prop · H60358 · 2019-03-05 00:00:00 — Verksamheten ska också avpassas så att en hög kvalitet nås i utbildningen och forskningen (1 kap. 3 a och 4 §§). Begreppet god forskningssed definieras inte i högskolelagen eller i någon annan författning. I betänkandet God sed i forskningen (SOU 1999:4), som föregick införandet av den aktuella bestämmelsen, beskrivs god sed i forskningen som den moraliska praxis som utvecklas då forskningens olika aktörer i dialog med det omgivande samhället kritiskt reflekterar kring forskningsverksamheten. För andra forskningshuvudmän finns inte något motsvarande lagfäst krav om att värna vetenskapens trovärdighet och god forskningssed inom den egna forskningsverksamheten. För enskilda utbildningsanordnare gäller dock att utbildningen ska vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund och på beprövad erfarenhet samt bedrivas så att den i övrigt uppfyller de krav som uppställs på utbildning i 1 kap. högskolelagen (2 § lagen om tillstånd att utfärda vissa examina). och högskolor är skyldiga att utreda misstankar om oredlighet i forskning För statliga universitet och högskolor finns bestämmelser om utredning av misstankar om oredlighet i högskoleförordningen (1993:100). Ett statligt universitet eller en statlig högskola som genom en anmälan eller på något annat sätt får kännedom om en misstanke om oredlighet i forskning, konstnärlig forskning eller utvecklingsarbete vid lärosätet ska utreda misstankarna. Begreppet oredlighet definieras inte i författning. eller högskolan får under pågående utredning hämta in ett yttrande från expertgruppen för oredlighet i forskning hos . Om den person som väckt frågan om misstanke om oredlighet, eller den person som misstanken riktas mot, begär det, ska lärosätet hämta in ett sådant yttrande. Något yttrande behöver dock inte hämtas in, om lärosätet bedömer det som uppenbart obehövligt (1 kap. 16 § högskoleförordningen). För övriga forskningshuvudmän är det inte författningsreglerat hur de ska utreda misstankar om oredlighet i forskning. 5.4Expertgruppen för oredlighet i forskning yttrar sig på begäran av statliga universitet och högskolor Expertgruppen för oredlighet i forskning inrättades vid , som bytte namn till . Expertgruppen ska på begäran av ett universitet eller en högskola som har staten som huvudman och som omfattas av högskolelagen yttra sig i ärenden som rör utredningar av misstankar om oredlighet i forskning, konstnärlig forskning samt utvecklingsarbete. Expertgruppen ska bestå av en ordförande och sex övriga ledamöter. De övriga ledamöterna ska ha vetenskaplig kompetens inom olika forskningsområden, varav en ledamot ska företräda etisk sakkunskap. Varje ledamot ska ha en personlig ersättare. Ordföranden och ersättaren för ordföranden ska vara eller ha varit ordinarie domare. En ledamot eller ersättare för en ledamot får inte vara ledamot av eller något av särskilda beslutsorgan eller inneha motsvarande funktion hos andra statliga organ vars huvudsakliga uppgift är forskningsfinansiering. För enskilda ärenden får expertgruppen utse sakkunniga. Ordföranden och övriga ledamöter samt ersättare för dessa utses av regeringen . Tre ledamöter samt ersättare för dessa utses efter förslag av den samordningsgrupp som finns vid , för miljö, areella näringar och samhällsbyggande, för hälsa, arbetsliv och välfärd, Verket för innovationssystem och . En ledamot samt ersättare utses efter förslag av två ledamöter samt ersättare efter förslag av (9–12 §§ förordningen [2007:1068] med instruktion för . 6Ett nationellt system för hantering av misstankar om oredlighet i forskning ska införas 6.1En av frågor om oredlighet i forskning ska inrättas Regeringens förslag: Frågor om oredlighet i forskning ska prövas av en särskild nämnd. Regeringens bedömning: Expertgruppen för oredlighet i forskning vid avvecklas i samband med att nämnden inrättas. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår också att det av myndighetens instruktion ska framgå att myndighetens namn ska vara . Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Detta gäller bl.a. , , , , , , , , , Kungl. , , konstnärliga högskola, , , , Stiftelsen , Stiftelsen , , , , , Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien, Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets , , universitetslärare och forskare (), , och . och är positiva till den föreslagna myndigheten om definitionen av oredlighet i forskning vidgas. Flera remissinstanser föreslår ett annat namn på myndigheten. föreslår i forskning, i föreslår forskningssed, föreslår i forskning, , Kungl. Tekniska högskolan och i föreslår oredlighet i forskning, föreslår av oredlighet i forskning, föreslår och anser att ett mer neutralt ord bör användas, enligt modellen ansvarsnämnd och liknande. Även Sophiahemmet, , avstyrker namnet . i , och läns landsting förordar att organet för utredning av oredlighet även fortsättningsvis inlemmas i men styrs av den nya tydligare lagregleringen som föreslås, eller via änd- rad arbetsfördelning mellan forskningsutförare och expertgruppen. och konstnärliga högskola förordar att oredlighet i stället prövas av ett beslutsorgan inom . anser att ett potentiellt problem med förslaget är gränsdragningen mellan vad som ska hanteras lokalt och vad som ska hanteras av den nya myndigheten. anser att det finns risk för avprofessionalisering och ineffektivitet vid lärosätena när uppgiften att utreda oredlighet i forskning förs från forskningsutföraren till en annan myndighet. Stiftelsen påpekar också att den föreslagna hanteringen riskerar att resultera i längre handläggningstider i ärendena. är tveksamt till förslaget om en ny myndighet. ökar inte sannolikheten att upptäcka fler fall av oredlighet per automatik för att en ny myndighet inrättas, utan det skapar merkostnader som riskerar att urholka medel för kärnverksamheten. Med en ny myndighet finns enligt även risken att lärosätena avhänder sig ansvaret för dessa frågor till den nya myndigheten vilket skulle vara mycket olyckligt. Linnéuniversitetet och avstyrker förslaget med hänvisning till att ansvaret för hanteringen av misstankar om oredlighet i forskning ska ligga på forskningsutförarna. Kommuner och Landsting (SKL) avstyrker förslaget och anser att det torde vara fullt möjligt att genom förtydliganden eller åläggande till universitet och högskolor rörande möjligheten/skyldigheten att inhämta utlåtanden från expertgruppen för oredlighet i forskning vid Centrala etikprövningsmyndigheten stärka dess normerande verkan. Det torde också enligt SKL vara fullt möjligt att klargöra för lärosätena att de enligt nuvarande regelverk förutsätts följa expertgruppens rekommendationer och beslut i enskilda ärenden. Skälen för regeringens förslag och bedömning Oberoende utredningar av oredlighet ökar trovärdigheten Enligt regeringens mening måste frågor om oredlighet i forskning hanteras på ett sätt som främjar allmänhetens förtroende för forskningen. En tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet syftar också till att oredlighet ska upptäckas och att felaktiga forskningsresultat ska dras tillbaka eller rättas, vilket i sin tur bidrar till ökad tillförlitlighet och kvalitet i forskningen och därmed trygghet för bl.a. patienter i vården. Som framgått av avsnitt 4 finns det brister i dagens system där varje forskningshuvudman ansvarar för att utreda oredlighet inom den egna organisationen. Det finns dels risk att utredningarna utförs på olika sätt, dels kan trovärdigheten i utredningarna ifrågasättas eftersom forskningshuvudmännen har ett intresse av att påvisa att oredlighet inte förekommer inom den egna organisationen. Yttrandena från expertgruppen för oredlighet i forskning har inte heller blivit tillräckligt normerande, vilket delvis beror på att expertgruppen och de olika lärosätena har olika definitioner av oredlighet i forskning. Lärosätena har i vissa fall beslutat att fria en misstänkt forskare när expertgruppen har kommit fram till att denne har gjort sig skyldig till oredlighet, och tvärtom fällt en forskare när 2018/19:58 expertgruppen har kommit fram till att han eller hon inte gjort sig skyldig till oredlighet. Utredningen har föreslagit ett system där oredlighet i forskning prövas av en central instans. Den stora majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig stöder en modell där en central första instans utreder oredlighet i forskning. Regeringen bedömer att en sådan ordning bättre än skulle kunna säkerställa att misstankar om oredlighet i forskning hanteras på ett opartiskt och enhetligt sätt. Detta skulle ytterligare stärka kvaliteten och trovärdigheten i svensk forskning. Ett par remissinstanser anser dock att ansvaret för att utreda oredlighet även i fortsättningen ska ligga på forskningshuvudmännen, men att en instans bör inrättas för överprövning av deras beslut. Regeringen anser dock att utredningens förslag, där en oberoende instans utreder oredlighet i forskning som första instans, är att föredra. Det löser problemen med trovärdighet och olikheter i utredningarna på ett mer direkt sätt än om en överklagandeinstans ska stå för normeringen. Några remissinstanser anför att systemet kan komma att bli onödigt dyrt. Regeringen bedömer tvärtom att även effektivitetsskäl talar för att oredlighet i forskning ska utredas centralt, eftersom kompetensen samlas på ett ställe och olika organisationer för liknande verksamhet inte behöver byggas upp. Varje enskild forskningshuvudman hanterar få eller inga fall av oredlighet , vilket gör det svårt att upprätthålla en kompetens på området. är en nackdel med att flytta ansvaret från forskningshuvudmännen till en central instans just att forskningshuvudmännen förlorar kompetens om hantering av oredlighet i forskning. Eftersom de bör arbeta aktivt för att stärka god forskningssed och förebygga oredlighet i forskning skulle det ur den aspekten kunna vara negativt att de inte själva får utreda misstänkt oredlighet. Detta påpekas bl.a. av . Vid en samlad bedömning av för- och nackdelar anser regeringen dock att fördelarna med ett system där misstankar om oredlighet i forskning prövas nationellt av en central instans väger tyngre än nackdelarna, och att en sådan ordning skapar bäst förutsättningar för att misstankar om oredlighet i forskning hanteras på ett opartiskt och enhetligt sätt. Forskningshuvudmännen bör kunna bygga upp kompetens kring god forskningssed och hantering av andra avvikelser från sådan sed än de som räknas som oredlighet i forskning, som ansvaret för att utreda oredlighet ligger hos en central instans. Utredningen har övervägt för- och nackdelar med två alternativ: att inrätta en nämndmyndighet eller att inrätta ett beslutsorgan inom en befintlig myndighet. Regeringen instämmer i utredningens slutsats att en fristående statlig nämndmyndighet är den mest lämpliga formen för det organ som ska pröva frågor om oredlighet i forskning. Även majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig instämmer i detta, men några av dem förordar i stället att organet ska inrättas inom en befintlig myndighet eller att dagens expertgrupp för oredlighet i forskning förstärks. Regeringen anser dock att det är viktigt att den nya instansen får en fristående och tydlig roll och att en nämndmyndighet då är att föredra framför ett beslutsorgan inom en Kostnaderna för en nämnd bedöms inte vara större än kostnaderna för ett beslutsorgan. Enligt regeringens mening bör en grupp av experter kollektivt besluta i ärenden om oredlighet i forskning, liksom dagens expertgrupp för oredlighet i forskning. Myndighetens uppgifter kommer att vara väl avgränsade och författningsreglerade, och antalet ärenden bedöms bli begränsat. Den föreslagna ordningen innebär att forskningshuvudmännen kommer att ha ansvar för att hantera andra avvikelser från god forskningssed än de som utgör oredlighet i forskning. anser att ett potentiellt problem är gränsdragningen mellan vad som ska hanteras lokalt och vad som ska hanteras av den nya myndigheten. Exakt vad som ska utredas på nationell nivå av nämnden respektive på lokal nivå av forskningshuvudmännen beror på hur oredlighet i forskning definieras i den nya regleringen (se vidare avsnitt 8.2), och kommer därefter att tydliggöras i nämndens praxis. Myndighetens organisationsform, ledamöter och uppgifter En sådan nämnd som föreslås är en förvaltningsmyndighet under regeringen. Regeringen kan med stöd av den s.k. restkompetensen (8 kap. 7 § första stycket 2 regeringsformen) i förordning reglera myndigheters organisation, arbetsuppgifter och inre verksamhetsformer. Nämnden bör bestå av en ordförande och övriga ledamöter och det bör få utses ersättare för samtliga. Med hänsyn bl.a. till nämndens domstolsliknande funktion bör ordföranden och ersättaren för ordföranden vara eller ha varit ordinarie domare. De övriga ledamöterna bör i enlighet med utredningens förslag ha vetenskaplig kompetens inom olika områden. Bland ledamöterna bör det också finnas dokumenterad erfarenhet av arbete med frågor om god forskningssed. Regeringen bör utse nämndens ledamöter och ersättare. I många fall kan det behövas särskild kompetens inom ett visst forskningsområde för att utreda ett ärende om misstänkt oredlighet, och sådan kompetens kommer inte alltid att finnas inom nämnden. Därför bör nämnden få utse sakkunniga för särskilda ärenden. Nämndens administration kommer att vara mycket begränsad och därför är det lämpligt att en värdmyndighet upplåter lokaler och svarar för att administrativa och handläggande uppgifter utförs åt nämnden. I lagrådsremissen gjordes bedömningen att , med säte i , bör vara nämndens värdmyndighet. Mot bakgrund av regeringens vilja att inga nya myndigheter ska placeras i gör regeringen nu bedömningen att den nya nämnden i stället bör placeras i , med som värdmyndighet. Regeringen anser att utifrån sitt uppdrag inom det forskningsetiska området är en lämplig värd åt den nya nämnden. Kammarrätten i anser att det bör övervägas om nämndens sammansättning bör regleras i lagen i stället för i nämndens instruktion. Det förekommer att nämndmyndigheters sammansättning regleras i lag i stället för i förordning, men i detta fall anser regeringen att regleringen bör göras på förordningsnivå, vilket också utredningen föreslår. Myndigheten är ny och regeringen bör ha möjlighet att ändra nämndens sammansättning om det framkommer skäl för detta. Inga invändningar mot en reglering i förordning har i övrigt framkommit i remissvaren. 2018/19:58 Nämndens huvudsakliga verksamhet bör vara att pröva misstankar om oredlighet i forskning. Nämnden bör också ansvara för omvärldsbevakning och kunskapsspridning gällande frågor om god forskningssed, genom att bl.a. i en årlig rapport sammanställa, analysera och utvärdera information om sina egna avgöranden och information från forskningshuvudmännen. Utredningen föreslår att det av myndighetens instruktion ska framgå att myndighetens namn ska vara . De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot det namnet, men bland remissvaren finns också flera andra namnförslag. Regeringen föreslog i lagrådsremissen att namnet skulle framgå i lag. Lagrådet anför i sitt yttrande att det tillhör ovanligheten att på detta sätt namnge en nämnd direkt i lagtexten. Lagrådet anser dessutom att namnfrågan bör övervägas på nytt, bl.a. mot bakgrund av att det föreslagna namnet inte på något sätt signalerar att det är en nämnd som prövar frågor om oredlighet inom just forskningsområdet. Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att nämndens namn inte ska framgå i lag och avser i stället att reglera namnet i förordning. I denna proposition kommer nämnden att benämnas den särskilda nämnden eller nämnden som ska pröva oredlighet i forskning. Regeringen har för avsikt att på nytt överväga namnfrågan inom ramen för det kommande arbetet med nämndens instruktion. Expertgruppen för oredlighet i forskning bör avvecklas Inrättandet av expertgruppen för oredlighet i forskning vid föregicks av en bedömning om detta i propositionen Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50). bytte namn till . När den nämnd som ska pröva oredlighet i forskning inrättas kommer de statliga universiteten och högskolorna och de andra berörda forskningshuvudmännen att anmäla misstänkt oredlighet i forskning till den nämnden i stället för att utreda misstankarna i egen regi. Expertgruppen bör därför avvecklas i samband med att nämnden inrättas. 6.2En ny lag om ansvar för god forskningssed och prövning av oredlighet i forskning ska införas Regeringens förslag: Det ska införas en lag om ansvar för god forskningssed och prövning av oredlighet i forskning. Lagen ska innehålla bestämmelser om forskares och forskningshuvudmäns ansvar för att forskning utförs i enlighet med god forskningssed och om förfarandet vid prövning av frågor om oredlighet i forskning. Det ska i högskolelagen upplysas om att det i lagen om ansvar för god forskningssed och prövning av oredlighet i forskning finns sådana bestämmelser. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock en annan benämning på lagen. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Detta gäller bl.a. Förvaltningsrätten i , för hälsa, arbetsliv och välfärd, , , , , , Kungl. Tekniska högskolan, Gymnastik- och , , , , , , Sophiahemmet, , , läns landsting, , läns landsting, och universitetslärare och forskare (). Kammarrätten i påpekar att lagförslaget saknar bemyndiganden till regeringen eller annan myndighet. Kommuner och Landsting (SKL) avvisar den föreslagna lagen om prövning av oredlighet i forskning med hänvisning till att dagens befintliga reglering genom bl.a. högskolelagen och etikprövningslagen torde vara tillräcklig. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts tidigare hanterar de svenska forskningshuvudmännen misstankar om oredlighet i forskning på olika sätt. Det är reglerat i förordning att statliga universitet och högskolor ska utreda misstankar om oredlighet i forskning och att de under pågående utredning i vissa fall ska hämta in ett yttrande från expertgruppen för oredlighet i forskning vid . Inom dessa ramar kan de statliga universiteten och högskolorna hantera misstankarna på det sätt de önskar. De flesta har beslutat om en egen hanteringsordning, men dessa skiljer sig åt mellan lärosätena. För övriga forskningshuvudmän finns inga nationella regler eller riktlinjer om hur misstankar om oredlighet i forskning ska hanteras. Olika regler och system för olika forskningshuvudmän innebär otydlighet och rättsosäkerhet. Regeringen föreslår därför i föregående avsnitt att misstankar om oredlighet i forskning ska prövas av en ny myndighet, en särskild nämnd. Som närmare utvecklas i avsnitt 6.3 föreslår regeringen att den nya ordningen för hur misstankar om oredlighet i forskning ska hanteras ska gälla statliga universitet och högskolor, andra statliga myndigheter, statliga bolag och stiftelser, kommuner och landsting, kommunala bolag, ekonomiska föreningar och stiftelser samt enskilda utbildningsanordnare som omfattas av lagen om tillstånd att utfärda vissa examina. Regeringen anser att det nya systemet bör regleras i lag. De flesta remissinstanser som har yttrat sig har också varit positiva till eller inte haft något att invända mot en lagreglering. En lagreglering ger förutsättningar för att misstänkt oredlighet i forskning hanteras på ett enhetligt och transparent sätt, oavsett i vilken verksamhet den misstänkta oredligheten har begåtts. Detta innebär en större rättssäkerhet både för den som anmäler och den som blir anmäld. För forskarsamhället och allmänheten blir det tydligt vad som ska göras och vem som ska göra det. I avsnitt 7 föreslår regeringen att lagen också ska innehålla bestämmelser om forskares och forskningshuvudmäns ansvar för att forskning utförs i enlighet med god forskningssed. Mot bakgrund av ovanstående föreslår regeringen att en ny lag benämnd lagen om ansvar för god forskningssed och prövning av 2018/19:58 oredlighet i forskning ska införas. Lagens namn har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagens närmare innehåll behandlas i avsnitt 6.3– 9.5samt 12 och 13. Regeringen bedömer att den föreslagna regleringen kommer att bidra till att ett högt förtroende för svensk forskning upprätthålls. En liknande utveckling med författningsreglering av etiska frågor som inte har reglerats i författning utan setts som de enskilda forskarnas och forskningshuvudmännens moraliska ansvar, har genom regelverket för etikprövning redan skett när det gäller vissa andra forskningsetiska frågor. Regeringens avsikt är att hela det forskningsetiska regelverket ska vara sammanhållet, väl avvägt och tydligt för forskare, forskningshuvudmän och det omgivande samhället. För tydlighets skull bör en bestämmelse som upplyser om lagen om ansvar för god forskningssed och prövning av oredlighet i forskning införas i högskolelagen. 6.3Vilka forskningshuvudmän ska omfattas av bestämmelserna? Regeringens förslag: Forskningshuvudman ska i lagen om prövning av oredlighet i forskning definieras som en statlig myndighet eller en fysisk eller juridisk person i vars verksamhet forskning utförs. Det ska anges i lagen att den ska tillämpas på forskning som utförs av 1.universitet och högskolor som har staten som huvudman och som omfattas av högskolelagen, 2.andra statliga myndigheter, 3.staten i form av aktiebolag, om bolagets verksamhet är reglerad i lag eller någon annan författning eller om staten som ägare eller genom tillskott av statliga anslagsmedel eller genom avtal eller på något annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten, 4.staten i form av stiftelse, om stiftelsens verksamhet är reglerad i lag eller någon annan författning eller om stiftelsen är bildad av eller tillsammans med staten eller förvaltas av en statlig myndighet, 5.kommuner och landsting, eller av aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande, och 6.enskilda utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina. Regeringen ska få meddela föreskrifter om undantag från lagens tilllämpningsområde för forskningshuvudmän som bedriver forskning inom det försvars- och säkerhetspolitiska området. Regeringen ska också få besluta om sådana undantag i enskilda fall. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår inte att regeringen ska få meddela föreskrifter och i enskilda fall besluta om undantag från lagens tillämpningsområde för forskningshuvudmän som bedriver forskning inom det försvars- och säkerhetspolitiska området. Utredningen föreslår att begreppet forskningsutförare ska användas i lagen, vilken definieras som ”den i vars verksamhet forskningen utförs”. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Detta gäller bl.a. , konstnärliga högskola, , Stiftelsen , , , , , läns landsting, , universitetslärare och forskare () och . anser att den i vars verksamhet forskningen utförs bör benämnas forskningshuvudman och inte forskningsutförare för att nå samstämmighet med hur dessa benämns och definieras i etikprövningslagen. Benämningen forskningshuvudman är enligt etablerad i forskarsamhället. Även i , och föreslår att begreppet forskningshuvudman används. påpekar att förslaget innebär en inskränkning i det kommunala självstyret för landsting/regioner, men delar betänkandets slutsats att denna inskränkning är begränsad i relation till ändamålet, vilket är att kunna garantera trovärdigheten för svensk forskning.