prop · H60350 · 2019-03-05 00:00:00 — 4 § En fråga om bodelning med anledning av en makes död får tas upp av svensk domstol, om svensk lag ska tillämpas beträffande förfarandet enligt 6 §. En fråga om bodelning med anledning av en makes död får också tas upp av svensk domstol, trots att en domstol i en annan nordisk stat är behörig, om parterna är överens om det. Det gäller dock inte om en fråga som rör dödsboet handläggs i domstol, av en testamentsexekutor eller bobestyrer eller av en av domstol utsedd boutredningsman eller skiftesman, eller om yrkandet gäller av bodelning. I paragrafen regleras svensk domstols behörighet i frågor som gäller bodelning med anledning av en makes död. Paragrafen ersätter 3 kap. 10 § lagen (2015:417) om arv i internationella situationer och införlivar artiklarna 19, delvis, och 21 i den nordiska arvskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Enligt första stycket får en fråga som gäller bodelning med anledning av en makes död tas upp av svensk domstol om bodelningen förrättas enligt svensk lag. Det kan t.ex. gälla frågor om att utse en bodelningsförrättare enligt eller av bodelning. Av första meningen i andra stycket följer att parterna, om de är överens, kan få en tvist prövad i . I andra meningen finns vissa begränsnin- gar då svensk domstol, trots att parterna är överens, inte är behörig att ta upp en tvist. 5 § En fråga om boskillnad får tas upp av svensk domstol om 1.makarna har sin hemvist i , eller 2.makarna har sin hemvist i olika stater i och den make som ansökan riktar sig mot har sin hemvist i . Paragrafen reglerar svensk domstols behörighet i fråga om en ansökan om Paragrafen ersätter 5 § förordningen (1931:429) om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 5 i den nordiska äktenskapskonventionen. dena finns i avsnitt 7.2. finns i svensk rätt. boskillnad sökas av en eller båda makarna under äktenskapet och innebar att all egendom som en make förvärvat efter att boskillnad sökts blev makens enskilda egendom. Boskillnaden följdes sedan av bodelning. Av punkten 1 framgår att en ansökan om boskillnad får tas upp av svensk domstol om makarna har sin hemvist i . I punkten 2 anges att en ansökan också får tas upp av svensk domstol om makarna har sin hemvist i olika länder i och den make som ansökan riktar sig mot har sin Av 19 § lagen (1987:788) om införande av framgår att i de mycket få fall då det blir aktuellt att pröva en ansökan om boskillnad i med stöd av den nordiska äktenskapskonventionen ska regler om rättegången i boskillnadsmål fortfarande tillämpas (jfr prop. 1987/88:83 s. 6). Lagvalsregler beträffande den mate- riella rätten finns i 9 och 10 §§ i detta kapitel. 2018/19:50 Bestämmelserna i den aktuella paragrafen är endast tillämpliga om anknytningskraven i 2 § är uppfyllda. Förfarandet vid bodelning med anledning av en makes död 6 § Svensk lag ska tillämpas beträffande förfarandet vid bodelning med anledning av en makes död, om den avlidne var medborgare i en annan nordisk stat och vid sin död hade sin hemvist i . Detsamma gäller om en efterlevande make som är medborgare i en annan nordisk stat har suttit i oskiftat bo och han eller hon har sin hemvist i eller om en efterlevande make har suttit i oskiftat bo och vid sin död var medborgare i en annan nordisk stat och då hade sin hemvist i . I paragrafen finns det regler om tillämplig lag för förfarandet vid bodelning med anledning av en makes död. Paragrafen ersätter 3 kap. 8 § lagen (2015:417) om arv i internationella situationer och införlivar delvis artikel 19 i den nordiska arvskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.1 och 7.2. Förfarandet för bodelningen innefattar de regler som gäller förordnande av bodelningsförrättare samt regler som rör förrättandet av bodelningen och av denna. I förfarandet inkluderas de processuella regler som är knutna till detta. Paragrafen reglerar alltså inte tillämplig lag för bodelning i materiellt hänseende. Den regleringen finns i 8–11 §§. Av första stycket första meningen framgår att svensk lag ska tillämpas vid förfarandet vid bodelning efter en medborgare i ett annat nordiskt land med hemvist i . I andra meningen regleras förfarandet vid bodelning om den efterlevande maken har berättigats att sitta i oskiftat bo. Förfarandet följer svenska regler, om den efterlevande maken har, eller vid sin död hade, sin hemvist i och om han eller hon är medborgare i ett annat nordiskt land eller var det vid sin död. 7 § Vid en sådan bodelning med anledning av en makes död som förrättas i efter en medborgare i en annan nordisk stat ska makarnas samtliga tillgångar och skulder i och utomlands omfattas. Paragrafen reglerar vilken egendom som ska omfattas av en bodelning med anledning av en makes död. Paragrafen ersätter 3 kap. 9 § lagen (2015:417) om arv i internationella situationer och införlivar delvis artikel 19 i den nordiska arvskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.1 och 7.2. Enligt paragrafen ska en bodelning som förrättas i efter en med- borgare i ett annat nordiskt land omfatta all egendom som hör till boet. Det gäller oavsett om egendomen finns i eller utomlands. 8 § Om makar eller blivande makar har avtalat att en viss stats lag ska tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden, gäller det under förutsättning att 1. avtalet avser a)lagen i en nordisk stat där någon av dem hade sin hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks, eller b)lagen i en nordisk stat där de båda senast hade sin hemvist, under förutsättning att den ena maken eller båda makarna under äktenskapet har tagit sin hemvist i en annan nordisk stat än den där de tog sin hemvist när de gifte sig, och 2. något annat inte följer av 10–12 §§. Paragrafen innehåller regler om lagvalsavtal. Paragrafen ersätter 3 § förord- Prop. 2018/19:50 ningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 3 a i den nordiska äktenskapskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Av paragrafen framgår att ett avtal om tillämplig lag kan ingås av makar eller blivande makar. Avtalet ska avse den tillämpliga lagen för makarnas förmögenhetsförhållanden i äktenskapet. Det kommer också att ligga till grund för vilka regler som ska tillämpas vid bodelning. För att undvika svårigheter vid tolkningen är det önskvärt att makarna ut- tryckligen anger den tillämpliga lagen i avtalet. Det är dock inte en förutsätt- ning för avtalets giltighet utan lagvalsavtalet kan även indirekt framgå av ett äktenskapsförord om förordet uppfyller formkraven och handlingens innehåll visar att makarnas avsikt har varit att ett visst lands lag ska tillämpas på förmögenhetsförhållandena i deras äktenskap. Avtalet ska avse makarnas egendom i dess helhet. Bestämmelserna ger alltså inte utrymme för att göra en uppdelning så att olika delar av makarnas förmögenhetsförhållanden regleras av olika länders lagar. Makarnas frihet att välja rättsordning är inte obegränsad. Punkten 1 a inne- bär att makarna kan välja lagen i ett nordiskt land där någon dem hade sin hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks. Avtalet kan tillämpas även om denna anknytning senare har upphört. I punkten 1 b ges ytterligare en valmöjlighet. Om den ena maken eller båda makarna under äktenskapet har flyttat från det land där de tog sin hemvist när de gifte sig, kan makarna som tillämplig lag i stället välja lagen i det nordiska land där de båda senast hade sin hemvist. Det krävs inte att de har haft sin gemensamma hemvist eller ens varit bosatta på samma ort i det landet. Av punkten 2 framgår att avtalet bara gäller med de begränsningar och under de förutsättningar som anges i 10–12 §§. Hänvisningen till 10 § inne- bär att makarna genom ett avtal om byte av tillämplig lag inte kan påverka rättsverkningarna av en rättshandling som ägt rum före bytet. Av hänvisnin- gen till 11 § följer att makarna inte själva kan bestämma vilken lag som ska tillämpas i fråga om en makes behörighet att råda över fast egendom m.m. Av hänvisningen till 12 § följer att avtalet är giltigt endast under de förut- sättningar som anges i den paragrafen. Vid tillämpning av svensk rätt ska avtalet alltså upprättas skriftligen, dateras och undertecknas. Registrering ska ske hos (6 kap. 1 §). Makarna kan inte avtala om vilket lands lag som ska tillämpas för att bedöma ett lagvalsavtals eller äktenskaps- förords giltighet till formen. Bestämmelserna i den aktuella paragrafen är endast tillämpliga om anknytningskraven i 2 § är uppfyllda. 9 § Om tillämplig lag inte har bestämts genom avtal, tillämpas lagen i den nordiska stat där makarna tog sin hemvist när de gifte sig. Om båda makarna senare har tagit sin hemvist i en annan nordisk stat och varit bosatta där , tillämpas i stället den statens lag. Om båda makarna tidi- gare under äktenskapet har haft sin hemvist i den staten eller om makarna är med- borgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit sin hemvist där. I paragrafen anges vilket lands lag som är tillämplig på makarnas förmögenhets- förhållanden, om det inte finns ett avtal om tillämplig lag. 3 a § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rö- rande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 3 i den Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Första stycket innebär att lagen i det nordiska land där båda makarna tar sin hemvist när de gifter sig blir tillämplig för deras förmögenhetsför- hållanden i äktenskapet, om de inte avtalar om något annat. I andra stycket finns regler om byte av tillämplig lag för det fallet att makarna flyttar från ett nordiskt land till ett annat. bara när makarna flyttar från det land som de tog sin hemvist i när de gifte sig, utan också om makarna flyttar vidare inom . ha flyttat till samma nordiska land för att ett byte av tillämplig lag ska bli En tidsfrist gäller för de fall där det nya hemvistlandet inte är ett land som makarna tidigare under äktenskapet har haft sin hem- vist i eller båda är medborgare i. Tidsfristen räknas från den tidpunkt då makarna bosätter sig i det nya landet. Om de inte flyttar , räknas tidsfristen från den tidpunkt då den sist inflyttade maken bosätter sig där. Om bosättningen har varat , kan det i de flesta fall antas att makarna också har sin hemvist i landet. Om det undantagsvis inte är fallet, byts den tillämpliga lagen först när makarna anses ha fått sin hemvist där. nya hemvistlandet är ett land som makarna tidigare under äktenskapet har haft sin hemvist i eller båda är medborgare i, byts den tillämpliga lagen direkt när en ny hemvist anses ha uppkommit. Bestämmelserna i den aktuella paragrafen är endast tillämpliga om anknytningskraven i 2 § är uppfyllda. 10 § Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rättshandling som har ägt rum före bytet. Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord bedöms enligt den lag som ska tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell. Paragrafen reglerar rättsverkningar av rättshandlingar avseende makarnas förmögenhetsförhållanden när det sker ett byte av tillämplig lag. ersätter 3 c § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållan- den rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 3 c i den nordiska äktenskapskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Enligt första stycket ska rättsverkningarna av en rättshandling som har ägt rum före ett byte av tillämplig lag bestämmas enligt den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden då rättshandlingen ägde rum. Med byte av lag avses det förhållandet att en annan lag än den som dittills gällt för makarnas förmögenhetsförhållanden blir tillämplig, antingen på grund av att makarna tar ny hemvist inom Nor- den eller genom att de ingår ett lagvalsavtal. De rättshandlingar som avses är framför allt bodelningsavtal och andra avtal mellan makarna som rör deras förmögenhetsrättsliga förhållanden, t.ex. gåvor. tal mellan en make och tredje man (se NJA II 1932 s. 388 och 400). exempel är att en make har sålt egendom utan den andra makens samtycke och att maken har möjlighet att angripa försäljningen. har löpt ut blir dock en annan lag tillämplig, enligt vilken makens samtycke inte krävs. I den situationen gäller bestämmelserna i den tidigare tillämpliga lagen, och försäljningen kan fortfarande angripas. 2018/19:50 sen omfattar också frågan om en rättshandling är giltig till formen, t.ex. om det ställs krav på skriftlighet eller bevittnande. Frågor om äktenskaps- förords och lagvalsavtals giltighet till formen regleras dock i 12 §. I andra stycket görs ett undantag från första stycket. Den materiella gil- tigheten av villkoren i ett äktenskapsförord ska bedömas enligt den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell. Ett exempel är att makarna har upprättat ett äktenskapsförord enligt hemvistlandets lag och senare, efter att ha tagit sin hemvist i ett annat land, ingår ett avtal om tillämpning av det landets lag utan att upp- häva äktenskapsförordet. Sådana villkor i äktenskapsförordet som inte är tillåtna enligt den lag som de har valt kan därefter inte göras gällande. Om makarna i ett äktenskapsförord har tagit in sådana villkor som är typiska för den lag som var tillämplig när äktenskapsförordet ingicks, kan man vanligen utgå från att makarna har bestämt att den lagen ska tillämpas. Med ett sådant indirekt lagvalsavtal kommer inte något annat lands lag att bli tillämplig om makarna senare byter hemvist inom . Bestämmelserna i den aktuella paragrafen är endast tillämpliga om anknytningskraven i 2 § är uppfyllda. 11 § I fråga om en makes behörighet att råda över fast egendom, över egendom som är likställd med fast egendom eller över en bostad ska lagen i den nordiska stat där egendomen finns alltid tillämpas. I paragrafen finns en särskild bestämmelse om tillämplig lag när det gäller behörigheten för en make att råda över fast egendom m.m. Paragrafen ersätter 3 b § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rö- rande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 3 b i den nordiska äktenskapskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Bestämmelsen omfattar behörigheten att råda över fast egendom, egendom som likställs med fast egendom – t.ex. en tomträtt – och en bo- stad. I den sistnämnda kategorin ingår alltså bostäder som inte är fast egen- dom, t.ex. lägenheter som innehas med bostadsrätt eller hyresrätt. När det ska bedömas om det behövs samtycke för en rättshandling som gäller fast egendom, egendom som likställs med fast egendom eller en bostad tilläm- pas alltså svensk lag om egendomen finns här i . Bestämmelsen i den aktuella paragrafen är endast tillämplig om anknyt- ningskraven i 2 § är uppfyllda. Formkrav för äktenskapsförord och lagvalsavtal 12 § Ett äktenskapsförord eller lagvalsavtal är giltigt till formen, om det när det ingicks uppfyllde formkraven i 1.den lag som enligt 8 eller 9 § var tillämplig på makarnas förmögenhets- förhållanden, eller 2.lagen i en nordisk stat där makarna eller en av dem var medborgare. Om frågan om ett lagvalsavtals giltighet ska bedömas enligt svensk lag, ska lagvalsavtalet anses giltigt om det är skriftligt, daterat och undertecknat av makarna. Av 6 kap. 1 § framgår att lagvalsavtalet dessutom ska registreras hos . Om giltigheten ska bedömas enligt en annan nordisk stats lag och den lagen saknar formkrav för lagvalsavtal, ska giltigheten bedömas enligt den lagens formkrav för äktenskapsförord. Ett äktenskapsförord eller lagvalsavtal mellan makar som har sin hemvist i när äktenskapsförordet eller lagvalsavtalet ingås gäller här i landet mot tredje man endast om registrering sker enligt 7 kap. 3 § tredje stycket eller enligt 6 kap. 1 § i denna lag. Paragrafen handlar om äktenskapsförords och lagvalsavtals giltighet till Paragrafen ersätter 4 § förordningen (1931:429) om vissa interna- rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 4 i den nordiska äktenskapskonventionen. serna anpassas till EU-förordningen om makars förmögenhetsförhållan- Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Enligt första stycket punkten 1 är ett äktenskapsförord eller ett lagvals- avtal giltigt till formen om det uppfyller kraven enligt den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden för in- Enligt punkten 2 är äktenskapsförordet eller lagvalsavtalet även giltigt om det uppfyller formkraven enligt lagen i det nordiska land där parterna eller den ena av dem var medborgare. Regler om formkrav för äktenskapsförord finns i 7 kap. 3 § äktenskaps- Den första meningen i andra stycket får betydelse när den formella gil- tigheten av ett lagvalsavtal bedöms enligt svensk lag. då för att anses vara giltigt vara skriftligt, daterat och undertecknat av ma- Av den andra meningen i samma stycke framgår att lagvalsavtalet dessutom ska registreras hos . Dessa formkrav för lagvalsavtal motsvarar dem som gäller för äktenskapsförord enligt 7 kap. 3 § äkten- Den tredje meningen får betydelse om en annan nordisk lag än svensk lag tillämpas för att bedöma den formella giltigheten. lagen saknar formföreskrifter för lagvalsavtal, bedöms giltigheten enligt den lagens krav för äktenskapsförord. Av tredje stycket framgår att äktenskapsförord och lagvalsavtal mellan makar med hemvist i ska registreras för att gälla här i förhållande till tredje man. Registrering ska ske enligt 7 kap. 3 § tredje stycket äkten- skapsbalken respektive 6 kap. 1 § i förevarande lag. farandet vid registrering finns i 16 kap. . Den aktuella paragrafen är endast tillämplig om anknytningskraven i 2 § Bodelning efter legal separation 13 § Om det i en annan nordisk stat har meddelats ett avgörande om legal separation och det saknas regler om makars förmögenhetsförhållanden efter legal separation i den lag som är tillämplig, ska 1. egendom som en make förvärvar efter det att avgörandet fått laga kraft vara hans eller hennes enskilda, 2. avdrag för att täcka skulder beräknas med hänsyn till förhållandena när avgörandet fick laga kraft, och 3. i övrigt bestämmelserna i den lagen om bodelning efter äktenskapsskillnad Paragrafen reglerar rättsverkningar av legal separation. Den ersätter 10 § första stycket förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhål- landen rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar artikel 10 i den nordiska äktenskapskonventionen. Övervägandena finns i Prop. 2018/19:50 avsnitt 7.5. Paragrafen anger vad som ska gälla om makarna har beviljats legal se- paration och den lag som är tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden är lagen i ett nordiskt land som saknar bestämmelser om legal separation, t.ex. . Enligt punkten 1 ska egendom som en make förvärvar efter att avgörandet om legal separation fått laga kraft vara hans eller hennes enskilda. Av punkten 2 framgår att avdrag för att täcka skulder beräknas med hänsyn till förhållandena när avgörandet fick laga kraft. I övrigt ska, enligt punkten 3, reglerna i den tillämpliga lagen om bodelning efter äkten- skapsskillnad tillämpas. 14 § En dom eller ett beslut som har meddelats i en annan nordisk stat med tillämp- ning av bestämmelser om behörighet som motsvarar 3 eller 5 § och som har fått laga kraft ska gälla i . Paragrafen reglerar erkännande av vissa avgöranden angående makars för- mögenhetsförhållanden. Paragrafen ersätter delvis 22 § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och införlivar delvis artikel 22 i den nordiska äktenskapskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. I paragrafen anges att ett avgörande som har meddelats i något av de övriga nordiska länderna med tillämpning av en bestämmelse om domstols behörig- het som motsvarar 3 eller 5 § ska gälla i . Det är alltså avgöranden om bodelning som har prövats i samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad och avgöranden om boskillnad som erkänns enligt paragrafen. Det krävs att avgörandet har fått laga kraft. I vissa fall kan frågan om erkännande av finska avgöranden när behörighet har tagits med stöd av EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden aktualiseras. En förutsättning för att erkännande ska kunna ske i dessa fall är att förordningens behörighetsregler i sak svarar mot den nordiska äktenskaps- konventionens regler. Det gäller artikel 5 i den förordningen som i sak mot- svarar 3 § i detta kapitel. Det kan alltså vara fråga om bodelning som har samband med en väckt talan om äktenskapsskillnad. 15 § I fråga om erkännande, i andra fall än som avses i 14 §, och verkställighet av dom, beslut eller förlikning från en annan nordisk stat om makars förmögenhets- förhållanden finns bestämmelser i lagen (1932:540) om erkännande och verk- ställighet av dom som meddelats i och lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Om dessa lagar inte är tillämpliga, ska 4 kap. tillämpas, under förutsättning att något annat inte följer av EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden. Paragrafen anger vilka bestämmelser som ska tillämpas i fråga om erkän- nande, i andra fall än som avses i 14 §, och verkställighet av nordiska av- göranden avseende en fråga om makars förmögenhetsförhållanden. Den ersät- ter delvis 3 kap. 11 § lagen (2015:417) om arv i internationella situationer och införlivar delvis artikel 28 i den nordiska arvskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. 2018/19:50 Enligt paragrafen tillämpas i fråga om erkännande, när 14 § inte är tillämplig, och i fråga om verkställighet lagen om erkännande och verkstäl- lighet av nordiska domar på privaträttens område (lag) och lagen om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i (lag). lag tillämpas i fråga om avgöranden från , och , medan den senare tillämpas i fråga om avgöranden från . Från den förstnämnda lagens tillämpningsområde undantas avgöranden om efterlevande makes rätt, om inte den avlidne var medborgare i Dan- mark, , , eller och hade sin hemvist i något av dessa länder (7 § andra stycket 5). Från tillämpningsområdet undantas även avgöranden om boskillnad och bodelning med anledning av äkten- skapsskillnad, om det inte är fråga om verkställighet av en dom som ska gälla i enligt 14 § i detta kapitel (7 § andra stycket 1). Om den aktuella lagen inte är tillämplig på ett norskt eller danskt avgörande, tilläm- pas 4 kap. i förevarande lag. Om lagen inte är tillämplig på ett finskt av- görande, tillämpas i stället reglerna om erkännande och verkställighet i EU-förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. års lags tillämpningsområde undantas avgöranden om boskillnad och bodel- ning med anledning av äktenskapsskillnad och legal separation (10 § andra stycket 1). Om lagen inte är tillämplig på ett isländskt avgörande, tillämpas 4 kap. i förevarande lag. 4 kap. Makars förmögenhetsförhållanden i andra internationella situationer 1 § Detta kapitel gäller för frågor om konkurrerande förfaranden och erkännande och verkställighet av utländska avgöranden när det gäller makars förmögenhets- förhållanden i internationella situationer. Kapitlet gäller inte om något annat följer av EU:s förordningar om makars och registrerade partners förmögenhetsförhållanden, 3 kap. i denna lag eller annan lag. I paragrafen anges att kapitlet reglerar frågor om konkurrerande förfaran- den och erkännande och verkställighet av utländska avgöranden när det gäller makars förmögenhetsförhållanden, om inte något annat följer av andra regelverk. Övervägandena finns i avsnitt 8. Kapitlets bestämmelser gäller inte bara makars utan även registrerade partners förmögenhetsförhållanden (se 2 § lagen [2009:260] om upphä- vande av lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap och 3 kap. 1 § and- ra stycket lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap).