prop · H70338 · 2019-11-12 00:00:00 — Regeringens förslag: Norska tjänstemän som deltar i operationer enligt avtalet med och har polisiära befogenheter i ska få ges de befogenheter som svenska polismän har enligt polislagen. De ska också få ges de befogenheter som svenska polismän har att –gripa någon enligt 24 kap. 7 § första stycket , –ta föremål i beslag enligt 27 kap. 4 § , –förbjuda tillträde till ett visst område eller vidta andra åtgärder enligt 27 kap. 15 § , och –besluta om kroppsvisitation enligt 28 kap. 13 § . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: När det gäller genomförandet av bi- ståndsuppdrag anges i artikel 5 i avtalet med att inlånade tjänstemän som ingår i en särskild insatsgrupp i värdstaten ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att ge det avtalade biståndet, om så krävs med användning av maktmedel och vapen. Tjänstemännen ska verka i enlighet med värdstatens lagar och regler och inom ramen för sina befogenheter enligt sin stats nationella lagstiftning. Inlånade tjänstemän ska enligt artikel 7 i avtalet ges de befogenheter som är nödvändiga för att kunna ge det avtalade biståndet. Polisiära befogenheter kan ges till inlånade tjänstemän som har sådana befogenheter i sin hemstat. Utländska tjänstemän kan ges polisiära befogenheter också vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. Som krav vid samarbete enligt Atlasrådsbeslutet gäller att det ska vara fråga om samarbete i form av operationer och att tjänstemännen har polisiära befogenheter i sina hemstater. De befogenheter som kan överlåtas är befogenheter enligt polislagen (1984:387) samt befogenheter enligt att gripa någon som är misstänkt för brott, ta föremål i beslag, förbjuda tillträde till ett visst område eller vidta liknande åtgärder samt besluta om kroppsvisitation (4 kap. 10 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Samma slags bistånd omfattas av avtalet med som av Atlasrådsbeslutet. Den typ av samarbete enligt avtalet där det kan finnas ett behov av att överlåta polisiära befogenheter är, liksom vid samarbete enligt rådsbeslutet, samarbete i form av operationer (inte tillhandahållande av utrustning eller expertis). Regeringen föreslår därför att befogenheter bara ska kunna överlåtas vid sådant samarbete. I enlighet med artikel 7 i avtalet bör befogenheter bara kunna överlåtas till norska tjänstemän som har polisiära befogenheter i . De befogenheter som bör kunna överlåtas, slutligen, är desamma som vid samarbete enligt Atlasrådsbeslutet. Regeringens förslag: Norska tjänstemän som getts polisiära befogenheter vid samarbete enligt avtalet med ska ha samma rätt att använda tjänstevapen och liknande utrustning som svenska polismän har enligt lag eller annan författning. Andra norska tjänstemän ska få an- vända tjänstevapen och liknande utrustning bara i nödvärnssituationer. För att få användas ska utrustningen motsvara den som svenska polis- Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Svenska polismän i yttre tjänst är i regel utrustade med pistol, expanderbar batong, fängsel och pepparsprej. När det behövs kan polismännen även ges tillgång till förstärkningsvapen, tårgas och distraktionsgranater. Bestämmelser om användningen av skjutvapen finns i kungörelsen (1969:84) om polisens användning av skjutvapen. polismän använda skjutvapen dels i fall av s.k. laga befogenhet, dels i nöd- Vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet har utländ- ska tjänstemän som getts polisiära befogenheter samma rätt att använda tjänstevapen och annan liknande utrustning som svenska polismän. utländska tjänstemän får bara använda tjänstevapen och annan liknande utrustning i nödvärnssituationer. För att få användas ska utrustningen mot- svara den utrustning svenska polismän använder (4 kap. 11 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Enligt artikel 8 i avtalet med ska inlånade polismän som ges polisiära befogenheter ha samma rätt att använda tjänstevapen och annan utrustning som värdstatens polismän. Även om avtalet här använder ut- trycket ”inlånade poliser” är det uppenbart att det är inlånade tjänstemän som avses, eftersom avtalet innebär att tjänstemän som inte är polismän kan ges polisiära befogenheter. Enligt samma artikel ska tjänstemän som inte getts polisiära befogenheter bara få använda tjänstevapen och annan liknande utrustning i nödvärnssituationer. Enligt artikel 8 i avtalet med gäller vidare att inlånade polismän bara får använda vapen och utrustning som motsvarar vapen och utrustning som värdstatens polismän använder. Också här är det uppenbart att det är inlånade tjänstemän som avses, eftersom avtalet innebär att tjänstemän som inte är polismän kan inneha bl.a. vapen. Med hänsyn till innehållet i avtalet med och de gjorda påpe- kandena, föreslår regeringen att norska tjänstemän som getts polisiära be- fogenheter ska ha samma rätt som svenska polismän att använda tjänste- vapen och annan liknande utrustning. Andra norska tjänstemän bör bara få använda tjänstevapen och annan liknande utrustning i nödvärnssituationer. För att få användas bör utrustningen motsvara den utrustning svenska Regleringens placering och utformning Regeringens förslag: Samarbete enligt avtalet med ska regleras i ett nytt kapitel i lagen om internationellt polisiärt samarbete. ringen ska ange vilka svenska myndigheter som får begära bistånd enligt avtalet och vad biståndet kan bestå av. ska i övrigt få sitt innehåll genom en hänvisning till bestämmelserna om samarbete enligt Atlasrådsbeslutet. Det ska framgå att det kan finnas 2019/20:38 ytterligare bestämmelser om samarbete enligt avtalet i föreskrifter på lägre nivå än lag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som anges i avsnitt 5.2 bör samarbete enligt avtalet med regleras i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Samarbete enligt olika överenskommelser regleras som huvudregel i separata kapitel i lagen. Regeringen föreslår, i enlighet med den strukturen, att samarbete enligt avtalet ska regleras i ett nytt kapitel i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Regleringen bör ange vilka svenska myndigheter som får begära bistånd enligt avtalet med och vad biståndet kan bestå av. Eftersom avtalet omfattar samma slags bistånd som Atlasrådsbeslutet, och med hänsyn till fördelarna med ett regelverk som är utformat på ett enhetligt sätt, bör bistånd enligt avtalet beskrivas på samma sätt som bistånd enligt rådsbeslutet. Det innebär att det ska anges att biståndet kan bestå av utrustning, expertis eller genomförandet av operationer där norska tjänstemän agerar i en stödfunktion. Förslagen i avsnitt 6.1–6.7 innebär att samarbete enligt avtalet med ska regleras på samma sätt som samarbete enligt Atlasrådsbeslutet. För att lagen om internationellt polisiärt samarbete inte ska tyngas i onödan, föreslår regeringen att regleringen av samarbete enligt avtalet i övrigt ska få sitt innehåll genom en hänvisning till bestämmelserna om samarbete enligt rådsbeslutet. Av samma anledning föreslår regeringen vidare att det ska införas en definition av avtalet i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Liksom när det gäller de andra samarbeten som regleras i lagen om internationellt polisiärt samarbete bör det framgå av en upplysningsbestämmelse att det kan finnas ytterligare bestämmelser i föreskrifter på lägre nivå än lag. 7Särskilt om norska tjänstemäns ställning vid samarbete mellan särskilda insatsgrupper i Regeringens förslag: När norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med utövar sina befogenheter, ska de vara skyldiga att följa svensk rätt och instruktioner som meddelas av eller Säkerhetspolisen. Tjänstemännen ska alltid kunna styrka sin behörighet och identitet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Utländska tjänstemän ska, när de ut- Prop. 2019/20:38 övar befogenheter enligt lagen om internationellt polisiärt samarbete, följa svensk lag och annan författning samt instruktioner som meddelas av eller Säkerhetspolisen. De ska alltid kunna styrka sin behörighet och identitet (5 kap. 1 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Enligt artiklarna 5 och 6 i avtalet med ska inlånade tjänstemän ”som ingår i en särskild insatsgrupp i värdstaten” verka i enlighet med den statens lagar och regler och följa instruktioner från dess behöriga myndigheter. Enligt artikel 7 i avtalet ska inlånade tjänstemän ”som deltar i en operation i värdstaten” alltid kunna styrka sin behörighet och identitet. Även om det finns artiklar i avtalet som talar om inlånade tjänstemän utan något tillägg eller någon precisering, har avsikten inte varit att begränsa den krets som träffas av artiklarna 5–7 i avtalet. Med hänsyn till innehållet i avtalet med bör norska tjänstemän vara skyldiga att följa svensk rätt och instruktioner som meddelas av eller Säkerhetspolisen. Liksom vid samarbete enligt , avtalet med , Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet är det tillräckligt att det av lag framgår att skyldigheten gäller när tjänstemännen utövar sina befogenheter. Tjänstemännen bör vara skyldiga att alltid kunna styrka sin behörighet och identitet. Regeringen anser mot den här bakgrunden att bestämmelserna i 5 kap. 1 § lagen om internationellt polisiärt samarbete bör gälla också vid samarbete enligt avtalet med . Paragrafen behöver inte ändras för att det ska uppnås. Rubriken till 5 kap. lagen om internationellt polisiärt samarbete anger i sin nuvarande lydelse att kapitlet innehåller gemensamma bestämmelser för operativt samarbete enligt , avtalet med , Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. Eftersom bestämmelser i kapitlet ska tillämpas även för samarbete enligt avtalet med , behöver rubriken ändras så att den nämner avtalet. Straffrättsligt skydd och ansvar Regeringens förslag: regler om tjänstemäns särskilda straffrättsliga skydd och ansvar ska vara tillämpliga på norska tjänste- män som deltar i samarbete enligt avtalet med . bud mot olaga diskriminering ska också vara tillämpligt på tjänste- Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. noterar att även om förbud mot olaga diskriminering görs tillämpligt på norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med , så kommer diskrimineringsförbudet i 2 kap. 17 § diskrimineringslagen (2008:567) inte att gälla för tjänste- Skälen för regeringens förslag: Svenska tjänstemän har ett särskilt straffrättsligt skydd enligt bestämmelserna om våld eller hot mot tjänste- man, förgripelse mot tjänsteman och våldsamt motstånd samt ett särskilt 2019/20:38 straffrättsligt ansvar enligt bestämmelsen om tjänstefel (17 kap. 1, 2 och 4 §§ samt 20 kap. 1 § ). Skyddet gäller bara i, och ansvaret bara vid, svensk myndighetsutövning. Tjänstemän omfattas vidare av bestämmelserna om tagande av muta, olaga diskriminering och brott mot tystnadsplikt (10 kap. 5 a §, 16 kap. 9 § och 20 kap. 3 § ). Utländska tjänstemän som utövar myndighet i enligt lagen om internationellt polisiärt samarbete är skyddade enligt 17 kap. 1, 2 och 4 §§ på motsvarande sätt som om det varit fråga om svensk myndighetsutövning. Utländska tjänstemän som utför uppgifter i enligt lagen är ansvariga för olaga diskriminering enligt 16 kap. 9 § på motsvarande sätt som den som är anställd i svensk allmän tjänst. Om uppgifterna innefattar myndighetsutövning, är tjänstemännen även ansvariga för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § på motsvarande sätt som om det varit fråga om svensk myndighetsutövning (5 kap. 2 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Tjänstemännen är ansvariga för tagande av muta och brott mot tystnadsplikt utan särskild hänvisning. Artikel 11 i avtalet med innebär att utländska tjänstemän ska jämställas med hemstatens tjänstemän i straffrättsligt hänseende. Norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet bör därför omfattas av regler om tjänstemäns särskilda straffrättsliga skydd och ansvar och av bestämmelse om olaga diskriminering. Enligt regeringen bör alltså bestämmelserna i 5 kap. 2 § lagen om internationellt polisiärt samarbete gälla också vid samarbete enligt avtalet med . Paragrafen behöver inte ändras för att det ska uppnås. Som konstateras i avsnitt 7.1 behöver dock rubriken till kapitlet ändras så att den nämner avtalet. Som regeringen anfört tidigare kan man vid mellanstatligt samarbete inte kräva att alla regler som gäller för svenska myndigheter också ska gälla för de utländska myndigheter med vilka samarbete sker (se prop. 2016/17:139 s. 39). Att diskrimineringslagen, som uppmärksammar, inte gäller för utländska tjänstemän är därför något som får accepteras. Regeringens förslag: Den svenska staten ska ersätta skador som norska tjänstemän orsakar vid samarbete enligt avtalet med . ska ersättas som om de vållats av en svensk tjänsteman. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Staten är under vissa förutsättningar ersättningsskyldig för en skada som vållas i tjänsten av en statlig arbets- tagare, och ska också ersätta en skada som vållas genom fel eller försum- melse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar (3 kap. 1 och 2 §§ skadeståndslagen [1972:207]). kompletteras den allmänna regleringen med särskilda regler. Om utländska tjänstemän utför uppgifter i enligt lagen om inter- nationellt polisiärt samarbete, ska den svenska staten i stället för den ut- ländska myndigheten eller tjänstemannen ersätta skador som uppkommer i samband med utförandet av uppgiften och som den utländska myndig- Prop. 2019/20:38 heten eller tjänstemannen skulle ha varit skadeståndsskyldig för om svensk lag varit tillämplig på dem. Den svenska staten ska dock inte ersätta skador som uppkommer hos den utländska myndigheten eller tjänstemannen (5 kap. 3 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Om norska tjänstemän orsakar skador vid samarbete enligt avtalet med ska , enligt artikel 11 i avtalet, ansvara för skadorna i enlighet med nationell lagstiftning. Skador hos den norska myndigheten eller tjänstemannen ska dock inte ersättas. Den svenska staten bör därför ersätta skador som uppkommer i samband med samarbete enligt avtalet och för vilka den norska myndigheten eller tjänstemannen skulle ha varit skadeståndsskyldig om svensk lag varit tillämplig på dem. Det bör dock inte gälla skador som uppkommer hos den norska myndigheten eller tjänstemannen. Regeringens uppfattning är alltså att bestämmelserna i 5 kap. 3 § lagen om internationellt polisiärt samarbete bör gälla också vid samarbete enligt avtalet med . Paragrafen behöver inte ändras för att det ska uppnås. Som konstateras i avsnitt 7.1 behöver dock rubriken till kapitlet ändras så att den nämner avtalet. Regeringens bedömning: Det behövs inga särskilda bestämmelser om Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedöm- Skälen för regeringens bedömning: Brott som begåtts i ska lagföras vid svensk domstol (2 kap. 1 § ). gränsas av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser eller av överens- kommelser med främmande makt (2 kap. 7 § ). begränsas i praktiken av att åtal i vissa fall bara får väckas efter förord- nande av regeringen eller den regeringen bestämt. Åtalsförordnande från regeringen krävs för brott som en utlänning begått i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattat allmän ställning hos annan stat eller mellanfolklig organisation. Kravet gäller inte om gärnings- mannen genom vilseledande uppgifter, förklädnad eller på något annat sätt har försökt dölja i vilken egenskap han eller hon har handlat (2 kap. 7 a § Utländska tjänstemän som tjänstgör i enligt lagen om internatio- nellt polisiärt samarbete utövar tjänst som innefattar allmän ställning hos en annan stat. Som huvudregel krävs det därför enligt 2 kap. 7 a § brotts- balken åtalsförordnande från regeringen för brott som tjänstemannen be- gått i utövningen av tjänsten (se prop. 2016/17:139 s. 68). Som utgångspunkt bör frågan om åtalsförordnande regleras på ett enhet- ligt sätt för utländska tjänstemän som tjänstgör i enligt lagen om internationellt polisiärt samarbete. Med hänsyn till att straffrättsliga förfa- randen mot norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med kan aktualisera frågor av utrikespolitisk art, anser regeringen att det 2019/20:38 bör krävas åtalsförordnande för att åtal ska få väckas för brott som tjänstemännen begått i utövningen av tjänsten. Eftersom tjänstemännen träffas av 2 kap. 7 a § i dess nuvarande lydelse kräver det inga författningsändringar. Regeringens prövning av om åtalsförordnande ska meddelas får liksom annars avgöras efter en lämplighetsbedömning i det enskilda fallet. Förutom utrikespolitiska skäl kan det vara av betydelse t.ex. vilka förutsättningar som finns för lagföring i och om det pågår ett straffrättsligt förfarande i . Bortsett från kravet på åtalsförordnande bör inga avvikande regler gälla i fråga om förfarandet vid utövande av svensk domsrätt. Vid behov får t.ex. befintliga regler om internationell rättslig hjälp användas. Tillsyn över norska tjänstemän Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser om tillsyn över norska tjänstemän. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Alla remissinstanserna utom advokat- samfund tillstyrker eller har inga invändningar mot bedömningen. anför att rättssäkerhet och kvalitet riskerar att försäm- ras om norska tjänstemän inte står under direkt tillsyn av svenska myndig- Skälen för regeringens bedömning: Svenska tjänstemän står under tillsyn av bl.a. ombudsmän () och Justitiekanslern (). JO har till huvuduppgift att ta tillvara enskildas intresse av en lagenlig och korrekt behandling från myndigheternas sida. JO har tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina skyldigheter samt får uttala sig om huruvida en åtgärd av en myndighet eller en befattningshavare strider mot lag eller annan författning eller annars är felaktig eller olämplig. JO får som sär- skild åklagare väcka åtal mot en befattningshavare som genom att åsido- sätta vad som åligger honom eller henne i tjänsten eller uppdraget har be- gått någon annan brottslig gärning än tryckfrihetsbrott eller yttrandefri- hetsbrott samt har en partsliknande roll vid arbetsrättsliga ingripanden (1, 6 och 7 §§ lagen [1986:765] med instruktion för ombudsmän). JK har bl.a. till uppgift att upptäcka systematiska fel i den offentliga JK har i likhet med JO tillsyn över att de som utövar offent- lig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina skyldigheter (1 § lagen [1975:1339] om justitiekanslerns tillsyn). synen motsvarar i huvudsak den som JO utövar. Utländska tjänstemän som tjänstgör i enligt lagen om inter- nationellt polisiärt samarbete står inte under tillsyn av JO eller JK utan av myndigheterna i sina hemländer (se prop. 1999/2000:64 s. 113 och prop. 2016/17:139 s. 71). Enligt artikel 12 i avtalet med ska utländska tjänstemän i tjänste- rättsligt hänseende, särskilt vad gäller disciplinära bestämmelser, omfattas av lagstiftningen i sin hemstat. Vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete bedömdes att motsvarande reglering i Prümrådsbeslutet var svår att förena med en ord- Prop. 2019/20:38 ning där utländska tjänstemän ställs under JO:s och JK:s tillsyn (se prop. 2016/17:139 s. 71). Att ställa norska tjänstemän under svensk tillsyn skulle också avvika från vad som gäller när utländska tjänstemän tjänstgör i enligt lagen om internationellt polisiärt samarbete. Regeringen anser därför att tjänstemännen inte bör stå under tillsyn av JO eller JK. Samarbete enligt avtalet med är inte som sådant undantaget från svensk tillsyn. Eftersom insatser inom ramen för samarbetet ska ledas av eller Säkerhetspolisen, omfattas insatserna av tillsynen. Det ger JO och JK möjlighet att, inom ramen för en granskning av en insats, utreda och bedöma även norska tjänstemäns agerande. En sådan granskning kan resultera i kritik mot den svenska myndigheten eller ett svenskt befäl. För att möjliggöra ett disciplinförfarande i kan det också vara naturligt att eller Säkerhetspolisen, när det finns skäl för det, kommunicerar resultatet av en granskning till den myndighet med vilken samarbete skett (se prop. 2016/17:139 s. 71). Sammantaget anser regeringen, till skillnad från , att samarbetet får anses omgärdat av tillräckliga rättssäkerhetsgarantier även om norska tjänstemän inte ställs direkt under JO:s och JK:s tillsyn. Regeringens bedömning: Det behövs inga författningsändringar för att norska tjänstemän ska omfattas av norsk lagstiftning när det gäller avtalsförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det bör inte införas några särskilda bestämmelser om arbetsmiljö. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedöm- Skälen för regeringens bedömning I svensk rätt styrs frågan om tillämplig lag för avtalsförpliktelser i första hand av och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I-förord- Enligt I-förordningen gäller bl.a. att ett individuellt anställ- ningsavtal ska vara underkastat lagen i det land där eller från vilket den anställde utför sitt arbete, även om han eller hon tillfälligt utför sitt arbete i ett annat land (artikel 8.2 i förordningen). I-förordningen gäller bara anställningsavtal som ingåtts efter den (artikel 28 i förordningen). För avtal som ingåtts dess- förinnan, men tidigast , gäller enligt allmänna principer den upphävda lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (se 2013/14:243 s. 56). Av lagen följer att bl.a. artikel 6.2 i konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser ska tillämpas. Enligt den artikeln ska ett individuellt anställningsavtal vara underkastat 2019/20:38 lagen i det land där den anställde vanligtvis utför sitt arbete, även om han eller hon tillfälligt är sysselsatt i ett annat land. För avtal som ingåtts före gäller oskrivna lagvalsregler, enligt vilka den rättsordning som har starkast och mest relevant anknytning till ett anställningsavtal ska tillämpas. Trots att ett anställningsavtal lyder under ett annat lands lag enligt de ovan återgivna lagvalsreglerna, kan s.k. internationellt tvingande regler tillämpas under vissa förhållanden. Enligt artikel 12 i avtalet med ska utländska tjänstemän i tjänsterättsligt hänseende, särskilt vad gäller disciplinära bestämmelser, omfattas av lagstiftningen i sin hemstat. Artikeln får anses avse regleringen av avtalsförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Vid en tillämpning av de lagvalsregler som gäller, kommer norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med att omfattas av norsk lagstiftning när det gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, förutom i vissa undantagssituationer som följer av den internationella privaträtten. Regeringen bedömer därför att det inte krävs någon särskild reglering i den här delen. Arbetsmiljölagen (1977:1160) gäller alla arbetstagare inom territorium, inbegripet utländska arbetstagare som bara befinner sig här tillfälligt. Det betyder att arbetsmiljölagen kommer att gälla för norska tjänstemän vid samarbete enligt avtalet med .