prop · H60381 · 2019-03-19 00:00:00 — I uppmärksammade mål där stora rättssalar med många åhörarplatser används kan det vara svårt rent praktiskt för ordföranden att säkerställa att ordningen upprätthålls. Det är även svårt för ordföranden att hålla ordning i en sidosal eftersom ordföranden inte har direkt uppsikt över vad som händer i den salen. Vid utredningens kontakter med domare har det framkommit att ordföranden behöver kunna ge någon annan i uppdrag att utföra vissa delar av uppgiften att upprätthålla ordningen. Enligt utredningen förekommer det att uppgiften att hålla ordning i sidosalar och i rättssalar som är avgränsade med en glasvägg främst ges till polismän och ordningsvakter. I betänkandet En modernare rättegång (SOU 2001:103 s. 107) föreslogs en möjlighet för ordföranden att delegera ansvaret för ordningen i en sidosal till ”annan”. Förslaget ledde inte till lagstiftning. I propositionen uttalas i stället att rättens ordförande bör ha ansvaret för ordningen, men att ordföranden vid upprätthållande av ordningen i en sidosal bör kunna ta hjälp av t.ex. vaktmästare som får i uppgift att rapportera incidenter till ordföranden, eventuellt med hjälp av särskild kommunikationsutrustning (prop. 2004/05:131 s. 104). Detta tillvägagångssätt försvårar dock tydliga och snabba ingripanden eftersom det ibland varken är möjligt eller lämpligt att kontakta ordföranden för att få ett beslut i frågan. Som flera remissinstanser ger uttryck för finns det alltså ett praktiskt behov av att i viss omfattning kunna ge någon annan i uppdrag att upprätthålla ordningen, särskilt mot bakgrund av förslaget i avsnitt 5.3 om en utökad användning av sidosal. Vilka beslut ska omfattas? Enligt utredningens förslag ska ordföranden bara kunna ge någon annan i uppdrag att utföra sådana uppgifter som ordföranden ensam kan besluta om. Som utredningens förslag är utformat kan uppdraget omfatta inte bara uppgiften att upprätthålla ordningen, utan också uppgiften att besluta nödvändiga ordningsregler. föreslår utredningen att uppgifter som bör utföras av lagfarna domare inte ska kunna omfattas, vilket avser uppgifter som är rättsligt komplicerade, av stor betydelse för enskilda eller kräver särskilda intresseavvägningar. Eftersom beslut om ordningsregler typiskt sett är en uppgift som bör utföras av en lagfaren domare bör det enligt regeringen tydligare framgå att det endast är uppgiften att upprätthålla ordningen som någon annan får ges i uppdrag att utföra. En annan utgångspunkt för utredningens förslag är att uppgifter ska få ges till någon annan att utföra endast när ordföranden på grund av rättssalens utformning inte fullt ut kan upprätthålla ordningen eller om sidosal används. Regeringen delar utredningens uppfattning att uppgiften att upprätthålla ordningen inne i rättssalen normalt inte bör ges till någon annan, om inte salens utformning hindrar ordföranden att se eller höra vad som sägs t.ex. bakom en glasvägg. Regeringen anser dock att denna begränsning bör framgå av lagtexten. Dessutom bör det av lagtexten framgå att det kan vara möjligt att ge någon annan i uppdrag att upprätthålla ordningen i en sidosal. anser att förslaget är problematiskt, framför allt eftersom skälen för att meddela beslut om ordningen i en rättssal och i en sidosal kan vara olika, speciellt om sidosalen används av ordningsskäl. Regeringen konstaterar dock att det är samma regler som gäller för ordningen i rättssalen som i sidosalen oavsett om det är utrymmesskäl eller ordningsskäl som är grunden för beslutet om sidosal. Störande beteenden och ageranden i strid med fotograferingsförbudet måste förhindras oavsett skälet för att använda sidosal. Regeringen ser därför inte de farhågor som tingsrätten ger uttryck för. Däremot måste det noga övervägas vilka uppgifter som det ska vara möjligt att ge någon annan i uppdrag att utföra och det bör, liksom Förvaltningsrätten i framför, tydligare framgå vilka uppgifter som inte kan omfattas av ett sådant uppdrag. Exempel på uppgifter som kan vara lämpliga för någon annan att utföra är att generellt övervaka ordningen, reglera in- och utpassering och att meddela tillsägelser. Andra exempel kan vara att se till att åhörarna inte bryter mot förbudet att fotografera i rättssalen och regleringen om att elektronisk utrustning ska vara avstängd och undanstoppad. Uppdraget bör kunna omfatta att meddela ett beslut om utvisning enligt den föreslagna 5 kap. 9 a § första stycket , men det kan konstateras att ett sådant beslut är en ingripande åtgärd. Om en åhörare har utvisats bör anmälan skyndsamt göras hos ordföranden som ska pröva frågan, vanligen i samband med nästa paus i sammanträdet. Uppdraget bör dock inte kunna omfatta möjligheten att avvisa en åhörare som stör ordningen från domstolens lokaler eller att meddela ett förbud mot ljudupptagning eller ljudöverföring. Det är ingripande åtgärder och beslut i sådana frågor bör fattas av ordföranden. Vidare bör endast ordföranden kunna besluta om undantag från skyldigheten att ha elektronisk utrustning avstängd och undanstoppad i rättssalen. Enligt Lagrådet ter det sig självklart att ordföranden inte får ge någon annan i uppdrag att ha hand om en ordningsuppgift som bör utföras av en lagfaren domare. Lagrådet anser att det följer redan av den allmänna lämplighetsprövning som alltid ska göras innan en uppgift överlämnas och förordar därför att regleringen om att uppdraget inte får omfatta andra uppgifter som bör utföras av lagfarna domare tas bort. Enligt regeringens uppfattning är det emellertid viktigt att möjligheten att ge någon annan i uppdrag att upprätthålla ordningen inte blir för vid. Det är därför nödvändigt att tydligt dra upp gränserna för vilka uppgifter som kan omfattas av ett sådant uppdrag. Det framgår inte heller av den föreslagna regleringen att en allmän lämplighetsprövning ska göras innan uppdraget ges. Regeringen ser därför, till skillnad från Lagrådet, ett behov av att det av regleringen framgår att uppdraget, utöver att avvisa en åhörare från domstolens lokaler, förbjuda ljudupptagning eller ljudöverföring eller besluta om undantag från skyldigheten att ha elektronisk utrustning avstängd och undanstoppad, inte heller får omfatta andra uppgifter som bör utföras av en lagfaren domare. Det innebär att uppgifter som är rättsligt komplicerade, av stor betydelse för enskilda eller kräver särskilda intresseavvägningar inte bör omfattas av uppdraget. Sammanfattningsvis bör det införas en möjlighet för ordföranden att ge någon annan i uppdrag att upprätthålla ordningen vid ett sammanträde när 2018/19:81 ordföranden är förhindrad att fullgöra uppgiften på grund av rättssalens utformning eller för att en sidosal används. Uppdraget bör inte få omfatta möjligheten att avvisa en åhörare som stör ordningen från domstolens lokaler, förbjuda ljudupptagning eller ljudöverföring eller besluta om undantag från skyldigheten att ha elektronisk utrustning avstängd och undanstoppad. Uppdraget får inte heller omfatta andra uppgifter som bör utföras av en lagfaren domare. Till vem ska uppdraget att upprätthålla ordningen få ges? Utredningen föreslår att uppdraget att upprätthålla ordningen ska kunna ges till polismän och ordningsvakter. Flera remissinstanser välkomnar förslaget. Några remissinstanser, däribland ombudsmän, för och , är dock kritiska till att ordföranden ska kunna ge någon som inte är anställd vid domstolen i uppdrag att utföra uppgifter som innebär myndighetsutövning. Som utredningen konstaterar förekommer det att uppgiften att upprätthålla ordningen ges till polismän och ordningsvakter. Såväl polismän som ordningsvakter har utbildning och erfarenhet av både stökiga situationer och myndighetsutövning. Det är därför en lämplig utgångspunkt att uppdraget bör kunna ges till dessa två yrkesgrupper. Ordningsvakter förordnas av . De ordningsvakter som tjänstgör i domstolarna kan ha olika arbetsuppgifter. Ett ordningsvaktsförordnande kan avse att tjänstgöra vid säkerhetskontroll i domstolen (2 a § lagen [1980:578] om ordningsvakter). Ett förordnande kan också avse att tjänstgöra i domstolens lokaler och utrymmen dit allmänheten har tillträde samt områden utomhus i omedelbar anslutning till domstolens byggnad (3 § lagen om ordningsvakter). finns det sammanlagt 224 anställda med ordningsvaktsförordnande i Domstolar. Ett femtontal domstolar saknar egen anställd ordningsvakt. I de flesta fall är dessa domstolar samlokaliserade med främst en tingsrätt som har ordningsvaktsresurser att tillgå. Det förekommer även att ordningsvaktstjänster köps in till domstol från vaktbolag. Några av landets större tingsrätter har upp till tio anställda ordningsvakter. Vanligast är annars att domstolarna har två till fyra anställda med ordningsvaktsförordnande. Ordningsvakterna är alltså nästan uteslutande anställda av domstolen, bara i något undantagsfall förekommer det att ordningsvakt hyrs in. Ordningsvakternas förordnande och utbildning är dessutom desamma oavsett anställningsform. Uppdraget bör därför kunna ges till ordningsvakter oavsett anställningsform. Regeringen delar således inte vissa remissinstansers uppfattning att uppdraget enbart ska kunna ges till personal som är anställd av domstolen. En förutsättning för att uppdraget ska kunna ges är att ordningsvakten har ett förordnande att tjänstgöra i domstolens lokaler och utrymmen dit allmänheten har tillträde och inte enbart ett förordnande att tjänstgöra vid säkerhetskontroll. En ordningsvakt lyder under och är skyldig att lyda en order som en polisman meddelar i tjänsten, om det inte är uppenbart att ordern inte angår tjänstgöringen som ordningsvakt eller att den strider mot lag eller annan författning (6 § lagen om ordningsvakter). Detta förhållande gäller oavsett vilken anställningsform, typ av förordnande eller arbetsuppgifter som ordningsvakten har. Utifrån principiella och Prop. 2018/19:81 systematiska hänsyn bör därför inte en ordningsvakt kunna tilldelas uppgifter och befogenheter som inte kan tilldelas en polisman. Regeringen delar således utredningens uppfattning att uppdraget att upprätthålla ordningen bör kunna ges till såväl polismän som ordningsvakter. Enligt regeringens uppfattning bör uppdraget främst ges till ordningsvakter, inte minst utifrån intresset av en ändamålsenlig användning av de polisiära resurserna. I de fall där det ändå kan bli aktuellt att ge uppdraget till en polisman bör samråd först ske med . Det är viktigt att de personer som uppdraget att upprätthålla ordningen ges till är väl insatta i det aktuella regelverket. Domstolarna bör därför försäkra sig om att den som ska få ett sådant uppdrag har tillräcklig kunskap för att uppdraget i det enskilda fallet ska vara lämpligt. Ordningsregler för allmänna utrymmen Regeringens bedömning: Domstolarnas möjligheter att besluta ordningsregler för lokaler och utrymmen som disponeras av domstolen och som är tillgängliga för allmänheten bör inte regleras i lag. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens Utredningen föreslår att domstolarnas möjlighet att besluta ordningsregler för lokaler och utrymmen som disponeras av domstolen och är tillgängliga för allmänheten ska regleras i lag. utredningen att det ska vara straffbart att bryta mot ordningsreglerna. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig särskilt i frågan tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. , Attunda tingsrätt och avstyrker dock förslaget att det ska vara straffbart att bryta mot domstolens ordningsregler eftersom detta ger upphov till såväl förutsebarhetssom Några remissinstanser, bl.a. AB och , efterlyser tydligare ramar i lag för vilken typ av ordningsregler som domstolarna kan besluta med stöd av Dessa remissinstanser anser också att beslut om ordningsregler ska kunna överklagas. Skälen för regeringens bedömning: Domstolarna får, liksom andra myndigheter, besluta ordningsregler för de delar av lokalerna som allmän- heten har tillträde till så länge reglerna inte är godtyckliga, diskriminerande eller på annat sätt dikterade av ovidkommande skäl (jfr JO 2009/10 s. 436 och JO 2011/12 s. 594 samt prop. 2000/01:32 s. 29 f.). Sådana ordningsregler finns i vissa domstolar och kan bl.a. gälla mat och dryck, kläder och andra tillhörigheter eller områden utanför rättssalen där personer inte får uppehålla sig. Utredningen föreslår att domstolarnas möjlighet att besluta ordnings- regler för lokaler och utrymmen som disponeras av domstolen och som är tillgängliga för allmänheten ska regleras i lag och att det ska vara straffbart att bryta mot ordningsreglerna. Det senare förslaget kritiseras dock av , Attunda tingsrätt och som ifrågasätter lämpligheten i en ordning där varje enskild domstol ska kunna 2018/19:81 besluta ordningsregler och därefter döma den som bryter mot reglerna till ett straff. Enligt tingsrätterna är det tillräckligt att den som bryter mot ordningsreglerna kan avvisas från domstolens lokaler. Regeringen delar remissinsatsernas uppfattning att utredningens förslag ger upphov till vissa förutsebarhets- och rättssäkerhetsinvändningar. Kriminalisering av ett tidigare straffritt beteende bör också ske med försiktighet. Den som bryter mot en ordningsregel som en domstol har beslutat kommer inte sällan att störa den allmänna ordningen i domstolens lokaler i den mening som avses i 13 § polislagen, vilket innebär att domstolens ordningsvakter kan avvisa personen. Eftersom möjligheten till avvisning framstår som tillräcklig i ordningshänseende delar regeringen remissinstansernas uppfattning att det inte finns skäl att kriminalisera överträdelser av en domstols ordningsregler. Mot bakgrund av denna bedömning kan det ifrågasättas om det finns något behov av att reglera domstolarnas möjligheter att besluta ordningsregler genom bestämmelser i lag. Enligt regeringens mening finns det inga tydliga fördelar med att reglera frågan i lag. Det får i stället övervägas i ett senare skede om det finns skäl att reglera domstolarnas möjligheter att besluta ordningsregler i förordning. 9Förvaltningsprocessen och handläggningen av domstolsärenden Regeringens förslag: De nya och ändrade reglerna om ordning och säkerhet i ska även vara tillämpliga i förvaltningsprocessen och vid handläggningen av domstolsärenden. Regeringens bedömning: Möjligheten att besluta om medhörning vid förhör i bevissyfte med en part enligt förvaltningsprocesslagen och lagen om domstolsärenden bör inte regleras. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att möjligheten att besluta om medhörning vid förhör i bevissyfte med en part enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291) och lagen om domstolsärenden (1996:242) ska regleras. Utredningen föreslår inte att sanktionerna vid ordningsstörningar vid muntliga förhandlingar enligt förvaltningsprocesslagen ska vara tillämpliga även i förhållande till ageranden i en sidosal. Remissinstanserna: Kammarrätten i och Förvaltningsrätten i anför att enligt är sanktionerna vid ordningsstörningar vid sammanträden tillämpliga även på ageranden i en sidosal. Den motsvarande förvaltningsprocessrättsliga regleringen är däremot inte uttryckligen tillämplig på sådana ageranden och bör därför förtydligas. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Utredningen föreslår att de nya och ändrade reglerna i om ordning och säkerhet ska vara tillämpliga även i allmän förvaltningsdomstol och vid handläggningen av ärenden enligt lagen om domstolsärenden. Ordnings- och säkerhetsproblemen i domstolarna är inte begränsade till Prop. 2018/19:81 de allmänna domstolarna. I takt med att det blir allt vanligare med muntliga förhandlingar i de allmänna förvaltningsdomstolarna ökar utmaningarna även där. Förutom psykiatrimålen har målen om tvångsomhändertaganden av barn, vissa migrationsmål och skattemålen framhållits som måltyper där ordnings- och säkerhetsproblem kan uppstå. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att de nya och ändrade reglerna i om ordning och säkerhet även ska vara tillämpliga i förvaltningsprocessen. Detsamma bör gälla frågor i allmän domstol som handläggs som ärenden enligt lagen om domstolsärenden. Som såväl Kammarrätten i som Förvaltningsrätten i framhåller bör sanktionerna vid ordningsstörningar vid muntliga förhandlingar enligt förvaltningsprocesslagen vara tillämpliga även i förhållande till ageranden i en sidosal, på samma sätt som gäller enligt . Ett förtydligande enligt vad remissinstanserna föreslår bör därför göras. Det finns ingen uttrycklig möjlighet att i allmän förvaltningsdomstol besluta att en part eller en åhörare inte får närvara i rättssalen under ett förhör i bevissyfte med en part. Enligt utredningen har domare vid flera förvaltningsrätter påtalat att det finns ett behov av en sådan möjlighet och det är också så regleringen tillämpas i praktiken. Möjligheten till förhör i bevissyfte med en part är emellertid oreglerad i förvaltningsprocesslagen. Hur ett sådant förhör bör hanteras är enligt regeringens uppfattning en fråga som, om den ska regleras, bör behandlas i sin helhet. Det är därför inte lämpligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende endast reglera frågan om medhörning vid förhör i bevissyfte med en part. Detsamma gäller möjligheten till medhörning vid förhör i bevissyfte med en part enligt lagen om domstolsärenden. Färre undantag från säkerhetskontroll Regeringens förslag: Undantaget från säkerhetskontroll begränsas till domstolens anställda och nämndemän samt de åklagare, advokater, polismän och ordningsvakter som i tjänsten infinner sig i domstolens Även personer som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt samt dem som ombesörjer transporten av dessa Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte att personer som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt och dem som ombesörjer transporten av dessa personer ska undantas från säkerhetskontroll. inte heller att ordningsvakter ska undantas från säkerhetskontroll. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till utredningens förslag eller har ingen invändning mot det. Attunda tingsrätt, , , , 2018/19:81 , , , , , , , , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , , , , och . Hovrätten över och och Hovrätten för anser att det bör övervägas om inte samtliga personer som går in i domstolsbyggnaden bör omfattas av säkerhetskontroll. Förvaltningsrätten i betonar att det är av stor vikt att det finns en möjlighet att inskränka kretsen av personer som generellt är undantagna från säkerhetskontroll när det finns särskilda skäl. Förvaltningsrätten i anser att det bör övervägas om inte processförare från de statliga myndigheterna ska vara undantagna från säkerhetskontroll. Kammarrätten i framför att det blir upp till varje förvaltnings- och migrationsdomstol att ta ställning till undantag för exempelvis myndigheters processförare och att det finns risk för att hanteringen av undantagen kommer att variera mellan domstolarna. framför att inte enbart polismän bör undantas från säkerhetskontrollen utan även andra anställda inom . anser att även biträdande jurister anställda på advokatbyrå ska undantas från säkerhetskontroll. förenade ordningsvakter framför att ordningsvakter i tjänst bör undantas från säkerhetskontrollen. anser att det inte är motiverat att låta säkerhetskontroll omfatta av domstol förordnade offentliga ombud. Skälen för regeringens förslag Säkerhetsprövningen enligt nuvarande ordning Möjligheterna att besluta om säkerhetskontroll utökades . Genom lagändringarna infördes en ny och enhetlig reglering av förutsättningarna för säkerhetskontroll och den tidigare uppdelningen mellan allmän och särskild säkerhetskontroll togs bort (prop. 2011/12:63). gäller att säkerhetskontroll i domstol får genomföras om en sådan kontroll behövs för att begränsa risken för att det i en domstols lokaler eller i andra lokaler som används vid domstolsförhandling begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom (1 § lagen [1981:1064] om säkerhetskontroll i domstol). Säkerhetskontroll beslutas av domstolens chef eller någon lagfaren domare som han eller hon har delegerat beslutanderätten till. Om säkerhetskontroll ska ske med anledning av en särskild förhandling får även rätten besluta om sådan. Ett beslut om säkerhetskontroll ska avse eller viss förhandling (2 § första och tredje styckena lagen om säkerhetskontroll i domstol). Det är möjligt att låta enbart en mindre del av domstolen, t.ex. en viss rättssal, omfattas av säkerhetskontroll. Kontrollen kan också omfatta hela domstolen och genomförs då vanligtvis i domstolens entré. har 25 domstolar s.k. fast säkerhetskontroll i domstolens entré. En säkerhetskontroll omfattar de personer som har kallats att närvara vid ett sammanträde och övriga besökare till de lokaler som omfattas av beslutet om säkerhetskontroll. Kontrollen omfattar inte domstolens anställda, nämndemän och andra som infinner sig i berörda lokaler när de utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag. Även advokater är undantagna. Om det finns särskilda skäl får domstolens chef, eller i förekommande fall den som domstolens chef delegerat beslutanderätten till alternativt rätten, besluta att även andra personer ska undantas från säkerhetskontrollen eller att sådana som är undantagna ska omfattas av kontrollen (3 § lagen om säkerhetskontroll i domstol). Behovet av att göra färre undantag från säkerhetskontroll Det inträffar allvarliga händelser i landets domstolar. Sprängdådet i entrén till tingsrätts lokaler är en sådan händelse. Många farliga eller olämpliga föremål hittas också i säkerhetskontrollerna. Enligt uppgift till utredningen hittades vid säkerhetskontrollen i sammanlagt omkring tvåtusen saxar, skruvmejslar, större paraplyer och andra föremål som kan användas för att skada sig själv och andra. gjordes i samband med kontrollen 16 polisanmälningar för innehav av knivar och andra föremål som omfattas av lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Det är viktigt att domstolarna kan upprätthålla en hög säkerhetsnivå och hindra att vapen, sprängämnen och andra farliga föremål förs in i domstolens lokaler. Enligt utredningen har såväl som flera domstolar framfört önskemål om att säkerhetskontrollen bör vara mer omfattande än och att alltså färre personer ska undantas från en sådan kontroll. Skälen för det är främst att minska risken för att undantagen utnyttjas för att föra in farliga föremål i domstolens lokaler. Tillämpningen varierar också mellan domstolarna. Flera domstolar har t.ex. beslutat att tolkar och rättsliga biträden som inte är advokater ska omfattas av säkerhetskontrollen medan andra domstolar inte tillämpar en sådan ordning. För att öka enhetligheten och minska risken för att otillåtna föremål förs in i domstolarnas lokaler bör alltså reglerna om säkerhetskontroll ses över. Färre personer bör vara generellt undantagna från säkerhetskontroll Som nämns ovan omfattar en säkerhetskontroll alltså som huvudregel de personer som har kallats att närvara vid ett sammanträde och övriga besökare till de lokaler som omfattas av beslutet om säkerhetskontroll. Kontrollen omfattar emellertid inte domstolens anställda, nämndemän och andra som infinner sig i berörda lokaler när de utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag. Även advokater är undantagna. Utredningen föreslår att det generella undantaget ska begränsas till domstolens anställda, nämndemän, åklagare, advokater och polismän som i tjänsten infinner sig i domstolens lokaler. Övriga som utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag föreslås inte längre vara undantagna. Som utredningen framhåller förtjänar det att understrykas att förslag som innebär att fler ska omfattas av säkerhetskontrollen inte innebär att någon specifik person eller grupp pekas ut som särskilt benägen att föra in otillåtna föremål. I princip innebär alla undantag från säkerhetskontrollen en säkerhetsrisk.