prop · H603163 · 2019-09-09 00:00:00 — utlämnandet ska anses som direktåtkomst eller som annat utlämnande på medium för automatiserad behandling. Med hänsyn till att viss direktåtkomst till Säkerhetspolisens information har tillåtits inom ramen för samarbetet vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning och att det har framkommit att Säkerhetspolisen har behov av att kunna dela information på ett helt annat sätt än har saken kommit i ett annat ljus. De tidigare förarbetsuttalandena hindrar därför inte att en annan bedömning görs . Eftersom brottsbekämpning bedrivs dygnet runt är en ordning med i huvudsak manuellt utlämnande begränsande. Uppgifter som en tjänsteman behöver för att kunna genomföra en tjänsteåtgärd måste vara tillgängliga även utanför kontorstid. Om så inte är fallet fördröjs informationsöverföringen, vilket kan få allvarliga konsekvenser för brottsbekämpningen. Det kan vidare ofta vara bråttom att hantera den information som kommer in till Säkerhetspolisen. Det kan t.ex. röra sig om information om ett planerat attentat mot mål i eller mot svenska intressen. Det är då viktigt att Säkerhetspolisen kan dela med sig av informationen till andra berörda myndigheter så fort som möjligt. Genom direktåtkomst behöver den mottagande myndigheten inte vända sig till den utlämnande myndigheten med en särskild begäran utan tjänstemännen kan i stället eftersöka och hämta den information som direktåtkomsten ger tillgång till. Direktåtkomst medför dock att uppgifter blir tillgängliga för fler personer och att den utlämnande myndighetens möjligheter att kontrollera användningen av uppgifterna minskar. En möjlighet till direktåtkomst anses därför, som framgår av avsnitt 11.1.1, generellt sett medföra ökad risk för intrång i den personliga integriteten. Säkerhetspolisen behandlar stora mängder personuppgifter i sina uppgiftssamlingar och många av dem är av känslig karaktär. Ju fler personer som har tillgång till sådana uppgiftssamlingar desto mer påtaglig är risken för intrång. Även om det är möjligt att genom särskilda åtgärder motverka eventuella risker är det viktigt att mottagarnas behov av direktåtkomst övervägs noga och att behoven vägs mot integritetsriskerna. Verksamhetsbehoven måste därför vägas mot hänsynen till den enskildes integritet. Säkerhetspolisen utbyter redan en stor mängd information med både nationella och utländska myndigheter. En möjlighet att medge direktåt- komst innebär inte att Säkerhetspolisen får behandla eller lämna ut fler eller andra personuppgifter än . Det ligger också i sakens natur att Säkerhetspolisen lägger särskild vikt vid att pröva om information ska delas med andra. Myndigheten har ett starkt intresse av att se till att inte fler uppgifter än nödvändigt tillgängliggörs för andra. En möjlighet att medge direktåtkomst förändrar ingenting i det avseendet. Myndigheten har också möjlighet att lämna ut uppgifter genom direktåtkomst till och Försvarsmakten inom ramen för samarbetet vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning. Mot denna bakgrund och då den utökade möjlighet att lämna ut personuppgifter elektroniskt som föreslås i avsnitt 11.2 i vissa fall inte bedöms räcka för Säkerhetspolisens informationslämnande, bör den nya lagen tillåta utlämnande genom direktåtkomst. Enligt 2 kap. 21 § första stycket polisdatalagen, som genom en hänvisning i 6 kap. 4 § 7 gäller för Säkerhetspolisen, är utlämnande genom 2018/19:163 direktåtkomst tillåtet bara i den utsträckning som följer av lagen. I för- arbetena till polisdatalagen framhålls att det från integritetssynpunkt finns fördelar med en lösning där det i lagen framgår i vilken utsträckning direktåtkomst får medges. Det underlättar för tillämparen om det anges i vilken utsträckning direktåtkomst får förekomma (prop. 2009/10:85 s. 172). En motsvarande bestämmelse bör därför införas i den nya lagen. Genom det säkerställs att beslutar om i vilken utsträckning det är tillåtet att medge direktåtkomst. 11.3.2Direktåtkomst för vissa svenska myndigheter Regeringens förslag: ska för att kunna förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott eller för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt utlänningslagen eller lagen om särskild utlänningskontroll få medges direktåtkomst till personuppgifter som Säkerhetspolisen behandlar för vissa syften. ska i sin försvarsunderrättelseverksamhet få medges direktåtkomst till personuppgifter som Säkerhetspolisen be- handlar för vissa syften. Detsamma ska gälla Försvarsmakten i dess försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst. Direktåtkomsten ska endast få avse personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag till direktåtkomst för omfattar inte personuppgifter som behandlas för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Enligt förslaget får direktåtkomst medges i försvarsunderrättelseverksamheten och den militära säkerhetstjänsten hos både Försvarsmakten och . Remissinstanserna: Datainspektionen anser att riskerna och effekterna av att medge de aktuella myndigheterna direktåtkomst behöver utredas ytterligare och avstyrker därför förslaget. Justitiekanslern anser att det i betänkandet redovisas utförliga analyser både av behovet av att införa en möjlighet till direktåtkomst och det integritetsintrång det kan förväntas medföra. Det görs också tydliga överväganden kring säkerhetsåtgärder som minskar riskerna för den personliga integriteten och det finns inte skäl att invända mot den huvudsakliga intresseavvägningen som betänkandet presenterat. Säkerhetspolisen anser att möjligheten att medge direktåtkomst även bör omfatta personuppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Myndigheten anser vidare att det bör tydliggöras om den föreslagna möjligheten att medge För- svarsmakten och direktåtkomst även omfattar sådana uppgifter som regleras i 6 kap. 11 a § polisdatalagen. påpekar att det bör tydliggöras att direktåtkomsten för myn- digheten endast avser dess försvarsunderrättelseverksamhet. Skälen för regeringens förslag Direktåtkomst bara för några få myndigheter De brottsbekämpande myndigheterna behöver samarbeta för att bekämpa brottslighet. Av samma skäl som det är viktigt att man inom Säkerhets- polisen på ett effektivt sätt kan tillgodogöra sig den information som samlats inom myndigheten är det viktigt att nyttiggöra informationen i samarbetet med andra brottsbekämpande myndigheter (jfr prop. 2009/10:85 s. 166 f.). Bland de brottsbekämpande myndigheterna är det dock enligt regeringens mening bara som har sådana arbetsuppgifter att det bör övervägas om Säkerhetspolisen ska kunna till- handahålla information genom direktåtkomst. Säkerhetspolisen samarbetar också nära med Försvarsmakten och . Samarbetet är av stor betydelse för att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra sina uppgifter som säkerhetstjänst. Även i förhållande till dessa myndigheter bör det därför övervägas om Säkerhetspolisen, utöver det utbyte som redan sker inom ramen för för terrorhotbedömningar, ska kunna tillhandahålla information genom direktåtkomst. För att Säkerhetspolisen på ett effektivt sätt ska kunna förebygga, för- hindra och upptäcka brottslig verksamhet och utreda och lagföra brott krävs det ett utvecklat samarbete även med andra myndigheter. Säker- hetspolisen är initiativtagare och sammankallande i mot terrorism där 13 andra myndigheter ingår. Samarbetet syftar till att stärka förmåga att motverka och hantera terrorism. Ett annat exempel är Säkerhetspolisens samarbete med i syfte att identifiera säkerhetshot i migrationsströmmarna till . Liksom utredningen anser regeringen att det inte finns något behov av att kunna medge någon av dessa myndigheter direktåtkomst. Säkerhetspolisen och har ett väl utvecklat samarbete. Säkerhetspolisen ska enligt 11 § förordningen (2014:1103) med instruk- tion för Säkerhetspolisen samarbeta med i den ut- sträckning som behövs för att polisverksamheten ska kunna bedrivas effektivt. Ett effektivt samarbete kräver ett omfattande utbyte av infor- mation. Ett stort antal av de personer som Säkerhetspolisen har ögonen på är föremål för underrättelseverksamhet eller brottsutredning hos på grund av att de misstänks för annan brottslighet. I Säkerhetspolisens brottsbekämpning kan inte sällan andra brott avslöjas. Information som rör allvarliga brott som har begåtts eller planeras bör naturligtvis kunna delas. Ett effektivt informationsutbyte mellan Säkerhetspolisen och är därför en förutsättning för att kunna förebygga och förhindra såväl terrorism som organiserad brottslig- het. Myndigheterna kan vidare ha ett ömsesidigt intresse av att känna till om den andra myndigheten vill ha hjälp med iakttagelser rörande vissa personer. Likaså finns det ibland intresse av att se till att den andra myn- digheten inte ingriper mot en viss person om ett obetydligt brott skulle begås, eftersom det skulle kunna skada pågående brottsspaning eller brottsutredning som rör allvarligare brott. Informationsutbyte kan också vara helt avgörande för att kunna bedöma och reducera hot. I operativa ärenden är behovet av information dessutom tidskritiskt. Som exempel kan nämnas attentatet på i och mordet på statsminister . Regeringen delar utredningens bedömning att övervägande skäl talar för att Säkerhetspolisen bör ges möjlighet att medge direktåtkomst till personuppgifter som behandlas hos . Direktåtkomst för och Försvarsmakten Säkerhetspolisen, Försvarsmakten och har uppdrag som rör skyddet av säkerhet och som förutsätter ett nära samarbete och kontinuerligt informationsutbyte. Försvarsmakten och har möjlighet att medge Säkerhetspolisen direktåtkomst till vissa uppgiftssamlingar hos respektive myndighet. Vidare är Säkerhetspolisen en av de myndigheter som enligt 4 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet får ange inriktning för Försvarets radioanstalts signalspaning. Ett exempel på ett mer formaliserat samarbete mellan myndigheterna är samarbetet inom ramen för för terrorhotbedömning. Där arbetar myndigheterna tillsammans i gemensamma lokaler och tar gemensamt fram rapporter om terrorhotet mot och svenska intressen. Syftet är att stärka den samlade förmågan hos , och och att ta tillvara myn- digheternas samlade kompetens. Samarbetet kräver ett omfattande infor- mationsutbyte. har Säkerhetspolisen möjlighet att medge dessa myndigheter direktåtkomst till vissa uppgifter inom ramen för det samarbetet. Myndigheternas behov av att utbyta information är emellertid inte be- gränsat till arbetet vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning. Upp- gifter som behandlas av en av myndigheterna kan tillsammans med upp- gifter som behandlas av en annan ge en helhetsbild som inte framträder om bara den ena delen analyseras. Ett effektivt informationsutbyte kan alltså vara en förutsättning för att myndigheterna ska kunna fullgöra sina respektive uppdrag. Mot den bakgrunden anser regeringen, liksom utredningen, att övervä- gande skäl talar för att Säkerhetspolisen bör ges möjlighet att medge och Försvarsmakten direktåtkomst till personupp- gifter som behandlas hos . Hur bör direktåtkomsten avgränsas? Direktåtkomst innebär att uppgifter som behandlas av Säkerhetspolisen blir tillgängliga utanför det sammanhang där de ursprungligen behand- lades. Det är då ur ett integritetsperspektiv rimligt att de särskilda, mer begränsande, reglerna om gemensamt tillgängliga uppgifter alltid tilläm- pas. Direktåtkomst bör därför endast kunna medges till uppgifter som är gemensamt tillgängliga i Säkerhetspolisens verksamhet. Från ett integritetsperspektiv är det en fördel om det tydligt framgår av författningstexten vilka uppgifter som får lämnas ut genom direktåtkomst. Några begränsningar av det slaget har emellertid inte ansetts möjliga att utforma inom annan brottsbekämpande verksamhet. är direktåtkomsten till dna-register och fingeravtrycksregister, där de myndigheter som har direktåtkomst endast får veta om en person förekommer i registren. Det är, som utredningen framhåller, varken möjligt eller lämpligt att i den nya lagen begränsa vilken typ av uppgifter som direktåtkomsten får avse. Åtkomsten bör i stället begränsas till per- sonuppgifter som Säkerhetspolisen behandlar med stöd av vissa rättsliga grunder. När det gäller Försvarsmakten och har Säkerhetspolisen främst behov av att dela information som behandlas inom områdena kontraterrorism, kontraspionage och författningsskydd. För är det främst uppgifter som rör kontraterrorism, kontraspionage, författningsskydd och personskydd som är av intresse. Sådana uppgifter kan ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet, särskilt när det gäller underrättelseverksamheten och det brottsförebyggande arbetet, men även för brottsutredningar i enskilda fall. Direktåtkomst bör därför kunna medges till sådana uppgifter. Säkerhetspolisen har påpekat att möjligheten att medge Polismyndig- heten direktåtkomst även bör omfatta personuppgifter som behandlas för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Säkerhetspolisen ska enligt 12 kap. 14 § andra stycket utlänningslagen (2005:716) verkställa beslut om avvisning eller utvisning i säkerhetsärenden. eller den domstol som avgör ärendet får dock i beslutet om avvisning eller utvisning bestämma att en annan myndighet ska ombesörja verkställigheten. Den myndighet som i prakti- ken oftast kan komma i fråga i detta avseende är . Säkerhetspolisen kan därför ha behov av att utbyta information med angående verkställigheten av säkerhetsärenden. Även vid åtgärder enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll kan behov uppstå av informationsutbyte med . Direktåt- komst bör därför även omfatta uppgifter som behandlas för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. De mottagande myndigheterna har vidare bara behov av att ta del av uppgifter från Säkerhetspolisen inom vissa delar av sin verksamhet. behov gör sig främst gällande i den brottsbekämpande verksamheten. Som Säkerhetspolisen påpekat har även behov av att ta del av uppgifter när myndigheten fullgöra uppgifter enligt utlänningslagen och lagen om särskild utlänningskontroll. framhåller att myndigheten enbart har behov av att ta del av information från Säkerhetspolisen genom direktåtkomst i sin försvarsunderrättelseverksamhet. Försvarsmakten har däremot behov av att ta del av information genom direktåtkomst i både försvars- underrättelseverksamheten och den militära säkerhetstjänsten. Det bör framgå av bestämmelserna om direktåtkomst att direktåtkomst endast får medges för att vissa uppgifter ska kunna utföras eller för att användas i vissa verksamheter. På så sätt kan åtkomsten begränsas. Finns det behov av att begränsa omfattningen av direktåtkomsten ytterligare bör det göras i förordning eller i myndighetsinterna regler. En annan fråga är hur direktåtkomsten bör avgränsas tekniskt. Ett alternativ är att direktåtkomst endast ges till en avskild uppgiftssamling som upprättats i syfte att dela information. Nackdelen med den lösningen 2018/19:163 är att det finns risk att de uppgifter som Säkerhetspolisen överför till uppgiftssamlingen inte uppdateras när uppgifterna uppdateras i verksamheten. Det kan därför vara lämpligare att medge direktåtkomst till viss information i Säkerhetspolisens it-system och i stället begränsa tillgången till informationen genom tilldelning av behörighet eller på annat sätt. Möjligheten att begränsa tillgången är i stort sett densamma oavsett vilken teknisk lösning som väljs. Bestämmelserna om direktåtkomst i den nya lagen bör mot den bakgrunden inte begränsas till en uppgiftssamling eller någon liknande teknisk lösning. Det bör framgå av lagen att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer kan meddela föreskrifter om omfattningen av direktåt- komsten och om behörighet och säkerhet vid sådan åtkomst. Direktåtkomst inom ramen för samarbetet vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning behöver inte regleras särskilt Enligt 6 kap. 11 a § första stycket polisdatalagen har Säkerhetspolisen möjlighet att medge och Försvarsmakten direkt- åtkomst inom ramen för samarbetet vid Nationellt centrum för terror- hotbedömning. Den möjlighet att medge och För- svarsmakten direktåtkomst till uppgifter som behandlas inom bl.a. områ- det kontraterrorism som föreslås omfattar uppgiftsutbytet inom ramen för samarbetet vid Nationellt centrum för terrorhotbedömning. Någon bestämmelse som motsvarar 6 kap. 11 a § första stycket polisdatalagen behövs därför inte i den nya lagen. Enligt 6 kap. 11 a § andra stycket ansvarar en myndighet som har medgetts direktåtkomst för att tillgången till personuppgifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sin arbetsuppgift. I 1 kap. 16 § lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhets- tjänst och 1 kap. 16 § lagen (2007:259) om behandling av personuppgifter iFörsvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverk- samhet, föreskrivs motsvarande begränsning. Även i brottsdatalagen har det införts en generell bestämmelse om att tillgången till personuppgifter ska begränsas till vad var och en behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Bestämmelsen är tillämplig för . Att aktuella myndigheter är skyldiga att vid direktåtkomst begränsa tillgången till uppgifter är således redan reglerat. En bestämmelse som motsvarar 6 kap. 11 a § andra stycket behövs därför inte i den nya lagen. Risken för integritetsintrång ska minimeras Direktåtkomst innebär som nämnts inte att fler eller andra person- uppgifter får behandlas eller tillhandahållas. För att det ska vara accepta- belt att tillåta direktåtkomst måste det emellertid säkerställas att det finns ett tillfredsställande skydd för den personliga integriteten. En första viktig aspekt är vilket sekretesskydd personuppgifterna har hos den mottagande myndigheten. Sekretessregleringen ger i princip samma skydd för uppgifter i den brottsbekämpande verksamheten och i försvarsunderrättelseverksamheten. Uppgifter hos om- fattas som regel av sekretess enligt 15 kap. 1 och 2 §§ och 18 kap. 1 och 2 §§ offentlighets- och sekretesslagen, dvs. utrikessekretess, försvarssek- Prop. 2018/19:163 retess och sekretess till skydd för brottsbekämpning. stämmelser gäller även hos , och . Skyddet för enskildas personliga och ekonomiska förhållanden regleras i olika kapitel i offentlighets- och sekretesslagen för myndigheterna i fråga. För Säkerhetspolisen och finns reglerna i 35 kap. och 37 kap. offentlighets- och sekretesslagen, medan de för Försvarsmakten och finns i 38 kap. Regleringen ger dock i princip samma skydd. En annan viktig fråga är hur uppgifterna kommer att användas hos den mottagande myndigheten. Om kretsen av personer som får tillgång till uppgifterna kan begränsas är risken för integritetsintrång generellt sett mindre. Av respektive myndighets registerförfattning framgår att till- gången till personuppgifter ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Det är således endast de tjänstemän som har behov av uppgifterna som får ges tillgång till dem. Informationssäkerheten hos den mottagande myndigheten är också en viktig fråga. Är den säkerheten hög, så att det kan garanteras att informa- tionen endast når dem som har rätt till den, inger möjlighet till direktåt- komst mindre betänkligheter från integritetssynpunkt än vad som annars hade varit fallet (jfr prop. 2009/10:85 s. 176). , Försva- rets radioanstalt och Försvarsmakten har generellt en mycket hög säkerhet när det gäller hantering av information. I förarbetena till polisdatalagen framhålls att det i fråga om direktåt- komst bör vara den myndighet som ansvarar för datasystemen som avgör i vilken utsträckning en annan myndighet kan anses tillgodose kraven på tillräcklig säkerhet. Den som medger direktåtkomst ska kunna ha kontroll över att det egna datasystemet alltjämt har tillräcklig säkerhet även efter det att andra myndigheter fått tillgång till det (prop. 2009/10:85 s. 178). Den närmare bedömningen av tekniska och andra förutsättningar för direktåtkomst bör därför göras av Säkerhetspolisen. Innan Säkerhetspoli- sen medger direktåtkomst bör myndigheten således försäkra sig om att den mottagande myndigheten har en acceptabel säkerhetsnivå. Det kan exempelvis vara fråga om system för utlämnande av behörighet, loggning av transaktioner och annan intern kontroll. Säkerhetspolisen bör kunna ställa upp villkor som rör sådana frågor. Det kan regleras i förordning. Datainspektionen anser att riskerna och effekterna av att ge aktuella myndigheter direktåtkomst behöver utredas ytterligare. Regeringen anser dock, i likhet med Justitiekanslern, att utredningen ingående analyserar både behovet av direktåtkomst och de ökade integritetsrisker som en möjlighet till direktåtkomst kan medföra och hur dessa kan motverkas genom reglering av annat slag, som bestämmelser om sekretess, tillgång till uppgifter, informationssäkerhet och en effektiv tillsyn. Mot den bakgrunden anser regeringen att Säkerhetspolisen bör få möjlighet att medge vissa svenska myndigheter direktåtkomst. I avsnitt 11.4 behandlas frågan om hur sekretessregleringen förhåller sig till de föreslagna bestämmelserna om direktåtkomst. 2018/19:163 11.3.3 Direktåtkomst för underrättelse- och säkerhetstjänster inom EU och EES Regeringens förslag: Om det behövs för samarbetet mot terrorism ska Säkerhetspolisen få medge en underrättelse- eller säkerhetstjänst i en medlemsstat i Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet direktåtkomst till personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som behandlas i syfte att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar terrorbrott. Innan direktåtkomst medges en utländsk underrättelse- eller säker- hetstjänst ska Säkerhetspolisen underrätta regeringen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att direktåtkomst ska ges till en avskild uppgifts- samling som upprättats i syfte att dela information med utländska mot- Remissinstanserna: Datainspektionen avstyrker utredningens förslag av samma skäl som när det gäller möjligheten till direktåtkomst för sven- Justitiekanslern anser, som redovisas under direktåt- komst för svenska myndigheter, att det inte finns skäl att invända mot den intresseavvägning som gjorts i betänkandet. skyddsnämnden anför att man har förståelse för Säkerhetspolisens behov av att kunna effektivisera informationsutbytet genom direktåtkomst, men anser att det finns anledning att ytterligare analysera frågan hur de per- sonuppgifter som genom direktåtkomst sprids till utländska mottagare Enligt nämnden bör i vart fall en liknande reglering beträffande villkor som föreslås gentemot svenska myndigheter övervägas även för anser att svenska myndig- heters möjlighet att utbyta underrättelseinformation och samarbeta med andra länders myndigheter i många fall är ett angeläget och berättigat intresse, men att de svenska myndigheterna i sådana situationer inte kom- mer att ha någon insyn i eller kontroll över hur de personuppgifter be- handlas hos de utländska myndigheterna och för vilka ändamål behand- lingen egentligen sker. Säkerhetspolisen förordar att möjligheten till direktåtkomst görs utan villkoret att personuppgifterna ska behandlas i en Skälen för utredningens förslag Viss reglering av direktåtkomst för utländska myndigheter finns Inom ramen för EU-samarbetet har olika lösningar skapats som ger möjligheter att överföra personuppgifter elektroniskt. (), som regleras i lagen (2000:344) om Varje stat ansvarar för sin del av systemet och registrerar uppgifter som genom EU:s försorg är åtkomliga genom direktåtkomst i varje stat som är medlem i . ramen för samarbetet enligt Prümrådsbeslutet får medlemsstaterna medge