prop · H70337 · 2019-10-24 00:00:00 — Tillfälligt förbud för en originator eller ett medverkande institut att göra STS-anmälan Om en värdepapperisering betecknas som en STS-värdepapperisering utan att uppfylla kraven í förordningen för att få använda den beteckningen (artiklarna 19–22 eller 23–26) eller om en STS-anmälan (artikel 27.1) innehåller vilseledande uppgifter ska den behöriga myndigheten ha möjlighet att ingripa. Enligt förordningen ska behöriga myndigheter i sådana fall kunna besluta om ett tillfälligt förbud för en originator eller ett medverkande institut att göra en STS-anmälan till (artikel 32.2 d). En sådan möjlighet för att ingripa mot en originator eller ett medverkande institut bör därför införas i den nya komplet- teringslagen. Ett sådant tillfälligt förbud bör gälla som ger en tillräckligt kännbar effekt som det inte i praktiken riskerar att få karaktären av ett permanent förbud. Ett tillfälligt förbud bör få gälla under högst . Ett beslut om föreläggande i form av ett förbud bör få förenas med vite. Enligt förordningen om värdepapperisering ska den behöriga myndigheten ha befogenhet att genom en offentlig förklaring ange vilken person som är ansvarig för en överträdelse samt överträdelsens art (artikel 32.2 a). I för- ordningen anges att den offentliga förklaringen ska ske i enlighet med bestämmelserna om offentliggörande av beslut (artikel 37). En möjlighet för att besluta om anmärkning bedöms uppfylla för- ordningens krav på att den behöriga myndigheten ska ha möjlighet att meddela en offentlig förklaring vid överträdelse av förordningen. Den behöriga myndigheten ska enligt förordningen även ha möjlighet att besluta att en fysisk eller juridisk person som överträtt förordningen ska betala en sanktionsavgift (artikel 32.2 e–g). En sådan möjlighet bör införas i den nya kompletteringslagen. Enligt rörelselagstiftningen på finansmark- nadsområdet får besluta om sanktionsavgift om beslut om anmärkning eller varning meddelats (se t.ex. 12 kap. 7 § lagen om värdepappersfonder, 15 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 25 kap. 8 § lagen om värdepappersmarknaden). Ett beslut om varning är aktuellt om en överträdelse är tillräckligt allvarlig för att en återkallelse av tillståndet ska ske men det är tillräckligt med en varning (se t.ex. 25 kap. 1 § andra stycket andra meningen lagen om värdepappersmarknaden). Eftersom endast tillfällig återkallelse av tillstånd ska regleras i den nya kompletteringslagen enligt förslaget nedan är det inte aktuellt att införa något krav på varning för att ett beslut om sanktionsavgift ska kunna fattas. För att åstadkomma en enhetlig struktur när det gäller ingripandemöjlig- heterna på finansmarknadsområdet bör emellertid en bestämmelse om att sanktionsavgift får beslutas endast om beslut om anmärkning har med- delats införas i den nya lagen. Sanktionsavgifter behandlas i avsnitt 7.6. Återkallelse av tillståndet för en tredje part att bedöma om Om en tredje part som har beviljats tillstånd av behörig myndighet för att bedöma om värdepapperiseringar uppfyller kraven för att betecknas som en STS-värdepapperisering (artikel 28.1), ska den behöriga myndigheten i vissa situationer ha möjlighet att ingripa genom tillfällig återkallelse av den tredje partens tillstånd (artikel 32.2 h i förordningen om värdepapperi- Enligt förordningen ska en tillfällig återkallelse av tillstånd kunna aktualiseras om den tredje parten inte har underrättat om väsentliga ändringar av den information som lämnats i samband med beviljandet av tillståndet eller om eventuella andra ändringar som rimligen kan anses påverka den behöriga myndighetens bedömning (artikel 32.1 första stycket h). En möjlighet för att tillfälligt återkalla till- stånd för tredje parter bör således införas i den nya kompletteringslagen. Den tidsperiod under vilken en tillfällig återkallelse ska gälla bör, vid en avvägning mellan att återkallelsen ska vara tillräckligt kännbar som den inte i praktiken får innebära ett permanent förbud, bestämmas till Av förordningen om värdepapperisering följer att även har möjlighet att permanent återkalla ett tillstånd för en tredje part som har beviljats tillstånd att kontrollera att STS-kriterierna är uppfyllda (artikel 28.1). Detta kan ske om inspektionen anser att den tredje parten på ett väsentligt sätt inte uppfyller villkoren för det tillstånd som beviljats (artikel 28.1 andra stycket). Eftersom möjligheten till permanent åter- kallelse av den tredje partens tillstånd följer direkt av förordningen bör det tas in en upplysningsbestämmelse om detta i den nya kompletteringslagen. Enligt förordningen ”ska” tillståndet återkallas om den tredje parten i något väsentligt avseende inte uppfyller förutsättningarna för tillstånd. finns därmed inget utrymme för att i vissa fall underlåta återkallelse och i stället meddela en varning (jfr ovan i avsnittet under rubriken ”Anmärkning”). Krav på uppsåt eller oaktsamhet Enligt förordningen om värdepapperisering ska ingripande genom admi- nistrativa sanktioner kunna ske vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdel- ser av bestämmelserna i förordningen (artikel 32.1). I den nya komplet- teringslagen bör det därför anges att ingripande genom förbud, sanktions- avgift eller tillfällig återkallelse av tillstånd ska få ske bara om den aktuella överträdelsen är uppsåtlig eller oaktsam. Regeringen instämmer i det som påpekar om att det i andra lagar på finansmarknads- området inte förekommer några subjektiva krav för att myndigheten ska kunna ingripa genom sanktioner direkt mot en juridisk person. uppsåt eller oaktsamhet som enligt förslaget ska ställas upp i den nya kompletteringslagen följer emellertid av förordningen och måste därför införas i nationell rätt. När det gäller hur det subjektiva kravet i praktiken ska tillämpas får en juridisk persons regelöverträdelse som inte är upp- såtlig normalt anses såsom i vart fall oaktsam. 2019/20:37 Hinder mot ingripande Begreppet straff i den mening som avses i omfattar även t.ex. vite (se t.ex. prop. 2007/08:107 s. 24 och prop. 2012/13:143 s. 69). Om ett vite har dömts ut bör det därför inte vara möjligt att besluta om en sanktion för samma sak. Ovan föreslås att enligt den nya kompletteringslagen ska kunna förelägga den som åsidosätter sina skyldigheter enligt förordningen om värdepapperisering att inom upphöra med överträdelsen. ska enligt förslaget även få besluta om föreläggande om att inom begränsa rörelsen i något avseende, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma tillrätta med situationen. Om ett föreläggande förenas med vite och föreläggandet inte följs, bör välja mellan att an- söka om utdömande av vitet eller att ingripa mot överträdelsen (jfr prop. 2016/17:22 s. 228). Det bör därför tas in en bestämmelse i den nya komp- letteringslagen om att ingripande inte får ske om överträdelsen omfattas av ett föreläggande som har förenats med vite och överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. 7.5Ingripanden mot vissa fysiska personer vid en juridisk persons överträdelse Regeringens förslag: Om en juridisk person har åsidosatt sina skyldig- heter enligt bestämmelserna i förordning om värdepapperisering, ska ingripa mot en fysisk person som ingår i den juridiska personens styrelse eller är dess verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem. Ingripande ska få ske genom en eller båda av följande sanktioner: 1.att personen i fråga , lägst tre och högst , inte får vara styrelseledamot eller verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem, i en originator, ett medverkande institut eller ett special- företag för värdepapperisering, eller Ett ingripande mot en fysisk person ska få ske bara om den juridiska personens överträdelse är allvarlig och den fysiska personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen. Ett förbud mot att vara styrelseledamot, verkställande direktör eller ersättare för någon av dem ska få förenas med vite. Frågor om ingripanden mot fysiska personer vid en juridisk persons överträdelse av EU-förordningen ska tas upp av genom sanktionsföreläggande. En sanktion mot en fysisk person vid en juridisk persons överträdelse av EU-förordningen ska få beslutas bara om sanktionsföreläggandet har delgetts den fysiska personen från den tidpunkt då över- trädelsen ägde rum. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom angiven tid ska få ansöka hos domstol om att sanktion ska beslutas. En sådan ansökan ska få göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut om ingripande mot den juridiska personen för samma överträdelse. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag Ingripande bör kunna ske mot styrelseledamöter, verkställande direktör och ersättare för någon av dem Enligt förordningen om värdepapperisering ska medlemsstaterna ge den behöriga myndigheten befogenhet att, vid en juridisk persons överträdelse av de bestämmelser i förordningen som ska kunna föranleda ingripande mot den juridiska personen, tillämpa de administrativa sanktioner och avhjälpande åtgärder som räknas upp i förordningen mot fysiska personer i den juridiska personens ledningsorgan eller andra personer som enligt nationell rätt är ansvariga för överträdelsen (artikel 32.3). De ingripande- möjligheter som kan vara aktuella när det gäller denna kategori av fysiska personer är förbud att utöva ledningsfunktion (artikel 32.2 c) och sank- tionsavgift (artikel 32.2 e och g). De fysiska personer som ska kunna bli föremål för en sanktion eller en åtgärd anges i förordningen om värdepapperisering på i allt väsentligt samma sätt som i motsvarande regler i kapitaltäckningsdirektivet, vilka har genomförts i svensk rätt i lagen om bank- och finansieringsrörelse (15 kap. 1 a §) och lagen om värdepappersmarknaden (25 kap. 1 a § första stycket). I det sammanhanget gjorde regeringen bedömningen att den personkrets som kan träffas av sanktioner eller åtgärder bör utgöras av medlemmarna i den juridiska personens styrelse, dess verkställande direk- tör eller deras ersättare (prop. 2014/15:57 s. 39 f.). Regeringen gjorde samma bedömning vid genomförandet av reglerna i och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (förkortat MiFID II) om ingripande mot personer i ledningsorgan för värdepappersbolag och börser (prop. 2016/17:162 s. 537). Det saknas skäl att göra någon annan bedömning när det gäller kretsen av de fysiska personer som bör omfattas av bestämmelserna om ingripande vid en juridisk persons överträdelse av förordningen om värdepapperisering. Det som i förordningen anges som medlemmarna i ledningsorganet eller andra personer som enligt nationell rätt är ansvariga för överträdelsen bör därför för svenskt vidkommande avse någon som in- går i ett företags styrelse eller är dess verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem. har enligt flera lagar på finansmarknads- området möjlighet att ingripa mot fysiska personer enligt ovan genom att besluta att personen i fråga inte får vara styrelseledamot eller verkställande direktör eller ersättare för någon av dem i en viss typ av företag eller genom sanktionsavgift (se t.ex. 15 kap. 1 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 25 kap. 1 c § lagen om värdepappers- marknaden). I samtliga fall krävs för ett ingripande att överträdelsen är allvarlig och att personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har 2019/20:37 orsakat överträdelsen. Detta har motiverats av att sanktionerna endast bör komma i fråga i särskilt allvarliga fall och att de har straffrättslig karaktär (se prop. 2016/17:162 s. 539–542 med vidare hänvisningar). Eftersom samma skäl gör sig gällande vid utformningen av de bestämmelser som måste införas med anledning av förordningen om värdepapperisering, bör de överensstämma med dem i annan lagstiftning på finansmarknads- området. Därför bör ett ingripande mot en person som ingår i ledningen för en juridisk person även enligt den nya kompletteringslagen få ske bara om den juridiska personens överträdelse är allvarlig och den fysiska personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdel- sen. Förordningen om värdepapperisering hindrar inte att ett sådant ingripande villkoras på det sättet. Förbud mot att utöva ledningsfunktioner Medlemsstaterna ska enligt förordningen om värdepapperisering (artikel 32.2 c) se till att behöriga myndigheter har befogenhet att, vid åtminstone sådana överträdelser som räknas upp i förordningen (artikel 32.1), besluta om ett tillfälligt förbud för medlem i lednings- organet för originatorn, det medverkande institutet eller specialföretaget för värdepapperisering, eller någon annan fysisk person som hålls ansvarig för överträdelsen, att utöva ledningsfunktioner i dessa företag. Enligt ovan nämnda bestämmelser i rörelselagstiftningen ska ett förbud mot att utöva ledningsfunktioner begränsas till , lägst tre och högst . Enligt lagen om värdepappersmarknaden får dock ett perma- nent förbud meddelas i fall av upprepade allvarliga överträdelser (25 kap. 1 c § andra stycket 1). I förordningen om värdepapperisering föreskrivs att medlemsstaterna ska ge behöriga myndigheter befogenhet att tillämpa ”åtminstone” de sanktioner och åtgärder som räknas upp i förordningen (artikel 32.2). Förordningen om värdepapperisering ger således i och för sig medlemsstaterna möjlighet att införa strängare sanktioner än dem som uttryckligen räknas upp i förordningen. Det finns dock inget skäl att i svensk rätt gå utöver förordningens krav på tidsbegränsade förbud att utöva ledningsfunktioner genom att införa en möjlighet att besluta om permanenta förbud. I den nya kompletteringslagen bör det därför införas en möjlighet för att besluta att personen i fråga , lägst tre och högst , inte får vara styrelseledamot eller verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem, i en originator, ett medverkande institut eller ett specialföretag för värdepapperisering. Ett förbud bör få förenas med vite. Enligt det som framgår ovan har möjlighet enligt flera lagar på finansmarknadsområdet att ingripa mot en fysisk person som ingår i en juridisk persons ledningsorgan genom sanktionsavgift (se t.ex. 15 kap. 1 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 25 kap. 1 c § lagen om värdepappersmarknaden). Även i den nya kompletteringslagen bör det införas en möjlighet att ingripa genom sanktionsavgifter. Sådana avgifter behandlas i avsnitt 7.6. Ingripande bör ske genom sanktionsföreläggande Ingripande enligt den nya kompletteringslagen mot fysiska personer som ingår i en juridisk persons ledningsorgan bör, i likhet med det som gäller enligt andra lagar på finansmarknadsområdet, ske genom sanktions- föreläggande (se prop. 2016/17:162 s. 536 och de hänvisningar som görs Ett sanktionsföreläggande innebär att den fysiska personen föreläggs att inom godkänna ett ingripande som är bestämt till tid eller När föreläggandet har godkänts gäller det som ett domstols- avgörande som har fått laga kraft. Ett godkännande som görs som anges i föreläggandet är utan verkan. Beträffande processen för ingripande om ett sanktionsföreläggande inte godkänns, görs samma bedömning som regeringen gjort i tidigare lagstift- ningsärenden om sanktioner mot fysiska personer som ingår i en juridisk persons ledningsorgan (se t.ex. prop. 2014/15:57 s. 61 f.). tionen bör därför ha möjlighet ansöka hos domstol om att sanktion ska En sådan ansökan bör göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut om ingripande mot den juridiska personen för samma överträdelse. tillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten. Regeringens förslag: Sanktionsavgiften för en juridisk person vid överträdelse av EU:s förordning om värdepapperisering ska kunna fast- ställas till högst det högsta av 1.ett belopp som per i svenska kronor mot- svarade , av den juridiska personens omsättning närmast före- gående räkenskapsår eller, i förekommande fall, motsvarande omsätt- ning på koncernnivå, eller 3.två gånger den vinst som den juridiska personen gjort till följd av överträdelsen, om beloppet går att fastställa. Sanktionsavgiften för en juridisk person ska inte få bestämmas till ett lägre belopp än . Om överträdelsen har skett under den juridiska personens första verk- samhetsår eller om uppgifter om omsättningen saknas eller är brist- fälliga, ska omsättningen få uppskattas. Sanktionsavgiften för en fysisk person ska kunna fastställas till högst det högsta av 1.ett belopp som per i svenska kronor mot- svarade , eller 2.två gånger den vinst som den fysiska personen gjort till följd av överträdelsen, om beloppet går att fastställa. Avgiften ska tillfalla staten. En sanktionsavgift ska få beslutas bara om den som avgiften gäller från det att överträdelsen ägde rum, har delgetts en upplys- ning om att frågan om sanktionsavgift har tagits upp av Finansinspek- tionen. 2019/20:37 En sanktionsavgift ska betalas efter det att ett beslut om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller sanktionsföreläggandet godkänts eller den som anges i beslutet eller föreläggandet. Om sanktionsavgiften inte betalas , ska beslutet om sanktionsavgift få verkställas enligt utsökningsbalken och Finans- inspektionen ska lämna den obetalda avgiften för indrivning. Sanktionsavgift som beslutats ska falla bort i den utsträckning verk- ställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft eller sanktionsföreläggandet godkändes. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att den högsta sanktionsavgiftens storlek, som är knuten till eurons kurs en viss dag, bör anges i svenska kronor. Skälen för regeringens förslag befogenhet att besluta om sanktionsavgift och beräkningsgrunderna för avgifterna Förordningen om värdepapperisering innehåller ett uttryckligt krav på att medlemsstaterna ska införa en möjlighet för behörig myndighet att, vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av förordningen, besluta om sanktionsavgifter. Alternativa beräkningsgrunder för sanktionsavgifterna anges (artikel 32.2 e–g). Avgifterna anges som minsta maximibelopp, dvs. medlemsstaterna får fastställa högre nivåer. De sanktionsavgifter som ska kunna tas ut vid överträdelser av förord- ningen om värdepapperisering ska kunna tillämpas på ett antal olika över- trädelser, på fysiska personer och företag av olika storlek och med olika ekonomiska resurser och i samtliga medlemsstater. Maximibeloppen är således dimensionerade för att vara tillräckligt effektiva, proportionerliga och avskräckande och för att kunna uppväga eventuella vinster som en person har gjort genom att överträda bestämmelserna. En beräkningsmetod som gäller oavsett om det är fråga om en fysisk person eller en juridisk person innebär att avgiften fastställs till högst två gånger den vinst som härrör från överträdelsen, om dessa belopp kan fastställas (artikel ). För juridiska personer finns ytterligare två alter- beräkningsmetoder för avgifterna. Sanktionsavgiften ska kunna uppgå till det som är högst av eller av den juridiska personens totala årliga omsättning enligt det senaste bokslut som har godkänts av ledningsorganet (artikel 32.2 f). Om den juridiska per- sonen är ett moderbolag eller ett dotterföretag till ett moderföretag som är skyldigt att upprätta koncernredovisning enligt och rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncern- redovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av och rådets direktiv /43/EG och om upphävande av rådets direktiv /660/EEG och 83/349/EEG, ska den relevanta totala omsättningen vara den totala årliga omsättningen eller motsvarande typ av inkomst enligt relevanta lagstiftningsakter om redovisning i den senast till- gängliga koncernredovisningen som godkänts av ledningsorganet för det yttersta moderföretaget (artikel 32.2 f). För fysiska personer ska den hög- sta sanktionsavgiften kunna uppgå till (artikel 32.2 e). För att de sanktioner som ska kunna påföras vid överträdelse av förord- ningen om värdepapperisering ska uppfylla de krav som anges i förord- ningen, bör sanktionsavgifterna i den nya kompletteringslagen motsvara de belopp som anges i förordningen. Det är visserligen möjligt att fastställa ännu högre maximibelopp än de som anges i förordningen. Det saknas dock anledning att höja de redan höga maximibeloppen. Omräkning från euro till svenska kronor Vid genomförandet i svensk rätt av flera EU-rättsakter på finansmarknads- området har högsta belopp för sanktionsavgifterna angetts som ett belopp i svenska kronor som, per den dag som anges i den aktuella rättsakten, motsvarar ett visst belopp i euro (se t.ex. 15 kap. 8 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse, 25 kap. 9 a, 19 och 19 a §§ lagen om värdepappers- marknaden och 5 kap. 8 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning). anser att det är mer ändamålsenligt att ange ett belopp i svenska kronor. De belopp som en sanktionsavgift ska kunna uppgå till enligt förordningen om värdepapperisering bör enligt regeringens uppfattning emellertid anges på motsvarande sätt i den nya kompletteringslagen som i andra lagar på finansmarknadsområdet, dvs. Den högsta sanktionsavgift som enligt förordningen om värdepapperisering ska kunna tas ut i olika situationer är enligt förordningen det belopp i nationell valuta som per motsvarande ett visst i förordningen angivet belopp euro (artikel 32.2 e och f). Vid genomförandet i svensk rätt av EU-rättsakter har i detta sammanhang i ett flertal fall hänvisats till den valutakurs som mot- svarar den s.k. fixingkurs, i tidigare lagstiftningsärenden benämnd mitt- kurs, som fastställs av (se t.ex. prop. 2016/17:162 s. 564 och hänvisningarna där) och publiceras på Riks- bankens webbplats. Det är därför lämpligt att tillämpa denna fixingkurs för omräkning av sanktionsavgiften även enligt förordningen om värde- papperisering. Enligt fixingkursen motsvarade . Eftersom förordningen knyter det högsta beloppet för sanktionsavgiften till eurons kurs ett visst datum kommer omräkningen mellan euro och svenska kronor inte att förändras. Omsättning när den juridiska personen ingår i en koncern Som framgår ovan ska omsättningen, när den juridiska personen ingår i en koncern, beräknas utifrån koncernredovisningen. I liknande bestämmelser i andra lagar på finansmarknadsområdet preciseras EU-rättsakternas regler om sanktionsavgifter när en juridisk person ingår i en koncern på så sätt att det anges att omsättningen i förekommande fall ska bestämmas utifrån ”motsvarande omsättning på koncernnivå” (se t.ex. 25 kap. 9 § lagen om värdepappersmarknaden). Avsikten är att omsättning från verksamhet i koncernen som redovisas utifrån samma redovisningsregler ska ligga till grund för beräkningen av den högsta sanktionsavgiften (se prop. 2016/17:162 s. 600–602). Bestämmelsen i den nya kompletteringslagen bör utformas på samma sätt. Uppgifter om omsättningen saknas eller är bristfälliga I flera lagar på finansmarknadsområdet finns det bestämmelser som tar sikte på en situation där en överträdelse av en juridisk person har ägt rum under företagets första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen saknas eller är bristfälliga (se t.ex. 25 kap. 9 § andra stycket lagen om värdepappersmarknaden och 5 kap. 9 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning). Det anges att i sådana fall får en uppskattning av omsättningen göras. Det är sålunda endast i de fall det, av de skäl som anges i bestämmelserna, inte går att beräkna avgiftens storlek som en uppskattad omsättning får läggas till grund för beräkningen av sanktionsavgiftens storlek.