prop · H70350 · 2019-12-10 00:00:00 — Omkring varannan har en eftergymnasial utbildning och 3 av 4 har ett arbete, de flesta i den privata sektorn. 14 (män) respektive 16 (kvinnor) procent i studiepopulationen var sjukskrivna för enkätens genomförande.54 Tydliga skillnader mellan könen framträder när det gäller utbildning, där en betydligt högre andel av kvinnorna har en eftergymnasial utbildning (54 jämfört 52Se ISF (2012). 53Som jämförelse till studiepopulationerna används ett 10-procentigt urval av vårdbesök bland patienter med diagnoser som kvalificerade för behandling inom för rehabiliteringsgarantin, men där patienten inte mottog behandling. 54Personer i urvalet som är sjukskrivna har alltså sjukskrivits som ledde fram till enkättillfället. R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O Kvinnor har också lägre inkomster i genomsnitt och arbetar oftare inom kommun och landsting. En högre andel av männen är anställda i privat sektor. Tabell 1 Beskrivning av män och kvinnor i urvalet med avseende på ålder, familjesituation, utbildning med mera, medelvärden -0,44 (11,4) (11,5) -4,78 -12,68 -1,82 -20,00 Anställning (anställd eller Arbetslös (a-kassa) (föregående år, tkr) (229,2) (159,8) (föregående år, tkr) (223,1) (153,6) -47,87 -32,81 -4,86 Anm.: Standardavvikelse inom parentes. t-värden med ett absolutvärde ≥1,96 innebär att skillnaden är statistiskt säkerställd på 5-procentsnivån. a: avser egenrapporterad uppgift. 26 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N I tabell 2–5 presenteras resultaten från enkätsvar från såväl patienter som vårdgivare gällande bedömningar av patientens hälsa, funktionsnedsättningar och aktivitetsbegränsningar samt mått på vårdkonsumtion och läkemedelsförskrivning som föregick enkättillfället. Överst i tabell 2 framgår att den stora majoriteten i urvalet, bland män och bland kvinnor, har en psykiatrisk diagnos. Bland dessa förekommer framför allt tre diagnoser, depressiv episod (F32), ångesttillstånd (F419) och reaktion på svår stress (F439). Dessa diagnoser utgör tillsammans i urvalet. En mindre andel, bland män och bland kvinnor, har en muskuloskeletal sjukdom. Denna grupp är i sin tur uppdelad i sammanlagt ett 30-tal olika diagnoser, vilka vi väljer att inte särredovisa i tabellen. I den nedre delen av tabellen framgår att omkring hälften av enkäterna har besvarats av en psykolog, andelen är något högre bland män än bland kvinnor. Den näst vanligaste kompetensen är en psykoterapeut, och därefter en kurator. Tabell 2 Beskrivning av män och kvinnor i urvalet med avseende på diagnos och bedömare av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning, medelvärden Psykiska sjukdomar och syndrom 0,92 (0,28) 0,90 (0,31) samt beteendestörningar (F) Depressiv episod (F32) 0,28 (0,45) 0,25 (0,43) Ångesttillstånd (F419) 0,21 (0,41) 0,20 (0,40) Reaktion på svår stress (F439) 0,21 (0,41) 0,25 (0,43) -9,6 0,21 (0,41) 0,20 (0,40) -3,6 0,08 (0,28) 0,10 (0,31) -7,6 systemet och bindväven (M, R) 0,54 (0,50) 0,50 (0,50) 0,19 (0,39) 0,19 (0,40) -1,43 0,12 (0,33) 0,13 (0,34) -3,25 0,05 (0,22) 0,05 (0,22) -0,12 0,10 (0,30) 0,12 (0,33) -9,63 Anm.: Standardavvikelse inom parentes. t-värden med ett absolutvärde ≥1,96 innebär att skillnaden är statistiskt säkerställd på 5-procentsnivån. a: uppgifter saknas i enkäten. R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O I tabell 3 redovisas vårdgivarens bedömning av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning för respektive diagnostyp. Skalan är 1–5 där 5 indikerar total nedsättning. Genomgående bedömer vårdgivarna att kvinnor har något högre grad av funktionsnedsättningar och aktivitetsbegränsningar när det gäller patienter med en psykiatrisk diagnos. Statistiskt säkerställda skillnader återfinns i alla dimensioner och även totalt. När det gäller patienter med en muskuloskeletal sjukdom återfinns inte samma skillnader mellan könen. Visserligen bedöms kvinnor ha en högre grad av smärtförnimmelse men män bedöms i genomsnitt ha sämre rörlighet i leder och sämre tolerans för fysiskt arbete. Väger man samman de olika dimensionerna återfinns ingen statistisk säkerställd skillnad mellan könen. Uppgifter om vårdgivarens bedömning av hur objektiva undersökningsfynden var finns bara tillgängliga . Frågan löd, ”Styrks av objektiva undersökningsfynd?”, och avsåg vårdgivarens bedömning av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning. Svarsskalan var 1−4, där 1 avsåg svaret ”Ja”, 2: ”delvis”, 3: ”Nej”, och 4: ”Går ej att bedöma”. En tydlig skillnad framträder såtillvida att den uppskattade objektiviteten är högre i bedömningen av de muskuloskeletala sjukdomarna jämfört med de psykiska, mellan 4,1−4,4 på en skala 3−12 jämfört med omkring 7,3. En närmare analys visar att nära hälften av bedömningarna av patienter med en psykiatrisk diagnos kan tolkas som att objektiva fynd saknades, det vill säga som alternativ 3 eller 4. Motsvarande andel bland patienter med en smärtdiagnos var . Inga könsskillnader vad gäller den bedömda objektiviteten i bedömningarna förekommer bland de psykiska sjukdomarna, för de muskuloskeletala sjukdomarna rapporteras emellertid en tydligt större osäkerhet (subjektivitet) i bedömningen av kvinnor jämfört med män. 28 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Tabell 3 Beskrivning av män och kvinnor i urvalet med avseende på vårdgivarens bedömning av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning, samt uppskattade objektivitet i bedömningen, medelvärden begränsning, (1 = ingen nedsättning, 5 = total nedsättning) 2,39 (1,01) 2,42 (0,99) -2,93 2,17 (1,00) 2,19 (1,00) -2,25 Att hantera stress och andra 2,85 (0,89) 2,93 (0,85) -10,42 Totalt (3−15) 7,41 (2,28) 7,54 (2,23) -6,33 3,25 (0,70) 3,32 (0,68) -3,60 Funktioner relaterade till tolerans 2,80 (0,94) 2,79 (0,94) Funktioner för rörlighet i leder 2,90 (0,85) 2,80 (0,89) Totalt (3−15) 8,95 (1,95) 8,91 (1,96) Objektivitet i vårdgivarens bedömning a (1 = Ja, 4 = går ej att bedöma) 2,48 (1,08) 2,48 (1,06) 2,43 (1,07) 2,43 (1,06) Att hantera stress och andra 2,39 (1,06) 2,37 (1,05) Totalt (3−12) 7,30 (3,07) 7,27 (3,03) 1,37 (0,65) 1,48 (0,71) -4,32 Funktioner relaterade till tolerans 1,47 (0,83) 1,60 (0,84) -3,68 Funktioner för rörlighet i leder 1,28 (0,62) 1,36 (0,66) -2,86 Totalt (3−12) 4,12 (1,78) 4,43 (1,89) -4,26 Anm.: Standardavvikelse inom parentes. t-värden med ett absolutvärde ≥1,96 innebär att skillnaden är statistiskt säkerställd på 5-procentsnivån. a: avser endast uppgifter . R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O I tabell 4 redovisas hur patienter i urvalet värderar sin egen hälsa samt deras vårdkonsumtion och läkemedelsförskrivning som föregick enkäten. I den övre delen av tabellen redovisas hur patienterna bedömde sin egen hälsa enligt olika dimensioner (1−3 där 3 indikerar stora problem), samt det allmänna hälsotillståndet (där 100 indikerar högsta möjliga ohälsa). Kvinnor rapporterar överlag en något sämre hälsa i de olika dimensionerna, det gäller framför allt upplevelser av smärtor och besvär. Kvinnor rapporterar också ett i genomsnitt sämre allmänt hälsotillstånd. Dessa skillnader är statistiskt säkerställda. I den nedre delen av tabellen redovisas i vilken utsträckning patienterna har konsumerat hälso- och sjukvård respektive har förskrivits läkemedel som föregick enkäten. Kvinnor har i genomsnitt gjort fler primär- och specialistvårdsbesök, samt förskrivits mer läkemedel. Ingen statistiskt säkerställd skillnad finns när det gäller antal dagar som inlagd inom sluten vård. Tabell 4 Beskrivning av män och kvinnor i urvalet med avseende på den självskattade hälsan samt vårdkonsumtion och läkemedelsförskrivning som föregick enkättillfället, medelvärden (1 = inga problem, 3= stora problem) 1,16 (0,44) 1,17 (0,45) -3,16 1,09 (0,39) 1,10 (0,39) -1,14 Eq5d - Huvudsakliga aktiviteter 1,56 (0,67) 1,55 (0,65) Eq5d - Smärtor/besvär 1,64 (0,67) 1,72 (0,66) -14,28 Eq5d - Oro/nedstämdhet 2,22 (0,57) 2,23 (0,55) -2,18 Totalt Eq5d (5−15) 7,67 (1,73) 7,78 (1,69) -7,25 Allmänt ohälsotillstånd (0 -100, 49,20 (20,24) 50,62 (19,34) -7,40 Mått på hälsa (senaste 12 mån.) 5,70 (7,84) 7,65 (9,03) -26,52 0,85 (5,04) 1,20 (6,04) -7,38 1,58 (4,51) 1,98 (4,87) -9,58 Antal dagar inom sluten vård 0,41 (7,26) 0,35 (5,62) Anm.: Standardavvikelse inom parentes. t-värden med ett absolutvärde ≥1,96 innebär att skillnaden är statistiskt säkerställd på 5-procentsnivån. 30 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 4.4 Mått på hälsa Hälsa kan mätas på olika sätt, och olika mått skiljer sig åt i graden av subjektivitet. Graden av subjektivitet definieras av i vilken utsträckning preferenserna kan få genomslag i måttet (O', 2009). Det mest subjektiva måttet på hälsa är självskattad hälsa. Därefter följer besök i primärvård eller hos en läkare i primärvården, något som till fullo sker på individens eget initiativ. Konsumtion av läkemedel och sjukskrivning är mindre subjektiva mått på hälsa, eftersom de kräver en bedömning av läkare. Besök hos en specialist och slutenvård är att betrakta som relativt objektiva mått på hälsa. Besök hos en specialist kräver i typfallet en remiss, det vill säga att en läkare gjort en bedömning av patienten. Det mest objektiva måttet på hälsa är mortalitet, det vill säga dödlighet. I tabell 5 redovisas sambandet mellan olika hälsomått för män och kvinnor. Måtten avser vårdkonsumtion och läkemedelsförskrivning året som följde efter enkätens genomförande, samt sjukfrånvaro som även inkluderar tid räknat före enkätens genomförande. I måttet för sjukfrånvaro inkluderas såväl sjukpenning som den mer varaktiga ersättningsformen sjuk- och aktivitetsersättning (SA, tidigare förtidspension). I tabellen framgår att sambandet mellan patientens självskattade hälsa och andra hälsomått är starkare ju mer subjektivt och lättillgängligt för patienten hälsomåttet är. Besök i primärvård eller hos läkare korrelerar betydligt starkare med den självskattade hälsan än vad besök hos en specialist eller vad inläggning inom slutenvård gör. Ett annat mönster är att kvinnors självskattade hälsa korrelerar starkare med de mer subjektiva hälsomåtten, besök inom primärvård och läkarbesök, än vad mäns självskattade hälsa gör. Tvärtom korrelerar kvinnors självskattade hälsa i lägre utsträckning med de mest objektiva måtten på hälsa, antalet dagar som inlagd inom sluten vård och mortalitet, än vad mäns självskattade hälsa gör. Detta stämmer väl överens med den forskning som visar att kvinnor, givet mer objektiva mått på hälsa, i genomsnitt betraktar sin hälsa som sämre än män.55 I tabellen framgår också att kvinnors självskattade hälsa har ett starkare samband med sjukfrånvaro än vad mäns självskattade hälsa har. 55Se (2016). R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O Tabell 5 Korrelationmatris för olika mått på hälsa Antal dagar Död inom besök hos inom sluten Anm.: M=män, K=kvinnor. Alla korrelationskoefficienter är statistiskt säkerställda på 5- procentsnivån utom de som är kursiverade. DDD=antal förskrivna dygnsdoser läkemedel . Antal observationer, män: 18 343, kvinnor: 39 566. 32 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N I avsnittet ges först, i avsnitt 5.1, en beskrivning av sjukfrånvaron för män och kvinnor i olika delpopulationer. I avsnitt 5.2 ges därefter en uppfattning om olika faktorers relativa betydelse för könsskillnaden i sjukfrånvaro. I avsnitt 5.3 presenteras könsskillnader i hälsoutfall vid en given nivå på den bedömda funktionsnedsättningen och aktivitetsbegränsningen, och i avsnitt 5.4 ges möjliga tolkningar till de funna skillnaderna. I avsnitt 5.5 prövas hur robusta resultaten är när förutsättningarna i analysen modifieras något, och i avsnitt 5.6 presenteras könsskillnader i sjukfrånvaro för olika delpopulationer då bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning beaktats. I avsnitt 5.7 redovisas avslutningsvis könsskillnader i hälsoutfall med utgångspunkt i patientens självskattade hälsa. 5.1 Sjukfrånvaron för olika delpopulationer I tabell 6 redovisas antalet sjukfrånvarodagar räknat från före enkättillfället till och med efter, för olika delgrupper i urvalet. I tabellen framgår att sjukfrånvaron överlag är som störst bland personer som, i) är , ii) saknar eftergymnasial utbildning, iii) har arbetsinkomster som överstiger medianen, iv) arbetar inom kommun och landsting, v) har en smärtdiagnos. Vidare framgår att kvinnor genomgående är mer sjukskrivna än män, det vill säga oavsett vilken delpopulation som studeras. Särskilt tydliga könsskillnader framträder bland, i) eftergymnasialt utbildade, ii) anställda eller egenföretagare, iii) anställda inom kommunala verksamheter, samt iv) patienter som har en psykiatrisk diagnos. Tabell 6 Antal sjukskrivningsdagar (medelvärde) i olika delpopulationer , fördelat på kön Ålder (median=37 år) 20,5 (65,1) 31,3 (78,1) -11,6 42,2 (95,2) 59,5 (110,3) -12,9 37,4 (88,8) 50,8 (101,8) -11,1 23,5 (72,1) 40,3 (91,1) -15,0 R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O Anställning (anställd eller 31,6 (80,6) 48,0 (97,2) -17,2 29,6 (86,0) 36,6 (93,2) -4,3 21,5 (71,5) 34,9 (89,9) -12,3 38,5 (88,5) 56,6 (104,8) -14,9 15,4 (63,4) 23,9 (80,2) -4,4 30,6 (80,9) 55,1 (102,6) -10,2 33,1 (81,2) 56,1 (103,9) -4,2 33,4 (85,3) 51,0 (104,7) -5,1 34,1 (84,8) 41,6 (92,1) -7,0 29,6 (81,6) 44,8 (96,3) -3,9 Psykiska sjukdomar och syndrom 29,4 (79,9) 42,0 (93,1) -15,1 49,8 (99,9) 71,8 (117,3) -6,5 Självupplevd ohälsa ( totalt eq5d) ≤ median (låg grad av ohälsa) 14,1 (51,8) 21,4 (61,7) -10,1 Över median (hög grad av ohälsa) 51,8 (104,3) 70,5 (117,8) -12,5 Vårdgivarens bedömning (totalt) Under median (låg grad av 20,4 (64,8) 30,1 (76,4) -12,0 Över median (hög grad av 51,3 (104,0) 74,4 (119,2) -11,7 Anm.: Standardavvikelse inom parentes. t-värde ≥1,96 innebär att skillnaden är statistiskt säkerställd på 5-procentsnivån. 34 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 5.2 Dekomponering av könsskillnader i sjukfrånvaro Ett sätt att analysera skillnader i sjukfrånvaro mellan män och kvinnor är att göra en så kallad dekomponering (eller uppdelning) av differensen av den genomsnittliga sjukfrånvaron för respektive grupp. På detta sätt kan vi få en uppfattning om bedömningen av patienten och andra faktorers relativa betydelse för sjukfrånvaroskillnaden. I detta avsnitt redovisas resultatet av en dekomponering av skillnaden i sjukfrånvaro mellan män och kvinnor. Dekomponeringen avser en förklarad respektive en oförklarad del, där den förklarade delen härrör från kompositionella eller observerbara avvikelser mellan könen, exempelvis i ålder, utbildning, familjesituation, inkomster. Den oförklarade delen avser resterande del av skillnaden, den som återstår då den förklarade delen beaktats. Eftersom vi inte kan vara säkra på att samtliga faktorer med betydelse för sjukfrånvaroskillnaden har fångats i analysen, kommer den oförklarade delen också att inkludera skillnader i eventuellt icke-observerade faktorer. Den oförklarade skillnaden ska därför tolkas med viss försiktighet. Viktigt att ha i åtanke är att förklarad skillnad inte är detsamma som motiverad skillnad. För att exemplifiera, bara för att en del av skillnaden i sjukfrånvaro kan härledas till att män och kvinnor arbetar i olika branscher innebär inte det att den skillnad som kan observeras är motiverad, exempelvis på grund av att arbetsmiljön i kvinnodominerade branscher skulle vara sämre än i mansdominerade branscher. I stället ger resultaten en uppfattning om hur olika faktorer maximalt skulle kunna förklara av sjukfrånvaroskillnaden. I tabell 7 presenteras resultaten från analysen där betydelsen av respektive faktor redovisas separat. På första raden framgår att kvinnor i urvalet är sjukskrivna mer än män . På den andra raden redovisas att , eller av som kvinnor är sjukskrivna mer än män, kan härledas till att män och kvinnor skiljer sig åt beträffande familjesituation, inkomster, utbildning med mera, och att dessa faktorer i varierande grad samvarierar med sjukfrånvaro. Skillnader i diagnos och sysselsättning/inkomster förklarar exempelvis 1,7 respektive -0,av sjukfrånvaroskillnaden, medan bransch bara förklara . I så måtto att branschvisa skillnader i arbetsmiljö motiverar skillnaderna i sjukfrånvaro skulle dessa, allt annat lika, alltså förklara (1/) av skillnaden. Den oförklarade delen av sjukfrånvaroskillnaden, (), kan härledas till att män och kvinnor, givet en viss familjesituation, inkomstnivå eller utbildning, skiljer sig åt när det gäller benägenheten att vara sjukskriven. Noterbart är att bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning motiverar att kvinnor är något mer sjukskrivna än män (). Denna skillnad är emellertid liten i förhållande till den sjukfrånvaroskillnad som bedömningen av patienten ger upphov till, och som också inkluderar en omotiverad skillnad . R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O Slutsatsen är således att merparten av sjukfrånvaroskillnaden mellan män och kvinnor i urvalet förefaller kunna härledas till faktorer som inte har att göra med olikheter mellan könen beträffande exempelvis familjesituation och arbetssituation. Hur män och kvinnor bedöms inom vården förefaller ha relativt stor betydelse för sjukfrånvaroskillnaden mellan könen. Trots att funktionsnedsättningen och aktivitetsbegränsningen hos patienten bedöms som likvärdig, blir kvinnor i genomsnitt sjukskrivna i högre utsträckning än män. Tabell 7 Resultat efter dekomponering av skillnaden i sjukfrånvaro mellan män och kvinnor Skillnad i sjukfrånvaro (dagar) 14,0*** (0,8) 5,5*** 8,5*** (0,6) (0,8) 1,7*** (0,2) (1,3) Bakgrund (ålder, civilstånd, barn, -0,2** -4,4 utrikes född, kommun) (0,1) (4,4) 3,1*** (0,3) (2,2) Utbildning (nivå, inriktning) -0,7* -8,5 (0,4) (7,3) 1,0*** -2,8 (0,1) (2,2) 1,0*** 13,7*** (0,1) (2,7) -0,2*** 4,5* (0,1) (2,6) -0,2*** (0,1) (5,8) (10,9) Anm.: Resultat från dekomponering av sjukfrånvaroskillnader mellan män och kvinnor med hjälp av Blinder-Oaxaca-skattning. I skattningarna beaktas diagnos, familjesituation (ålder, civilstånd, antal barn, barn i hemmet), sysselsättning (7 kategorier), inkomster (pensionsgrundande inkomst föregående år, arbetsinkomst föregående år), utbildning (utbildningsnivå och utbildningsinriktning, 42 kategorier), bransch (SNI, 89 kategorier), vårdgivarens bedömning, född utrikes, årtal, kommun (34 kategorier), vårdgivarens kompetens (15 kategorier). Standardfel inom parentes. Antal observationer: 57 909. ***/**/* indikerar statistisk signifikans på 1/5/10 procents nivå. 36 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 5.3 Vårdgivarens bedömning av patienten I detta avsnitt analyseras hur bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning hänger samman med patientens vårdkonsumtion, läkemedelsförskrivning samt sjukfrånvaro. I analysen används uppgifter från det första enkättillfället, men resultat har också studerats med utgångspunkt i det andra enkättillfället (se avsnitt 5.5). I måttet på sjukfrånvaro inkluderas såväl sjuk- och rehabiliteringspenning som sjuk- och aktivitetsersättning. Uppföljningshorisonten är för samtliga mått utom för sjukfrånvaro, som också inkluderar sjukfrånvaro från och innan enkättillfället. I analysen jämförs mäns och kvinnors sjukfrånvaro och andra mått på hälsa givet bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning. Eftersom aktivitetsbegränsningen ska bedömas mot vad som kan förväntas i det dagliga livet eller för en viss arbetsuppgift, kan patientens arbetsförmåga i hög utsträckning förväntas fångas upp i detta mått. Jämförelserna justeras emellertid för bakomliggande könsskillnader i bland annat ålder, civilstånd och antal barn men också beträffande utbildningsnivå- och inriktning, bransch, samt inkomster, det vill säga faktorer som i hög grad kan förväntas fånga patientens arbetsuppgifter. I nästföljande avsnitt (avsnitt 5.4) jämförs huvudresultaten med resultaten då ingen justering gjorts för faktorer kopplade till patientens arbetsuppgifter (utbildningsnivå- och inriktning, bransch, arbetsinkomst). På så vis får vi en uppfattning om i vilken utsträckning icke-observerbara faktorer kopplade till patientens specifika arbetssituation kan vara ett problem i tolkningen av de eventuella könsskillnader vi observerar.56 Resultaten från analyserna presenteras i tabell B1 i bilaga B samt i tabell 8. I tabell B1 redovisas sambandet mellan bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning och olika hälsomått för män respektive kvinnor. I Panel A visas sambanden för kvinnor, som genomgående är positiva såtillvida att ju större funktionsnedsättningen och aktivitetsbegränsningen bedöms vara, desto högre är vårdkonsumtionen och läkemedelsförskrivningen. En enhets ökning av den bedömda funktionsnedsättningen och aktivitetsbegränsningen (skala 3–15) innebär exempelvis 0,6 fler primärvårdsbesök respektive 0,1 fler besök hos en specialist, i genomsnitt. En enhets ökning innebär också i genomsnitt ytterligare som sjukskriven . De positiva sambanden återfinns bland patienter med såväl en psykiatrisk diagnos som en smärtdiagnos, men är med undantag för sjukfrånvaro tydligare för den sistnämnda gruppen. Resultaten för män i tabell B1 (bilaga B) uppvisar stor överensstämmelse med resultaten för kvinnor. Jämfört med kvinnor är emellertid sambanden mellan bedömningen av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning och hälsomått 56Altonji med flera (2005). R I K S R E V I S I O N E N J Ä M S T Ä L L D S J U K F R Å N V A R O som kan klassas som mer subjektiva (besök inom primärvård och sjukfrånvaro) svagare. Tvärtom är sambanden med de mer objektiva hälsomåtten, besök inom specialist- och slutenvård, starkare. I Panel C (tabell B1) redovisas skillnaden mellan mäns och kvinnors vårdkonsumtion, läkemedelsförskrivning och sjukfrånvaro med utgångspunkt i bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning. I tabell 8 presenteras motsvarande skillnad i procentform. Resultaten visar att kvinnor sjukskrivs mer än män givet bedömningen av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning. Skillnaden är statistiskt säkerställd och ska tolkas som att givet bedömningen av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning, är kvinnor sjukskrivna (tabell B1), eller (tabell 8), mer än män . Skillnaden kan härledas till patienter med en psykiatrisk diagnos, för patienter med en smärtdiagnos återfinns ingen statistiskt säkerställd skillnad mellan könen. För övriga hälsoutfall återfinns antingen ingen statistiskt säkerställd skillnad (antal besök inom primärrespektive specialistvård), eller en statistiskt säkerställd negativ skillnad (läkemedelsförskrivning, antal dagar som inlagd inom sluten vård) mellan könen. Givet bedömningen av funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning är kvinnor alltså mer sjukskrivna än män, som män förskrivs mer läkemedel och har fler dagar som inlagd inom sluten vård. Tabell 8 Kvinnors sjukfrånvaro respektive vårdkonsumtion och läkemedelsförskrivning i förhållande till mäns, givet bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning, procent 31,1*** -28,2*** -17,4 -67,5*** (6,3) (10,7) (8,7) (15,9) (23,6) 32,4*** -29,9*** -12,8 -68,6** (6,3) (11,3) (8,7) (17,3) (25,6) -9,0 -15,6 -59,4 -28,6 (29,2) (31,3) (29,0) (36,4) (65,5) Anm.: I tabellen redovisas resultat från OLS-skattningar av relationen mellan kvinnors och mäns hälsoutfall givet bedömningen av patientens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning. Relationen mellan män och kvinnor har skattats via en interaktionsterm (kvinna*vårdgivarens bedömning).