prop · H60381 · 2019-03-19 00:00:00 — Paragrafen ger rättens ordförande en möjlighet att utvisa parter och åhörare från rättssalen och att avvisa åhörare från domstolens lokaler. Den ger också en part som utvisats möjlighet att följa sammanträdet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4 och 8.1. Ändringarna i första stycket innebär att rättens ordförande får besluta att en part eller en åhörare inte ska få närvara i rättssalen. Det krävs alltså inte som att det är rätten som beslutar. Första stycket ändras också på så sätt att beslutet kan avse hela sammanträdet och inte – som – bara själva vittnesförhöret. Det blir t.ex. möjligt att besluta att en part eller en åhörare inte får närvara under sakframställningarna. Av beslutet måste tydligt framgå under vilka delar av sammanträdet parten eller åhöraren inte får närvara och åtgärden får inte vara mer omfattande än vad som är nödvändigt. Den andra punkten är ny och innebär att ordföranden får besluta att en part eller en åhörare som utsätter ett vittne för påtryckningar inte får närvara i rättssalen. Utöver öppna hot och trakasserier kan påtryckningar innefatta mer subtila åtgärder som t.ex. obehagliga gester, intensivt stirrande, frågor som visar att man vet var någon bor eller går i skolan, lyckönskningar inför vittnesmål eller anspelningar på repressalier. Klädsel, symboler och andra anspelningar på organiserad brottslighet eller ett våldskapital kan – i förening med andra omständigheter – vara en påtryckning i den mening som avses i andra punkten. Ett sådant exempel kan vara när personer uppträder i grupp med synliga kännetecken på ett sätt som är att anse som en maktdemonstration. göras i det enskilda fallet med utgångspunkt i personens beteende vid sammanträdet. Omständigheter som t.ex. målets karaktär, tidigare händelser och vittnets relation till parten eller åhöraren kan också vägas in. Den hittillsvarande möjligheten i andra punkten att utvisa en part eller en åhörare som avbryter ett vittne flyttas till en ny tredje punkt. I andra stycket införs en möjlighet att avvisa en åhörare från domstolens lokaler eller de andra lokaler som används vid sammanträdet. Det senare uttrycket avser situationen att ett sammanträde äger rum i andra lokaler än domstolens egna, t.ex. när en annan domstol har ställt en rättssal eller en sidosal till domstolens förfogande. En avvisning innebär att åhöraren ska avlägsnas från lokalerna och inte får återvända så länge beslutet gäller. På samma sätt som vid beslut enligt första stycket måste det av beslutet tydligt framgå under vilka delar av sammanträdet åhöraren inte får vara närvarande och åtgärden får inte vara mer omfattande än vad som är nödvändigt. Ett beslut om avvisning får fattas om det kan antas att ett vittne av rädsla eller någon annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av åhörarens närvaro eller om åhöraren utsätter ett vittne för påtryckningar. Ett beslut om avvisning är en ingripande åtgärd och möjligheten bör tillämpas efter noggranna avvägningar i fråga om behov och proportionalitet. Genom kravet på särskilda skäl markeras att åtgärden ska användas med restriktivitet och att den förutsätter att det finns omständigheter av särskild tyngd. Särskilda skäl kan exempelvis vara att trycket på vittnet kan antas fortsätta i samband med pauser i sammanträdet. I vissa fall finns det förutsättningar att både utvisa en åhörare från rättssalen och att avvisa denne från domstolens lokaler. Valet av åtgärd får då göras utifrån en bedömning av vad som är nödvändigt och proportionerligt i det enskilda fallet. Eftersom avvisning från domstolens lokaler är en mer ingripande åtgärd bör utvisning från rättssalen normalt övervägas i första hand. Det finns dock inget som hindrar att avvisning från domstolens lokaler används som en första åtgärd. Regleringen av möjligheten för en part som utvisats att följa det förhör som pågår i rättssalen och ställa frågor till vittnen som hörs när parten inte är närvarande flyttas från andra stycket till ett nytt tredje stycke. Regleringen ändras på så sätt att parten ges möjlighet att följa även andra delar av sammanträdet genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Om det inte är möjligt för parten att följa sammanträdet genom sådan överföring ska det som inträffar vid sammanträdet återges i den omfattning som behövs när parten åter är närvarande. Bedömningen av vad som behöver återges får göras utifrån förhållandena i det enskilda fallet och med utgångspunkt i att rätten till försvar ska iakttas. Normalt sett ska parten åtminstone ges möjlighet att ta del av en sammanfattning av sakframställningar, förhör och slutanföranden som hålls i partens frånvaro. Möjligheterna till utvisning och avvisning gäller också i mål där förhör hålls med en part eller en målsägande som inte för talan (37 kap. 3 §). I övrigt ändras paragrafen språkligt. 2018/19:81 15.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga Mål mot den som inte har fyllt tjugoett år ska, om målet avser brott på vilket fängelse kan följa, om möjligt sättas ut till handläggning på ett sådant sätt att målet inte drar till sig uppmärksamhet. Rätten får i mål mot den som inte har fyllt tjugoett år besluta att målet ska handläggas inom stängda dörrar, om offentlighet vid förhandlingen är till uppenbar olägenhet på grund av den uppmärksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för. Om rätten anser att ett sådant beslut bör meddelas och om någon som har fyllt tjugoett år också är tilltalad i målet, ska rätten handlägga åtalet mot den som är under tjugoett år som ett särskilt mål, om det kan ske utan att utredningen avsevärt försvåras. Även om beslut meddelas enligt andra stycket får rättens ordförande tillåta att den tilltalades anhöriga och andra vars närvaro kan väntas bli till nytta får närvara vid handläggningen. I mål mot den som inte har fyllt ska tingsrätten hålla huvudförhandling även om det inte finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter. Paragrafen innehåller bestämmelser om huvudförhandlingen i mål mot den som inte har fyllt tjugoett år. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Ändringen i tredje stycket innebär att rättens ordförande, i stället för rätten, får besluta att den tilltalades anhöriga och andra vars närvaro kan väntas bli till nytta får närvara vid en förhandling inom stängda dörrar. I övrigt ändras paragrafen språkligt. 15.3Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) I fråga om offentlighet och ordning vid en muntlig förhandling gäller 5 kap. 1–5, 9–9 d och 12–15 §§ i tillämpliga delar. Utöver vad som följer av 5 kap. 1 § får rätten besluta att en förhandling ska hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att läggas fram en uppgift, för vilken det hos domstolen gäller sekretess som avses i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen innehåller bestämmelser om offentlighet och ordning vid en muntlig förhandling. Övervägandena finns i avsnitt 9. I paragrafen hänvisas det till ytterligare paragrafer i 5 kap. (9 a–d och 13–15 §§). Det innebär att det vid muntliga förhandlingar i allmän förvaltningsdomstol blir möjligt att bl.a. avvisa störande åhörare från domstolens lokaler. Det blir också möjligt att hänvisa åhörarna till en sidosal i större utsträckning än vad som har varit fallet. Se vidare författningskommentaren till angivna paragrafer. I övrigt ändras paragrafen språkligt. Den som vid en muntlig förhandling stör förhandlingen eller bryter mot en föreskrift eller ett förbud som har meddelats med stöd av 16 §, jämfört med 5 kap. 9 eller 9 c § , döms till penningböter. Till samma straff döms den som muntligen inför rätten eller i en skrivelse till rätten uttalar sig otillbörligt. Första stycket ska tillämpas också i fråga om en sidosal som används i enlighet med vad som föreskrivs i 16 § och 5 kap. 12 eller 13 § . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för ordningsstörningar m.m. Paragrafen har i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 9. Första stycket anpassas till att möjligheten att förbjuda ljudupptagning och ljudöverföring flyttas från 5 kap. 9 § andra stycket andra meningen till 5 kap. 9 c § . Regleringen som straffbelägger överträdelser av fotograferingsförbudet flyttas från första stycket i denna paragraf till 38 a §. Regleringen i det nya andra stycket innebär att straffbestämmelserna utsträcks till att även gälla ordningsstörningar m.m. i en sådan sidosal som avses i 5 kap. 12 eller 13 § . Enligt det tredje stycket, som är nytt, ska det inte dömas till ansvar i ringa fall. Se vidare författningskommentaren till 9 kap. 5 § . I övrigt ändras paragrafen språkligt. Den som tar upp bild i strid med 16 § jämfört med 5 kap. 9 b § döms till böter eller fängelse . Första stycket ska tillämpas också i fråga om en sidosal som används i enlighet med vad som föreskrivs i 16 § och 5 kap. 12 eller 13 § I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om straff för brott mot fotograferingsförbudet. Paragrafen har i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 9. Regleringen som straffbelägger överträdelser av fotograferingsförbudet flyttas från 38 § första stycket till första stycket i denna paragraf. Vidare anpassas regleringen till hur fotograferingsförbudet utformas i 5 kap. 9 b § . Straffskalan skärps till böter eller fängelse och brott mot fotograferingsförbudet ska inte längre vara en rättegångsförseelse. Rätten kan därför inte på eget initiativ ta upp frågan om ansvar (jfr 42 §). I stället gäller allmänna brottmålsregler för åtal och forum samt för handläggningen i övrigt. Se vidare författningskommentaren till 9 kap. 5 a § . När det gäller andra och tredje styckena hänvisas till författningskommentaren till 38 § andra och tredje styckena och till 9 kap. 5 a § . 15.4Förslag till lag om ändring i lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol Säkerhetskontroll beslutas av domstolens chef eller någon annan lagfaren domare som han eller hon har delegerat beslutanderätten till. Om en säkerhetskontroll ska genomföras med anledning av en viss förhandling, får den även beslutas av rätten. Innan en säkerhetskontroll beslutas ska samråd ske med och, om kontrollen ska genomföras med anledning av en viss förhandling i brottmål, med åklagaren. Samråd behöver dock inte ske om det är uppenbart obehövligt. Ett beslut om säkerhetskontroll ska avse , dock längst , eller en viss förhandling. I beslutet ska det anges vilka lokaler som kontrollen ska omfatta. I paragrafen regleras vem som beslutar om säkerhetskontroll, när samråd ska ske med och åklagaren samt vad ett beslut om säkerhetskontroll ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. I tredje stycket förlängs giltighetstiden för ett beslut om säkerhetskontroll till längst . Liksom gäller att säkerhetskontrollen inte ska pågå än vad som behövs med hänsyn till riskerna för domstolen. Domstolen ska alltså även fortsättningsvis under ett besluts giltighetstid löpande ompröva förutsättningarna för säkerhetskontrollen. En säkerhetskontroll omfattar dem som har kallats att närvara vid en förhandling och övriga besökare till de lokaler som beslutet om säkerhetskontroll avser. Kontrollen omfattar inte domstolens anställda eller nämndemän och inte heller åklagare, advokater, polismän eller ordningsvakter som i tjänsten infinner sig i berörda lokaler. Kontrollen omfattar inte heller personer som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt och dem som ombesörjer transporten av dessa personer. Om det finns särskilda skäl, får den som enligt 2 § beslutar om säkerhetskontrollen undanta andra personer från kontrollen eller besluta att personer som annars skulle vara undantagna ska omfattas av den. I paragrafen anges vilka som omfattas av säkerhetskontrollen, när denna personkrets kan inskränkas respektive utökas samt vem som fattar beslut i en sådan fråga. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Andra stycket, som är nytt, motsvarar delvis nuvarande andra och tredje meningarna i första stycket. Liksom undantas domstolens anställda och nämndemän, liksom åklagare, advokater, polismän och ordningsvakter från säkerhetskontroll. För åklagare, advokater, polismän och ordningsvakter förtydligas det att undantaget gäller endast när de infinner sig i tjänsten. Kontrollen omfattar inte heller personer som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt eller dem som ombesörjer transporten av dessa personer. Övriga personer som utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag och som har varit undantagna från säkerhetskontroll omfattas däremot av kontrollen. Möjligheten att besluta om att inskränka eller att utöka kretsen av personer som omfattas av säkerhetskontrollen är Prop. 2018/19:81 oförändrad. 15.5Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård En muntlig förhandling hålls på sjukvårdsinrättningen, om inte patienten deltar genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring enligt 14 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) eller särskilda skäl talar för något annat. Patienten ska vara närvarande vid förhandlingen, om det är möjligt med hänsyn till patientens psykiska tillstånd. Patientens stödperson har rätt att närvara vid förhandlingen och ska om möjligt underrättas om den. Chefsöverläkaren ska höras vid förhandlingen om det inte är uppenbart obehövligt. Om det inte är uppenbart obehövligt ska förvaltningsrätten i ett mål enligt denna lag höra en lämplig sakkunnig vid den muntliga förhandlingen. Vid förhandlingen får den sakkunnige, i syfte att få upplysning om omständigheter som är av betydelse för dennes uppgift, ställa frågor till chefsöverläkaren och patienten. Om en patient som har kallats vid vite att inställa sig personligen till en förhandling uteblir, får rätten besluta att patienten ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Paragrafen innehåller bestämmelser om muntlig förhandling i mål om psykiatrisk tvångsvård. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. I första stycket görs ett tillägg av vilket följer att en muntlig förhandling inte behöver hållas på sjukvårdsinrättning om patienten deltar genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Det innebär att rätten kan vara i domstolens lokaler medan t.ex. patienten, chefsöverläkaren och det offentliga biträdet deltar genom videokonferens från sjukvårdsinrättningen. Hänvisningen i 14 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) till 5 kap. 10 § innebär att de förutsättningar för att tillåta deltagande genom videokonferens eller per telefon som anges där är tillämpliga även vid mål om psykiatrisk tvångsvård. Det innebär bl.a. att en bedömning av om det är lämpligt med ett sådant deltagande måste göras utifrån förhållandena i det enskilda fallet. Se vidare författningskommentaren till 5 kap. 10 §. I övrigt ändras paragrafen språkligt. Vid sjukvårdsinrättningen ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att en god säkerhet ska kunna tillgodoses vid en muntlig förhandling som hålls där enligt 37 §. I paragrafen, som är ny, regleras kravet på god säkerhet vid muntlig förhandling som hålls på en sjukvårdsinrättning. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Enligt paragrafen ska det vid sjukvårdsinrättningen finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att en god säkerhet ska kunna tillgodoses vid muntlig förhandling som hålls på sjukvårdsinrättningen. 2018/19:81 Genom de krav som ställs upp tydliggörs att sjukvårdsinrättningen är skyldig att se till att det finns förutsättningar för säkra och trygga förhandlingar i sjukvårdsinrättningens lokaler. 15.6Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård I fråga om muntlig förhandling gäller bestämmelserna i 36–37 a §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. I fråga om mål enligt 10 a eller 10 b § ska dock 36 § och 37 § andra stycket nämnda lag inte tillämpas. Paragrafen innehåller hänvisningar till de paragrafer i lagen om psykiatrisk tvångsvård som är tillämpliga vid muntlig förhandling i mål enligt lagen om rättspsykiatrisk vård. Övervägandena finns i avsnitt 12.1 och 12.2. Paragrafen ändras på så sätt att den även hänvisar till den nya 37 a § lagen om psykiatrisk tvångsvård. Den nya hänvisningen innebär att kravet på god säkerhet vid muntlig förhandling som gäller vid mål om psykiatrisk tvångsvård även gäller vid muntlig förhandling i mål enligt förevarande lag. Genom hänvisningen till 37 § lagen om psykiatrisk tvångsvård blir de ändringar som görs i första stycket i den paragrafen avseende skyldigheten att hålla muntlig förhandling på sjukvårdsinrättningen tillämpliga även i mål om rättspsykiatrisk vård. Se vidare författningskommentaren till den paragrafen. I övrigt ändras paragrafen språkligt. 15.7Förslag till lag om ändring i lagen (1996:242) om domstolsärenden I fråga om offentlighet och ordning m.m. vid ett sammanträde tillämpas 5 kap. 1–5 och 9–15 §§ . Under sammanträdet ska det föras anteckningar om vad som förekommer vid detta när det gäller yrkanden, medgivanden, bestridanden, åberopanden, invändningar och erkännanden samt om den utredning som läggs fram vid sammanträdet. Om sammanträdet har begränsats enligt 13 §, ska även det antecknas. I fråga om dokumentation av berättelser som lämnas i bevissyfte och av syn tillämpas 6 kap. 6 och 6 a §§ . Paragrafen innehåller bestämmelser om offentlighet och ordning samt användning av ljud- och bildteknik. Övervägandena finns i avsnitt 9. I första stycket hänvisas till ytterligare paragrafer i 5 kap. (9 a–d och 13–15 §§). Det innebär att det vid sammanträden i ärenden som handläggs enligt förevarande lag blir möjligt att bl.a. avvisa störande åhörare från domstolens lokaler. Det blir också möjligt att delta i ett sammanträde genom videokonferens eller per telefon och att hänvisa åhörarna till en sidosal i större utsträckning än vad som har varit Prop. 2018/19:81 fallet. Se vidare författningskommentaren till angivna paragrafer. I övrigt ändras paragrafen språkligt. I fråga om straff för en förseelse under förfarandet, för brott mot förbudet att ta upp bild och för brott mot tystnadsplikt som ålagts av domstolen tillämpas 9 kap. 5–6 §§ . I fråga om vite och hämtning tillämpas 9 kap. 7–10 §§ . Domstolen ska självmant ta upp frågor om ansvar för rättegångsförseelse och om utdömande av vite som förelagts med stöd av denna lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar för förseelser under förfarandet och för andra brott som regleras i . Övervägandena finns i avsnitt 9. Första stycket anpassas till att regleringen som straffbelägger överträdelser av fotograferingsförbudet flyttas från 9 kap. 5 § till 9 kap. 5 a § . Enligt tredje stycket kan domstolen på eget initiativ ta upp bl.a. frågan om ansvar för rättegångsförseelser. Genom ändringen i är brott mot fotograferingsförbudet inte längre en rättegångsförseelse, se kommentaren till 9 kap. 5 a § . Domstolen kan därför inte på eget initiativ ta upp frågan om ansvar för brott mot fotograferingsförbudet. I stället gäller allmänna brottmålsregler för åtal och forum samt för handläggningen i övrigt. I övrigt ändras paragrafen språkligt. 15.8Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Utöver vad som följer av 8 § gäller sekretess hos domstol, och för uppgift i en incidentrapport, om det kan antas att arbetet med ordningen och säkerheten i domstolens eller myndighetens verksamhet motverkas om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om sekretess för uppgifter i domstolarnas, och Ekobrottsmyndighetens incidentrapporter. Övervägandena finns i avsnitt 11. Rubriken närmast efter 8 § och rubriken närmast före 8 a § har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket skyddas uppgifter i incidentrapporter. Med incidentrapport avses sådana uppgifter om ordningsstörningar och säkerhetsbrister som domstolarna, och dokumenterar med anledning av en inträffad händelse. paragrafen gäller utöver vad som följer av 8 §. En uppgift som omfattas av sekretess enligt 8 § kan alltså inte omfattas av sekretess enligt förevarande paragraf. Paragrafen har ett rakt skaderekvisit vilket innebär att en uppgift ska hållas hemlig endast om det kan antas att arbetet med ordningen och säkerheten i domstolens eller myndighetens verksamhet motverkas om uppgiften röjs. Så kan vara fallet om uppgifterna kan användas för att identifiera brister eller för att kartlägga säkerhetssituationen i domstolen eller myndigheten, t.ex. när det gäller utrycknings- och svarstider vid larm, egenskaper hos lås- och larmsystem, val av åtgärd och bemanning vid olika incidenter, uppgifter om säkerhetskontroller, vaktbemanning, beredskap och säkerhetsorganisation. Enligt andra stycket gäller sekretessen i högst . Sekretess enligt 8 a § hindrar inte att en domstol lämnar uppgiften till . Paragrafen, som är ny, innehåller reglering som bryter sekretessen för uppgifter i domstolarnas incidentrapporter i förhållande till . Övervägandena finns i avsnitt 11. Regleringen ger domstolarna möjlighet att lämna incidentrapporter som innehåller sekretesskyddade uppgifter till . Om får en uppgift som är sekretessreglerad i 8 a § från en domstol, blir 8 a § tillämplig på uppgiften också hos . Paragrafen, som är ny, innehåller reglering om överföring av sekretess till för uppgifter i domstolarnas incidentrapporter. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av regleringen följer att om får uppgifter som är sekretessreglerade i 8 a § från en domstol, blir den paragrafen tillämplig på uppgifterna också hos . Den tystnadsplikt som följer av 5–8, 9 och 10 §§, 11 § första stycket och 12 och 13 §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Den tystnadsplikt som följer av 1–3 §§ inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av försändelse på befordringsföretag, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyssning på grund av beslut av domstol, undersökningsledare eller åklagare eller inhämtning av uppgifter enligt lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Den tystnadsplikt som följer av 17 § inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av försändelse på befordringsföretag, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning på grund av beslut av domstol eller åklagare. Att den tystnadsplikt som följer av 1–3 §§ i vissa fall inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter utöver det som anges i andra stycket följer av 7 kap. 10, 12–18 §§, 20 § 3 och 22 § första stycket 1 och andra stycket tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § och 4 § första stycket 1 och andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen. I paragrafen regleras rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 11. Första stycket ändras så att den nya 8 a § inte omfattas av den uppräkning av paragrafer som görs där. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter får därmed företräde framför den tystnadsplikt som följer av 8 a §. 2018/19:81 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Stärkt ordning och säkerhet i domstol (SOU 2017:46) Vi har fått i uppdrag att se över bestämmelserna om ordning i domstol och vid behov föreslå förändringar. Förslagen ska underlätta för domstolarna att upprätthålla ordningen så att domstolarna kan vara trygga och säkra miljöer för alla som medverkar i en domstolsförhandling. Vi ska analysera de rättsliga förutsättningarna för och, om det bedöms möjligt och lämpligt, föreslå bl.a.