prop · H60365 · 2019-03-19 00:00:00 — Även bedriver viss uppbördsverksamhet eftersom myndigheten enligt 4 § bötesverkställighetsförordningen kan ta medel som betalts in som förskottsbetalning av böter i anspråk för betalning av böterna och det enligt 4 § andra stycket bötesverkställighetslagen anses som uppbörd. Som framgår av avsnitt 12.4 ligger personuppgiftsbehandling vid uppbörd av böter till största delen inom brottsdatalagens tillämp- ningsområde. När det gäller personuppgiftsbehandling vid uppbörd av vite är det dock dataskyddsförordningen som i de allra flesta fall är tillämplig. Både brottsdatalagen och dataskyddsförordningen kan vid behov kompletteras av mer preciserade bestämmelser i andra författningar. Tillämpningsområdet för både polisens och brottsdatalag utgår, på samma sätt som brottsdatalagen, från syftet med personuppgiftsbehandlingen och att myndigheten agerar i egenskap av behörig myndighet. De båda lagarna gäller när respektive , i egenskap av behörig myndighet, behandlar personuppgifter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott eller, vad gäller , upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Med hänvisning till att förslaget i promemorian om behandling av personuppgifter vid uppbörd av böter var under beredning, avstod regeringen däremot från att lämna några förslag när det gäller personuppgiftsbehandling i syfte att verkställa straffrättsliga påföljder (prop. 2017/18:269 s. 145). Det finns emellertid inget som hindrar att tillämpningsområdet för både polisens brottsdatalag och brottsdatalag omfattar personuppgiftsbehandling i syfte att verkställa straffrättsliga påföljder. Ett alternativ till att reglera personuppgiftsbehandling i samband med uppbörd av böter i en särskild författning är alltså att låta den styras av polisens respektive brottsdatalag. En sådan lösning ligger väl i linje med utgångspunkten att en myndighets registerförfattning ska reglera all myndighetens personuppgiftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde (prop. 2017/18:269 s. 100). Nackdelen är att regleringen av personuppgiftsbehandlingen i samband med uppbörd av böter då inte hålls samman, eftersom uppbörd av vite i de flesta fall ligger utanför brottsdatalagens och registerförfattningarnas tillämpnings- områden. Det är dock en mycket liten del av personuppgiftsbehandlingen som inte omfattas av dessa författningars tillämpningsområde. En särskild lag om personuppgiftsbehandling vid uppbörd av böter skulle dessutom behöva förhålla sig till både brottsdatalagen och dataskyddsförordningen, vilket innebär att det ändå inte blir samma regler som gäller för all personuppgiftsbehandling. Mot den bakgrunden talar övervägande skäl för att hålla samman myndigheternas personuppgiftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde i myndigheternas respektive registerförfattning. Polisens respektive brottsdatalag bör därför styra den personuppgiftsbehandling vid uppbörd av böter som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde. I promemorian har föreslagits att detta bör ske genom att tillämpnings- Prop. 2018/19:65 området för registerförfattningarna ändras så att det också omfattar per- sonuppgiftsbehandling i syfte att verkställa straffrättsliga påföljder. Regeringen konstaterar att en sådan reglering skulle få till följd att även personuppgiftsbehandling som utför vid annat verkställande av straffrättsliga påföljder än uppbörd av böter omfattas av polisens brottsdatalag, exempelvis skulle person- uppgiftsbehandling vid verkställande av utvisning på grund av brott kunna komma att träffas. Något underlag för att bedöma om en sådan utvidgning är lämplig, eller om den skulle kräva ytterligare följdändringar än de som föreslås i kommande avsnitt, innehåller inte promemorian. Regeringen anser därför att ändringen av tillämpningsområdet för polisens respektive brottsdatalag bör begränsas till att även omfatta person- uppgiftsbehandling i syfte att verkställa uppbörd. Regeringen återkommer i avsnitt 12.6.6 till frågan om hur den person- uppgiftsbehandling i samband med uppbörd av viten som ligger utanför brottsdatalagens tillämpningsområde bör regleras. 12.6.2Bestämmelserna om gemensamt tillgängliga uppgifter bör styra personuppgiftsbehandlingen Regeringens bedömning: behandling av person- uppgifter i samband med uppbörd av böter bör inte regleras som ett särskilt register i polisens brottsdatalag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: är tveksamt till en reglering som innebär att personuppgifter ska kunna behandlas för nya ändamål efter en särskild prövning av nödvändighet och proportionalitet, eftersom det blir svårt att förutse vilka nya ändamål personuppgifterna skulle kunna komma att användas för. Samfundet förordar därför en exklusiv uppräkning av de ytterligare ändamål som skulle kunna komma i fråga, så att de registrerade ges en rimlig chans att kunna förutse för vilka ändamål uppgifterna kan behandlas. Övriga remissinstanser yttrar sig inte över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Personuppgiftsbehandlingen bör särregleras bara om det finns särskilda skäl för det Som framgått i avsnitt 12.5.1 har målsättningen sedan polisdatalagens till- komst varit att i möjligaste mån undvika särregleringar av vissa speciella informationssamlingar eller viss personuppgiftsbehandling. Av skäl som redovisats i samma avsnitt regleras ändå vissa av de register som för särskilt i 5 kap. polisens brottsdatalag. Regeringen delar bedömningen i promemorian att varken uppgifternas karaktär eller verksamhetens natur är sådan att det motiverar att personuppgiftsbehandlingen vid uppbörd av böter regleras som ett särskilt register i 5 kap. polisens brottsdatalag. Det bör emellertid ändå övervägas om bestämmelserna om gemensamt tillgängliga uppgifter i polisens brottsdatalag är ändamålsenliga eller om det finns skäl att särreglera personuppgiftsbehandlingen. I brottsdatalag finns det ingen motsvarande särreglering av register. Med hänsyn till det finns det inte skäl att överväga någon särreglering. Det blir i stället fråga om att anpassa vissa bestämmelser i brottsdatalag, vilket behandlas i avsnitt 12.6.3–12.6.5. Rättslig grund och ändamål för behandling I 2 kap. 1 § polisens brottsdatalag anges de tillåtna rättsliga grunderna för behandling av personuppgifter. Där anges att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att ska kunna utföra vissa uppgifter, bl.a. förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet och utreda eller lagföra brott. Av 2 kap. 1 § andra stycket brottsdatalagen följer att uppgiften ska framgå av lag, förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att ansvara för uppgiften. Enligt 2 kap. 3 § första stycket brottsdatalagen får personuppgifter behandlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Innan uppgifterna behandlas för ett nytt ändamål inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska det enligt 2 kap. 4 § brottsdatalagen säkerställas att det finns en tillåten rättslig grund för den nya behandlingen och att den är nödvändig och proportionerlig för det nya ändamålet. Ska uppgifterna i stället behandlas för ett nytt ändamål utanför brottsdatalagens tillämpningsområde ska det enligt 2 kap. 22 § brottsdatalagen säkerställas att det är nödvändigt och proportionerligt att personuppgifterna behandlas för det ändamålet; i det fallet följer kravet på rättslig grund i stället direkt av dataskyddsförordningen. Bestämmelserna i 2 kap. 4 och 22 §§ brottsdatalagen ersätter de sekundära ändamålsbestämmelser som tidigare funnits i 2 kap. 8 § polisdatalagen (prop. 2017/18:269 s. 152). Av bötesverkställighetslagen och bötesverkställighetsförordningen framgår att böter verkställs genom uppbörd eller indrivning och att har till uppgift att bedriva uppbördsverksamhet. Om bestämmelsen om tillåten rättslig grund i polisens brottsdatalag anpassas så att den ger stöd för att behandla personuppgifter i uppbörds- verksamheten (se avsnitt 12.6.3) blir även bestämmelserna i 2 kap. 4 och 22 §§ brottsdatalagen om behandling för nya ändamål tillämpliga. De nämnda bestämmelserna reglerar generellt möjligheterna till sådan behandling på brottsdatalagens område och regeringen har i samband med införandet av polisens brottsdatalag bedömt att denna härutöver inte bör innehålla sådan särskild reglering som föreslår (prop. 2017/18:269 s. 139–142). Något skäl för en annan bedömning avseende just personuppgiftsbehandlingen i ärenden om uppbörd finns inte. Till skillnad från anser regeringen därför inte att det finns något behov av särskilda ändamålsbestämmelser för uppbördsverksamheten. Vilka personuppgifter som får behandlas behöver inte regleras Enligt 2 kap. 8 § brottsdatalagen ska personuppgifter som behandlas vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Fler personuppgifter får inte behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Detta innebär att ovid- Prop. 2018/19:65 kommande uppgifter inte får behandlas och att en fortlöpande bedömning måste göras (prop. 2017/18:232 s. 445). Som konstateras i promemorian skiljer sig behovet av att behandla personuppgifter åt beroende på om ändamålet är att registrera ordningsbotsförelägganden eller att verkställa bötesstraff. behandlas personuppgifter vid registrering av förelägganden och vid uppbörd i olika system, vilket gör att inte alla uppgifter som får registreras enligt dagens reglering i fortsättningen är adekvata och relevanta för ändamålet att verkställa bötesstraff. Det finns anledning att särskilt påpeka att det i uppbördsärenden inte finns behov av att behandla uppgifter om den brottsliga gärningen. Där räcker det med uppgiften om att böter har dömts ut och med vilket belopp. Uppgifter om den brottsliga gärningen är därför varken adekvata eller relevanta för ändamålet att verkställa bötesstraffet och får inte behandlas i det sammanhanget. Utöver bestämmelsen i 2 kap. 8 § brottsdatalagen finns i 5 kap. polisens brottsdatalag, för vissa av de register som där regleras särskilt, särskilda bestämmelser om registers innehåll. Regeringen delar emellertid bedömningen i promemorian att det inte finns tillräckliga skäl för att på motsvarande vis särreglera personuppgiftsbehandlingen i samband med uppbörd av böter. Reglerna om gemensamt tillgängliga uppgifter är ändamålsenliga Som redogjorts för i avsnitt 12.5.2 finns det i 3 kap. polisens brottsdatalag särskilda bestämmelser om uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga, dvs. sådana uppgifter som fler än ett fåtal personer har tillgång Reglerna i 3 kap. gäller inte för de register som regleras särskilt i 5 kap. För att uppbördsverksamheten ska kunna bedrivas effektivt måste fler än ett fåtal personer inom kunna behandla per- sonuppgifter i ärenden om uppbörd. Det innebär att uppgifter i upp- bördsärenden måste kunna göras gemensamt tillgängliga om person- uppgiftsbehandlingen inte regleras som ett särskilt register. straffverkställighet inte omfattas av tillämpningsområdet för polisens brottsdatalag måste bestämmelsen om vilka uppgifter som får göras gemensamt tillgängliga anpassas för att uppgifter i ärenden om uppbörd av böter ska kunna göras gemensamt tillgängliga (se avsnitt 12.6.4). framgår av avsnitt 12.6.5 behövs det även bestämmelser om hur länge bestämmelserna om gemensamt tillgängliga uppgifter i övrigt är ändamålsenliga för personuppgiftsbehandlingen i samband med uppbörd av böter behandlas i avsnitt 12.6.4. Personuppgiftsbehandling i samband med uppbörd av böter bör inte regleras som ett särskilt register i polisens brottsdatalag Som konstaterats är varken personuppgifternas karaktär eller verksamhetens natur sådan att det finns skäl att särreglera personuppgiftsbehandlingen vid uppbörd av böter. gemensamt tillgängliga uppgifter behöver anpassas för att omfatta även personuppgifter i ärenden om uppbörd men är i övrigt ändamålsenliga. bestämmelser utöver de allmänna 2018/19:65 bestämmelser som finns i brottsdatalagen och polisens brottsdatalag för att styra personuppgiftsbehandlingen. Sammantaget innebär detta att det inte finns skäl att reglera personuppgiftsbehandlingen vid uppbörd av böter som ett särskilt register i polisens brottsdatalag. Den bör i stället styras av bestämmelserna om gemensamt tillgängliga uppgifter. Regeringens förslag: Bestämmelserna om rättsliga grunder i polisens brottsdatalag och brottsdatalag ska ändras så att personuppgifter även får behandlas om det är nödvändigt för att verkställa uppbörd. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att personuppgifter ska få behandlas om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift i syfte att verkställa straffrättsliga påföljder. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: De tillåtna rättsliga grunderna för personuppgiftsbehandling regleras i 2 kap. 1 § polisens brottsdatalag res- pektive 2 kap. 1 § brottsdatalag. Där anges att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. får även behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. När tillämpningsområdet för register- författningarna nu föreslås omfatta personuppgiftsbehandling i syfte att verkställa uppbörd bör även de tillåtna rättsliga grunderna för person- uppgiftsbehandling omfatta verkställighet av uppbörd. Regeringens förslag: Bestämmelserna om gemensamt tillgängliga uppgifter i polisens brottsdatalag och brottsdatalag ska ändras så att även personuppgifter som förekommer i ett ärende om uppbörd ska få göras gemensamt tillgängliga. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot promemorians Skälen för regeringens förslag: I 3 kap. 2 § första stycket polisens brottsdatalag och 3 kap. 2 § första stycket brottsdatalag anges vilka personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. Det är bl.a. uppgifter som förekommer i ett ärende om utredning av eller lagföring för brott. När tillämpningsområdet för registerförfattningarna nu föreslås omfatta även verkställighet av uppbörd bör bestämmelserna ändras så att uppgifter i ärenden om uppbörd av böter kan göras gemensamt till- gängliga. För att värna den personliga integriteten finns det särskilda be- Prop. 2018/19:65 gränsningar vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter. I 3 kap. 5 § i båda registerförfattningarna regleras vilka uppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra liknande identitetsbeteckningar i automatiserade behandlingssystem. Det gäller bl.a. uppgifter om att någon är anmäld för brott eller är eller har varit misstänkt för brott. Syftet med bestämmelserna är att det vid en initial allmän sökning bara ska vara möjligt att få fram vissa typer av uppgifter som ansetts vara polisiärt intressanta eller av motsvarande intresse för (prop. 2017/18:269 s. 165 och s. 185). Ur det perspektivet bör det vara tillräckligt att uppgifter om att någon är anmäld för eller har varit misstänkt för brott kan tas fram. Något tillägg behöver därför inte göras i bestämmelserna i fråga. I 3 kap. 6 § i båda registerförfattningarna görs undantag från be- gränsningsregeln i 5 §. Begränsningsregeln gäller inte vid sökning i en viss handling eller i ett visst ärende och inte heller vid sökning som under vissa förutsättningar görs av särskilt angivna tjänstemän i underrättelse- verksamhet, för att utreda brott för vilket det är föreskrivet fängelse , eller för att samordna utredningar om brott som kan vara systematiska och för vilka det är föreskrivet fängelse . Den gäller inte heller för sökning som görs av tjänstemän vid Polismyndig- hetens eller ledningscentraler på begäran av en polisman eller tulltjänsteman som verkställer ett ingripande eller vidtar en åtgärd som rör en enskild. Det finns inte behov av något ytterligare undantag från begränsningsregeln i 5 §. Enligt 4 § förordningen om register över förelägganden av ordningsbot får Säkerhetspolisen, och ha direktåtkomst till registret. och direktåtkomst är begränsad till uppgifter i de ärenden i registret som handläggs hos respektive myndighet. Enligt uppgift från har någon direktåtkomst till uppbördsregistret inte medgetts. För det fall det skulle finnas behov av att medge direktåtkomst till uppgifterna kan det göras med stöd av bestämmelsen i 3 kap. 7 § polisens brottsdatalag, enligt vilken bl.a. Säkerhetspolisen, och får medges direkt- åtkomst till uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. I 4 kap. i båda registerförfattningarna finns bestämmelser om längsta tid för behandling av olika kategorier av gemensamt tillgängliga uppgifter. Vad som i detta avseende bör gälla för uppgifter i ärenden om uppbörd behandlas i följande avsnitt. Längsta tid för behandling Regeringens förslag: I polisens brottsdatalag och brottsdatalag ska det införas bestämmelser om att personuppgifter i ett ärende om uppbörd inte får behandlas för ändamål inom registerförfattningens tillämpningsområde längre än efter utgången av det kalenderår då domstolens avgörande fick laga kraft eller strafföreläggandet eller föreläggandet av ordningsbot godkändes. ska dock få behandla personuppgifter som avser värdeförverkande eller företagsbot . De föreslagna bestämmelserna ska även gälla för uppgifter om juridiska personer. En överträdelse av de föreslagna bestämmelserna ska kunna medföra en administrativ sanktionsavgift. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: är tveksamt till den föreslagna beloppsbegränsningen av sanktionsavgifterna, detta bl.a. med hänsyn till att det kan signalera att det anses avsevärt mindre allvarligt när myndigheter åsidosätter bestämmelserna än när det är fråga om andra aktörers åsidosättanden. Övriga remissinstanser yttrar sig inte över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i 2 kap. 17 § första stycket brottsdatalagen får personuppgifter inte behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Bestämmelsen kompletteras av bestämmelser i 4 kap. polisens brottsdatalag och 4 kap. brottsdatalag om hur länge olika kategorier av gemensamt tillgängliga uppgifter får behandlas. Eftersom registerförfattningarna inte har omfattat någon form av straffverkställighet finns det inga bestämmelser som tar sikte på hur länge personuppgifter som behandlas i uppbördsverksamheten får behandlas. gäller en generell gallringsfrist enligt 19 § förordningen om register över strafförelägganden och 10 § förordningen om register över förelägganden av ordningsbot. Behovet av att behandla personuppgifter i uppbördsärenden bortfaller när böterna har betalats. I de fall böterna inte betalas finns det dock behov av att behandla uppgifterna så länge betalningsförpliktelsen gäller. Enligt 35 kap. 7 § bortfaller böter och utdömda viten som regel när har gått från det att domen fick laga kraft eller föreläggandet godkändes. Samma preskriptionsfrist gäller för avgift enligt lagen om brottsofferfond (2 § den lagen). Beslut om förverkande och företagsbot förfaller som regel först om verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft (36 kap. 15 § ). Regeringen delar bedömningen i promemorian att preskriptionstiden bör styra hur länge personuppgifter i uppbördsärenden får behandlas. Det innebär att personuppgifter i ärenden om uppbörd inte bör få behandlas längre än efter utgången av det kalenderår när domstolens avgörande fick laga kraft eller föreläggandet godkändes. Avser uppgifterna värdeförverkande eller företagsbot bör de dock få behandlas . Detta bör regleras i polisens och brottsdatalagar. Eftersom inte hanterar uppbördsärenden där det förekommer värdeförverkande eller företagsbot finns emellertid inte behov av att föreskriva att sådana uppgifter får behandlas i brottsdatalag. Den nya bestämmelsen om längsta tid för behandling av personuppgifter i uppbördsärenden föranleder vissa följdändringar i register- författningarna. Enligt 1 kap. 6 § första stycket 4 polisens brottsdatalag och 1 kap. 4 § första stycket 4 brottsdatalag gäller bestämmelserna i 4 kap. i respektive lag om längsta tid som person- uppgifter får behandlas också vid behandling av uppgifter om juridiska personer. Eftersom ärenden om uppbörd kan avse även juridiska personer bör bestämmelsen om hur länge personuppgifter får behandlas i ärenden Prop. 2018/19:65 om uppbörd gälla även för uppgifter om juridiska personer. Överträdelse av bestämmelserna om längsta tid som personuppgifter får behandlas kan enligt 7 kap. 1 § första stycket 3 polisens brottsdatalag och 5 kap. 1 § första stycket 3 brottsdatalag föranleda sanktionsavgift. Även överträdelse av den föreslagna bestämmelsen om hur länge personuppgifter får behandlas i uppbördsärenden bör kunna föranleda sanktionsavgift. Vid överträdelser av bestämmelser om längsta tid för behandling på brottsdatalagens område gäller genomgående att sanktionsavgiften ska bestämmas till högst , oavsett om det är en myndighet eller annan som ansvarar för överträdelsen. Något skäl att vid nu aktuella överträdelser, som föreslagit, frångå denna beloppsbegränsning finns inte. Regeringens bedömning: Behandlingen av personuppgifter vid uppbörd av viten inom dataskyddsförordningens tillämpningsområde bör styras av dataskyddsförordningen och dataskyddslagen. Detta innebär att förordningen om register över strafförelägganden och förordningen om register över förelägganden av ordningsbot bör upphävas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: noterar att det ansetts att det finns behov av att införa en tidsbegränsning för behandlingen av personuppgifter i de ärenden om uppbörd som faller inom brottsdatalagens tillämpningsområde, men inte i de ärenden om uppbörd som faller utanför. Med hänsyn till att uppbördsregistret enligt promemorian inte kommer att innehålla uppgifter om för vilket eller vilka brott böterna har dömts ut, menar tingsrätten att det får antas att det inte på grund av de registrerade personuppgifternas känslighet finns skäl att tydligare reglera tidsbegränsningen för de uppbördsärenden som faller inom brottsdatalagens tillämpningsområde än för de som faller utanför. Tingsrätten anser att skillnaden i den föreslagna regleringen därför framstår som omotiverad. Övriga remissinstanser yttrar sig inte över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Regeringen har i avsnitt 12.4 bedömt att personuppgiftsbehandlingen vid uppbörd av de flesta viten inte omfattas av brottsdatalagen utan av dataskyddsförordningen. Vid sådan behandling blir alltså förordningen och de kompletterande bestämmelserna i dataskyddslagen tillämpliga. Frågan är om den regleringen är tillräcklig eller om det behövs ytterligare kompletterande bestämmelser. Rättslig grund för behandling av personuppgifter Som redogjorts för i avsnitt 5.2 anses all verksamhet som myndigheter bedriver, inom ramen för sin befogenhet, vara av allmänt intresse. 2018/19:65 2 kap. 2 § dataskyddslagen följer att personuppgifter får behandlas med stöd av artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen, om behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse som följer av bl.a. lag eller annan författning. I 1 § bötesverkställighetslagen föreskrivs att böter verkställs genom upp- börd eller indrivning och att lagens bestämmelser om böter även gäller vite. Hur uppbörd går till och när det får ske regleras i den lagen och i bötesverkställighetsförordningen. Att det är som är uppbördsmyndighet framgår av 3 § bötesverkställighetsförordningen. Genom denna reglering har , i lag och förordning, ålagts en uppgift av allmänt intresse.