prop · H603155 · 2019-07-09 00:00:00 — att verksamheten är minutoperativ och utförs mobilt med relativt små enheter – finns det skäl att överväga om omfattningen ska utvidgas. Enligt Försvarsmakten finns det fler funktioner som utmärks av dessa två faktorer, t.ex. ordningsvakter inom kollektivtrafiksystem, och tjänstemän samt de civila och militära skyddsvakter som bevakar Försvarsmaktens objekt. Kriminalvården anser att det, med hänsyn till de likheter som finns mellan framförallt dess transportverksamhet och blåljusverksamhet, inte framstår som motiverat att den straffrättsliga reaktionen på angrepp riktade mot de olika verksamheterna skiljer sig åt. Enligt finns det behov av ett motsvarande straffrättsligt skydd även för den verksamhet som Kriminalvården bedriver. Kriminalvården framhåller vidare att myndigheten utför transporter av frihetsberövade som överlämnats av och att utredningens förslag innebär att samma transporter kommer att ha olika straffrättsligt skydd beroende på vilken myndighet som genomför dem. ser en trend av ökat sabotage mot egendom som hyrs eller ägs av myndighetens frivilliga resurser och anser att ett stärkt skydd även för frivilligorganisationer bör övervägas. framhåller bl.a. att tulltjänstemän inte sällan genomför operativa insatser tillsammans med polisen varför det blir egendomligt att polisen ges ett mer övergripande och heltäckande straffrättsligt skydd jämfört med tulltjänstemän i sådana situationer. Mot bakgrund av det och de erfarenheter har av hot och våld mot tjänstemän och skadegörelse på myndighetens egendom är mycket kritiskt till att myndigheten inte omfattas av det mer övergripande och heltäckande straffrättsliga skyddet som föreslås med ett nytt brott. Enligt myndigheten bör frågan om straffbestämmelsens omfång utredas vidare. påpekar att myndighetens uppdrag omfattar bl.a. miljöräddning och livräddning till sjöss, kontroll och tillsyn samt ett allt större uppdrag inom brottsbekämpning. Enligt är det viktigt att omfattas av det nya brottet för samtliga angivna arbetsuppgifter och inte bara vid miljöräddningstjänst till sjöss. anger att myndighetens tjänstemän uttryckt en oro över utsatthet som främst består i att det är långt till förstärkande enheter i arbetet till havs och ute i skärgårdarna. Därutöver påpekar att myndighetens arbete ofta sker minutoperativt samt att myndighetens personal ofta råkar ut för hot. TULL-KUST anför att även de som arbetar som tjänstemän inom och är blåljuspersonal och att även och bör omfattas av det mer övergripande och heltäckande straffrättsliga skyddet som föreslås av utredningen. Säkerhetsföretagen anser att även bevakningspersonal, som utsätts för liknande brott som blåljuspersonal, bör omfattas av den föreslagna bestämmelsen. SOS Alarm framför att allvarliga hot riktas mot SOS-operatörer i syfte att påverka beslutsfattandet och att även hot mot SOS-operatörer bör omfattas av det nya brottet. är av uppfattningen att samtliga delar av rättsväsendet bör ha samma starka skydd och att en ny straffbestämmelse även ska omfatta t.ex. domare, åklagare och civilanställda inom . föreslår att en ny straffbestämmelse ska omfatta även av polis förordnad personal och således vara tillämplig även då t.ex. ordningsvakter blir hindrade att utöva sitt yrke. 2018/19:155 landsting anser att ett nytt brott även ska omfatta annan samhällsviktig personal och dess fordon, bl.a. trafikentreprenörer och ordningsvakter inom samt spårtrafikföretagens blåljuspersonal. anger vidare att det finns flera mobila vårdnivåer än ambulanssjukvård och att också angrepp mot jourläkarbilar bör omfattas av bestämmelsen. Även Kommuner och Landsting ifrågasätter om utredningens avgränsning till ambulanssjukvård är ändamålsenlig. Kommuner och Landsting anger att det förekommer akuta utryckningar även i andra fordon än dem som är att beteckna som ambulans, t.ex. i läkarbil, och att angrepp mot personal i såväl ambulanser som i andra utryckningsfordon bör omfattas av straffbestämmelsen. Röda Korset anser att all sjukvårdsverksamhet bör åtnjuta samma skydd mot våld som ambulanssjukvård. Skälen för regeringens bedömning Det finns behov av ytterligare kriminalisering I likhet med utredningen anser regeringen att det är ett allvarligt samhällsproblem att polisverksamhet, räddningstjänst och ambulans- sjukvård utsätts för återkommande angrepp. Som framgår ovan saknas det en övergripande och heltäckande straffrättslig reglering som direkt syftar till att skydda de samhällsnyttiga funktioner som blåljusverksamheterna Enligt regeringen speglar de befintliga straffbestämmelser som kan vara tillämpliga inte heller alltid allvaret i att angripa blåljusverksamhet. Mot den bakgrunden anser regeringen att det är angeläget att stärka det straffrättsliga skyddet mot angrepp på blåljusverksamhet. anför om utredningens kartläggning av det aktuella problemet och av tillämpningen av gällande rätt föranleder inte regeringen att göra en annan bedömning. Utredningen gör bedömningen att ett heltäckande straffrättsligt skydd bör tillskapas genom en ny straffbestämmelse. I likhet med bl.a. ombudsmän och konstaterar regeringen att tillämpningsområdet för en ny straffbestämmelse i viss utsträckning kommer att överlappa tillämpningsområdet för andra brott. konkurrensfrågor förespråkar en ny straff- skärpningsgrund i stället för ett nytt brott. Regeringen, som vill åstad- komma en påtaglig straffhöjning, anser dock att en straffskärpningsgrund vore en mindre lämplig lösning. Även om utgångspunkten är att överlappande straffbestämmelser bör undvikas förekommer det situationer där det finns behov av ett brott som delvis utgör en kvalificerad form av Förhållandet mellan brotten hanteras i sådana fall av den Regeringen instämmer alltså i utredningens bedömning att ett stärkt straffrättsligt skydd för blåljus- verksamhet bäst åstadkoms genom ytterligare kriminalisering. konkurrenssituationer aktualiseras utgör enligt regeringen inte skäl att avstå från att föreslå en särskild straffbestämmelse. Som bl.a. (), och framhåller är problematiken givetvis inte sådan att den kan lösas enbart genom straffrättsliga åtgärder. situationen i de områden som definierat som utsatta mötas med insatser från många sektorer i samhället, för att exempelvis stärka tilltron till myndigheter och skapa reella möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Enligt regeringen är det dock av vikt att det därutöver finns ett starkt straffrättsligt skydd mot angrepp på central blåljusverksamhet. Utöver att bidra till att blåljusverksamheterna kan fullgöra sina samhällsviktiga uppdrag kan ett särskilt straffrättsligt skydd för funktionerna leda till att tryggheten hos och respekten för de personer som arbetar inom verksamheterna ökar. Trygghet hos personalen och respekt för yrkesrollerna är i sig väsentligt för att långsiktigt kunna upprätthålla en hög kvalitet hos de olika funktionerna inom blåljusverksamheterna. En ny reglering bör inriktas på polisverksamhet, räddningstjänst och ambulanssjukvård Utredningen anser att en ny straffbestämmelse ska omfatta polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård. Vissa remissinstanser påpekar att det finns ett flertal personalkategorier utöver blåljuspersonal som i varierande utsträckning blir utsatta för våld och hot. Att personer utsätts för våld och hot i sin yrkesutövning är naturligtvis mycket allvarligt. Syftet med den nu aktuella kriminaliseringen är emellertid inte att stärka skyddet för enskilda personer utan för viss verksamhet. Enligt utredningen intar de centrala blåljusverksamheterna, dvs. polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård, av följande skäl en särställning. För det första är delar av verksamheterna minutoperativa. Varje fördröjning i genomförandet av ett uppdrag kan få stora och ödesdigra konsekvenser för de intressen som verksamheten ska skydda, ytterst människors liv och hälsa. Detta innebär att det, till skillnad från i många andra verksamheter, inte är lämpligt att utan vidare avvakta med eller avbryta ett uppdrag tills hotet avvärjts eller ytterligare skyddsåtgärder vidtagits. För det andra utövas blåljusverksamheterna mobilt och med relativt små enheter. Det betyder att det är svårt att minska eller undanröja riskerna för hot eller våld genom förebyggande åtgärder såsom förstärkt skalskydd på byggnader, inpasseringskontroll, inhägnader och ordningsvakter. Till detta kommer att olika enheter inom en blåljusverksamhet kan behöva tas i anspråk på skilda platser , vilket betyder att den samlade kapaciteten kan minska väsentligt om en större styrka än vad som är nödvändigt för att klara uppdraget som sådant av säkerhetsskäl behöver avdelas för ett enskilt uppdrag. Ett antal remissinstanser, bl.a. , och Kriminalvården, framför att även deras verksamhet är i behov av ett mer övergripande och heltäckande straffrättsligt skydd och därför bör omfattas av en ny kriminalisering. Här kan det konstateras att det givetvis finns andra skyddsvärda verksamheter än de som bedrivs av polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård. Som några av remissinsatserna påpekar finns det dessutom andra myndigheter än och Säkerhetspolisen som bedriver brottsbekämpande verksamhet, bl.a. och . Utredningens kartläggning, som visar på återkommande angrepp på polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård, ger dock inte stöd för att det finns behov av en utökad kriminalisering för andra verksamheter. Regeringen delar vidare utredningens bedömning att de 2018/19:155 centrala blåljusverksamheterna polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård i viss mån intar en särställning. Som Försvarsmakten påtalar finns det visserligen annan verksamhet som är tidskritisk och utövas mobilt i små enheter. I likhet med utredningen konstaterar regeringen emellertid att när det gäller polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård avser de intressen verksamheterna ska skydda ytterst människors liv och hälsa. Att polisverksamhet, räddningstjänst och ambulanssjukvård fungerar väl har vidare avgörande betydelse inte bara för enskilda nödställda utan också för samhällets samlade skydd mot hot från olyckor, kriser och påfrestningar. Utredningen lämnar heller inte något förslag om ett förstärkt straffrättsligt skydd för andra utpekade verksamheter än polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård. Det saknas därför beredningsunderlag för att i detta sammanhang ta ställning till frågan om även annan verksamhet bör omfattas av det nya brottet. Som Kommuner och Landsting och påpekar innebär avgränsningen till ambulanssjukvård att annan mobil sjukvårdsverksamhet faller utanför en ny kriminalisering. Regeringen har förståelse för remissynpunkten att även annan utryckningsverksamhet inom sjukvården bör omfattas. När det gäller annan prehospital verksamhet än ambulanssjukvård saknas dock en enhetlig organisation och struktur i landet. Enligt regeringen är det av största vikt att en ny bestämmelse uppfyller de krav på en tydlig avgränsning av det straffbara området som gäller för all straffrättslig lagstiftning. Mot den bakgrunden delar regeringen utredningens bedömning att en ny kriminalisering i detta hänseende bör begränsas till ambulanssjukvård. Sammanfattningsvis anser regeringen, till skillnad från flera remissinstanser, att en ny reglering bör inriktas på att enbart omfatta polisverksamhet, räddningstjänst och ambulanssjukvård. Med en sådan avgränsning ökar också möjligheten att åstadkomma en reglering som uppfyller de krav på precision och förutsebarhet som ställs inom straffrätten. Som lyfter fram finns situationer då andra funktioner bistår blåljusverksamhet. Som exempel kan nämnas situationer då tulltjänstemän bistår polisen vid en insats eller, som är inne på, då frivilliga resurser bistår räddningstjänsten vid en insats. Det är rimligt att även angrepp på de andra funktionerna i sådana situationer bör kunna omfattas av en ny straffbestämmelse (se vidare angående detta i avsnitt 5.1). Ett stärkt straffrättsligt skydd för En ny straffbestämmelse om angrepp på Regeringens förslag: Ett nytt brott införs i 13 kap. . ska träffa den som angriper eller på annat sätt stör polisverksamhet, räddningstjänst eller ambulanssjukvård genom att –använda våld eller hot om våld mot verksamhetens personal eller mot personer som bistår verksamheten, –tillgripa eller skada fordon eller annat hjälpmedel som används eller ska användas i verksamheten, eller –vidta någon annan otillbörlig åtgärd. Straffansvar ska gälla endast om gärningen är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens även om den lagtekniska utformningen i flera delar är annorlunda. Utredningen föreslår att regleringen ska träffa den som angriper eller annars stör polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård genom att använda våld eller hot om våld mot dess personal, tillgripa eller skada fordon eller annat hjälpmedel eller vidta annan otillbörlig åtgärd samt att straffansvar ska gälla endast om gärningen är ägnad att allvarligt hindra eller försena genomförandet av ett uppdrag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. ombudsmän, tingsrätt, , och (), som på sätt som redovisas i avsnitt 4.4 invänder mot bedömningen att det bör införas en ny straffbestämmelse, avstyrker dock förslaget. Försvarsmakten argumenterar för att även militärpoliser bör omfattas av det av utredningen föreslagna rekvisitet polis. framhåller att begreppet räddningstjänst inte bör användas enligt definitionen räddningsinsats utan i vidare bemärkelse då räddningstjänst även utgör namnet på den organisation som vanligtvis svarar för att såväl förebygga som att hindra och begränsa skador på människor, egendom och miljö till följd av olyckor. Förbundet anför att räddningstjänst i vidare bemärkelse kan definieras som den helhet som består av förberedelser och beredskap för samt genomförande av en räddningsinsats. Några av räddningstjänstförbunden påpekar att den kommunala räddningstjänsten ska ansvara för räddningsinsatser vid olyckor eller överhängande fara för olyckor för att hindra eller begränsa skador på människors egendom eller miljö, och att även miljöuppdrag därför bör omfattas av bestämmelsen. anser att det bör förtydligas vilka mer specifika räddningsinsatser utöver brandförsvaret som anses ingå i begreppet räddningstjänst. framhåller att räddningstjänsten har erfarenhet av angrepp riktade mot verksamheten såväl under pågående räddningsuppdrag som under andra uppdrag som genomförs av räddningstjänstens personal. Förbundet förklarar att räddningstjänstens personal ofta är ute i samhället och informerar, orienterar, utreder eller genomför återbesök efter inträffade händelser och att det är av stor vikt att verksamhetens breda uppdrag ses som sammanhängande aktiviteter. Enligt förbundet genomförs detta arbete som beredskapen för olyckor och bränder upprätthålls. Södra påpekar att även angrepp på räddningstjänsten före påbörjad och efter avslutad räddningsinsats kan medföra att räddningstjänsten inte kan fullgöra sina uppdrag enligt lagen om skydd mot olyckor och att det nya brottet därför 2018/19:155 bör omfatta en större del av räddningstjänstens verksamhet. Även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anser att det är angeläget att brottet är tillämpligt också på andra situationer än sådana som definieras som räddningsinsats enligt lagen om skydd mot olyckor. Som exempel anger myndigheten objektsorientering eller andra uppgifter som syftar till att förbereda effektiva insatser och uppgifter där ett angrepp eller störande mot räddningstjänst skulle kunna vara ägnat att allvarligt förhindra eller försena genomförandet av dess uppdrag. framhåller att det bör tydliggöras när ett ambulanssjukvårdsuppdrag ska anses avslutat och övergått i vanlig sjukvård. förutsätter att all personal från räddningstjänstens organisation, frivilliga räddningsvärn som uttagits med tjänsteplikt enligt lagen om skydd mot olyckor och entreprenörer, exempelvis förare till kranbilar, som anlitats av räddningstjänsten, är att betrakta som blåljuspersonal som omfattas av bestämmelsen. Hovrätten för och anser att det bör övervägas om rekvisitet allvarligt ska tas bort ur straffbestämmelsen. De anger att utredningens avsikt synes vara att undanta bagatellartade gärningar från straffansvar och att det med den föreslagna lydelsen är tänkbart att bestämmelsen kommer att omfatta en snävare krets av gärningar än vad som avsetts. Enligt bör lagtexten i stället utformas så att endast bagatellartade gärningar undantas. tycker att det är motsägelsefullt att utredningen framhåller att blåljusverksamheterna intar en särställning – bl.a. därför att verksamheterna är minutoperativa och de intressen som de ska skydda ytterst gäller människors liv och hälsa – som utredningen anger att rekvisitet uppdrag inte enbart är begränsat till akuta insatser utan även kan omfatta att hämta någon till ett förhör eller att genomföra en brottsplatsundersökning. lyfter fram samma omständigheter och anger att det inte är tillräckligt tydliggjort vad som avses med genomförandet av ett uppdrag. Hovrätten för och Hovrätten över och påpekar att det enligt utredningen krävs att angreppet kommer från en utomstående person för att det ska utgöra ett brott enligt den föreslagna bestämmelsen. Enligt hovrätterna bör denna avgränsning komma till uttryck i lagtexten. konstaterar att det enligt utredningen har betydelse för frågan om ett angrepp från en folksamling ska anses utgöra ett brott enligt den föreslagna bestämmelsen, om den blåljuspersonal som angreppet riktas mot har haft till uppdrag att just hantera folksamlingen. Tingsrätten ställer sig tveksam till att syftet med det enskilda uppdraget ska vara direkt avgörande för vilken straffbestämmelse som ska äga tillämpning. Enligt är alla som saboterar räddningstjänstens räddningsinsats att betrakta som utomstående. Skälen för regeringens förslag Begreppen polisverksamhet, räddningstjänst och ambulanssjukvård Utredningen använder begreppet polis i den föreslagna lagtexten och anger att det är ett kollektivt begrepp för att beteckna såväl och Säkerhetspolisen som enskilda polismän. Som Försvarsmakten framhåller är en militärpolis i vissa situationer att anse som polisman (se 1 och 11 §§ i förordningen [1980:123] med reglemente för militärpolisen). Enligt regeringen bör en ny straffbestämmelse emellertid inte primärt gå ut på att skydda enskilda polismän. Skyddsintresset för en ny straffbestämmelse är de nämnda blåljusverksamheterna. Straffbestämmelsen bör därför ta sikte på den verksamhet som bedrivs av och Säkerhetspolisen (jfr 1 § polislagen). Regeringen föreslår mot denna bakgrund att begreppet polisverksamhet används i lagtexten. Angrepp som riktas mot enskilda polismän kan dock givetvis utgöra ett angrepp på polisverksamhet och kommer därmed omfattas av straffansvar (se vidare nedan). Utredningen avser med begreppet räddningstjänst de räddningsinsatser som staten eller kommunerna ska ansvara för enligt lagen om skydd mot olyckor. I likhet med flera remissinstanser anser regeringen dock att begreppet bör ha en vidare definition för att syftet med den nya straffbestämmelsen ska uppnås. Enligt regeringen bör med räddningstjänst avses den verksamhet som bedrivs enligt lagen om skydd mot olyckor och som går ut på att dels upprätthålla ständig beredskap för och förmåga att effektivt kunna genomföra räddningsinsatser, dels genomföra räddningsinsatser (jfr 1 kap. 2 och 3 §§ lagen om skydd mot olyckor). Regeringen instämmer i utredningens bedömning att med ambulanssjukvård bör avses hälso- och sjukvårdsverksamhet som utförs i eller i anslutning till ambulans och att med ambulans bör avses transportmedel avsett och utrustat för ambulanssjukvård och transport av sjuka och skadade (jfr föreskrifter [SOSFS 2009:10] om ambulanssjukvård m.m.). För att syftet med den nya straffbestämmelsen ska uppnås bör emellertid enligt regeringen med begreppet ambulanssjukvård även avses den verksamhet som går ut på att upprätthålla ständig beredskap för och förmåga att effektivt kunna genomföra sådana insatser. Straffbestämmelsen bör omfatta gärningar som innebär att blåljusverksamheten angrips eller på annat sätt störs Det primära skyddsintresset för en ny reglering är att säkerställa att polisverksamhet, räddningstjänst och ambulanssjukvård inte hindras eller försvåras på grund av brottsliga angrepp eller andra störningar. Straffbestämmelsen bör därför till att börja med omfatta våld eller hot om våld mot personer som verkar inom polisverksamhet, räddningstjänst eller ambulanssjukvård. Med våld bör avses detsamma som i bestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § . Bestämmelsen bör alltså omfatta inte bara misshandel eller annat fysiskt betvingande, utan även lindrigare former av våldsanvändning. Utredningen anser att straffansvaret ska avgränsas till våld eller hot om våld mot blåljusverksamhetens personal. Som några remissinstanser påpekar förekommer dock inte sällan situationer då andra personer än blåljuspersonal hjälper blåljusverksamhet, t.ex. då tulltjänstemän bistår polisen vid en insats eller då frivilliga resurser bistår räddningstjänsten vid en insats. Även när sådana resurser angrips kan det vara att anse som ett angrepp på blåljusverksamheten. Regeringen föreslår mot den bakgrunden att straffansvaret även ska omfatta våld eller hot om våld mot personer som bistår blåljusverksamheten. 2018/19:155 Straffbestämmelsen bör vidare omfatta skadegörelse på eller tillgrepp av fordon eller annat hjälpmedel. Det bör inte uppställas något krav på att den angripna egendomen ägs av respektive myndighet utan det bör vara tillräckligt att egendomen används eller ska användas i blåljusverksamheterna. Straffbestämmelsen bör slutligen omfatta andra åtgärder. I likhet med utredningen anser regeringen att straffansvaret bör begränsas till sådana åtgärder som är otillbörliga. Visserligen torde utrymmet för att genom åtgärder som inte är otillbörliga försvåra eller hindra blåljusverksamhet vara begränsat. Det kan dock inte uteslutas att en gärning är befogad och därför inte bör omfattas av straffansvar. Med otillbörliga åtgärder bör avses dels samtliga straffbelagda gärningar som riktas mot någon av blåljusverksamheterna men som inte utgör våld eller hot om våld mot personal eller personer som bistår verksamheten eller skadegörelse på eller tillgrepp av fordon eller annat hjälpmedel, dels andra störningar, t.ex. att en grupp av personer ställer sig i vägen för ett utryckningsfordon. För straffansvar bör det krävas att gärningen är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet Straffbestämmelsen bör konstrueras som ett abstrakt farebrott. För straffansvar bör alltså krävas att angreppet eller störningen är av sådan art och har sådan nivå att gärningen typiskt sett påverkar verksamheten. Något krav på att skada eller fara för skada på verksamheten verkligen ska ha uppstått till följd av angreppet eller störningen bör däremot inte uppställas eftersom ett sådant orsakssamband kan vara mycket svårt att slå fast i det enskilda fallet. Att angripa eller annars störa polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård måste i sig vara att anse som så allvarligt att det är motiverat att låta straffansvar inträda redan när gärningen är ägnad att påverka verksamheten. På så sätt torde tillämpningsområdet bli tillräckligt brett för att svara mot skyddsintresset. Utredningen bedömer att straffbestämmelsen inte bör ta sikte på sådan blåljusverksamhet som inte är direkt hänförlig till ingripande mot brott eller räddningsinsatser. Utredningen föreslår mot den bakgrunden att den fara som angreppet ska vara ägnat att framkalla ska ta sikte på möjligheten att genomföra ett uppdrag samt att det för straffansvar ska krävas att gärningen är ägnad att allvarligt hindra eller försena genomförandet av ett uppdrag.