prop · H60356 · 2019-03-12 00:00:00 — behöver ha samma språkliga och redaktionella utformning som motsva- rande bestämmelser i direktivet. Här gör sig olika intressen gällande. På ena sidan står intresset av att författningstexten utformas i enlighet med en för svenska tillämpare väl känd terminologi och att bestämmelserna passar in i den svenska författningsstrukturen. På andra sidan finns intresset av att författningstexten korrekt återspeglar innebörden av direktivet. Vid genomförandet av ändringsdirektivet bör viss försiktighet iakttas och det finns också skäl att avstå från sådana förarbetsuttalanden som inte har direkt stöd i direktivet och som kan uppfattas som bindande för enskilda. Ytterst ankommer det på att tolka innebörden av EU-direk- tivet. En författningstext som avviker för mycket från direktivets ordalydelse riskerar att underkännas av . Utformningen av bestämmel- serna ska därför ansluta förhållandevis nära till utformningen av bestämmel- serna i ändringsdirektivet. finns det inte något egenvärde i att ersätta redan existerande, välfungerande system, om de är förenliga med ändringsdirektivets bestämmelser. De nya bestämmelserna bör därför i möjligaste mån ansluta till den systematik som redan finns. Redan etable- rade begrepp, som motsvarar dem som används i ändringsdirektivet, bör också lämnas orörda i största möjliga utsträckning. Vid utformningen av för- fattningsbestämmelserna bör vidare självregleringen utgöra en viktig utgångspunkt. Detta förhållningssätt är i samklang med hur direktiv på bl.a. associationsrättens område brukar genomföras. Utgångspunkten bör vara att inte gå längre än direktivet kräver Liksom direktivet om aktieägares rättigheter syftar ändringsdirektivet till en minimiharmonisering. Medlemsstaterna har alltså möjlighet att införa ytterligare förpliktelser för bolag eller på annat sätt vidta åtgärder för att göra det lättare för aktieägare att utnyttja de rättigheter som avses i direk- tivet. Möjligheten för enskilda medlemsstater att ställa mer långtgående krav aktualiseras inte enbart vid införandet av nya bestämmelser i nationell lagstiftning, utan har även relevans när det kommer till att bedöma hur redan existerande regler i nationell rätt ska hanteras med utgångspunkt i direktivet. I promemorian görs bedömningen att det som utgångspunkt finns skäl att gå utöver ändringsdirektivets krav när den existerande lagstiftningen redan gör det. Regelbördan, och den administration som den medför för företagen, bör dock hållas nere (jfr t.ex. tillkännagivande i bet. 2017/18:CU7 punkt 1, rskr. 2017/18:123). Regeringen utgår därför i stället från att de regler som genomför ändringsdirektivet inte ska gå längre än direktivet kräver. Regleringen ska ta sikte på rättigheterna för aktieägare i noterade aktiebolag Liksom direktivet om aktieägares rättigheter omfattar ändringsdirektivet endast publika aktiebolag vars aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad, dvs. Som nämnts har direktivet om aktieägares rättig- heter i genomförts på så sätt att de bolagsrättsliga reglerna om- fattar även publika aktiebolag vars aktier är upptagna till handel på en mot- svarande marknad utanför EES. Att göra något annat val vid de ändringar som sker nu är inte aktuellt. I promemorian föreslås att den kategori bolag som berörs av de ändrade Prop. 2018/19:56 reglerna ska benämnas publika noterade aktiebolag i aktiebolagslagen och på ett ställe i årsredovisningslagen. Regeringen ser i och för sig positivt på att omständliga begrepp förenklas. Den aktuella bolagskategorin omnämns emellertid i många fler bestämmelser än de som omfattas av promemorians förslag. Den föreslagna ändringen bör, om den ska göras, lämpligen omfatta samtliga författningar där bolagskategorin omnämns. Det är dock inte gör- ligt i detta lagstiftningsärende. I propositionen används i övervägandena för enkelhets skull uttrycket noterade aktiebolag. Med detta avses de berörda bolagen, men t.ex. inte publika aktiebolag vars aktier enbart är upptagna till handel på en handelsplattform. Regleringen ska som utgångspunkt omfatta svenska aktörer Enligt direktivet om aktieägares rättigheter är utgångspunkten att varje med- lemsstat ansvarar för att vidta nödvändiga åtgärder för att direktivets krav ska uppfyllas i förhållande till de aktörer som har sitt säte i medlemsstaten. Inom svensk bolagsrätt används inte begreppet säte för att avgöra om ett bolag är svenskt eller inte. I stället är utgångspunkten att ett bolag som är registrerat i aktiebolagsregistret lyder under den svenska aktiebolagslagen och i den meningen är svenskt. Det är därför missvisande att tala om att ett bolag ska ha sitt säte i för att det ska omfattas av den lagstiftning som ändringsdirektivet kan ge upphov till. Begreppet säte är även problema- tiskt i förhållande till övriga EES-länder på grund av att det inte finns någon enhetlig bolagsrättslig reglering eller praxis rörande vilken eller vilka fakto- rer som ska vara avgörande för i vilket land ett bolag ska anses höra hemma. Vissa länder utgår från att bolaget ska ha sitt huvudkontor, sin huvudsakliga verksamhet eller liknande (s.k. faktiskt säte) i landet, medan andra länder – i likhet med – utgår från var bolaget är registrerat. Av den anled- ningen är det bättre att benämna det som avses hemvist, eftersom det uttryck- et inrymmer de olika förhållningssätt som har intagits i de olika medlems- staterna. När det fortsättningsvis anges att en aktör är svensk eller från ett land inom eller utanför EES avses med detta att aktören har sin hemvist där, om inte annat framgår. 6Institutionella investerare och kapitalförvaltare 6.1Institutionella investerares och kapital- förvaltares principer för aktieägarengagemang Regeringens förslag: Institutionella investerare och kapitalförvaltare ska när det gäller sådana aktier som är utgivna av bolag inom EES och som är upptagna till handel på en reglerad marknad, anta principer för aktieägarengagemang och redogöra för hur de tillämpas. Principerna ska beskriva hur aktören –integrerar aktieägarengagemang i investeringsstrategin, – övervakar portföljbolagen i relevanta frågor, för dialoger med företrädare för portföljbolagen, – utövar rösträtter och andra rättigheter, – samarbetar med andra aktieägare, – kommunicerar med portföljbolagens intressenter, och Den årliga redogörelsen ska –allmänt beskriva aktörens röstningsbeteende, –förklara de viktigaste omröstningarna, –ange om röstningsrådgivares tjänster har använts, och –beskriva hur aktören röstat i frågor som inte är obetydliga. Det ska vara möjligt att avvika från kraven under förutsättning att det anges tydliga skäl. Principerna, den årliga redogörelsen och uppgifter om avvikelser ska publiceras på aktörens webbplats. Om aktören inte har någon egen webbplats får publiceringen ske på en annan webbplats som enkelt kan nås. Om en institutionell investerare har gett en kapitalförvaltare i upp- drag att genomföra principerna för aktieägarengagemang, ska investe- raren publicera uppgift om var kapitalförvaltaren har offentliggjort information om omröstningarna. För försäkringsföretag ska skyldigheterna inte omfatta placeringar som försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade bär pla- ceringsrisken för. Regeringens bedömning: Ett bemyndigande för regeringen att med- dela föreskrifter om hanteringen av intressekonflikter bör inte införas. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens (se promemorian s. 227–248). I promemorian föreslås att den årliga redogörelsen ska ta sikte på stämmobeslut i stället för omröst- ningar, att uppgifter om röstningsrådgivare och förklaringar av de vikti- gaste omröstningarna ska ingå i den årliga redogörelsens allmänna be- skrivning och att en institutionell investerare och kapitalförvaltare alltid får välja att offentliggöra uppgifterna på en annan lättillgänglig webbplats än sin egen. I promemorian föreslås också att endast fondbolag som för- valtar värdepappersfonder ska omfattas av bestämmelserna om principer för aktieägarengagemang. I promemorian föreslås vidare att skyldighe- terna ska ta sikte på samtliga aktier upptagna till handel på en reglerad marknad och att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestäm- mer, ska bemyndigas att meddela föreskrifter i fråga om intressekonflikter. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna lämnar förslagen och bedömningarna utan invändningar eller avstår från att yttra sig. Några remissinstanser, bl.a. () och , invänder mot att pensionsstiftelser är institutionella in- vesterare och menar att dessa på grund av sin särart inte bör omfattas av ändringsdirektivets krav. Bland annat och pekar på att förslaget om att den årliga redogörel- sen ska ta sikte på stämmobeslut går längre än ändringsdirektivets ordaly- delse, som tar sikte på omröstningar. Vidare menar att även fondbolag som förvaltar fondföretag bör omfattas av bestämmel- serna om principer för aktieägarengagemang och att det inte finns något behov av det föreslagna bemyndigandet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Institutionella investerare och kapitalförvaltare är viktiga aktieägare I ändringsdirektivet framhålls att institutionella investerare och kapital- förvaltare ofta är viktiga aktieägare i noterade bolag och att de kan spela en viktig roll i dessa bolags bolagsstyrning, men också mer allmänt vad gäller deras strategi och långsiktiga resultat. Institutionella investerare och kapitalförvaltare ska därför uppmuntras att vara aktiva och engagerade aktieägare. Enligt direktivet ska det ställas krav på en offentlig redovisning av institutionella investerares och kapitalförvaltares investeringsstrategier och policy för engagemang, liksom en redogörelse för hur de tillämpas. Detta sägs bl.a. kunna öka investerarnas medvetenhet, göra det lättare för de slutliga förmånstagarna att optimera sina investeringsbeslut och under- lätta dialogen mellan bolag och deras aktieägare (skäl 14–16 i ändrings- direktivet). En institutionell investerare är enligt artikel 1.2 i ändringsdirektivet –ett företag som erbjuder livförsäkringar i den mening som avses i artikel 2.3 a–c i och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (det s.k. Solvens II-direktivet), och återförsäkring enligt definitionen i artikel 13.7 i det direktivet, förutsatt att den verksamheten täcker livförsäkringskrav och inte är utesluten enligt det direktivet, och –ett tjänstepensionsinstitut enligt artikel 2 i och rådets direktiv (EU) 2016/2341 av om verksam- het och tillsyn över tjänstepensionsinstitut (det s.k. IORP II-direktivet), om inte en medlemsstat har valt att helt eller delvis underlåta att tillämpa direktivet på det institutet. Det är alltså , och det nationella genomförandet av den, som avgör vilka svenska aktörer som ska omfattas av de krav som ska ställas på institutionella investerare. Solvens II-direktivet har genomförts i försäkringsrörelselagen (2010:2043) och definitionen av livförsäkringsföretag finns i 1 kap. 4 § i den lagen. IORP II-direktivet har ännu inte genomförts i svensk rätt. mentets förslag till genomförande (Fi2018/01129/FPM och Fi2018/02661/FPM) har remitterats och bereds . Definitionen av tjänstepensionsinstitut i IORP II är emellertid densamma som i det direk- tiv som IORP II ersatte (och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut, det s.k. IORP I-direktivet). Genomförandet av IORP I-direktivet omfattade tjänstepensionskassor och större pensionsstiftelser (se prop. 2004/05:165 s. 107 f.). I lagen (1972:262) om understödsföreningar regleras tjänste- pensionskassornas verksamhet. Lagen är upphävd men gäller enligt övergångsbestämmelser fortfarande för kassor som registrerades före . Pensionsstiftelsernas verksamhet regleras i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. (den s.k. tryggandelagen). 2018/19:56 Utöver tjänstepensionsinstituten bedriver vissa livförsäkringsföretag tjänstepensionsverksamhet. Vid genomförandet av IORP I-direktivet val- de att tillämpa det regelverket även för den verksamheten. För de företagen gäller delar av en äldre lydelse av försäkringsrörelselagen (1982:713) för verksamheten som avser tjänstepensionsförsäkring. Före- tagen får dock välja att i stället tillämpa Solvens och således försäkringsrörelselagen i den nya lydelsen, se punkt 2 i övergångsbestäm- melserna till lagen (2015:700) om ändring i försäkringsrörelselagen (2010:2043). Bland andra () och menar att pensionsstiftelser inte är institutionella investerare och att dessa på grund av sin särart inte bör omfattas av ändringsdirektivets krav. Frågan om och i så fall vilka av pensionsstiftelserna som ska anses vara institutionella investerare avgörs inte i detta lagstiftningsärende. Utgångs- punkten i ärendet är dock att genomförandet av IORP II-direktivet inte kommer att innebära att fler pensionsstiftelser undantas än de som undan- togs vid genomförandet av IORP I-direktivet. I denna proposition föreslås därför att större pensionsstiftelser ska omfattas av kraven på institutionella investerare. En annan sak är att genomförandet ska anpassas till de särskilda förutsättningar som gäller för pensionsstiftelsernas verksamhet, när det är lämpligt och möjligt. En kapitalförvaltare är enligt artikel 1.2 i ändringsdirektivet –ett värdepappersföretag enligt punkt 1 i artikel 4.1 i MiFID II-direk- tivet som tillhandahåller portföljförvaltningstjänster åt investerare, –en AIF-förvaltare (förvaltare av alternativa investeringsfonder) enligt definitionen i artikel 4.1 b i och rådets direktiv /61/EU av om förvaltare av alternativa investerings- fonder samt om ändring av direktiv /41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010 (det s.k. AIFM-direktivet), om inte förvaltaren uppfyller villkoren för undantag enligt artikel 3 i det direktivet, och –ett förvaltningsbolag enligt definitionen i artikel 2.1 b i Europaparla- mentets och rådets direktiv /65/EG av om sam- ordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollek- tiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (det s.k. UCITS IV-direktivet) eller ett investeringsbolag som är auktoriserat enligt det direktivet, under förutsättning att investeringsbolaget inte utsett ett förvaltningsbolag som ansvarigt för förvaltningen och som auktoriserats enligt det direktivet. Även i fråga om kapitalförvaltare är det , och det nationella genomförandet av den, som avgör vilka svenska aktörer som ska omfattas av de krav som ska ställas på kapitalförvaltare. MiFID II-direktivet har genomförts i lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden. De svenska värdepappersföretag som omfattas av genomföran- det av ändringsdirektivet är de aktiebolag och de kreditinstitut som har tillstånd att driva värdepappersrörelse, dvs. (jfr Prop. 2018/19:56 1 kap. 4 b § lagen om värdepappersmarknaden). AIFM-direktivet har genomförts i lagen (2013:561) om förvaltare av alter- Definitionen av AIF-förvaltare finns i 1 kap. 3 §. En svensk AIF-förvaltare ska som huvudregel ha tillstånd från Finans- inspektionen, men registrering är tillräcklig i undantagsfall. sin grund i artikel 3 i AIFM-direktivet. Kraven i ändringsdirektivet ska med andra ord omfatta endast tillståndspliktiga AIF-förvaltare. UCITS IV-direktivet har genomförts i lagen (2004:46) om värdepap- Svenska förvaltningsbolag benämns fondbolag. av fondbolag finns i 1 kap. 1 § första stycket 8. Utländska aktörer kan under vissa förutsättningar bedriva verksamhet här i landet som motsvarar svenska institutionella investerares och svenska Ändringsdirektivet förutsätter inte att en medlemsstats krav på offentliggörande av principer för aktieägarengage- mang och redogörelse för hur de tillämpas ska ställas även på utländska Det finns inte heller skäl till ett sådant utsträckt tillämpningsom- råde i denna del av genomförandet av direktivet. Kraven i direktivet får anses gälla endast investeringar i aktier som har getts ut av bolag inom EES och som är föremål för handel på en reglerad marknad (de nya punkterna 1 och 6 i artikel 1). Som redan nämnts är en reglerad marknad, något förenklat, ett multilateralt system inom EES som möjliggör handel med finansiella instrument, t.ex. aktier, i enlighet med särskilda regler (artikel 1.2 i ändringsdirektivet och 1 kap. 4 b § lagen om värdepappersmarknaden, som genomför artikel 4.1.21 i MiFID II-direk- Investeringar i t.ex. aktier som är upptagna till handel på marknader utanför EES eller på multilaterala handelsplattformar faller alltså utanför Det finns inte heller i denna del skäl att utsträcka Aktörerna ska anta principer för aktieägarengagemang Enligt de nya artiklarna som förts in i direktivet om aktieägares rättigheter ska det ställas krav på att institutionella investerare och kapitalförvaltare utarbetar och offentligt redovisar en policy för aktieägarengagemang som beskriver hur de integrerar aktieägarengagemanget i sin investeringsstra- Policyn ska ange hur aktörerna övervakar sina investeringsobjekt i relevanta frågor, bl.a. med avseende på strategi, finansiella och icke-finan- siella resultat och risker, kapitalstruktur, social och miljömässig påverkan Policyn ska också beskriva hur aktören för dialoger med investeringsobjekten, utövar rösträtter och andra rättigheter knutna till aktier, samarbetar med andra aktieägare, kommunicerar med relevanta intressenter i investeringsobjekten och hanterar faktiska och potentiella intressekonflikter i samband med sitt engagemang (den nya artikel 3g.1 a i direktivet om aktieägares rättigheter). Det ska också krävas att institutionella investerare och kapitalförvaltare en gång offentligt redovisar hur denna policy för aktieägarengagemang har genomförts, med en allmän beskrivning av röstningsbeteende, en för- av de viktigaste omröstningarna och en uppgift om användningen av 2018/19:56 röstningsrådgivares tjänster. De ska också offentligt redovisa hur de har röstat vid bolagsstämmor. Denna redovisning får utelämna omröstningar som är oviktiga på grund av ämnet för omröstningen eller storleken på aktie- innehavet (den nya artikel 3g.1 b i direktivet om aktieägares rättigheter). Institutionella investerare och kapitalförvaltare ska kunna avstå från att anta en policy och från att lämna en årlig redogörelse. De ska också kunna avvika från det föreskrivna innehållet i policyn och redogörelsen. I sådant fall ska de lämna en tydlig och motiverad förklaring till varför de valt att inte följa ett eller flera av kraven (den nya artikel 3g.1 i direktivet om aktieägares rättigheter). I svensk rätt finns det inte några bestämmelser som ålägger insti- tutionella investerare och kapitalförvaltare sådana skyldigheter. Bestäm- melser om detta måste därför införas. Det som i direktivet avses med policy i detta sammanhang beskrivs mer träffande med ordet principer som föreslås i promemorian, och som därför används i förslaget. Såväl princi- perna som den årliga redogörelsen ska ha i vart fall det innehåll som anges i ändringsdirektivet. påpekar kan fondbolag förvalta inte bara svenska värdepappersfonder utan även utländska sådana, s.k. fondföretag. Fondbolags förvaltning av fondföretag bör omfattas av skyldigheterna. När det gäller förslaget i promemorian att den årliga redogörelsen ska ta sikte på stämmobeslut i stället för omröstningar instämmer regeringen i det som framförs av bl.a. och om att promemorians förslag innebär en överimplementering. Det finns inte tillräckliga skäl för att belasta aktörerna med ett så långtgående krav. Vidare bedömer regeringen, till skillnad från den bedömning som görs i promemorian, att det endast är aktörens röstningsbeteende som ska ges en allmän beskrivning i redogörelsen. Uppgifter om röstningsrådgi- vare och förklaringar av de viktigaste omröstningarna ska alltså inte vara allmänt beskrivna. Principerna ska hållas tillgängliga på aktörens webbplats Enligt direktivet ska policyn, den årliga redogörelsen och förklaringarna kostnadsfritt finnas tillgängliga på den institutionella investerarens eller kapitalförvaltarens webbplats. Medlemsstaterna får kräva att informatio- nen ska offentliggöras kostnadsfritt på andra tillgängliga sätt på internet (den nya artikel 3g.2 i direktivet om aktieägares rättigheter). När en kapitalförvaltare genomför policyn för aktieägarengagemang för en institutionell investerares räkning även vad gäller omröstningar, ska den institutionella investeraren ange var kapitalförvaltaren har offentliggjort informationen om omröstningarna (den nya artikel 3g.2 i direktivet om aktieägares rättigheter). Det ska införas en skyldighet för institutionella investerare och kapital- förvaltare att offentliggöra principerna, den årliga redogörelsen och eventu- ella förklaringar om avvikelser. Av ändringsdirektivet följer att offentlig- görandet ska ske på aktörens webbplats, men att medlemsstaterna får tillåta aktörerna att offentliggöra informationen på en annan, lättillgänglig webb- plats. Regeringen menar att informationen bör publiceras på den egna webb- platsen, om en sådan finns. För mottagarna av informationen är det ett naturligt ställe att leta efter informationen på. Först om aktören inte har en Prop. 2018/19:56 egen webbplats får offentliggörandet därför ske på en annan webbplats. Den webbplatsen ska enligt ändringsdirektivet vara lättillgänglig. Det bör uttryckas som att webbplatsen enkelt kan nås och det får anses innefatta att valet av webbplats ter sig naturligt för mottagarna. För vissa aktörer är detta dock inte relevant eftersom befintlig lagstiftning redan förutsätter att aktören har en webbplats. Om en institutionell investerare har gett en kapitalförvaltare i uppdrag att genomföra principerna för aktieägarengagemang, är det kapitalförvaltaren som röstar på portföljbolagens stämmor för den institutionella investerarens Om detta får till följd att den institutionella investeraren inte beskri- ver omröstningar i den årliga redogörelsen, ska investeraren i stället offen- tliggöra en uppgift om var kapitalförvaltaren har offentliggjort informatio- Befintliga regler om intressekonflikter är tillräckliga Av direktivet följer att befintliga regler om intressekonflikter som är till- lämpliga på institutionella investerare och kapitalförvaltare, inbegripet artikel 14 i AIFM-direktivet, artikel 12.1 b och 14.1 d i UCITS IV-direk- tivet och de berörda genomförandebestämmelserna samt artikel 23 i MiFID II-direktivet, ska vara tillämpliga också i fråga om aktieägarenga- gemang (den nya artikel 3g.3 i direktivet om aktieägares rättigheter). De uppföranderegler som redan finns för institutionella investerare och kapitalförvaltare är så generellt utformade att de kommer omfatta de nya Ett försäkringsbolag ska t.ex. upprätta och följa riktlinjer för hantering av intressekonflikter mellan företagets intressenter (10 kap. 24 § försäkringsrörelselagen). Vidare ska ett värdepappersinstitut t.ex. fast- ställa och tillämpa effektiva organisatoriska och administrativa förfaranden så att alla rimliga åtgärder vidtas för att förhindra att kundernas intressen påverkas negativt av intressekonflikter (8 kap. 12 § och 9 kap. 9 § lagen om Bestämmelserna i lagen om värdepappersmark- naden kompletteras av detaljerade bestämmelser på EU-nivå, se t.ex. artik- larna 33 och 34 i Kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/565 av om komplettering av och rådets direk- tiv 2014/65/EU vad gäller organisatoriska krav och villkor för verksamheten i värdepappersföretag, och definitioner för tillämpning av det direktivet. behöver således inte göras några ändringar för att institutionella investerare och kapitalförvaltare även i samband med de nya skyldigheterna ska beakta risken för intressekonflikter. inte heller något konkret behov av kompletterande föreskrifter. Något bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om hanteringen av intressekonflikter föreslås därför inte. Fond- och depåförsäkringar bör inte omfattas