då bestämmelserna i dessa delar riktar sig till stater och behöriga myndigheter. promemorian föreslås därför ingen bestämmelse om fördelningen av kostnader och arvoden mellan medlemsstaterna i den nya lagen. slutligen gäller skattetvistlösningsdirektivets bestämmelser om att medlemsstaterna inte ska stå för sådana kostnader som en berörd person ådrar sig föreslås att denna bestämmelse kvarstår i lagen då den klargör att en berörd person inte kan få ersättning för kostnader under förfarandet. likhet med Förvaltningsrätten i anser regeringen att skrivningen ”förorsakar kostnader” som föreslås i promemorian inte är Uttrycket ”ådrar sig” som anges i direktivet är enligt regeringens bedömning tydligare, men något ålderdomligt. som en berörd person ådrar sig avses sådana kostnader som uppstår eller uppkommer för denne under förfarandet. Regeringen föreslår därför att skrivningen i bestämmelsen återspeglar detta. Det ska således anges att det är kostnader som uppstår för en sökande som inte ersätts. skrivning blir såväl tydligare som mera korrekt. Då det finns utrymme för att tvisten direkt kan beröra fler än sökanden ska det i bestämmelsen anges att inte heller en annan person som är berörd av tvisten ska kunna få ersättning för kostnader som uppstår för denne. Med annan person som är berörd av tvisten ska förstås en fysisk eller juridisk person som enligt skattelagstiftningen i en stat inom Europeiska unionen anses höra hemma Prop. 2018/19:143 där och vars inkomst- eller förmögenhetsbeskattning påverkas direkt av en tvist mellan och en annan stat inom Europeiska unionen om tolkningen och tillämpningen av ett skatteavtal dem emellan, men som inte ger in en ansökan om tvistlösning. Förslaget genomförs genom 9 kap. 1 § i den nya lagen. Regeringens förslag: Följande beslut enligt lagen ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol: ∙avvisning av en ansökan om tvistlösning ∙avslag på en begäran om att inrätta en rådgivande kommitté ∙avslag på en begäran om att utnämna oberoende personer ∙avslag på en begäran om att verkställa en ömsesidig överenskommelse ∙avslag på en begäran om att få del av en ömsesidig överenskommelses innebörd ∙kostnader för förfarandet. Prövningstillstånd ska krävas för överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorian innehåller inga bestämmelser om överklagande av avslag på en begäran om att verkställa en ömsesidig överenskommelse som inte grundar sig på ett yttrande eller avslag på en begäran om att få del av en ömsesidig överenskommelses innebörd. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i anser att överklag- andebestämmelsen ska kompletteras med en hänvisning till de föreslagna 3 kap. 6 § och 5 kap. 5 §. Förvaltningsrätten anser också att det saknas en överklagandehänvisning till den föreslagna 5 kap. 3 § andra stycket. det gäller möjligheten för sökanden att driva igenom att den ömsesidiga överenskommelsen verkställs är det enligt förslaget enbart beslut att avslå begäran om att verkställa den ömsesidiga överens- kommelsen som ska kunna överklagas. skillnad mot vad som anges i promemorian att domstolen inte enbart har att pröva huruvida har haft fog för att avslå begäran om att verkställa överenskommelsen utan att domstolen även kan ha att pröva huruvida de åtgärder vidtar med anledning av den ömsesidiga överenskommelsen faktiskt innebär att överenskommelsen verkställs, vilket är en mera omfattande prövning. Skälen för regeringens förslag: Av förslagen i denna proposition följer att i flera fall ska fatta beslut på ansökan eller begäran av en Av rättssäkerhetsskäl bör det tydligt framgå vilka av dessa beslut som ska kunna överklagas. Det bör därför tas in bestämmelser i den nya lagen om detta. Enligt förslaget i avsnitt 6.4.4 kan en prövning av en ansökan om tvistlösning bl.a. utmynna i ett beslut att avvisa ansökan. 2018/19:143 är ett förvaltningsbeslut som bör kunna överklagas enligt nationella regler. Att avvisningsbeslut ska kunna överklagas nationellt anges också i Ett sådant beslut bör således kunna överklagas till en allmän förvaltningsdomstol på sedvanligt sätt. En begäran om inrättande av en rådgivande kommitté ska enligt vad som föreslås i avsnitt 6.6.2 kunna avslås av om sökanden avseende den fråga som är föremål för tvisten i den nya lagen har dömts till påföljd enligt skattebrottslagen (1971:69). Ett sådant avslag ska kunna överprövas, vilket ska framgå av en bestämmelse i den nya lagen. När det gäller utnämnande av oberoende personer föreslås i avsnitt 6.6.6 att en sökande ska kunna vända sig till med en sådan begäran om en rådgivande kommitté inte har inrättats . prövas och om den avslås så ska det ske i ett beslut. Ett sådant beslut ska, precis som i 12 § förvaltningslagen som tjänat som förebild vid utformningen av bestämmelsen, kunna överklagas. följer således allmänna förvaltningsrättsliga bestämmelser och bedöms uppfylla kravet i artikel 7.3 på överklagande för en sökande. I avsnitten 6.5.3 och 6.7.2 föreslås att eller så snart som möjligt (beroende på omständigheterna) ska vidta åtgärder för att verkställa en ömsesidig överenskommelse. Det är fråga om verkställ- ande efter att behöriga myndigheter har kommit överens om en ömsesidig överenskommelse enligt 3 kap. 5 § andra stycket, verkställande efter yttrande från en kommitté där överenskommelsen inte grundar sig kommitténs yttrande enligt 5 kap. 5 § andra stycket och verkställande efter yttrande från en kommitté där överenskommelsen grundar sig på yttrandet enligt 5 kap. 6 § tredje stycket. I avsnitten föreslås också att sökanden ska kunna vända sig till om myndigheten inte inom föreskriven tid har vidtagit de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen. har då att efterkomma begäran eller i ett beslut avslå den. enlighet med vad som gäller enligt allmän förvaltningsrätt bör sådana avslag kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. promemorian bör detta, som Förvaltningsrätten i har föreslagit, gälla vid samtliga avslag på en begäran om verkställande av överenskommelser enligt den nya lagen, oavsett om överenskommelsen grundar sig på ett yttrande eller inte. även påpekat att en överprövning av beslut kan komma att bli mera omfattande än vad som anges i promemorian. är utgångspunkten att ska följa begäran om att verkställa den ömsesidiga överenskommelsen, dvs. vidta de åtgärder som krävs för att överenskommelsen ska genomföras så snart sökanden meddelat att denne godtar den och inte vidtar rättsliga åtgärder eller återkallar de åtgärder som Om så inte är fallet ska sökanden kunna vända sig till som då har att vidta de åtgärder som krävs, t.ex. meddela ett omräkningsbeslut, eller avslå begäran. Endast den sistnämnda situationen ska dock kunna överklagas enligt den nya lagen. Vad som avses med att ska vidta åtgärder framgår av avsnitt 6.7.2. kommer t.ex. att resultera i ett omräkningsbeslut. Ett sådant beslut bör kunna överklagas enligt vanliga skatteregler på samma sätt som gäller i dag vid överklagande av beslut i samband med verkställande av överenskommelser enligt skatteavtalen. Den föreslagna ordningen och den enligt skattelagstiftningen ”vanliga ordningen” med överklagande av ett omräkningsbeslut uppfyller enligt regeringens mening direktivets krav på Prop. 2018/19:143 överklagande. Det finns enligt regeringen därför inte anledning att utöka överklagandebestämmelsen i den nya lagen ytterligare. artiklarna 4.2 och 15.4 som Förvaltningsrätten i framfört i detta avseende föranleder därför ingen ändring av den föreslagna bestämmelsen. Skattetvistlösningsdirektivet innehåller även bestämmelser för att säkerställa att en sökande får del av innebörden av en ömsesidig överenskommelse. Bestämmelserna i den delen har även de utformats med 12 § förvaltningslagen som förebild och innehåller en skrivning om att ska underrätta en sökande om en överenskommelses innebörd när överenskommelsen träffats. Om detta inte sker kan sökanden begära att underrättar denne om överenskommelsens innebörd eller i ett beslut avslår begäran (se avsnitt 6.7.1). Ett avslag på en sådan begäran bör enligt regeringens mening på samma sätt som liknande beslut i den nya lagen kunna överprövas. Detta bör framgå av bestämmelsen om överklagande. Av förslagen i denna proposition följer vidare att ska kunna besluta att en sökande under vissa omständigheter ska stå kostnaderna och arvodena för oberoende personer (se avsnitt 6.13). Detta förutsätter att berörda behöriga myndigheter är överens om att sökanden ska stå kostnaderna och att sökanden antingen har återkallat en ansökan om tvistlösning eller att den rådgivande kommittén har bekräftat att en behörig myndighets avvisning av ansökan om tvistlösning var riktig. Ett beslut om att ålägga en enskild kostnader får anses betungande och bör därför kunna överklagas, vilket bör framgå av den nya lagen. En bestämmelse som anger att de beslut som ovan omnämns ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol föreslås således tas in i den nya lagen. Av bestämmelsen bör också framgå att överklagande av förvaltningsrättens beslut till kammarrätt kräver prövningstillstånd. Förslaget genomförs genom 10 kap. 1 § i den nya lagen. 6.15Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser i direktivet Regeringens bedömning: Bestämmelserna som riktar sig till Europeiska kommissionen och direkt till medlemsstaterna samt de om kommittéförfarande bör inte genomföras i lag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat bedömning- Skälen för regeringens bedömning Kommissionens roll och administrativt stöd Bestämmelserna i artikel 19 som riktar sig mot kommissionen och medlemsstaterna bedöms inte kräva någon reglering i nationell rätt. 2018/19:143 Kommittéförfarande Artikel 20 anger att kommissionen ska biträdas av kommittén för tvistlösning och att denna ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011. Bestämmelserna i artikel 20 om kommitté- förfarande har direkt betydelse för kommissionens arbete och kräver därför inte någon genomförandeåtgärd i form av författning för del. Artikel 21 riktar sig endast mot kommissionen och kräver inte heller någon genomförandeåtgärd i medlemsstaterna. Artikeln anger att kommissionen ska utvärdera genomförandet av direktivet och lägga fram en rapport för rådet. Rapporten ska om det är lämpligt följas av lagstiftningsförslag. Av artikel 22.2 framgår att medlemsstaterna ska överlämna texten till de centrala bestämmelserna i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av direktivet till kommissionen. I artikel 24 anges att direktivet riktar sig till medlemsstaterna. Artiklarna 22.2 och 24 bedöms inte kräva någon uttrycklig reglering i nationell rätt. Regeringens bedömning: Den behandling av personuppgifter som föranleds av den nya lagen är förenlig med EU:s dataskyddsförordning och medför inget behov av ändringar i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat bedömning- Skälen för regeringens bedömning: I denna proposition lämnas förslag till en ny lag om skattetvistlösning. Förslaget innebär bl.a. att en sökande till ska ge in en ansökan med ett antal uppgifter om sig själv och eventuella andra personer som är berörda av skattetvisten. Det rör sig bl.a. om namn, postadress, personnummer eller annat Till ansökan ska också fogas kopia på beskatt- ningsbeslut, förslag till beslut eller annat liknande dokument som ligger bakom tvisten och uppgift om eventuella överklaganden och Sökanden liksom den eventuella andra person som är berörd av tvisten kan vara såväl en fysisk som juridisk person. föreslås också en möjlighet för sökanden att hos begära inrättande av en rådgivande kommitté och att t.ex. söka få del av en ömsesidig överenskommelses innebörd eller få en sådan Det står därför klart att förslagen ger upphov till en sådan personuppgiftsbehandling av i beskattningsdatabasen som omfattas av och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan kallad EU:s dataskyddsförordning. Dataskyddsförordningen är i alla delar bindande och direkt tillämplig i samtliga EU:s medlemsländer och ska tillämpas fr.o.m. . Förordningen, som utgör den generella regleringen av personuppgiftsbehandling inom EU, tillåter och förutsätter ibland att medlemsstaterna kompletterar förordningen med nationell lagstiftning. För personuppgiftsbehandling i beskattningsverksamheten finns lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet som innehåller bestämmelser som kompletterar dataskyddsförordningen. Förutom vid behandling av personuppgifter om enskilda personer gäller vissa bestämmelser i lagen också även behandling av uppgifter om juridiska personer (se 1 kap. 1 § andra stycket). Av 1 kap. 4 § 1 lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet framgår att uppgifter får behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för fastställande av underlag för samt bestämmande, redovisning, betalning och återbetalning av skatter och avgifter. Av 1 kap. 4 § 7 nämnda lag framgår att uppgifter även får behandlas för att fullgöra ett åliggande som följer av ett för bindande internationellt åtagande. Av 2 kap. 2 § framgår vidare att i beskattningsdatabasen får uppgifter behandlas om personer som omfattas av verksamhet enligt 1 kap. 4 § 1–9. Av bestämmelsen framgår också att uppgifter om andra personer får behandlas om det behövs för handläggningen av ett ärende. I 2 kap. 3 § och i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet finns bestämmelser om vilka uppgifter som får behandlas i beskattningsdatabasen. I propositionen Anpassningar av vissa författningar inom skatt, tull och exekution till EU:s dataskyddsförordning bedöms att den personuppgiftsbehandling som får utföras med stöd av bestämmelserna i bl.a. lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet har rättslig grund på det sätt som krävs enligt artikel 6 i förordningen (prop. 2017/18:95 s. 40–46). Den rättsliga grunden för behandlingen hos är i första hand att den är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning på det sätt som anges i artikel 6.1 e. Den aktuella grunden för behandlingen är vidare fastställd i den nationella rätten på det sätt som krävs enligt artikel 6.3 i EU:s dataskyddsförordning. Den rättsliga grunden är fastställd såväl i förordningen (2017:154) med instruktion för som i skatteförfarandelagen (2011:1244) och den föreslagna lagen. De närmare ändamålen för behandlingen liksom andra specificerade bestämmelser finns i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Av artikel 9.1 i dataskyddsförordningen framgår att behandling av personuppgifter som avslöjar t.ex. ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening och uppgifter om hälsa eller uppgifter om en fysisk persons sexualliv eller sexuella läggning är förbjuden. För det fall det i något enskilt fall ändå skulle förekomma känsliga personuppgifter föreskrivs i 2018/19:143 artikel ett undantag från förbudet om behandlingen är nödvändig med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse, på grundval av t.ex. medlemsstaternas nationella rätt, vilken ska stå i proportion till det eftersträvade syftet, vara förenligt med det väsentliga innehållet i rätten till dataskydd och innehålla bestämmelser om lämpliga och särskilda åtgärder för att säkerställa den registrerades grundläggande rättigheter och intressen. Känsliga personuppgifter bedöms inte komma att behandlas. För det fall känsliga personuppgifter ändå förekommer finns stöd för sådan behandling. Av 1 kap. 7 § lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet följer att känsliga personuppgifter får behandlas endast om uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för behandlingen av det, eller om det särskilt anges i 2 kap. I 2 kap. 4 § samma lag anges att en handling som har kommit in i ett ärende får behandlas i beskattningsdatabasen och får innehålla sådana uppgifter som avses i 1 kap. 7 §. Den behandling av personuppgifter som förslagen i denna proposition ger upphov till behövs vid myndighetens ärendehandläggning och är tillåten enligt de ovan angivna bestämmelserna. Sammanfattningsvis är bedömningen att den personuppgiftsbehandling som den nya lagen ger upphov till är förenlig med EU:s dataskyddsförordning och inte föranleder något behov av ändringar i lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Regeringens förslag: Lagen föreslås träda i kraft . Den föreslås tillämpas på tvister som rör beskattning av inkomst eller förmögenhet som har tjänats in eller innehavts under beskattningsår som börjar efter och på ansökningar om tvistlösning som getts in efter . Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att lagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: I artikel 22.1 föreskrivs att medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet Enligt artikel 23 ska direktivets bestämmelser tillämpas på begäran som lämnas in eller senare och som avser tvist hänförlig till inkomst eller förmögenhet som intjänats eller innehavts under ett beskattningsår som börjar eller . De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna får enligt artikel 23 komma överens om att tillämpa direktivets bestämmelser på begäran som inkommit tidigare eller som avser tidigare beskattningsår. Denna proposition beslutades av regeringen först . Regeringen kan därför konstatera att ett ikraftträdande inte Det är dock viktigt att den nya lagen träder i kraft så snart som Prop. 2018/19:143 möjligt. Mot bakgrund av det anförda föreslås att den nya lagen ska träda Skattetvistlösningsdirektivet gäller i förhållande till andra medlemsstater . Enligt direktivet ska det vara möjligt för en sökande att lämna in en ansökan om tvistlösning . För att sökandena inte ska lida någon rättsförlust föreslås därför att den nya lagen ska kunna tillämpas på ansökningar om tvistlösning som getts in efter . Antalet ansökningar som kommer att ges in efter detta datum fram till dess lagen träder i kraft bedöms bli mycket få, särskilt med tanke på att lagen endast är tillämplig på beskattningsår som börjar efter . Det finns därför inte anledning att införa en särskild bestämmelse om att tiden för att pröva en ansökan om tvistlösning i sådana fall ska beräknas på annat sätt än vad som anges i den föreslagna 2 kap. 5 §, eller att i övrigt införa några ytterligare övergångsbestämmelser i detta avseende. Regeringens förslag skiljer sig således åt från promemorians vad gäller ikraftträdandedatum. Lagen är dock på samma sätt som förslaget i promemorian tillämplig för ärenden som avser beskattningsår som börjar efter . 8.1Syfte och alternativa lösningar Enligt direktivet ska medlemsstaterna införa regler om ett förfarande för att lösa tvister som uppstått mellan stater inom EU rörande tolkning och tillämpning av skatteavtal mellan nämnda stater. Propositionen syftar till att införa sådana regler i genom en ny lag. Propositionens lagförslag behöver därutöver kompletteras med föreskrifter på lägre nivå. En alternativ lösning hade kunnat vara att införa motsvarande förfarande i de bilaterala skatteavtalen mellan staterna inom EU eller i skiljemannakonventionen. Mot bakgrund av att staterna inom EU har valt att ta in reglerna i ett direktiv får dock nämnda alternativa lösningar anses irrelevanta. Propositionen syftar till att föreslå bestämmelser som behövs för att genomföra skattetvistlösningsdirektivet. Reglerna ska kunna tillämpas när tvister, som kan involvera fysiska eller juridiska personer med hemvist inom EU, rörande tolkning och tillämpning av ett skatteavtal som har ingått med annan stat inom EU har uppstått. Förslagen förväntas inte medföra något förändrat skatteuttag i , och därmed inte heller några offentligfinansiella effekter. Detta gäller för såväl införandeåret och åren därpå som varaktigt. 2018/19:143 8.3 Konsekvenser för enskilda och företag Förslaget innebär att det införs ytterligare en möjlighet för företag att begära ömsesidig överenskommelse för att lösa en tvist mellan och annan stat inom EU rörande tolkningen och tillämpning av ett skatteavtal staterna emellan.