prop · H70338 · 2019-11-12 00:00:00 — Om arbetsmiljölagen också kan hävdas i förhållande till de norska myndigheter där tjänstemännen är anställda, och om det är möjligt att t.ex. besluta förelägganden eller förbud mot myndigheterna, får avgöras av rättstillämpningen. Arbetsmiljölagens utgångspunkt är att arbetsmiljöansvaret ligger på arbetsgivaren. Som konstaterades vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete, saknar utländska tjänstemäns anställningsmyndigheter i stor utsträckning inflytande över omständigheterna i (se prop. 2016/17:139 s. 73). Det kan därför, trots att inget sådant krav ställs i avtalet med , vara rimligt att och Säkerhetspolisen tar ett visst ansvar för norska tjänstemäns arbetsmiljö här. Regeringen anser dock att det är olämpligt att lägga fast ett sådant ansvar i lag. Liksom vid samarbete enligt rådsbesluten får arbetsmiljöfrågan bli en av de frågor som måste diskuteras med samarbetsmyndigheterna och lösas på lämpligt sätt. 8Samarbete mellan särskilda insatsgrupper i När avtalet med har trätt i kraft kan komma att begära bistånd från enligt avtalet. Det finns ingen skyldighet att tillmötesgå en sådan begäran, som i stället antingen kan beviljas, helt eller delvis, eller avslås (artikel 4). Svenska tjänstemäns möjlighet att utöva myndighet vid samarbete i Prop. 2019/20:38 regleras av den norska lagstiftningen och kräver därför ingen svensk författningsreglering (jämför prop. 1999/2000:64 s. 94 och prop. 2016/17:139 s. 74). Tjänstemännens medverkan i insatser i aktualiserar dock vissa andra frågor som övervägs nedan. Regeringens förslag: Den svenska staten ska inte ersätta skador som svenska tjänstemän vållar vid samarbete i . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Staten är under vissa förutsättningar ersättningsskyldig för en skada som vållas i tjänsten av en statlig arbetstagare, och ska också ersätta en skada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar (3 kap. 1 och 2 §§ skadeståndslagen). På vissa områden kompletteras den allmänna regleringen med särskilda regler. Bestämmelser om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar är inte tillämpliga när skadorna vållas i en annan stat i samband med gränsöverskridande övervakning eller förföljande enligt . Detsamma gäller när skadorna vållas i samband med samarbete enligt avtalet med , Prümrådsbeslutet eller Atlasrådsbeslutet (5 kap. 4 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Reglerna har sin bakgrund i att en skadelidande inte bör kunna rikta anspråk mot både den svenska staten och den stat där skadan vållats, när den senare staten åtagit sig att ersätta skadan som om den orsakats av statens egna tjänstemän (se prop. 1999/2000:64 s. 114 och prop. 2016/17:139 s. 76 f.). Av artikel 11 i avtalet med följer att ska ersätta skador som svenska tjänstemän vållar där. Av den anledningen bör en skadelidande inte kunna rikta anspråk mot den svenska staten. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna i 5 kap. 4 § lagen om internationellt polisiärt samarbete ska utvidgas till att gälla också skador i samband med samarbete enligt avtalet med . Rubriken till 5 kap. lagen om internationellt polisiärt samarbete anger i sin nuvarande lydelse att kapitlet innehåller gemensamma bestämmelser för operativt samarbete enligt , avtalet med , Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. Som konstateras i avsnitt 7.1 behöver rubriken till kapitlet ändras så att den nämner avtalet med . Regeringens bedömning: Det behövs inga särskilda bestämmelser om straffrättslig jurisdiktion. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. 2019/20:38 Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Brott som begåtts utomlands av en svensk medborgare ska lagföras vid svensk domstol. Som huvudregel gäller att gärningen ska vara straffbar även på gärningsorten och att en strängare påföljd inte får dömas ut än vad som följer av lagen där (2 kap. 2 § ). Domsrätten är mer omfattande i vissa fall. Lagföring ska t.ex. även annars ske vid svensk domstol, om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt (2 kap. 3 § ). För att åtal ska få väckas för brott som begåtts utomlands, krävs åtalsförordnande från regeringen eller den regeringen bestämt. Brott som begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt, är dock undantagna från kravet (2 kap. 5 § ). De särskilda bestämmelser för bl.a. polismän som redovisas ovan infördes i samband med genomförandet av och avtalet med . Förutom brott som begåtts i samband med samarbete enligt de överenskommelserna, omfattar bestämmelserna bl.a. brott som begåtts i samband med samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. har inte genom någon av överenskommelserna åtagit sig att oinskränkt kunna åtala och döma sina tjänstemän för gärningar som de begått i samband med att de utfört uppgifter i en annan stat, men det har ändå ansetts nödvändigt att sådana möjligheter finns (se prop. 1999/2000:64 s. 120 f. och prop. 2016/17:139 s. 75). Inte heller avtalet med innebär något åtagande för att oinskränkt kunna åtala och döma svenska tjänstemän för gärningar som de begår i samband med att de utför uppgifter utomlands. Avtalet hindrar dock inte bestämmelser med det innehållet i svensk rätt. Som utgångspunkt bör frågan om straffrättslig jurisdiktion regleras på ett enhetligt sätt för svenska tjänstemän som utför arbetsuppgifter i en annan stat enligt internationella överenskommelser som tillträtt. Som konstaterades vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete (se prop. 2016/17:139 s. 75), finns det dessutom begränsningar i bl.a. lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder som kan innebära att det inte är möjligt att överlämna en svensk tjänsteman som misstänks för brott. Enligt regeringen bör svenska domstolar därför vara oinskränkt behöriga att pröva även åtal för brott som begåtts i tjänsten i av svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med . Trots att kan vilja ta hand om lagföringen av gärningar som begåtts där, bör det inte finnas något krav på åtalsförordnande. Den föreslagna ordningen kräver inga författningsändringar. Regeringens bedömning: Det behövs inga författningsändringar för att svenska tjänstemän ska omfattas av svensk lagstiftning när det gäller avtalsförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det bör inte införas några särskilda bestämmelser om arbetsmiljö. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedöm- Skälen för regeringens bedömning I avsnitt 7.6 finns en redogörelse för svenska lagvalsregler för avtalsförpliktelser. Enligt artikel 12 i avtalet med ska utländska tjänstemän i tjänsterättsligt hänseende, särskilt vad gäller disciplinära bestämmelser, omfattas av lagstiftningen i sin hemstat. Artikeln får anses avse regleringen av avtalsförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Vid en tillämpning av de lagvalsregler som gäller kommer svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med att omfattas av svensk lagstiftning i fråga om förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Regeringen bedömer därför att det inte krävs någon särskild reglering i den här delen. Arbetsmiljölagen är som huvudregel inte tillämplig utanför gränser. När svenska arbetstagare utför arbete utomlands för en svensk arbetsgivare, kan arbetsgivaren dock ha vissa skyldigheter enligt lagen. Vid vissa internationella insatser gäller dessutom särskilda regler. Vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete gjordes bedömningen att det saknades tillräckliga skäl för att införa en särreglering som sträckte ut arbetsmiljölagens tillämplighet vid samarbete utomlands (se prop. 2016/17:139 s. 78 f.). Regeringen anser att det saknas anledning att göra en annan bedömning . Arbetsmiljölagen kommer alltså i princip inte att gälla vid samarbete i . Liksom vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete, kan det finnas skäl att framhålla att det i det ansvar enligt arbetsmiljölagen som ändå gäller, måste anses ingå en skyldighet att tillsammans med utländska myndigheter beakta arbetsmiljörisker när samarbete planeras. Inför en insats finns det också ett ansvar enligt lagen för att svenska tjänstemän är förberedda och lämpliga för arbetsuppgifterna, t.ex. genom att ha ändamålsenlig utbildning och utrustning, och efter en insats ett ansvar för t.ex. krisstöd, rehabilitering och företagshälsovård (se prop. 2016/17:139 s. 78 f.). 2019/20:38 8.4 Underlättande av återinförsel av utrustning Regeringens förslag: Regeringen ska få meddela föreskrifter om att vapenlagens krav på tillstånd inte ska gälla införsel av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten, eller Säkerhetspolisen, eller ammunition till sådana vapen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vapenlagen (1996:67) gäller, såvitt nu är av intresse, inte skjutvapen och ammunition som innehas av den svenska staten (1 kap. 8 § vapenlagen). Polismän förfogar sannolikt i många fall över sina tjänstevapen och sin ammunition på ett sådant sätt att staten inte kan anses inneha utrustningen. Vapenlagens bestämmelser är då, som utgångspunkt, tillämpliga. Bestämmelserna innebär bl.a. att skjutvapen och ammunition inte får innehas eller föras in till utan tillstånd (2 kap. 1 § vapenlagen). Regeringen får meddela föreskrifter om att bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § vapenlagen inte ska gälla innehav av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten, eller Säkerhetspolisen, och har med stöd av bemyndigandet föreskrivit att krav på tillstånd inte gäller skjutvapen som staten har lämnat över till den personkretsen (11 kap. 1 § c vapenlagen och 2 kap. 2 § vapenförordningen [1996:70]). Som en följd finns det inte heller något krav på tillstånd till innehav av ammunition till vapnen (2 kap. 8 § vapenlagen). Regeringen kan däremot, med hänsyn till hur 11 kap. 1 § c vapenlagen är formulerad, inte anses ha någon möjlighet att meddela föreskrifter som innebär att vapenlagens krav på tillstånd inte ska gälla införsel av tjänstevapen eller ammunition till sådana vapen. Enligt regeringen saknas det skäl att upprätthålla kravet på tillstånd till införsel när det gäller den aktuella utrustningen. Ett undantag från kravet skulle underlätta återinförsel av skjutvapen och ammunition som svenska tjänstemän använt vid samarbete enligt avtalet med , men också återinförsel efter annat internationellt samarbete. Som en jämförelse kan det vidare noteras att det finns ett undantag för bl.a. enskilda personers införsel av skjutvapen och ammunition som får innehas för personligt bruk (2 kap. 13 § vapenlagen). Regeringen föreslår mot den här bakgrunden att den bemyndigas att meddela föreskrifter om att vapenlagens krav på tillstånd inte ska gälla införsel av dels skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten, eller Säkerhetspolisen, dels ammunition till sådana vapen. Förslaget är utformat utifrån det ovan nämnda bemyndigandet om innehav av skjutvapen, men omfattar alltså även ammunition. Att förslaget behöver omfatta ammunition beror på att undantagsregeln för ammunition i 2 kap. 8 § vapenlagen inte gäller införsel. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inga övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Enligt promemorians förslag ska lagändringarna träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: har meddelat att de krav som för norsk del ställs för ikraftträdandet av avtalet med har uppfyllts. Om godkänner avtalet, kan meddela att också våra nationella krav är uppfyllda. Avtalet kommer då, i enlighet med artikel 14, att träda i kraft . Eftersom har underrättat om att de norska krav som gäller för ikraftträdandet är uppfyllda, är det inte längre oklart när avtalet med kan träda i kraft. Det behöver därför inte överlämnas till regeringen att besluta om lagändringarnas ikraftträdande. Regeringen anser att ändringarna bör börja gälla och föreslår ett ikraftträdande . Ändringarna i lagen om internationellt polisiärt samarbete innebär bl.a. att bemyndigar regeringen, och Säkerhetspolisen att i särskilda fall överlåta vissa förvaltningsuppgifter till . Eftersom uppgifterna innefattar myndighetsutövning, krävs antingen att minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter förenar sig om beslutet om bemyndigandet, eller att beslutet fattas i den ordning som gäller för stiftande av grundlag (10 kap. 6 och 8 §§ regeringsformen). Samma förfarande ska följas vid godkännande av avtalet med (10 kap. 3 § regeringsformen). Det behövs inga övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: De kostnader som förslagen kan ge upphov till ryms inom ramen för befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedöm- Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i propositionen gör det möjligt att begära bistånd från norska särskilda insatsgrupper enligt avtalet med för att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra terroristbrott. Genom förslagen stärks den svenska förmågan att bekämpa terrorism ytterligare. 2019/20:38 Vid samarbete enligt avtalet med kommer det att uppkomma vissa kostnader. Enligt artikel 10 i avtalet ska varje stat stå för sina kostnader. Värdstaten ska dock stå för kostnaderna för utländska tjänstemäns uppehälle, om inget annat avtalas. och Säkerhetspolisen kan redan samarbeta med utländska myndigheter enligt bl.a. Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. De kostnader som samarbete enligt rådsbesluten kan ge upphov till bedömdes kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag (se prop. 2016/17:139 s. 83 f.). Med hänsyn till den bedömningen, och till att det bistånd som omfattas av avtalet med är samma bistånd som omfattas av Atlasrådsbeslutet, bedömer regeringen att de kostnader som förslagen i propositionen kan ge upphov till ryms inom ramen för befintliga anslag. Förslagen påverkar inte kostnaderna eller intäkterna för kommuner eller landsting och saknar betydelse för den kommunala självstyrelsen, sysselsättningen, den offentliga servicen i olika delar av landet och små företags villkor i förhållande till större företags. Förslagen påverkar inte heller jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 11.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete 3 § I lagen avses med – : konventionen om tillämpning av Schengen- – avtalet med : avtalet av mellan Konunga- riket och om polisiärt – Öresundsförbindelsen: den fasta förbindelsen över som den definieras i artikel 2 i avtalet med , – Prümrådsbeslutet: rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, – Atlasrådsbeslutet: rådets beslut /617/RIF av om förbättrat samarbete i krissituationer mellan Europeiska unionens med- lemsstaters särskilda insatsgrupper, – avtalet med : avtalet av mellan regering och om ömsesidigt bistånd mellan polisens sär- skilda insatsgrupper i krissituationer, – referensuppgifter: registeruppgifter som inte röjer identiteten på en person, antingen i form av en sifferbeteckning och ett fingeravtryck eller en sifferbeteckning och en dna-profil från den ickekodifierande delen av –CBE-direktivet: och rådets direktiv (EU) Prop. 2019/20:38 2015/413 av om underlättande av gränsöverskridande informationsutbyte om trafiksäkerhetsrelaterade brott, i den ursprungliga –VIS-rådsbeslutet: rådets beslut /633/RIF av om åtkomst till informationssystemet för viseringar (VIS) för sökningar för medlemsstaternas utsedda myndigheter och för Europol i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott, och –avtalet med : avtalet av mellan och förenta staters regering om ett förstärkt samarbete för att förebygga och bekämpa brottslighet. I paragrafen anges vad som avses med vissa uttryck som används i lagen. Ändringen innebär att det i paragrafen anges vilken internationell överenskommelse som avses med avtalet med . Operativt samarbete enligt avtalet med 1 § Regeringen, och Säkerhetspolisen får begära bistånd från en särskild insatsgrupp i enligt avtalet med . Biståndet ska lämnas till en svensk särskild insatsgrupp och kan bestå av utrustning, expertis eller genomförandet av operationer där norska tjänstemän agerar i en stödfunktion. Paragrafen, som är ny, behandlar vilka svenska myndigheter som får begära bistånd enligt avtalet med och vad biståndet kan bestå av. Den behandlas i avsnitt 6.1 och 6.8. I första stycket anges att regeringen, och Säkerhetspolisen får begära bistånd från en särskild insatsgrupp i enligt avtalet med . Med en särskild insatsgrupp avses samma sak som vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet (se 4 kap. 1 och I andra stycket anges att biståndet ska lämnas till en svensk särskild insatsgrupp och att det kan bestå av utrustning, expertis eller genomförandet av operationer där norska tjänstemän agerar i en stödfunktion. Biståndet motsvarar alltså det som omfattas av Atlasrådsbeslutet (se 4 kap. 4 §). 2 § Bestämmelserna i 4 kap. 5–11 §§ om samarbete enligt Atlasrådsbeslutet ska också tillämpas på samarbete enligt avtalet med . Paragrafen, som är ny, föreskriver att vissa bestämmelser om samarbete enligt Atlasrådsbeslutet också ska tillämpas på samarbete enligt avtalet med . Den behandlas i avsnitt 6.1–6.8. De bestämmelser som ska tillämpas rör krav för att bistånd ska få begäras (4 kap. 5 och 6 §§), överlåtelser av förvaltningsuppgifter (4 kap. 7 §), överenskommelser om samarbete (4 kap. 8 §), behöriga utländska tjänstemän och ledning (4 kap. 9 §), utländska tjänstemäns befogenheter (4 kap. 10 §) och utländska tjänstemäns användning av tjänstevapen och 2019/20:38 annan liknande utrustning (4 kap. 11 §). Bestämmelserna i 4 kap. 5–11 §§ kommenteras i prop. 2016/17:139 s. 96–100. 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om operativt samarbete enligt avtalet med . Paragrafen, som är ny, innehåller en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om operativt samarbete enligt avtalet med . Den behandlas i avsnitt 6.8. Gemensamma bestämmelser för operativt samarbete enligt , avtalet med , Prüm- rådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och avtalet med 4 § Bestämmelser om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar ska inte vara tillämpliga när skadorna vållas i en annan stat i samband med gränsöverskridande övervakning eller förföljande enligt . Detsamma ska gälla när skadorna vållas i samband med samarbete enligt avtalet med , Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller avtalet med . Paragrafen behandlar svenska statens ansvar för skador som svenska tjänstemän vållar i samband med tjänstgöring utomlands. Ändringen innebär att paragrafens tillämpningsområde utökas till att avse även skador som vållas vid samarbete enligt avtalet med . Än- dringen behandlas i avsnitt 8.1. Även om det inte nu görs några ändringar i 5 kap. 1–3 §§ kommer också de paragraferna, som tas upp i avsnitt 7.1–7.3, att gälla för samarbete enligt avtalet med . 11.2Förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1996:67) 1 § Regeringen får meddela föreskrifter om a)att denna lag eller vissa föreskrifter i lagen ska tillämpas även i fråga om andra föremål än sådana som anges i 1 kap. 2 och 3 §§, om föremålen är särskilt ägnade att användas vid brott mot någons liv, hälsa eller personliga säkerhet, b)att anslagsenergin eller utgångshastigheten hos en projektil från ett skjutvapen ska understiga ett visst värde eller att vapnet ska vara konstruerat på ett visst sätt för att vapnet ska anses vara effektbegränsat enligt 2 kap. 1 §, c)att bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § inte ska gälla innehav av skjutvapen som lämnats över från staten till –statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten, eller Säkerhetspolisen, –den som för statens räkning tillverkar krigsmateriel, eller –frivilliga försvarsorganisationer, d)att tillstånd ska krävas för överföring av skjutvapen eller ammunition från till ett annat land, e)att den som avser att föra ut ett skjutvapen från eller lånar ut ett skjutvapen till någon som är fast bosatt i ett annat land och inte ska använda vapnet endast i , ska anmäla detta till , f)att denna lag inte ska gälla i fråga om skjutvapen och ammunition som en företrädare för en annan stats myndighet medför vid tillfällig tjänstgöring i eller vid resa för tjänsteändamål genom , g)storleken på de avgifter som får tas ut enligt 2 kap. 19 §, och h)att bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § inte ska gälla införsel av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten, eller Säkerhetspolisen, eller ammunition till sådana vapen. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen att meddela vissa föreskrifter. Ändringen innebär att det införs en ny punkt, h, som ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om att bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § inte ska gälla införsel av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten, eller Säkerhetspolisen, eller ammunition till sådana vapen. Punkten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen behandlas i avsnitt 8.4. 2019/20:38 Bilaga 1 Avtal mellan och om ömsesidigt bistånd mellan polisens särskilda insatsgrupper i krissituationer och önskar säkerställa ett effektivt samarbete mellan de särskilda insatsgrupperna i och , så att de snabbt ska kunna bistå varandra i samband med hanteringen av krissituationer när uppdraget kan genomföras på ett bättre sätt genom ett sådant samarbete. Detta avtal fastställer de övergripande ramar och bestämmelser som ska göra det möjligt för de särskilda insatsgrupperna i en stat att ge bistånd och verka på den andra statens territorium i de fall de begärts att bistå. Detta avtal gäller för ömsesidigt bistånd mellan svenska och norska särskilda insatsgrupper i samband med hanteringen av krissituationer på respektive stats territorium.