prop · H603143 · 2019-06-25 00:00:00 — Paragrafen innehåller en upplysning om att bestämmelserna i kapitlet är tillämpliga om en rådgivande kommitté inrättats på begäran av en sökande för att lösa en tvist eller för att pröva en tidigare avvisad ansökan om tvistlösning. I båda fallen kan kommittén komma att lämna ett yttrande med förslag till lösning av tvisten. Det som sägs i kapitlet om en rådgivande kommitté ska enligt paragrafen också gälla för en kommitté för alternativ tvistlösning som inrättats i stället för en rådgivande kommitté. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka åtgärder ska vidta efter mottagandet av ett yttrande från en rådgivande kommitté. Paragrafen genomför artikel 15.1 och 15.2 i skattetvistlösningsdirektivet. I paragrafens första stycke anges att ska lösa tvisten genom en ömsesidig överenskommelse med utländsk behörig myndighet från det att tar emot ett yttrande från den rådgivande kommittén. Med tvist avses den tvist som framgår av 1 kap. 1 § och som ligger till grund för förfarandet enligt lagen. Enligt andra stycket ska den ömsesidiga överenskommelsen grundas på Prop. 2018/19:143 yttrandet från den rådgivande kommittén om inte och utländsk behörig myndighet enas om någon annan lösning av tvisten inom tidsfristen . Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser om en underrättelseskyldighet för . Paragrafen genomför artikel 15.3 i skattetvistlösningsdirektivet. Andra stycket är utformat med 12 § förvaltningslagen som förebild. Enligt första stycket ska underrätta en sökande om att en ömsesidig överenskommelse har träffats mellan myndigheten och utländsk behörig myndighet samt om överenskommelsens innebörd. Skyldigheten att underrätta sökanden om överenskommelsens innebörd innebär att sökanden ska få information om de för sökanden relevanta delarna av överenskommelsen. Dessa ska förklaras eller motiveras. Det är således inte nödvändigtvis fråga om att lämna över överenskommelsen i dess helhet utan det är tillräckligt att endast underrättar sökanden om de delar av överenskommelsen som är av intresse för sökanden. Enligt andra stycket får en sökande som inte skriftligen underrättats om den ömsesidiga överenskommelsens innebörd från det att denne underrättades om att en ömsesidig överenskommelse träffats, begära att skickar över en sådan underrättelse. Om tar emot en sådan begäran ska myndigheten antingen underrätta sökanden om överenskommelsens innebörd eller i ett beslut avslå begäran. En begäran hos om en överenskommelses innebörd är inte detsamma som en begäran att få del av allmän handling, utan grundar sig på direktivets bestämmelser om rätten att få del av de väsentliga delarna av överenskommelsen som har en direkt påverkan på sökandens beskattning. Sökanden är inte part i förfarandet. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. Följder av en ömsesidig överenskommelse efter yttrande från en kommitté Paragrafen innehåller bestämmelser om hur en sökande som önskar få en ömsesidig överenskommelse verkställd ska agera efter att ha underrättats om överenskommelsens innebörd. Paragrafen genomför delvis artikel 15.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen ska sökanden meddela om överenskommelsen godtas och om denne, såvitt avser frågor som omfattas av den ömsesidiga överenskommelsen, avstår från att vidta andra rättsliga åtgärder eller återkallar sådana åtgärder som redan har vidtagits. Om sökanden återkallar åtgärder som redan har vidtagits ska sökanden ge in bevis om det. Ett meddelande ska lämnas från det att sökanden underrättades om den ömsesidiga överenskommelsens innebörd. Med ”frågor som omfattas av den ömsesidiga överenskommelsen” avses de frågor som ska lösas genom och ingår i den ömsesidiga överenskommelsen. Med att vidta rättsliga åtgärder avses att sökanden t.ex. överklagar det beskattningsbeslut som ligger till grund för tvisten till en nationell domstol. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställande av en ömsesidig överenskommelse som inte grundar sig på ett yttrande från en kommitté. Paragrafen genomför delvis artikel 15.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Iförsta stycket anges att ska vidta de åtgärder som krävs för att verkställa en överenskommelse som inte grundar sig på ett yttrande från en rådgivande kommitté om en sökande meddelat att denne godtagit överenskommelsen och att denne, i enlighet med 4 §, avstår från att vidta rättsliga åtgärder eller ger in bevis för att sådana åtgärder som redan vidtagits har återkallats. I enlighet med 4 § ska meddelandet och intygandet ges in från det att sökanden fick del av överenskommelsens innebörd. Med ”en överenskommelse som inte grundar sig på ett yttrande” avses en överenskommelse mellan de behöriga myndigheterna om en annan lösning på tvisten än den som den rådgivande kommittén lämnat. Enligt andra stycket får sökanden begära att vidtar de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen om inte vidtagit sådana åtgärder inom en månad från det att sökanden meddelat att överenskommelsen godtas och att denne avstår från att vidta andra rättsliga åtgärder eller ger in bevis för att sådana åtgärder som redan vidtagits har återkallats. Om tar emot en sådan begäran ska myndigheten antingen vidta de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen eller i ett beslut avslå begäran. Vad som avses med att ska ”vidta de åtgärder som krävs för att verkställa en överenskommelse” framgår av 3 kap. 5 §. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställande av en överenskommelse som grundar sig på ett yttrande från en kommitté. Paragrafen genomför delvis artikel 15.4 i skattetvistlösningsdirektivet. I paragrafens första stycke anges att ska vidta de åtgärder som krävs för att verkställa en överenskommelse som grundar sig på ett yttrande om två förutsättningar är uppfyllda. Enligt första stycket 1 ska sökanden i enlighet med 4 § ha meddelat att överenskommelsen godtas och intygat att inga rättsliga åtgärder kommer att vidtas eller gett in bevis för att sådana åtgärder som redan vidtagits har återkallats. Denna punkt är utformad på samma sätt som 5 § första stycket och har samma betydelse. Enligt första stycket 2 ska det inte genom utländsk behörig myndighet eller prövning enligt artikel 8 i skattetvistlösningsdirektivet ha framkommit brister i opartiskhet hos en Prop. 2018/19:143 oberoende person i en rådgivande kommitté eller hos en medlem i en kommitté för alternativ tvistlösning. Brister i opartiskhet kan föreligga om det framkommit att en oberoende person är jävig. En sådan brist kan framkomma antingen genom utländsk behörig myndighet eller prövning. Utländsk myndighet eller domstol i en berörd medlemsstat kan t.ex. i ett beslut ha konstaterat brister i opartiskhet och informerat om detta. Alternativt kan självt pröva om det finns brister i opartiskhet genom uppgifter som myndigheten fått. Det kan exempelvis röra sig om uppgifter om att en oberoende person eller en medlem i en kommitté för alternativ tvistlösning har varit anställd av en sökande före det att den oberoende personen utnämndes eller att den oberoende personen inte ger tillräckliga garantier om objektivitet för att lösa tvisten. prövning ska göras utifrån artikel 8 i skattetvistlösningsdirektivet. Prövning sker då antingen utifrån kriterier som de tvistande medlemsstaterna genom behöriga myndigheter kommit överens om eller utifrån de kriterier som anges i artikeln, se artikel 8.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Vad som avses med ”vidta rättsliga åtgärder” framgår av 4 §. Enligt andra stycket ska vidta de åtgärder som krävs för att verkställa en överenskommelse månader efter det att yttrandet överlämnades till . Detta förutsätter att kriterierna i första stycket är uppfyllda. Itredje stycket anges att om inte vidtagit de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen efter att yttrandet lämnades över till behöriga myndigheter får sökanden begära att vidtar de åtgärder som krävs för att verkställa överenskommelsen. Om tar emot en sådan begäran ska myndigheten antingen vidta sådana åtgärder eller i ett beslut avslå begäran. Möjligheterna för att i detta skede avslå begäran torde vara mycket små, men som exempel kan nämnas att sent upptäcker en omständighet som utgör brist i opartiskhet enligt första stycket 2. Vad som avses med att ska ”vidta de åtgärder som krävs för att verkställa en överenskommelse” framgår av 3 kap. 5 §. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.2. 6 kap. Tvistlösningsförfarandets upphörande I paragrafen finns bestämmelser om när förfarandet enligt lagen ska Paragrafen genomför delvis artikel 3.5 och 3.6 i skattetvistlösnings- I paragrafen anges tre situationer då ett förfarande enligt lagen ska Enligt punkt 1 ska tvistlösningsförfarandet upphöra om fattar ett beslut som resulterar i att tvisten upphör. torde vara att bedömer att det beskattningsbeslut som ligger till grund för tvisten är felaktigt och ändrar det med stöd av 67 kap. 38 § Enligt punkt 2 ska tvistlösningsförfarandet upphöra 2018/19:143 om en sökande återkallar sin ansökan om tvistlösning. I punkt 3 anges att tvistlösningsförfarandet ska upphöra om en tvist av någon annan anledning upphör. Det kan t.ex. vara fallet då medlemsstaterna inom ramen för ett annat förfarande har nått en lösning på tvisten, att behörig myndighet i en annan berörd medlemsstat har fattat ett ensidigt beslut som innebär att det inte längre föreligger någon tvist eller att underrättas om att en sökande återkallat sin ansökan hos en utländsk behörig myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. I paragrafen finns bestämmelser om tvistlösningsförfarandets upphörande. Paragrafen genomför delvis artikel 16.4 i skattetvistlösningsdirektivet. Av paragrafen framgår att förfarandet enligt lagen ska upphöra om en domstol i en berörd medlemsstat har meddelat beslut i den fråga som är föremål för tvist som det inte är möjligt att avvika från, dvs. behörig myndighet i den medlemsstaten har inte möjlighet att träffa en ömsesidig överenskommelse som avviker från domstolens beslut. För att paragrafen ska vara tillämplig krävs också att behöriga myndigheter inte har hunnit träffa en ömsesidig överenskommelse eller att en rådgivande kommitté eller kommitté för alternativ tvistlösning inte har lämnat ett yttrande till behöriga myndigheter när domstolen meddelar sitt beslut. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. Särskilda bestämmelser för fysiska personer och mindre företag Paragrafen innehåller bestämmelser om möjligheten för en sökande som är en fysisk person eller ett mindre företag och som är obegränsat skattskyldig i att ge in en ansökan om tvistlösning, ett svar på ett föreläggande eller på en begäran om kompletterande uppgifter till ansökan, en återkallelse av en ansökan om tvistlösning eller en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté till med åberopande av artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. I artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet uttrycks mindre företag som ett företag som inte är ett stort företag och inte utgör en del av en stor koncern enligt och rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av och rådets direktiv /43/EG och om upphävande av rådets direktiv /660/EEG och 83/349/EEG (EUT L 182, 29.6.2013, s. 19) (redovisningsdirektivet). Enligt artikel 3.4 i redovisningsdirektivet är ett stort företag ett företag som på balansdagen överskrider två av tre gränsvärden. En stor koncern är enligt artikel 3.7 i redovisningsdirektivet en koncern som består av moderföretag och dotterföretag som omfattas av en koncernredovisning och som efter konsolidering överskrider två av tre gränsvärden på moderföretagets balansdag. För båda artiklarna anges gränsvärdena till en balansomslutning om 20 000 000 EURO, en nettoomsättning om 40 000 000 EURO och ett genomsnittligt antal anställda om 250 personer Ett företag som är ett sådant stort företag och utgör en del i en sådan stor koncern kan således inte använda sig av bestämmelsen i lagen. Artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet möjliggör för en sökande som uppfyller kriterierna i bestämmelsen att göra undantag från huvudregeln att denne ska ge in handlingar till samtliga berörda behöriga myndigheter. Av paragrafen följer således att det är tillräckligt för en sökande som omfattas av bestämmelsen att ge in sådana handlingar som anges i punkt 1–5 endast till och inte, som för övriga sökanden, till samtliga berörda behöriga myndigheter. Att handlingarna som huvudregel ska ges in till samtliga berörda behöriga myndigheter regleras för svensk del inte i lagen. I 1 kap. 5 § upplyses dock om att det finns bestämmelser i skattetvistlösningsdirektivet om krav på att ge in handlingar till utländsk myndighet i vissa fall. Paragrafen genomför delvis artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.9. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka åtgärder ska vidta när myndigheten har tagit emot handlingar från en sökande som åberopar artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. Paragrafen genomför delvis artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt första stycket ska från mottagandet av en ansökan om tvistlösning, ett svar på ett föreläggande om komplettering av ansökan eller på en begäran om kompletterande uppgifter till ansökan, en återkallelse av ansökan eller en begäran om inrättande av en rådgivande kommitté från en sökande som är en fysisk person eller ett mindre företag, som är obegränsat skattskyldig i och som åberopar artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet, översända handlingen till utländsk behörig myndighet. Vid översändandet ska ange att handlingen getts in med stöd av artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. En handling som getts in på detta sätt ska anses ha kommit tillhanda den dag då översände handlingen till utländsk behörig myndighet. Iandra stycket anges att om tar emot ytterligare uppgifter som svar på ett föreläggande enligt 2 kap. 4 § eller en begäran om att ge in uppgifter enligt 3 kap. 3 § ska skicka en kopia av svaret till utländsk behörig myndighet. Sådana uppgifter ska anses ha kommit tillhanda den dag som de togs emot av . Bestämmelsen reglerar enbart när en handling ska anses ha kommit tillhanda enligt lagen då datumet för när en handling kom in till behörig myndighet har betydelse för bl.a. när det gäller att beräkna tidsfristen för att pröva en ansökan om tvistlösning (jfr 2 kap. 5 §). Bestämmelsen inverkar således inte på när en handling ska anses inkommen till myndigheten enligt tryckfrihetsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.9. Paragrafen innehåller bestämmelser om när vissa handlingar som tar emot från en utländsk behörig myndighet ska anses ha kommit tillhanda. Paragrafen genomför delvis artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet. Enligt paragrafen ska, i fall då tar emot en underrättelse från utländsk behörig myndighet om att denna myndighet tagit emot en handling i enlighet med artikel 17 i skattetvistlösningsdirektivet, sådan handling anses ha tagits emot av den dag då handlingen togs De handlingar som kan vara aktuella är de som anges i 1 §. anges i 2 § har datumet för när en handling kom in till behörig myndighet betydelse för bl.a. när det gäller att beräkna tidsfristen för att pröva en ansökan om tvistlösning (jfr 2 kap. 5 §), men inverkar inte på när en handling ska anses inkommen till myndigheten enligt Om underrättelsen innehåller en kopia med ytterligare uppgifter som ett svar på ett föreläggande om komplettering av ansökan eller en begäran om kompletterande uppgifter under förfarandet vid ömsesidig överenskommelse ska handlingen anses ha kommit tillhanda den dag då den överlämnande behöriga myndigheten tog emot handlingen. Övervägandena finns i avsnitt 6.9. Förhållandet till andra nationella förfaranden Paragrafen innehåller bestämmelser om att en sökande får ansöka om tvistlösning enligt lagen även om det finns ett beslut om tvisten som fått Som ett exempel kan sökanden ge in en ansökan om tvistlösning enligt lagen även om beslut i tvistefrågan har fått laga kraft. Bestämmelser om tvistlösningsförfarandets upphörande i vissa fall under förfarandet finns i 6 kap. Paragrafen genomför artikel 16.1 i Övervägandena finns i avsnitt 6.10. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilandeförklaring av tvistlösningsförfarandet under vissa förutsättningar. Paragrafen genomför delvis artikel 16.6 i skattetvistlösningsdirektivet. Av paragrafen framgår att får vilandeförklara tvistlösningsförfarandet enligt lagen om ett nationellt straffrättsligt förfarande som kan leda till påföljd enligt skattebrottslagen pågår i den fråga som gett upphov till tvisten enligt lagen. rättsligt förfarande pågår innebär att ett sådant förfarande har inletts men inte avslutats som förfarandet enligt lagen En vilandeförklaring ska kunna gälla från och med dagen då ansökan om tvistlösning godtogs av och som längst till och med det att ett slutligt beslut som meddelats i det nationella straffrättsliga förfarandet fått laga kraft. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. Paragrafen innehåller bestämmelser om att ska avsluta varje annat liknande förfarande som pågår mellan och en annan stat inom EU enligt ett tillämpligt skatteavtal om en sökande ger in en ansökan om tvistlösning enligt lagen. Med liknande förfarande avses ett förfarande vid ömsesidig överenskommelse enligt ett skatteavtal. skatteavtal framgår av 1 kap. 2 § men som exempel kan nämnas lagen (2005:248) om skatteavtal mellan och och lagen (1999:1211) om konvention om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap. Paragrafen genomför delvis artikel 16.5 i skattetvistlösningsdirektivet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. 9 kap. Kostnader för tvistlösningsförfarandet Paragrafen reglerar vilka kostnader för tvistlösningsförfarandet som en sökande kan få betala. Paragrafen genomför delvis artikel 12.1 och 12.2 i skattetvistlösnings- Enligt första stycket får besluta att en sökande ska stå för oberoende personers kostnader och arvoden enligt lagen om denne har återkallat sin ansökan om tvistlösning eller om en rådgivande kommitté har bekräftat att behörig myndighets beslut att avvisa en ansökan om tvistlösning var riktigt. För att en sökande ska bli skyldig att stå kostnaden för tvistlösningsförfarandet krävs dock också att och utländsk behörig myndighet är överens om att sökanden ska bära dessa kostnader Enligt andra stycket ska inte ersätta kostnader som sökanden eller en annan person som är berörd av tvisten ådrar sig. Innebörden av annan person som är berörd av tvisten framgår av författningskommentaren till 4 kap. 11 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.13. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka beslut i lagen som får överklagas och om att prövningstillstånd krävs vid överklagande till Paragrafen genomför delvis artiklarna 4.2, 5.3, 7.3, 15.3 och 15.4 i Följande beslut får enligt första stycket överklagas. att avvisa en ansökan om tvistlösning, avslag på begäran om inrättande av en rådgivande kommitté och avslag på en begäran att utnämna oberoende Även beslut att avslå en begäran om att få del av en ömsesidig överenskommelses innebörd eller att avslå en begäran om att verkställa en överenskommelse och beslut om kostnader för förfarandet Ett överklagande av nämnda avvisnings- och avslags- beslut innebär endast att domstolen överprövar det beslut som fattat, det vill säga huruvida det fanns fog för att avvisa eller avslå en ansökan eller begäran. Ett bifall till t.ex. ett överklagande av ett avslagsbeslut rörande en begäran om att utnämna oberoende personer ändrar inte det faktum att det är som ska utse de oberoende 2018/19:143 personerna. Det ska alltså i ett sådant fall ankomma på att utse de oberoende personerna. Ett avslag på en begäran om att verkställa en ömsesidig överenskommelse kan bli aktuell i följande tre situationer. Begäran om verkställande efter att behöriga myndigheter har kommit överens om en ömsesidig överenskommelse enligt 3 kap. 5 § andra stycket och verkställande efter yttrande från en kommitté där överenskommelsen inte grundar sig kommitténs yttrande enligt 5 kap. 5 § andra stycket eller där överenskommelsen grundar sig på yttrandet enligt 5 kap. 6 § tredje stycket. Möjligheten att överklaga ett avslag på en begäran om att verkställa en ömsesidig överenskommelse omfattar samtliga dessa situationer. Uppräkningen i paragrafen är uttömmande, dvs. inga andra beslut enligt lagen får överklagas. Överklagande ska ske till allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Övervägandena finns i avsnitt 6.14. Paragrafen genomför delvis artiklarna 22.1 och 23. Enligt första punkten träder lagen i kraft . Enligt andra punkten ska lagen tillämpas för beskattningsår som börjar efter och på ansökningar om tvistlösning som ges in efter . En tvist som rör tidigare beskattningsår omfattas inte av den nya lagen. Genom att lagen ska tillämpas på ansökningar om tvistlösning som ges in efter tillgodoses direktivets krav på att ansökningar om tvistlösning ska kunna lämnas in . Övervägandena finns i avsnitt 7. Europeiska unionens officiella tidning L 265/1 RÅDETS DIREKTIV (EU) 2017/1852 om skattetvistlösningsmekanismer i Europeiska unionen EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 115, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2) i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och av följande skäl: (1)Situationer där bestämmelserna i bilaterala skatteavtal och skattekonventioner eller konventionen om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap (90/436/EEG) (3) (nedan kallad unionens skiljemannakonvention) tolkas eller tillämpas på olika sätt av olika medlemsstater kan skapa allvarliga skattehinder för företag som bedriver verksamhet över gränserna. De skapar en alltför stor skattebörda för företagen och leder sannolikt till ekonomisk snedvridning och ineffektivitet och inverkar negativt på gränsöverskridande investeringar och tillväxt. (2)Därför är det nödvändigt att se till att det finns mekanismer i unionen som säkerställer en effektiv lösning av tvister om tolkning och tillämpning av sådana bilaterala skatteavtal och av unionens skiljemannakonvention, i synnerhet tvister som leder till dubbelbeskattning. (3)Genom de mekanismer som föreskrivs i de bilaterala skatteavtalen och unionens skiljemanna konvention uppnås inte i alla fall en effektiv lösning av sådana tvister i rätt tid. Genom den övervakning som utförts som en del av genomförandet av unionens skiljemannakonvention har vissa betydande brister påvisats, särskilt vad gäller tillträdet till förfarandet samt vad gäller dess längd och effektiva slutförande. (4)I syfte att skapa mer rättvisa skattevillkor måste reglerna om öppenhet förbättras och åtgärderna mot skatteflykt skärpas. är det för att skapa ett rättvist skattesystem nödvändigt att säkerställa att tvistlösningsmeka nismerna är omfattande, effektiva och hållbara. Det är också nödvändigt att förbättra tvistlösningsmekanismerna (1) Yttrande av (ännu ej offentliggjort i EUT). (2) Yttrande av (ännu ej offentliggjort i EUT). (3) EGT L 225, 20.8.1990, s. 10. L 265/2 Europeiska unionens officiella tidning