prop · H603122 · 2019-05-21 00:00:00 — Jämfört med den föregående perioden var det nu en något mindre andel kyrkor som inte redovisade några sammankomster alls i annans regi, i genomsnitt 2014–2017 jämfört 2009–2013. Delar man upp statistiken ser man att storstäderna har haft en svagt ökande trend när det gäller antalet sammankomster i annans regi och de medelstora städerna en generell minskning över perioden. Små tätorter, glesbygd och landsbygd har inte sett några anmärkningsvärda förändringar . Kyrkobyggnadernas öppethållande har minskat något Olika slags sammankomster i kyrkorna är tillfällen då kulturmiljöerna görs tillgängliga för besökare, men miljöerna hålls även öppna för allmänheten hållande i sin statistik över dagar då kyrkobyggnaderna varit öppna för besök utöver gudstjänster och kyrkliga handlingar. En ”öppetdag” 2018/19:122 definieras i denna statistik som en kyrka som är öppen , utöver gudstjänster och kyrkliga handlingar. Jämför man antal öppetdagar per kyrka under den förra (2009–2013) och den innevarande kontrollperioden (2014–2017) framgår det att det skett en nedgång i genomsnittligt antal öppetdagar. Den största nedgången i antal öppetdagar sedan relationsändringen skedde då antal öppetdagar per kyrka sjönk från 145 till 136. Efter det har det genomsnittliga antalet öppetdagar legat oförändrat då det åter sjönk. För perioden –2017 kan vidare konstateras att den nedåtgående kurvan när det gäller antalet öppetdagar framför allt gäller större och medelstora städer men även glesbygd och landsbygd. har storstäderna och dessas förorter tvärtom haft en ökning av antal öppetdagar . Enligt kyrkan har tendensen att kyrkor hålls öppna i mindre utsträckning flera troliga orsaker. En viktig förklaring är att befolkningsutvecklingen i landet, med en hög urbaniseringsgrad, leder till ett minskande öppethållande av vissa kyrkor på grund av att församlingar slås samman och minskar verksamhet och personal, t.ex. lokalt tillgängliga vaktmästare. Vidare kan det vara en utmaning att förena kravet på hög tillgänglighet med ökande behov av att skydda kulturarvet mot skador och kulturarvsbrott enligt . redovisning av tillgängligheten utgår alltså huvudsakligen från indikatorerna öppethållande och antalet sammankomster. Någon kontinuerlig statistik över antal enskilda besök i kyrkorna, finns däremot inte att tillgå. framhåller att sådan statistik hade utgjort ett värdefullt komplement eftersom enskilda besök är en viktig del av användningen av kyrkorna. har t.ex. 750 000 enskilda besök , men även på mindre orter är kyrkor viktiga besöksmål (se vidare avsnitt 9). Inte minst vore en sådan statistik intressant då en stor del av kyrkorna, liksom tidigare, är vad man kallar nyckelöppna, det vill säga kyrkan är låst då det inte pågår organiserad verksamhet men det finns möjlighet att kontakta en person som på begäran låser upp den för besök. Besök i sådana nyckelöppna kyrkor är inte minst ett viktigt inslag för många som turistar i landet under semestertid. –2017 har andelen kyrkor som är nyckelöppna ökat . Tillgänglighet till de kyrkliga kulturminnena kan även handla om fysisk tillgänglighet för personer med funktionsnedsättningar. Länsstyrelserna redovisar inför kontrollstationen 2019 att den fysiska tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena har ökat sedan relationsändringen, genom olika åtgärder som exempelvis byggda ramper och materialanpassning av gångar. Som framhåller i sin redovisning är det även viktigt att beakta andra dimensioner av tillgänglighet än den direkta tillgången till kyrkorna som fysiska platser. Förmedlingsverksamhet som bidrar till kännedom om och förtrogenhet med det kyrkliga kulturarvet, både i digital och analog form, bidrar också till att göra kulturminnena tillgängliga för fler. I sin redovisning lyfter både fram exempel på utställningar, publikationer, egenutvecklade appar och användningen av Skr. 2018/19:122 sociala medier i syfte att tillgängliggöra de kyrkliga kulturminnena. De kyrkliga kulturminnenas tillgänglighet Regeringens sammanfattande bedömning är att har kunnat upprätthålla en god tillgänglighet till de kyrkliga kulturminnena sedan relationsändringen, även om bl.a. urbaniseringen gett upphov till demografiska utmaningar. Tillgänglighet mätt i organiserad verksamhet i kyrkorna visar inte på någon signifikant förändring . En minskning i kyrkornas öppethållande kan dock konstateras sedan relationsändringen, vilket bör mötas med insatser, eftersom öppethållandet är ett sätt att förutsättningslöst tillgängliggöra det kyrkliga kulturarvet för alla som fysiskt har möjlighet att göra ett besök. kan tillgänglighet innebära betydligt mer än att komma in i kyrkorummen. tillgängliggör de kyrkliga kulturminnena på flera sätt. De insatser som kyrkan gör genom att förmedla kunskap om och upplevelser kring det kyrkliga kulturarvet är strategiskt angelägna för att det kyrkliga kulturarvet ska behålla sin relevans i samhället. Genom sådana insatser skapas intresse och delaktighet som gynnar både bevarandet, användningen och utvecklingen av det kyrkliga kulturarvet. I detta arbete finns en stor potential för ökad samverkan med det offentliga kulturarvsarbetet (se vidare avsnitt 9). 8Samverkan mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet Regeringens bedömning: Samarbetet mellan och myndigheterna på kulturmiljöområdet kring de kyrkliga kulturminnena har utvecklats positivt. I arbetet i de regionala samrådsgrupperna är det viktigt att grupperna tar ansvar för att lägga upp sitt arbete på ett sådant sätt att de regionala museerna kan bidra till allmän kunskapsinhämtning och strategiska samtal, men att de inte deltar i eventuella diskussioner av frågor där de har direkta intressen som uppdragstagare. Skälen för regeringens bedömning Samverkan mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet sker dels i enskilda ärenden om tillstånd enligt 4 kap. kulturmiljölagen, dels i frågor av mer övergripande karaktär. Vidare ska besluten om fördelning av kyrkoantikvarisk ersättning på regional respektive nationell nivå föregås av ett samrådsförfarande där förslag till beslut remitteras till de kulturmiljövårdande myndigheterna. Inom ramen för tillståndsprövningen enligt 4 kap. kulturmiljölagen har länsstyrelserna ofta täta kontakter med kyrkans församlingar och stift. I samråd kring tillstånd deltar också ofta konsulter och entreprenörer som 2018/19:122 anlitats av församlingarna i de aktuella projekten. Generellt är det positivt för tillståndsprocessernas effektivitet om det förekommer tidiga samråd och om det finns upparbetade kontakter mellan kyrkans representanter och länsstyrelserna. Platsbesök och personliga möten är dock tidskrävande och många länsstyrelser har haft svårt att prioritera sådant arbete. För samverkan i övergripande frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena ska det enligt överenskommelsen mellan staten och (Ku2000/470/Ka) finnas samrådsgrupper, dels på central nivå, dels på regional nivå i varje stift. Samrådsgrupperna ska vara forum för kunskaps- och erfarenhetsutbyte och ska bestå av representanter för kulturmiljösektorn och . I samrådsgruppen på central nivå ingår representanter för och . Den centrala samrådsgruppen har hållit sammanträden regelbundet, två till fyra gånger . De regionala samrådsgrupperna består av representanter för regionala och lokala nivå, samt andra företrädare för kulturmiljösektorn på regional nivå, t.ex. de regionala museerna. De regionala samrådsgrupperna finns i samtliga stift och sammanträder vanligen två till . Arbetet i dessa grupper ska enligt uttalanden i propositionen Staten och trossamfunden (prop. 1998/99:38 s. 151–152) och bilagan till överenskommelsen (Ku2000/470/Ka, Ku1999/2534/Ka) bl.a. handla om att belysa allmänna frågor om vård och underhåll eller användning av de kyrkliga kulturminnena utifrån olika aspekter: antikvariska, estetiska, pastorala, liturgiska, ekonomiska och funktionella. Samrådsgrupperna har inte några beslutsfunktioner och bör inte heller behandla enskilda ärenden. Tanken är i stället att de ska bidra till ökad kunskap om och förståelse för olika krav och behov och därmed skapa förutsättningar för att hitta samförståndslösningar. Det kan exempelvis vara aktuellt vid avvägningar mellan en önskan att å ena sidan förändra kyrkorummet utifrån församlingens och gudstjänstens behov och å andra sidan en strävan efter att bevara de kulturhistoriska värdena. Utvecklingen av samverkan sedan relationsändringen Nära samarbete mellan och de statliga myndigheterna inom kulturmiljöområdet är en förutsättning för ett långsiktigt bevarande av det kyrkliga kulturarvet. Det är av stor vikt att både och de kulturmiljövårdande myndigheternas perspektiv och kunskaper tas till vara och att en dialog upprätthålls som främjar gemensamma synsätt. Det är också väsentligt att det finns en nära koppling mellan arbetet på nationell och regional nivå. Regeringens bedömning är att det samarbete som etablerats mellan och myndigheterna på kulturmiljöområdet har utvecklats positivt. Till detta har samrådsgrupperna på både nationell och regional nivå bidragit. En indikator på ökad samsyn i praktiken är att stiftens och länsstyrelsernas prioriteringar av insatser och ersättningsnivåer närmat sig varandra sedan den förra kontrollstationen 2014. Att tagit fram en handbok med information om fördelningsprinciper och handläggningsmodeller för den kyrkoantikvariska ersättningen har bidragit till samsyn och att likrikta hanteringen över landet. har kunnat användas i arbetet både på kyrkans olika nivåer och även av de kulturmiljövårdande myndigheterna (se även avsnitt 5 s. 17–18). kan det konstateras att det även fortsättningsvis finns delvis skilda synsätt mellan och staten, företrädd av och , på vilka projekt som bör prioriteras i arbetet med den kyrkoantikvariska ersättningen. Att det ibland finns olika perspektiv på enskilda projekt är i sig ofrånkomligt och något som kan hanteras inom ramen för systemet som det nu är konstruerat. I vissa fall har invändningarna från de statliga myndigheterna dock grundat sig i att förslag som förts fram byggt på ofullständiga underlag, och t.ex. att föreslagna ändringar saknat nödvändiga tillstånd vid ansökningstillfället. I dessa delar behöver systemet utvecklas för att skapa en mer effektiv hantering, inte minst för länsstyrelserna (se även avsnitt 5 s. 19–20). De regionala museernas roll i samrådsgrupperna Enligt bilagan till överenskommelsen mellan staten och (Ku2000/470/Ka, Ku1999/2534/Ka) är sammankallande för och leder de regionala samrådsgrupperna. Samtliga länsstyrelser i stiftet ska bjudas in att delta och dessutom bör det ingå andra representanter från kulturmiljösektorns regionala organisation, t.ex. de regionala museerna (länsmuseerna). Av sammanställning av länsstyrelsernas synpunkter på arbetet med den kyrkoantikvariska ersättningen framgår att flera länsstyrelser upplever de regionala museernas roll som otydlig då de på samma gång kan vara samverkanspart och antikvarisk konsult i restaurerings- och ombyggnadsprojekt (se rapport s.49–51). Det framhålls bl.a. att de regionala museernas medverkan i de regionala samrådsgrupperna kan ge dessa konkurrensfördelar i förhållande till andra aktörer på marknaden för antikvariska konsulter. Mot denna bakgrund efterlyser flera länsstyrelser och även förtydliganden när det gäller sammansättningen och rollfördelningen i de regionala samrådsgrupperna. Regeringen framhåller att de regionala museerna har en viktig roll som rådgivande organ och kunskapsinstitution i arbetet med det kyrkliga kulturarvet på en övergripande nivå. Regeringen delar emellertid länsstyrelsernas och uppfattning att de regionala museernas medverkan i de regionala samrådsgrupperna i vissa fall kan vara problematisk med anledning av museernas dubbla roller. Åtgärder bör vidtas för att skapa ökad klarhet i rollfördelningen. Regeringen bedömer dock att det finns utrymme för samrådsgrupperna själva att, som flera redan gjort, lägga upp arbetet på ett sätt som skiljer på å ena sidan allmän kunskapsinhämtning och strategiska samtal, och å andra sidan diskussioner av frågor där t.ex. de regionala museerna har direkta intressen som uppdragstagare. I den förra typen av frågor kan deltagandet vara brett, men i den senare typen av frågor bör kretsen begränsas till ansvariga myndigheter och representanter. Utgångspunkten för hur samrådsgrupperna ska vara sammansatta och vilka uppgifter de bör ha är även fortsättningsvis det som anges i bilagan till överenskommelsen (Ku2000/470/Ka), redovisning till regeringen (Ku1999/2534/Ka). 2018/19:122 Regeringen vill i sammanhanget också framhålla att det finns utrymme för de regionala museerna själva att se över hur de bedriver sitt arbete och att överväga om den primära uppgiften är att vara leverantör av antikvariska konsulttjänster. Det är på många sätt olyckligt om den rådgivande roll som de regionala museerna traditionellt har intagit på det antikvariska området ersätts av konsultverksamhet. Det är bl.a. för att kunna upprätthålla en allmänt tillgänglig kompetens i kulturmiljöfrågor också på regional nivå som statliga medel fördelas till verksamheterna. I syfte att klargöra bl.a. detta har det också förtydligats att resurser får användas för kulturmiljövård inom ramen för den s.k. kultursamverkansmodellen för fördelning av statliga medel till kulturverksamhet på regional och lokal nivå (se prop. 2016/17:116 s. 148–150). 9Det kyrkliga kulturarvet i samhället Regeringens bedömning: Det kyrkliga kulturarvet står inför utmaningar som kan påverka bevarandet och tillgängligheten. En ny eller utvecklad användning av kyrkorummen inom ram gynnar fortsatt bevarande av och tillgänglighet till det kyrkliga kulturarvet och bör understödjas av det offentliga kulturarvsarbetet i den mån det är förenligt med kulturmiljölagstiftningen. Det kyrkliga kulturarvet är en tillgång som bör tas till vara i arbetet för ett hållbart samhälle. Den centrala samrådsgruppen och de regionala samrådsgrupperna bör kunna verka för att fler samarbeten mellan och andra samhällsaktörer kommer till stånd, främst på lokal och regional nivå, i syfte att göra det kyrkliga kulturarvet till en angelägenhet för fler och bidra till ett hållbart samhälle i hela landet. Skälen för regeringens bedömning Betydelsen av kyrkobyggnaders användning I propositionen Kulturarvspolitik (prop. 2016/17:116, s. 157) konstaterade regeringen att sedan överenskommelsen mellan staten och tillkom har det skett förändringar, både i samhället i stort och inom , som kan påverka både bevarandet av och tillgängligheten till det kyrkliga kulturarvet. Demografiska förändringar och sjunkande medlemstal kan leda till s.k. kyrklig övertalighet i strikt inomkyrklig bemärkelse, dvs. att det finns fler kyrkor än församlingarna behöver för gudstjänstbruk. Enligt prognoser kommer medlemstalen fortsätta att sjunka (se vidare avsnitt 10 s. 40–41). Vad församlingarna väljer att göra med sina kyrkor då kyrklig övertalighet uppstår kan påverka hur tillgängliga och hur väl bevarade de kyrkliga kulturminnena är . Övertalighet kan resultera i att en församling väljer att ta en kyrka ur bruk. De flesta kyrkor som tas ur bruk säljs till annan ägare. minskar vanligen tillgängligheten till kyrkobyggnaden drastiskt, eftersom den nya ägaren inte har någon skyldighet att hålla kyrkan tillgänglig för allmänheten. Överenskommelsen med staten rörande tillgänglighet gäller enbart . Däremot är de skyddade kyrkobyggnaderna fortsatt skyddade enligt kulturmiljölagen även efter en försäljning, vilket ställer krav på den nya ägaren att ansöka om tillstånd för ändringar. Den nya ägaren kan däremot inte ta del av den kyrkoantikvariska ersättningen för de åtgärder som utförs. Som pekar på i sin rapport inför kontrollstationen 2019 indikerar länsstyrelsernas hantering av tillståndsärenden efter försäljning att länsstyrelserna är mer tillåtande till ändringar när den kyrkliga användningen upphör. Vid en avyttring kan således både tillgängligheten till och utformningen av de kyrkliga kulturminnena påverkas, skriver . Frågan om kyrklig övertalighet och dess eventuella konsekvenser uppmärksammades redan vid relationsändringen mellan staten och . kan konstateras att övertalighet än så länge inte har inneburit någon större påverkan på varken tillgängligheten till eller bevarandet av de kyrkliga kulturminnena. Antalet skyddade kyrkor som tagits ur bruk sedan relationsändringen är totalt 25 stycken. Statskontoret konstaterar i sin rapport inför kontrollstationen 2019 att problemet med övertalighet är större i vissa mer glesbebyggda områden än i mer tätbefolkade, men överlag uppfattas inte övertalighetsproblematiken som akut. Länsstyrelserna och förklarar att skälet till detta bl.a. ligger i att församlingarna värnar om sina kyrkobyggnader. När församlingarna av ekonomiska skäl ser behov av att avyttra fastigheter är det i stället till exempel prästgårdar och församlingshem som säljs. Försämrade ekonomiska förutsättningar för församlingarna och kyrklig övertalighet behöver alltså inte leda till avyttringar av kyrkobyggnader med minskad tillgänglighet som följd. Många församlingar arbetar i stället för att använda kyrkorummen för fler ändamål och på så vis behålla sina kyrkor i bruk. Det finns många exempel på kyrkor där fler verksamheter som inte är knutna till det liturgiska har flyttat in i kyrkobyggnaden, t.ex. kafé- och barnverksamhet. Församlingar kan också välja att ge sina kyrkor olika verksamhetsprofiler för att sprida ut verksamheten och på så vis se till att alla kyrkor används, om än i mindre omfattning. Som framgått tidigare (se avsnitt 7) kan kyrkorummen även upplåtas till andra arrangörer än för sammankomster, till exempel föreningsverksamhet, konserter, konstarrangemang etc. Det förekommer även att församlingar låter en annan aktör sambruka kyrkobyggnaden tillsammans med församlingen , t.ex. genom uthyrning . Vid den förra kontrollstationen uppmärksammade att av kyrkorna inte hade haft några sammankomster alls utanför den egna verksamheten. framhöll att här finns en stor outnyttjad potential, särskilt i glesbygd där det ofta inte finns några andra offentliga rum att tillgå än kyrkan. Som redovisas i avsnitt 7 har dessa kyrkor minskat till –2017. Potentialen för att utöka användningen, och därmed tillgängligheten till kyrkorna, genom sammankomster i annans regi synes alltså fortfarande vara till stor del outnyttjad, även om en viss förbättring skett . När kyrkorummen används på nya sätt kan det leda till ökade behov av att förändra kyrkobyggnaderna. pekar i sin rapport på att länsstyrelserna i sin tillståndsprövning blivit mer tillåtande till förändringar av kyrkorummen för att öppna upp för fortsatt tillgänglighet och fortsatt brukande. En mer tillåtande tillståndsprövning är en förut- sättning för fortsatt utveckling av de kyrkliga kulturmiljöerna i enlighet med kulturmiljömålen som säger att kulturmiljöerna ska bevaras, användas och utvecklas, skriver . framhåller i sin rapport att om det långsiktigt ska finnas en acceptans för ett bevarande bör kyrkorna ges ökade möjligheter att utvecklas, oavsett om det rör ett inomkyrkligt eller utomkyrkligt bruk. I sin rapport framhåller även att trossamfundet självt behöver ta ett övergripande ansvar för hanteringen av övertalighet. Anledningen är kyrkobyggnadernas betydelse för historia, förkunnelse och närvaro i landet, men också de särskilda åtaganden som finns i förhållande till staten, skriver . har därför, i rapporten ansvar (KsSkr 2016:6), fattat beslut om ett system där församlingar ska kunna överlåta en kyrkobyggnad till trossamfundet , under vissa förut- När en kyrkobyggnad överlåtits till trossamfundet ska den förvaltas av stiftet. På så vis finns en möjlighet att övertaliga kyrkor, som en sista utväg, ändå kan fortsätta ägas och förvaltas av , även i de fall då församlingen inte lyckats finna någon användning för Besluten om överlåtelse ska vara välgrundade och utgå från de lokalförsörjningsplaner som alla församlingar ska ha 2022. Detaljerna kring systemets utformning håller på att En annan åtgärd som vidtagit nationellt för att förbättra församlingarnas möjligheter att fortsätta förvalta sina kyrkobyggnader är ett nytt utjämningssystem som införs successivt –2021 (se vidare avsnitt 5 s. 18–19). Regeringen ser positivt på de insatser som tagit initiativ till för att hålla kyrkorna i bruk inom . Att det är Svenska kyrkan som äger, förvaltar och inte minst använder kyrkobyggnaderna är av avgörande betydelse för att kyrkorna ska ha goda förutsättningar för både fortsatt bevarande och tillgänglighet. Församlingars initiativ för en ny eller utvecklad användning av kyrkorummen, oavsett om den är inomkyrklig eller inte, kan vara ett sätt att hantera eventuell övertalighets- Det är också ett sätt att öka tillgängligheten till det kyrkliga Särskilt i glesbygd där det ofta saknas andra offentliga rum kan kyrkan vara mötesplatsen som är tillgänglig för alla med en rad verksamheter i samma hus. att denna potential bör utnyttjas i högre grad. Här bör även finnas goda förutsättningar för ökad delaktighet från lokala aktörer och lokalinvånare att bidra med idéer till hur kyrkan och det kyrkliga kulturarvet kan användas (se vidare s. 36–39). Regeringen bedömer sammantaget att en ny eller utvecklad användning av kyrkorummen inom ram gynnar fortsatt bevarande av och tillgänglighet till det kyrkliga kulturarvet. En sådan användning bör understödjas av det offentliga kulturarvsarbetet i den mån det är förenligt Det kyrkliga kulturarvet är ett dynamiskt kulturarv som både ska bevaras, användas och utvecklas. En ny eller utvecklad användning av kyrkorummen är en del i detta. Det kyrkliga kulturarvet och samhället Det kyrkliga kulturarvet har en ovanligt lång kontinuitet men är också ett i högsta grad levande kulturarv. Genom kyrkans samhällsbärande roll genom tiderna tillhör det kyrkliga kulturarvet alla i samhället, oavsett medlemskap i eller inte. Härav tillkom den kyrkoantikvariska ersättningen vid relationsändringen mellan staten och . Undersökningar visar att det finns ett stort allmänt intresse för det kyrkliga kulturarvet. En stor del av medlemmar har det kyrkliga kulturarvet som ett av de bärande argumenten för sitt medlemskap. Trots detta allmänintresse är det relativt vanligt att det kyrkliga kulturarvet upplevs som en isolerad företeelse, skild från både övrigt kulturarvsarbete och även från samhället i stort. Det kyrkliga kulturarvet tillhör alla, men tenderar ändå, som själv beskriver det, att betraktas som en särskild sorts kulturarv, av betydelse för i första hand och de kyrkligt aktiva. vill i stället se det kyrkliga kulturarvet inte enbart som ett uttryck för tro, utan även som ett uttryck för det gemensamt mänskliga. syn på det kyrkliga kulturarvet I sin rapport inför den förra kontrollstationen förde ett resonemang om hur det kyrkliga kulturarvet skulle kunna bidra till en hållbar samhällsutveckling. framhöll bl.a. att de kyrkliga kulturminnena kan utgöra resurser för lokal och regional utveckling, som kulturella och sociala centra och för upplevelsenäringar, lokalt föreningsliv och företagande. Kyrkorummen kan också användas för konserter, teater, dans, konstutställningar och andra kulturevenemang. Vidare framhöll att de kyrkliga kulturminnena är platser för sammanhållning, identitet och trygghet i bygder där det inte finns några andra offentliga rum att tillgå. De är även pedagogiska resurser för skolor och andra utbildningsinstitutioner. lyfte även fram att kyrkan kännetecknas av att den är världsvid och universell, vilket ger särskilda förutsättningar för gemenskap och integration i . Många som anlänt till känner sig redan hemma i kyrkans rum. Kristna över hela världen delar bilder, symboler och berättelser. söker sig även människor med annan tro och religiös tradition gärna till kyrkans miljöer. utgår alltså från att det kyrkliga kulturarvet är en resurs både för kyrka och samhälle.