prop · H60379 · 2019-04-16 00:00:00 — och sådana överträdelser är straffbelagda enligt den nuvarande lydelsen av Prop. 2018/19:79 29 kap. 4 a § första stycket 14 . Transporter av avfall som är avsedda att gå från Europeiska unionen till ett land eller territorium utanför Europeiska unionen bör regleras på samma sätt som import och överträdelser av artikel 40.3. Sådana transporter bör därför omfattas av straffbestämmelsen om otillåten avfallstransport. Regeringen delar således bedömning att överträdelser av artikel 40.3 bör omfattas av straffansvar. 6.1.4Transporter till och från tredjeländer genom EU Regeringens förslag: Straffbestämmelsen för otillåten avfallstransport utvidgas så att även den döms som anordnar eller genomför en transport av avfall som är avsedd att gå mellan länder utanför EU men genom ett land i EU utan en skriftlig förhandsanmälan och ett godkännande som krävs enligt artiklarna 47 och 48, jämförda med artiklarna 4, 9.6, 42 och 44 i avfallstransportförordningen. Promemorian saknar förslag i denna del. Remissinstanserna: i anser att det är otydligt om transporter i transit omfattas av de nuvarande straffbestämmelserna eller inte och att otydligheten innebär en risk för att kontrollerna av illegala avfallstransporter längs väg och vid gränsövergångar urholkas. anser att det är oklart vilken punkt i nuvarande 29 kap. 4 a § som omfattar transitering av avfall och att bestämmelserna bör förtydligas så att det tydligt framgår att transit omfattas av straffbestämmelsen. Det justerade lagförslaget stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på det justerade lag- Skälen för regeringens förslag: I artiklarna 47 och 48 i avfallstransportförordningen finns bestämmelser om transitering av avfall genom EU, dvs. transporter av avfall mellan länder utanför EU men genom länder i EU. Bestämmelserna gäller transporter av avfall både för bortskaffande och återvinning. Dessa typer av transporter kräver skriftlig förhandsanmälan och ett godkännande för att få genomföras. Enligt artikel 2.35 är transporter som sker utan godkännande och anmälan att anse som olagliga transporter. Det bör finnas sanktioner för sådana transporter för att kravet på efterlevnad i medlemsstaterna i artikel 50.1 ska vara uppfyllt. Den nuvarande lydelsen av 29 kap. 4 a § första stycket 2 är inte tillämplig på transiteringar genom EU eftersom kravet på skriftlig anmälan och godkännande i artikel 4 och 9.6 endast gäller transporter inom EU och således inte transiteringar genom EU. Regeringen delar i och synpunkter om att överträdelser av bestämmelserna om krav på anmälan och godkännande för transiteringar av avfall är överträdelser av en sådan allvarlig karaktär som bör vara kriminaliserade. Straffbestämmelsen om otillåten avfallstransport bör därför utvidgas till att gälla även transiteringar genom EU. Regeringens förslag: Särskilt allvarliga fall av otillåten avfallstransport ska ha en särskild brottsrubricering med en egen straffskala. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Brottsligheten som rör transporter av avfall är omfattande och organiserad. Det kan även röra sig om stora mängder farligt avfall. Avfallet kan exporteras till länder som inte har en fungerande avfallsreglering, vilket innebär att de miljö- och hälsomässiga riskerna med hanteringen är stora. Särskilt allvarliga fall av otillåten avfallstransport bör därför ha en särskild brottsrubricering med en högre straffskala. Straffskalan för grov otillåten avfallstransport bör vara fängelse i lägst och högst och motsvarar därmed straffskalan för grovt miljöbrott (29 kap. 1 § ), grovt kemikalieregistreringsbrott (29 kap. 3 b § ) och grov smuggling (5 § smugglingslagen). Regeringens förslag: I ringa fall av otillåten avfallstransport ska inte dömas till ansvar. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Förslaget om att otillåten avfallstransport ska frikopplas från kravet på att en export ska ha skett innebär att brottet fullbordas på ett tidigare stadium och att handlingar som enligt nuvarande bestämmelser är att anse som försök till otillåten avfallstransport i stället är fullbordade brott. Graden av allvar vid fullbordat brott kommer i större utsträckning att variera. För att säkerställa att straffansvaret inte blir alltför långtgående eller av andra skäl får orimliga konsekvenser bör –i likhet med det som gäller beträffande flera andra brott enligt (t.ex. artskyddsbrott, miljöfarlig kemikaliehantering, kemikalieregistreringsbrott och otillåten miljöverksamhet) – ringa fall vara undantagna från straffansvar. 6.1.7Förhållandet till straffbestämmelsen om miljöbrott Regeringens förslag: Ansvar för otillåten avfallstransport ska dömas ut endast om ansvar för miljöbrott inte kan dömas ut. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att förhållandet mellan bestämmelsen om otillåten avfallstransport och bestämmelsen om miljöbrott bör belysas ytterligare i den fortsatta beredningen. Skälen för regeringens förslag: Straffbestämmelsen om miljöbrott i Prop. 2018/19:79 29 kap. 1 § innebär att den som hanterar avfall på ett sätt som kan medföra en förorening som är skadlig för människors hälsa, djur eller växter i en omfattning som inte har ringa betydelse eller som kan medföra någon annan betydande olägenhet i miljön kan dömas för miljöbrott. Gärningen kan begås antingen av oaktsamhet eller med uppsåt. Straffbestämmelsen om miljöbrott har ett brett tillämpningsområde eftersom den omfattar all hantering av avfall. Det innebär att paragrafen i vissa fall täcker även de situationer som straffas som otillåten avfallstransport. Uttrycket hantering av avfall innefattar förutom själva transporten exempelvis även packning av containrar och handel med avfall. Det innebär att det kan bli fråga om ansvar för miljöbrott för flera olika gärningspersoner som på olika sätt är delaktiga i den kedja av händelser som mynnar ut i en export av avfall i strid med bestämmelserna i avfallstransportförordningen. Det är viktigt att förhållandet mellan bestämmelsen om miljöbrott och bestämmelsen om otillåten avfallstransport klargörs. Bestämmelsen om miljöbrott ska tillämpas före de flesta andra straffbestämmelser i 29 kap. (t.ex. brott mot områdesskydd, artskyddsbrott, olovlig kemikaliehantering och otillåten miljöverksamhet). Det finns ingen anledning att göra en annan bedömning avseende otillåtna avfallstransporter. Det bör därför framgå av lagtexten att bestämmelsen om miljöbrott ska tillämpas före bestämmelsen om otillåten avfallstransport. Straffansvar för oriktiga uppgifter Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om otillåten avfallstransport utvidgas så att det även kan dömas till ansvar om en skriftlig förhands- anmälan innehåller oriktiga uppgifter eller om någon fått ett godkän- nande som föranletts av att någon lämnat en oriktig uppgift. Bestämmelsen om försvårande av miljökontroll ändras så att den även omfattar uppgifter i handlingar som visas upp för en myndighet och oriktiga uppgifter som lämnas i de dokument som krävs enligt artik- larna 16 b, 16 d, 16 e, 18.1, 18.2, 18.3, 50.4a eller 50.4c i avfallstrans- Promemorian saknar förslag i denna del. Remissinstanserna: anser att transporter av avfall som utförts med stöd av ett godkännande som erhållits från de berörda myndigheterna genom oriktiga uppgifter utgör en olaglig transport enligt avfallstransportförordningen och att sanktioner därför bör införas för dessa i anser att det behövs ett tillägg i bestämmelsen om försvårande av miljökontroll så att avfallstransportför- ordningen omfattas av bestämmelsen. anser också att be- stämmelsen bör justeras så att det för straffansvar räcker att myndigheten tar del av den oriktiga handlingen (det skulle förhindra verksamhetsut- övare från att lämna felaktiga uppgifter till tillsynsmyndigheten för att på så sätt störa tillsynen eller dölja brottslig verksamhet). verket är det vanligt att tvingande dokument som ska lämnas in eller upp- visas för myndigheterna är felaktigt ifyllda eller innehåller missvisande För att förbättra efterlevnaden av avfallstransportförordningen 2018/19:79 bör, enligt , bestämmelsen om försvårande av miljökontroll i 29 kap. 5 § 1 omfatta även uppgifter som ska lämnas enligt avfallstransportförordningen. Det justerade lagförslaget överensstämmer delvis med regeringens men det justerade lagförslaget omfattar inte artikel 18.1, 18.2, 18.3, 50.4a eller 50.4c i förordning (EG) nr 1013/2006. Remissinstanserna: i anser att i vart fall de artiklar som kopplar till förordningens bilaga II ska läggas till i bestämmelsen om försvårande av miljökontroll. i anser att hela avfallstransportförordningen bör omfattas av straffbestämmelsen och i vart fall artiklarna 11, 18, 20 och 50. i län anser att felaktiga uppgifter i stället bör medföra miljösanktionsavgift. anser att särskilt artikel 16 b, 16 d, 16 e, 18, 50.4a och 50.4c ska omfattas av bestämmelsen om försvårande av miljökontroll. Skälen för regeringens förslag Straffansvar för förhandsanmälningar och godkännanden som grundar sig på oriktiga uppgifter Av artikel 2.35 c–d i avfallstransportförordningen framgår att transporter där godkännande erhållits från en myndighet på grund av att någon uppgett oriktiga uppgifter eller underlåtit att uppge uppgifter är olagliga transporter. Bestämmelsen i nuvarande 29 kap. 4 a § innebär att den som gjort en anmälan och fått ett godkännande inte kan dömas för otillåten avfallstransport trots att godkännandet eller anmälan grundar sig på falska uppgifter. Däremot kriminaliserar 3 § tredje stycket 3 smugglingslagen sådana transporter. Av den bestämmelsen framgår att någon även kan dömas för smuggling om denne uppsåtligen till landet för in eller från landet för ut en vara med stöd av ett tillstånd som föranletts av att någon lämnat en oriktig uppgift, inte har lämnat föreskriven uppgift till en tillståndsmyndighet eller förfar på ett sådant sätt hos en tillståndsmyndighet. För att straffbestämmelserna för överträdelser av avfallstransportförordningen ska vara ändamålsenliga och effektiva är det viktigt att även straffbestämmelsen om otillåtna avfallstransporter omfattar situationen att någon i en skriftlig förhandsanmälan lämnat oriktiga uppgifter eller fått ett godkännande som grundar sig på oriktiga uppgifter. Sådana överträdelser bör ses som extra allvarliga eftersom de innebär att tillstånds- och tillsynsmyndigheterna vilseleds. Regeringen delar därför , i läns och synpunkter om att transporter som sker med stöd av sådana ”felaktiga” anmälningar och godkännanden bör kriminaliseras. Bestämmelsen om försvårande av miljökontroll bör omfatta även avfallstransportförordningen Förutom de bestämmelser i avfallstransportförordningen som kriminaliserats, såsom otillåten avfallstransport i 29 kap. 4 a § , finns det bestämmelser i förordningen som innebär att olika typer av handlingar ska skickas in till tillstånds- eller tillsynsmyndigheterna eller som myndigheterna ska ta del av på annat sätt, exempelvis genom att handlingarna visas upp vid tillsyn. Det gäller t.ex. förhandsinformation om när en transport Prop. 2018/19:79 inleds, en mottagande anläggnings skriftliga bekräftelse av att avfallet tagits emot och anläggningens intyg om slutlig återvinning eller bortskaffande, se artiklarna 16 b, 16 d och 16 e. Det gäller även sådana transportdokument som avses i artikel 18.1 och sådant avtal mellan den person som organiserar transporten och mottagaren av avfallet som avses i artikel 18.2.Det gäller dessutom sådan dokumentation som styrker avfallets ursprung eller destination och dokumentation som styrker att egendom inte är avfall, dvs. dokumentation som kan krävas med stöd av artikel 50.4a, samt sådan dokumentation som tillsynsmyndigheterna kan kräva för att kontrollera om en transport följer avfallstransportförordningen med stöd av artikel 50.4c och med stöd av artikel 18.3. Verksamhetsutövare kan i dessa sammanhang lämna in eller uppge felaktiga uppgifter för att dölja brottslig verksamhet. Den nuvarande lydelsen av bestämmelsen om försvårande av miljökontroll saknar koppling till bestämmelserna i avfallstransportförordningen. För att förbättra efterlevnaden av avfallstransportförordningen bör, i enlighet med i och synpunkter, bestämmelsen om försvårande av miljökontroll omfatta även oriktiga uppgifter som lämnats i dokument som krävs enligt artiklarna 16, 18 och 50 i avfallstransportförordningen. De handlingar som ska finnas enligt avfallstransportförordningen ska inte alltid lämnas in till myndigheterna. ska de endast visas upp för tillsynsmyndigheterna. Även i dessa situationer uppvisas felaktiga dokument för att dölja brottslig verksamhet. Regeringen delar i läns synpunkter om att bestämmelsen om försvårande av miljökontroll bör ändras så att den förutom handlingar som lämnas in till myndigheten även omfattar handlingar som visas upp för myndigheten. Regeringens förslag: Bestämmelsen i om förhållandet mellan straffbestämmelserna i och smugglingslagen ska behållas men förtydligas så att det framgår att smugglingslagen ska tillämpas i första hand och att ska tillämpas i de fall det inte går att döma till ansvar enligt smugglingslagen. Promemorian saknar förslag i denna del. Remissinstanserna: är tveksam till om kopplingen till smugglingslagen bör kvarstå eftersom det medför problem i rubriceringsfrågor, innebär olika möjligheter till direktförverkande och försvårar den straffrättsliga strafftillämpningen utan att det finns goda skäl för det. anser att om kopplingen kvarstår bör smugglingslagen göras sekundär i förhållande till otillåten avfallstransport eftersom det är så det fungerar i praktiken. anser att förhållandet mellan bestämmelserna om otillåten avfallstransport i och smugglingslagen bör belysas ytterligare i den fortsatta beredningen. Det justerade lagförslaget överensstämmer med regeringens men har en annan lagteknisk och språklig utformning. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på det justerade lagförslaget. Skälen för regeringens förslag Kopplingen mellan smugglingslagen och bör behållas I vissa fall kan det händelseförlopp som det ska dömas över uppfylla rekvisiten i flera straffstadganden. Det är fallet för straffbestämmelserna i om otillåten avfallstransport och smugglingslagens straffbestämmelser. Enligt 1 § smugglingslagen ska, om det i lag eller annan författning föreskrivits straff för den som bryter mot ett förbud mot eller villkor för att föra in eller ut en vara, i stället bestämmelserna i den författningen gälla om inget annat är föreskrivet. Enligt 29 kap. 11 § andra stycket ska det inte dömas till ansvar enligt balken om det kan dömas till ansvar för gärningen enligt smugglingslagen. Bestämmelserna om förhållandet mellan smugglingslagen och innebär således att ansvar i första hand ska dömas ut enligt smugglingslagen. I de situationer där det inte går att döma till ansvar enligt smugglingslagen och rekvisiten i är uppfyllda kan straff dömas ut enligt bestämmelserna i . Det kan därför aldrig bli fråga om straff enligt både och smugglingslagen. Många av de effektiviseringar av straffbestämmelserna om otillåtna avfallstransporter som föreslås innebär att behovet av att kunna döma till ansvar enligt smugglingslagen minskar. Behovet kvarstår dock eftersom det finns delar i smugglingslagen som saknas i . Som exempel kan nämnas att grova fall av vissa gärningar inte alltid har en särskild brottsrubricering med en egen straffskala i , straffskalorna skiljer sig i vissa fall åt, försöksbrott är kriminaliserat i smugglingslagen och smugglingslagen ger möjlighet att låta sälja även andra föremål än avfall om det är skäligt att tro att de kommer att bli förverkade. Vidare omfattar smugglingslagen även varor som förs in i och omfattar således inte bara situationer när varor exporteras från . och smugglingslagen kompletterar varandra. Kopplingen mellan och smugglingslagen har även betydelse för andra exportbestämmelser än otillåten avfallstransport, exempelvis bestämmelserna om artskyddsbrott i 29 kap. 2 b § och om miljöfarlig kemikaliehantering i 29 kap. 3 § . Kopplingen mellan och smugglingslagen påverkar också möjligheterna att ta föremål i beslag. Beslag i samband med brott enligt görs med stöd av bestämmelserna i . Enligt 27 kap. 1 § kan föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag. Enligt 27 kap. 4 § görs sådana beslag av polis eller åklagare. Om olagligt avfall påträffas kan beslag av avfallet således göras med stöd av dessa bestämmelser. I dessa fall ska även 27 kap. 10 § tillämpas. Det innebär att ett beslagtaget föremål ska tas i förvar av den som verkställt beslaget, dvs. polisen eller åklagaren. Enligt 22 § smugglingslagen har och samma möjlighet som en polis att ta avfall i beslag i fråga om brott enligt smugglingslagen. Beslagtagen egendom ska som huvudregel förvaras av . Det är således avgörande för och möjlighet att ta avfall i beslag att det finns misstanke om brott enligt smugglingslagen och inte enbart enligt miljö- Prop. 2018/19:79 balken. Till skillnad från vad framfört anser regeringen därför att det finns goda skäl för att behålla bestämmelse om förhållandet mellan smugglingslagen och . Regeringen delar dock bedömning att det finns problem med att möjligheterna till direktförverkande är olika i de båda lagarna. I bör det därför införas en möjlighet till direktförverkande av avfall motsvarande den som finns i smugglingslagen, se avsnitt 6.5. Bestämmelsen om kopplingen mellan smugglingslagen och bör utformas tydligare Av den nuvarande utformningen av 29 kap. 11 § andra stycket följer att det inte ska dömas till ansvar enligt straffbestämmelserna i 29 kap. om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt smugglingslagen. Enligt 1 § i den lagen ska, om det i lag eller annan författning föreskrivits straff för den som bryter mot ett förbud mot eller villkor för att föra in eller ut en vara, i stället bestämmelserna i den författningen gälla om inget annat är föreskrivet. Lagrådet har tidigare påpekat att en reglering konstruerad på detta sätt i vissa fall kan ge upphov till tvekan om vilket regelverk som ska tillämpas (se prop. 2011/12:59 s. 73). Lagrådet har även påpekat att det i den praktiska tillämpningen tycks råda en osäkerhet om tillämpning i förhållande till smugglingslagen och att den frågan bör ses över särskilt (se prop. 2005/06:182 s.108). Mot bakgrund av detta och tingsrätts önskemål om ett tydligare förhållande mellan bestämmelserna om otillåten avfallstransport i och smugglingslagen bör bestämmelsen omformuleras så att det tydligare framgår att smugglingslagen ska tillämpas i första hand och att ska tillämpas i de fall det inte går att döma till ansvar enligt smugglingslagen. Regeringens förslag: Avfall som varit föremål för brott ska kunna förverkas. Straffbestämmelsen om otillåtna avfallstransporter ska läggas till i uppräkningen av de brott som förverkandet kan grunda sig på. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget. lands län anser att möjligheten att förverka avfall bör förtydligas. Skälen för regeringens förslag: När det gäller brottet otillåten avfalls- transport består det som kan förverkas främst av avfall. Det kan framstå som underligt att ta i beslag och förverka ett föremål som utgör avfall eftersom avfall är ett föremål eller ämne som innehavaren gör sig av med. I många fall är det kostnaderna för att ta om hand avfallet på ett miljömässigt godtagbart sätt som innehavaren av avfallet försöker undvika genom att olagligt föra ut avfallet ur landet. Det är dock långt ifrån hela bilden. Ett föremål blir avfall när innehavaren gör sig av med det eller avser eller är skyldig att göra sig av med det. Samma föremål kan i senare led ha ett värde för innehavaren men fortfarande utgöra avfall. 2018/19:79 syftet med utförseln att avfallet ska repareras och renoveras för att sedan säljas. Avfallet kan då ha ett ekonomiskt värde. Att exportera avfall i containrar till exempelvis är förenat med stora kostnader vilket visar på avfallets värde. För att reglerna ska vara effektiva och innebära ett skydd för miljön är det viktigt att avfallet förverkas. Om avfallet inte förverkas utan lämnas tillbaka finns risk för att avfallet i slutändan ändå exporteras. Bestämmelsen i 36 kap. 1 § om förverkande av utbyte av brott m.m. är generellt tillämplig på brott inom specialstraffrätten för vilka det är föreskrivet fängelse . Även bestämmelserna om förverkande av hjälpmedel enligt 36 kap. 2 § ska, om det inte finns avvikande regler, tillämpas på specialstraffrättsliga brott för vilka det är föreskrivet fängelse . Om det har uppkommit ekonomiska fördelar av brott som begåtts i näringsverksamhet ska, enligt 36 kap. 4 § , i vissa fall värdet därav förklaras förverkat, även när det inte följer av andra regler. Bestämmelserna om förverkande i kan således i vissa fall användas för otillåtna avfallstransporter. Grunden för detta har av tillsynsmyndigheterna i vissa fall upplevts som osäker. I 29 kap. 12 § regleras förverkande av egendom som varit föremål för brott enligt vissa uppräknade straffbestämmelser i . Bestämmelsen omfattar också en möjlighet till förverkande av värdet av egendomen eller utbytet. Otillåten avfallstransport i 29 kap. 4 a § tillhör inte de uppräknande brott för vilka förverkande kan ske. För att undanröja de osäkerheter som de nuvarande bestämmelserna ger upphov till och för att åstadkomma en effektiv tillämpning av straffbestämmelserna som rör avfall och otillåtna avfallstransporter, bör avfall som varit föremål för brott enligt bestämmelsen om otillåtna avfallstransporter kunna förverkas enligt bestämmelsen i . Bestämmelsen i 29 kap. 12 § bör därför ändras så att avfall och straffbestämmelsen om otillåtna avfallstransporter omfattas av dess tillämpningsområde. 6.5Avfall som kan antas bli förverkat bör få säljas eller förstöras Regeringens förslag: Avfall som tagits i beslag och skäligen kan antas bli förverkat ska kunna säljas eller förstöras. Om avfall som sålts eller förstörts inte förverkas ska ersättning utgå till ägaren eller annan rättsinnehavare av avfallet. Promemorian saknar förslag i denna del. Remissinstanserna: och anser att bestämmelsen om förverkande i 29 kap. bör kompletteras med en möjlighet att redan under förundersökningen förverka avfall i syfte att undvika oproportionella kostnader för förvaring av avfallet på samma sätt som i 24 § smugglingslagen. Det justerade lagförslaget överensstämmer med regeringens men har en annan lagteknisk och språklig utformning. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på det justerade lag- Skälen för regeringens förslag: De föreslagna nya bestämmelserna om Prop. 2018/19:79 otillåten avfallstransport ger ökade möjligheter att ta mer avfall i beslag. De föremål som tas i beslag ska vårdas. Det innebär att och måste hitta lokaler som kan användas för ändamålet. Avfall är skrymmande och rör det sig om farligt avfall vilket ställer särskilda krav på tillstånd. Det kan även finnas behov av att förvara avfallet på ett säkert sätt så att avfallet inte läcker och ger upphov på skador på platsen där det förvaras. Om avfallet måste förvaras under hela brottmålsprocessen kan avfallet behöva förvaras . Åtgärder för att ta hand om avfallet det är taget i beslag är förenat med stora kostnader. Det kan t.ex. gälla kostnader för transporter, containerhyra, omhändertagande under miljömässigt godtagbara former, lagerplats och arbetstid. överstiger kostnaderna för beslaget avfallets värde. Det är inte heller alltid lämpligt att förvara avfall på en lagerplats . Ur ett miljöperspektiv kan det vara lämpligare att destruera avfallet. Dessutom är avfall per definition något som innehavaren gör sig av med eller avser att eller är skyldig att göra sig av med. Skyddsintresset av att bevara avfallet är således inte särskilt starkt.