prop · H603163 · 2019-09-09 00:00:00 — varandra direktåtkomst till uppgifter i dna- och fingeravtrycksregister. annat exempel är samarbetet med Europol. Europol ansvarar för olika databaser och uppgiftssamlingar och ger myndigheter i medlemsstaterna tillgång till vissa uppgiftssamlingar genom direktåtkomst. CBE-direktivet ger brottsbekämpande myndigheter direktåtkomst till uppgifter i andra staters fordonsregister. Även brottsbekämpande myn- digheters tillgång till uppgifter i EU:s viseringsdatabas () är exempel på direktåtkomst över gränserna. Eftersom nationell säkerhet ligger utanför EU-samarbetet kan det inte förväntas att liknande lösningar kommer att finnas inom verksamhetsområde. För att möjliggöra direktåtkomst krävs därför en annan reglering. I avsnitt 11.3 konstaterar regeringen att den utökade möjligheten att lämna ut uppgifter elektroniskt som föreslås inte är till- räcklig för att tillgodose Säkerhetspolisens nuvarande behov. Säkerhets- polisen bör därför ges möjlighet att medge även utländska mottagare direktåtkomst. Vem bör kunna medges direktåtkomst? Den internationella utvecklingen på terrorområdet, den våldsbejakande islamismens alltmer globala karaktär och ambitioner och utvecklingen i har enligt Säkerhetspolisen sammantaget ökat behovet av nära samverkan med säkerhets- och underrättelsetjänster i andra stater på både strategisk, taktisk och operativ nivå (Ds 2016:31 s. 158). Att Säkerhets- polisen, utöver att motverka terrorism i , även ska bidra till att förhindra terrorism utomlands ligger inte bara i svenskt intresse utan följer också av internationella åtaganden. Ett väl fungerande samarbete med andra underrättelse- och säkerhetstjänster är därför en förutsättning för att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Vid risk för terroristattentat är snabbhet i informationsutbytet av avgö- rande betydelse för att undvika skador. På samma sätt som när det gäller informationsutbyte med svenska myndigheter finns det därför behov av att kunna dela viss information genom direktåtkomst med utländska myndigheter. Det gäller framför allt andra staters underrättelse- och säkerhetstjänster. Det ligger närmast till hands att tillåta informationsutbyte av nu aktuellt slag med de andra nordiska länderna. Även underrättelse- och säkerhetstjänster inom EU är viktiga samarbetsparter. Utöver de bilaterala kontakterna deltar Säkerhetspolisen i flera arbetsgrupper inom ramen för EU-samarbetet, i arbetet vid Europol och i det europeiska forumet (). Det nära samarbete som förekommer inom EU när det gäller bekämpning av terrorism och de kopplingar till som man har kunnat konstatera vid några av terroristattentaten i gör därför enligt regeringens mening att en be- gränsning till enbart de nordiska länderna blir för snäv. Mot den bak- grunden bör möjligheten till direktåtkomst omfatta medlemsstater i EU och EES. Regeringen anser alltså i likhet med utredningen att det i den nya lagen bör tas in en bestämmelse som möjliggör utlämnande genom direktåt- komst till underrättelse- och säkerhetstjänster inom EU och EES. Hur bör direktåtkomsten avgränsas? Direktåtkomst innebär att uppgifter som behandlas av Säkerhetspolisen blir tillgängliga utanför det sammanhang där de ursprungligen behandla- 2018/19:163 des. Det är då ur ett integritetsperspektiv rimligt att de särskilda, mer be- gränsande reglerna om gemensamt tillgängliga uppgifter alltid tillämpas. På samma sätt som när det gäller direktåtkomst för , och bör direktåtkomst därför bara kunna ges till uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. Det är framför allt i samarbetet mot terrorism som det finns behov av att tillhandahålla information genom direktåtkomst. Direktåtkomsten för utländska underrättelse- och säkerhetstjänster bör därför begränsas till personuppgifter som Säkerhetspolisen behandlar i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka terrorbrott eller utreda sådana brott och som behövs för samarbetet mot terrorism. För att förhindra att utländska myndigheter får del av fler uppgifter än vad de behöver har utredningen föreslagit att direktåtkomsten för underrättelse- och säkerhetstjänster inom EU eller EES endast ska få ges till uppgifter i en avskild uppgiftssamling som Säkerhetspolisen har upp- rättat i direkt syfte att dela information med sina utländska motsvarigheter. Säkerhetspolisen anser att det sätter upp onödiga och arbetskrävande begränsningar som inte kan motiveras av integritetsskäl. Innan Säkerhetspolisen tillhandahåller personuppgifter till utländska myndigheter är Säkerhetspolisen skyldig att pröva dels om det finns sakliga skäl att låta en utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst få del av uppgifterna, dels de rättsliga förutsättningarna för att lämna ut dem. I det ingår att en sekretessprövning görs, om det inte finns någon sekre- tessbrytande bestämmelse som är tillämplig. Det gäller oavsett på vilket sätt uppgifterna tillhandahålls. När det konstaterats att uppgifterna kan lämnas ut kan de göras tillgängliga för direktåtkomst. Den faktiska till- gången till dem kan sedan begränsas genom tilldelning av behörigheter eller på annat sätt. Mot den bakgrunden anser regeringen att det inte bör krävas att direktåtkomsten för utländska mottagare begränsas till person- uppgifter som behandlas i en avskild uppgiftssamling I avsnitt 11.4 behandlas frågan om hur sekretessregleringen förhåller sig till den föreslagna bestämmelsen om direktåtkomst. Risken för integritetsintrång ska minimeras En bestämmelse om direktåtkomst anger endast i vilken form uppgifterna får lämnas ut och innebär inte att andra uppgifter än de som får lämnas ut kommer att lämnas ut. Det är viktigt att komma ihåg att det är fråga om en möjlighet för Säkerhetspolisen att medge en utländsk myn- dighet direktåtkomst, inte någon rätt för mottagaren att få sådan åtkomst. På samma sätt som vid annat utlämnande är det Säkerhetspolisen som avgör vilka uppgifter som ska tillgängliggöras för direktåtkomst. Både och advokat- samfund har haft synpunkter på hur de personuppgifter som genom direktåtkomst tillgängliggörs för utländska myndigheter ska skyddas. När personuppgifter lämnas ut till utländska myndigheter för behandling där kan det inte sällan vara svårt att avgöra vilket skydd uppgifterna får. Det gäller emellertid inte om utlämnandet begränsas till underrättelse- och säkerhetstjänster inom EU och EES. Där är regleringen av personupp- giftsbehandling och skyddet för personuppgifter, som utredningen fram- håller, till stor del detsamma, eftersom alla stater är bundna av data- Prop. 2018/19:163 skyddskonventionen. För EU:s medlemsstater gäller även andra rättsakter som skapar en enhetlig reglering. Som Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden framhåller bör Säkerhetspolisen också, på samma sätt som när det gäller möjlighet till direktåtkomst för svenska myndigheter, försäkra sig om att den utländska mottagaren har en acceptabel säkerhetsnivå innan direktåtkomst medges. Säkerhetspolisen bör även kunna ställa upp villkor som rör sådana frågor. Det kan regleras i förordning. Det är särskilt viktigt att ett beslut att medge en utländsk myndighet direktåtkomst föregås av noggranna överväganden. För att säkerställa att sådana överväganden görs och att det lämpliga i att en annan stats myn- dighet genom direktåtkomst får del av vissa uppgifter noga övervägs, bör det i den nya lagen tas in en bestämmelse som föreskriver att Säkerhets- polisen, innan direktåtkomst medges första gången, ska underrätta rege- ringen. En sådan underrättelse ger regeringen möjlighet att, om det skulle visa sig vara nödvändigt, kunna utfärda närmare föreskrifter om direktåt- komsten. Datainspektionen anser även när det gäller direktåtkomst för utländska mottagare att riskerna och effekterna av att medge direktåtkomst behöver utredas ytterligare. Regeringen anser dock i likhet med Justitiekanslern att utredningen ingående analyserar både behovet av direktåtkomst och de ökade integritetsrisker som en möjlighet till direktåtkomst kan medföra och hur dessa kan motverkas genom reglering av annat slag, som bestämmelser om underrättelseskyldighet och informationssäkerhet. Mot den bakgrunden anser regeringen att Säkerhetspolisen bör få möjlighet att medge utländska underrättelse- och säkerhetstjänster direktåtkomst. Varför behövs sekretessbrytande bestämmelser? De personuppgifter som Säkerhetspolisen behandlar omfattas som regel av sekretess enligt 15 kap. 1 och 2 §§ och 18 kap. 1 och 2 §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Där regleras utrikes- och försvars- sekretessen och sekretessen till skydd för brottsbekämpningen. melserna är tillämpliga på uppgifter som hänför sig till eller rör viss Det innebär att de gäller i all verksamhet där sådana uppgifter Uppgifter om enskilda i Säkerhetspolisens verksamhet omfattas som regel av sekretess enligt 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Enligt paragrafen gäller sekretess för uppgifter som rör enskildas person- liga och ekonomiska förhållanden och som förekommer i verksamhet för att bl.a. förebygga brott. Uppgifter om enskilda kan även omfattas av sekretess enligt 37 kap. 1 § och 21 kap. 3 och 5 §§. Enligt 37 kap. 1 § gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar och i ärenden om svenskt medborgarskap. Enligt 21 kap. 3 § gäller sekretess för en- skildas kontaktuppgifter i vissa situationer och enligt 5 § gäller sekretess till skydd för utlännings säkerhet i vissa fall. Ansvaret för brottsbekämpningen är uppdelat mellan flera myndigheter. Säkerhetspolisen har också uppdrag som angränsar till Försvarsmaktens och när det gäller säkerhet. Sekretess gäller i större eller mindre utsträckning för åtskilliga av de personuppgifter som behandlas inom dessa verksamheter. Enligt 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen får uppgifter för vilka sekretess gäller inte röjas för andra myndigheter, om inte annat framgår av lagen eller lag eller förordning till vilken lagen hänvisar. När uppgifter ska lämnas mellan myndigheter måste därför hänsyn tas till sekretesslagstiftningen. Motsvarande begränsning gäller vid uppgiftslämnande mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet, när dessa är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Offentlighets- och sekretesslagen innehåller bestämmelser som möjlig- gör utbyte av uppgifter mellan myndigheter utan hinder av sekretess. Av 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretessbelagda uppgifter får lämnas från en myndighet till en annan om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen, som är avsedd att tillämpas restriktivt, medger inte sekretessgenombrott på den grunden att den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin verksamhet. Enligt 10 kap. 28 § första stycket hindrar sekretess inte att uppgifter lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Vidare kan uppgifter, med vissa undantag, lämnas ut med stöd av 10 kap. 19–26 §§, när upp- gifterna behövs för olika i paragraferna angivna ändamål inom brottsbe- kämpningen, bl.a. förundersökning. Enligt den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § gäller som huvudregel att en uppgift får lämnas ut till en annan myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. I 35 kap. 10 § offentlighets- och sekretesslagen föreskrivs att en uppgift, utan hinder av sekretessen i 35 kap. 1 §, får lämnas ut enligt vad som föreskrivs i bl.a. polisens brottsdatalag. I 2 kap. 7–11 §§ polisens brottsdatalag finns bestämmelser om att uppgifter får lämnas ut. Förhållandet mellan direktåtkomst och sekretess En bestämmelse om direktåtkomst reglerar endast tillåtligheten av ett visst tillvägagångssätt för att lämna ut uppgifter. En sådan bestämmelse har alltså inte någon självständig sekretessbrytande effekt; den är inte att se som en uppgiftsskyldighet enligt 10 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (brottsbekämpning – Effektivare uppgiftsbehandling, prop. 2004/05:164, s. 83 och Personuppgiftsbehand- ling hos Försvarsmakten och , prop. 2006/07:46, s. 80). Möjligheterna för t.ex. en myndighet att vid informationsutbyte med en annan myndighet överföra uppgifter genom att medge den senare direktåtkomst till uppgifter som behandlas automatiserat begränsas därför inte sällan av sekretess. Eftersom direktåtkomst innebär att den motta- gande myndigheten fritt kan avgöra vilka uppgifter – inom ramen för den beviljade direktåtkomsten – den vill ta del av, blir uppgifterna att anse som utlämnade i och med att direktåtkomst medges. Det spelar ingen roll om den mottagande myndigheten faktiskt tar del av en viss uppgift eller inte. En myndighet kan därför inte tillåta en annan myndighet direktåtkomst till Prop. 2018/19:163 uppgifter som, vid en sekretessprövning, den senare myndigheten inte med säkerhet skulle ha rätt att ta del av (Utökat elektroniskt informationsutbyte, prop. 2007/08:160, s. 73). Direktåtkomst förutsätter därför att det är fråga om offentliga uppgifter, uppgifter som omfattas av en bestämmelse om uppgiftsskyldighet eller att det finns en annan sekretessbrytande bestämmelse som gör att uppgiften kan lämnas ut (prop. 2009/10:85 s. 189 f.) I flera av de brottsbekämpande myndigheternas registerför– fattningar finns det därför sekretessbrytande bestämmelser vid direktåtkomst. 11.4.2Sekretessbrytande bestämmelser gentemot svenska myndigheter Regeringens förslag: ska, trots viss sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen, ha rätt att ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som Säkerhetspolisen behandlar för vissa syften, om behöver uppgifterna för brottsbekämpning eller lagföring eller för att fullgöra uppgifter enligt utlänningslagen eller lagen om särskild utlänningskontroll. Försvarsmakten ska, trots viss sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen, ha rätt att ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som Säkerhetspolisen behandlar för vissa syften, om myndigheten behöver uppgifterna i sin försvars- underrättelseverksamhet eller militära säkerhetstjänst. Detsamma gäller för om myndigheten behöver uppgifterna i sin försvarsunderrättelseverksamhet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Då utredningen inte föreslår att direktåtkomsten för ska omfatta personuppgifter som behandlas för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen finns det inte med i den sekretessbrytande bestämmelsen för . Remissinstanserna: Datainspektionen avstyrker förslaget då myndig- heten anser att , och Försvars- makten inte ska medges direktåtkomst till uppgifter som Säkerhetspolisen behandlar. Det finns därmed inte skäl att utöka rätten för myndigheterna att ta del av uppgifter via föreslaget sekretessgenombrott. Säkerhetspolisen påpekar att den sekretessbrytande bestämmelsen för bör justeras så att den även omfattar personuppgifter som behandlas för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Skälen för utredningens förslag I avsnitt 11.3.2 föreslås att Säkerhetspolisen ska ges möjlighet att lämna ut personuppgifter till , och För- svarsmakten genom direktåtkomst. Eftersom de uppgifter som Säkerhets- polisen behandlar i sin brottsbekämpande verksamhet som regel omfattas av sekretess behövs det bestämmelser som bryter sekretessen för att utlämnandet genom direktåtkomst ska bli effektivt. I annat fall måste det göras en sekretessprövning i varje enskilt fall innan uppgifterna görs tillgängliga för direktåtkomst. Offentlighets- och sekretesslagen innehåller flera sekretessbrytande bestämmelser. Som framgår av avsnitt 11.4.1 reglerar en bestämmelse om direktåtkomst endast själva formen för utlämnandet, dvs. på vilket sätt uppgifterna får lämnas ut, och är inte en sådan uppgiftsskyldighet som har sekretessbrytande verkan enligt 10 kap. 28 §. Bestämmelser om direktåtkomst brukar därför ofta kompletteras med sekretessbrytande be- stämmelser som är utformade som uppgiftsskyldigheter på det sätt som avses i 10 kap. 28 §. Det bör därför tas in sådana bestämmelser i den nya lagen för att utlämnandet genom direktåtkomst ska bli effektivt finns i 6 kap. 11 b § polisdatalagen en sekretessbrytande bestäm- melse som ger och Försvarsmakten rätt att ta del av uppgifter som gjorts gemensamt tillgängliga i Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet och som behövs inom ramen för samarbetet vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning. Uppgiftsskyldigheten gäller dock bara inom ramen för det samarbetet. En motsvarande bestäm- melse bör därför inte införas i den nya lagen. Sekretessbrytande bestämmelser i form av uppgiftsskyldighet brukar for- muleras som en rätt för mottagaren att ta del av vissa uppgifter. Så har bestämmelserna om uppgiftsskyldighet formulerats i övriga register- författningar. Den formuleringen bör därför användas i den nya lagen. Uppgiftsskyldigheten bör omfatta sådana uppgifter som de mottagande myndigheterna får ta del av genom direktåtkomst (avsnitt 11.3.2). Det innebär som Säkerhetspolisen påpekar att även uppgifter som behandlas för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgarskaps- lagstiftningen bör omfattas. De mottagande myndigheterna bör dessutom bara få tillgång till de aktuella uppgifterna när de behöver det för att kunna utföra vissa av sina arbetsuppgifter. För gäller det uppgifter som behövs för brottsbekämpning, lagföring eller för att fullgöra uppgifter som myndigheten har enligt utlänningslagen eller lagen om särskild utlänningskontroll. För Försvarsmakten är det uppgifter som myndigheten behöver i sin försvarsunderrättelseverksamhet eller militära säkerhetstjänst och för uppgifter som myndigheten behöver i sin försvarsunderrättelseverksamhet. Det bör framgå av bestämmelserna. Vilka sekretessbestämmelser ska den nya regleringen avse? Frågan är vilken slags sekretess som behöver brytas för att Säkerhetspo- lisen ska kunna lämna ut uppgifter genom direktåtkomst. i15 kap. 1 och 2 §§ och 18 kap. 1 och 2 §§ offentlighets- och sekre- tesslagen avser att skydda nationens intressen och den verksamhet som Säkerhetspolisen bedriver. Enligt regeringens mening bör det inte medföra någon fara för rikets säkerhet eller innebära någon skada för Säker- hetspolisens verksamhet eller för nationen att sådana uppgifter som Säkerhetspolisen anser bör göras tillgängliga för , och lämnas ut till dessa Skaderekvisitet är då inte uppfyllt och något generellt behov av att bryta sekretessen enligt dessa bestämmelser kan inte anses föreligga. I de fall där utlämnandet av en uppgift till någon av de aktuella myndigheterna skulle innebära att Säkerhetspolisens egen verksamhet riskerar att skadas, bör direktåtkomst givetvis inte komma ifråga. Regeringen gör samma bedömning i fråga om uppgifter som omfattas av sekretess enligt 21 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen. Den sekretessen gäller till skydd för utlännings säkerhet i vissa fall. Sekretess gäller om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller lider annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och en utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. Uppgiftslämnande till de angivna myndigheterna bör inte medföra någon sådan fara för enskilda. Bestämmelsen är dessutom tillämplig hos de mottagande myndigheterna. Det finns därför inget behov av att bryta sekretessen enligt den paragrafen. Uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden om- fattas hos av sekretess enligt 21 kap. 3 §, 35 kap. 1 § och 37 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Utlämnande av sådana uppgifter torde anses vara till skada eller men för den enskil- de. När sådana uppgifter ska lämnas ut måste dessutom en sekretess- prövning göras i varje enskilt fall. Det är inte möjligt att på förhand göra en generell intresseavvägning beträffande sådana uppgifter. För att Säkerhetspolisen ska kunna lämna ut den typen av uppgifter till Polis- myndigheten, Försvarsmakten och genom direktåt- komst krävs det därför att sekretessen bryts. Bestämmelserna om sekretess till skydd för enskilda i 35 kap. 1 § och 37 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen gäller även i Polismyndig- hetens verksamhet. För Försvarsmakten och finns en motsvarande bestämmelse om sekretess till skydd för enskilda i 38 kap. 4 §. Samtliga nu angivna bestämmelser gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. Sekretesskyddet för uppgifter om enskilda ser således i princip likadant ut för de aktuella myndigheterna. Bestämmelsen i 21 kap. 3 § är tillämplig i hela den statliga förvaltningen och gäller således hos alla myndigheter. Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet gentemot , och Försvarsmakten bör således bryta den sekre- tess som gäller enligt 21 kap. 3 § första stycket, 35 kap. 1 § och 37 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. I den mån andra sekretessbestäm- melser är tillämpliga får det, på samma sätt som , göras en bedömning i det enskilda fallet av om sekretessen hindrar att uppgifterna lämnas ut. Den nu föreslagna regleringen innebär alltså att ett sekretessgenombrott ska tillåtas i vissa fall. Bestämmelsen om utlämnande måste emellertid ses tillsammans med hur regelsystemet i övrigt har byggts upp. För det första bör utlämnandet bara, som utredningen föreslår, få avse uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. Detta innebär i sig en begränsning, eftersom en del av de uppgifter som Säkerhetspolisen behandlar aldrig kommer att göras gemensamt tillgängliga. För behandlingen av gemensamt tillgängliga uppgifter ska, som framgår av avsnitt 10.1, gälla särskilda begränsningar, vilket bl.a. innebär att enligt huvudregeln bara 2018/19:163 vissa typer av uppgifter ska vara åtkomliga vid sökning. Om direktåtkomst beviljas, kommer dessutom tillgången till olika typer av uppgifter att begränsas genom behörighetsregler. När en uppgift blir åtkomlig för en tjänsteman vid en annan myndighet kommer den myndighetens registerförfattning – som i likhet med Säkerhetspolisens innehåller regler som syftar till att minska risken för integritetsintrång – att bli tillämpliga. Den sekretessbrytande regeln måste också ses tillsammans med bestäm- melserna om att tillgången till personuppgifter ska begränsas till vad den enskilde tjänstemannen behöver för att fullgöra sina arbetsuppgifter. Till skillnad från Datainspektionen anser regeringen att förslaget skapar för- utsättningar för bättre informationsutbyte mellan de aktuella myndighe- terna, som risken för integritetsintrång beaktas. Det bör tydliggöras i lagen att regeringen, på motsvarande sätt som enligt lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område, ska ha möjlighet att meddela föreskrifter om att uppgifter får lämnas ut även i andra fall än de som redovisats ovan. 11.4.3Sekretessbrytande bestämmelser i övrigt Regeringens förslag: Om det är förenligt med svenska intressen, ska personuppgifter få lämnas ut till eller Europol, eller till en polismyndighet eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till , om det behövs för att myndigheten eller organisationen ska kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra brott. Om det är förenligt med svenska intressen ska personuppgifter också få lämnas ut till en utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst. Personuppgifter ska vidare få lämnas ut till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en interna- tionell överenskommelse som har tillträtt efter godkännande. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Uppgifter som omfattas av sekretess får inte röjas för en utländsk myndighet.