prop · H60365 · 2019-03-19 00:00:00 — Varken 1 § eller 15 § behöver alltså ändras som en följd av regleringen i dataskyddsförordningen eller dataskyddsdirektivet. I 2 § lagen om belastningsregister finns bestämmelser om ändamålen med förandet av belastningsregistret och i 3–5 §§ om vilka uppgifter som registret ska innehålla. Dessa bestämmelser, tillsammans med det ovan nämnda åläggandet för att föra ett belastningsregister, genomför kravet i artikel 8 i direktivet på att personuppgiftsbehandlingen ska ha rättslig grund. Bestämmelserna om vad registret ska innehålla innebär dessutom en sådan särskild reglering av i vilken mån s.k. känsliga personuppgifter får behandlas i belastningsregistret, som ska tillämpas i stället för bestämmelserna i 2 kap. 11–12 §§ brottsdatalagen. Det följer av att exempelvis en uppgift om påföljd kan avslöja förhållanden kring den dömdes hälsa. För att känsliga personuppgifter ska få behandlas krävs enligt artikel 10, förutom att behandlingen måste vara tillåten enligt nationell rätt, att den är absolut nödvändig och att det finns lämpliga skyddsåtgärder. Enligt regeringen är dessa krav uppfyllda. Den utförliga författningsregleringen av belastningsregistret utgör i sig en skyddsåtgärd, liksom den stränga sekretess som gäller för uppgifter i registret. Det är absolut nödvändigt att behandla fullständiga uppgifter om alla dömda personer för att belastningsregistret ska fylla sitt syfte. Bestämmelserna i 2 § och 3–5 §§ är alltså förenliga med dataskyddsdirektivet. Ändamålen med belastningsregistret bör anpassas till brottsdatalagens terminologi De ändamål för vilka belastningsregistret förs regleras, som framgått, i 2 §lagen om belastningsregister. 2 § första stycket 1 avser ändamålen att förebygga, upptäcka och utreda brott, medan brottsdatalagens tillämpningsområde, såvitt nu är relevant, avser syftena att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet och utreda brott. Eftersom bestämmelserna i brottsdatalagen är tillämpliga på den personuppgifts- behandling som förandet av registret innebär, har i promemorian gjorts bedömningen att det framstår som en mer konsekvent och lättillämpad 2018/19:65 ordning om den nämnda ändamålsbestämmelsen också ansluter till brottsdatalagens uttryckssätt. I enlighet med vad som anges i promemorian och som påtalat innebär den föreslagna anpassningen inte någon egentlig ändring av ändamålsbestämmelsens omfattning, utan innebär just en språklig anpassning till brottsdatalagens uttryckssätt. Ett uttryckssätt som även används i andra författningar som har att tillämpa, exempelvis lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (polisens brottsdatalag). Regeringen delar med hänsyn till detta bedömningen i promemorian att den föreslagna ändringen i någon mån kan bidra till en, framför allt för , mer lättillämpad ordning samt att det inte finns några sakliga skäl emot den. Den föreslagna ändringen i 2 § första stycket 1 lagen om belastnings- register bör därför genomföras. Förhållandet till andra bestämmelser om Regeringens förslag: Hänvisningen till personuppgiftslagen ersätts med en upplysning om att lagen om belastningsregister gäller utöver Vidare införs en bestämmelse som innebär att sökförbudet i brottsdatalagen inte hindrar att uppgifter om brotts- rubriceringar och om verkställighet av påföljd används vid sökning i En ny bestämmelse införs som anger att lagen om belastningsregister kompletterar dataskyddsförordningen när det gäller behandling av personuppgifter som inte omfattas av brottsdatalagen, samt att dataskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen också gäller för sådan behandling, om inte något annat följer av lagen om belastningsregister eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. förslaget till ny 1 b § anges inte att även föreskrifter som har meddelats i anslutning till dataskyddslagen gäller för behandlingen och även i övrigt har förslaget i promemorian till ny 1 b § en något annorlunda utformning. Bestämmelsen om undantag från brottsdatalagens sökförbud har också en annan placering i promemorian. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot promemorians Skälen för regeringens förslag: Som framgått ovan kommer bestämmelserna i lagen om belastningsregister att tillämpas på person- uppgiftsbehandling både inom brottsdatalagens och dataskydds- I det förra fallet kommer lagen alltså att gälla utöver brottsdatalagen och i det senare kommer bestämmelserna i stället att komplettera dataskyddsförordningen som även dataskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen gäller om inte annat följer av lagen eller förordningen om I enlighet med bedömningarna i avsnitt 5.8.1 och 6.6.1 införas bestämmelser som klargör detta, som hänvisningen till den upphävda personuppgiftslagen måste utgå. För att så Prop. 2018/19:65 långt möjligt uppnå enhetlighet med andra författningar inom dataskyddsområdet bör bestämmelsen i 1 b § ges en något annorlunda utformning än den som föreslagits i promemorian. I föregående avsnitt konstateras att det är förenligt med dataskydds- direktivet att s.k. känsliga personuppgifter behandlas i belastnings- registret, i den utsträckning sådan behandling följer av bestämmelserna om vad registret ska innehålla. Det följer emellertid av bestämmelsen i 2 kap. 14 § brottsdatalagen att det är förbjudet att utföra sökningar i syfte att få fram ett urval av personer grundat på känsliga personuppgifter. Som konstateras i promemorian finns behov för de, i brottsdatalagens mening, behöriga myndigheterna att kunna göra vissa sådana sökningar i belastningsregistret. Regeringen delar därför bedömningen i promemorian att det i lagen om belastningsregister bör anges att sökförbudet i 2 kap. 14 §brottsdatalagen inte hindrar att uppgifter om brottsrubriceringar och om verkställighet av påföljd används vid sökning i belastningsregistret. 8.3.4Utlämnanden av uppgifter ur belastningsregistret för användning vid svenska myndigheter Regeringens bedömning: Bestämmelserna om utlämnande till svenska myndigheter i lagen om belastningsregister bör inte ändras som en följd av dataskyddsreformen. Kraven på nödvändighet och proportionalitet i brottsdatalagen ska tillämpas vid behandling för uttag ur belastningsregistret åt i andra syften än brottsbekämpande. Promemorians bedömning överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: anser att det bör införas ett undantag från kravet på nödvändighet och proportionalitet i 2 kap. 22 § brottsdatalagen när behandlar personuppgifter som ska användas av den egna myndigheten i syften som faller utanför brottsdatalagens tillämpningsområde. I annat fall menar myndigheten att det uppstår en omotiverad skillnad mellan egen användning av belastningsregistret och utlämnande till andra myndigheter. Övriga remissinstanser yttrar sig inte över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Bestämmelserna om när svenska myndigheter har rätt att få ut uppgifter ur belastningsregistret är förenliga med dataskyddsreformen I 6 § lagen om belastningsregister finns de grundläggande bestämmelserna om svenska myndigheters möjligheter att få tillgång till uppgifter i belastningsregistret samt ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att en svensk myndighet får ha direktåtkomst till registret. Som framgått ovan kommer viss behandling av personuppgifter för utlämnanden med stöd av denna bestämmelse att omfattas av det nya dataskyddsdirektivets tillämpningsområde och annan av dataskydds- förordningens. 2018/19:65 Regeringen delar bedömningen i promemorian att det måste anses förenligt med dataskyddsdirektivet att specificera vilka uppgifter ur registret som får lämnas ut och i vilka fall detta får ske, även i de fall det innebär att uppgifter som först behandlats inom direktivets tillämpningsområde sedan kommer att behandlas för andra syften. Sådan vidarebehandling är nämligen tillåten enligt artikel 9 i direktivet om den är tillåten enligt nationell rätt eller unionsrätten. Som framgår av avsnitt 6.3.4är även en särskild reglering av direktåtkomst förenlig med direktivet. Regeringen gör vidare bedömningen att behandling av personuppgifter i belastningsregistret för utlämnande till andra myndigheter för syften som faller under dataskyddsförordningens tillämpningsområde är nödvändig för att ska kunna fullgöra en rättslig förpliktelse. Förpliktelsen följer direkt av antingen lagen eller förordningen om belastningsregister. I enlighet med 2 kap. 1 § dataskyddslagen får behandling då ske med stöd av artikel 6.1 c i dataskyddsförordningen. I enlighet med resonemanget i avsnitt 5.4.4 måste bestämmelser om utlämnande av detta slag dessutom generellt anses vara sådana preciseringar som är tillåtna enligt artikel 6.2 i dataskydds- förordningen. Regeringen delar därför bedömningen i promemorian att bestämmelsen i 6 § lagen om belastningsregister även är förenlig med dataskyddsförordningen. Bestämmelsen i 8 § lagen om belastningsregister, som endast reglerar personuppgiftsbehandling som omfattas av dataskyddsförordningen, möjliggör utlämnande för vissa statistiska ändamål. Bestämmelsen är ett uttryck för finalitetsprincipen, vilken gäller redan enligt artikel 5.1 b i dataskyddsförordningen. Förutom att möjliggöra behandling av personuppgifter fyller bestämmelsen en sekretessbrytande funktion och bör därför behållas. Detta är förenligt med dataskyddsförordningen eftersom det rör sig om en sådan ändamålsbestämmelse som är tillåten i nationell rätt enligt artikel 6.3 (prop. 2017/18:115 s. 17). Bestämmelsen om proportionalitetsprövning är förenlig med dataskyddsreformen I 7 § lagen om belastningsregister finns en bestämmelse som berör svenska myndigheter som har möjlighet att få uppgifter ur registret. Bestämmelsen innebär att myndigheten får begära att få uppgifter ur registret endast om skälet för att få ut uppgifterna uppväger den olägenhet detta innebär för den enskilde. Bestämmelsen riktar sig till såväl de brottsbekämpande myndigheterna som till andra myndigheter. Bestämmelsen måste anses vara en precisering av kravet på korrekthet i 2 kap. 7 § brottsdatalagen respektive artikel 5.1 i dataskyddsförordningen. Något hinder mot att en registerförfattning innehåller sådan precisering av regleringen i brottsdatalagen finns inte. Eftersom bestämmelsen bidrar till att göra dataskyddsregleringen mer begriplig kan den inte heller, mot bakgrund av skäl 8 i dataskyddsförordningen, anses utgöra ett otillåtet införlivande av delar av förordningen. Bestämmelsen i 7 § är således förenlig med dataskyddsreformen. Behandling för utlämnande åt andra myndigheter än På förandet av belastningsregistret tillämpas regleringen i brottsdatalagen. I samband med behandling av personuppgifter för utlämnande ur belastningsregistret blir brottsdatalagens bestämmelser om behandling av personuppgifter både för nya ändamål inom lagens tillämpningsområde och för ändamål utanför lagens tillämpningsområde därför av intresse. Av 2 kap. 4 § brottsdatalagen framgår bl.a. att personuppgifter får be- handlas för ett nytt ändamål inom lagens tillämpningsområde endast om det säkerställts att det är nödvändigt och proportionerligt att uppgifterna behandlas för det nya ändamålet. På samma vis framgår av 2 kap. 22 § brottsdatalagen att personuppgifter får behandlas för ett ändamål utanför lagens tillämpningsområde endast om det säkerställts att det är nödvändigt och proportionerligt att uppgifterna behandlas för det ändamålet. Enligt båda bestämmelserna ska någon prövning av nödvändighet och proportionalitet emellertid inte göras i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning. Regleringen i 6 § lagen om belastningsregister av utlämnande av uppgifter ur belastningsregistret till andra svenska myndigheter, både brotts- bekämpande sådana och andra, är utformad som en sådan uppgifts- skyldighet (uppgifterna ska lämnas ut om de begärs). Vid utlämnanden till andra myndigheter blir det därför inte aktuellt för att göra någon prövning, varken enligt 2 kap. 4 § eller 22 § brottsdatalagen. Behandling av personuppgifter för uttag ur belastningsregistret åt för användning i brottsbekämpande syften egen användning av uppgifter ur belastningsregistret för brottsbekämpande syften regleras inte på annat sätt i lagen om belastningsregister än genom att sådan användning omfattas av registrets ändamål i 2 §. Av denna bestämmelse följer, som framgått, att när uppgifter tas in i belastningsregistret så sker detta för flera ändamål. Användning av uppgifter i registret görs däremot normalt sett endast för ett specifikt ändamål, som i de flesta fall kan inordnas under något av de mer allmänt hållna ändamålen i 2 §. Frågan blir då om användning av uppgifter i registret för brottsbekämpande syften ska anses ske för ett nytt ändamål i enlighet med 2 kap. 4 § brottsdatalagen. Regeringen delar bedömningen i promemorian att så inte bör vara fallet. I propositionen Brottsdatalag har konstaterats att insamling av person- uppgifter kan ske för flera parallella ändamål (prop. 2017/18:232 s. 120). Av detta följer enligt regeringen att en senare behandling för något av de ursprungliga ändamålen inte kan betraktas som en behandling för ett nytt ändamål. Eftersom egen användning av uppgifter ur belastningsregistret för brottsbekämpande syften således inte kan anses ske för ett nytt ändamål, blir det inte aktuellt med någon prövning enligt 2 kap. 4 § brottsdatalagen inför behandling av uppgifter för sådana uttag. Behandling för uttag åt för användning i syften som inte är brottsbekämpande Inte heller egen användning av uppgifter ur belastningsregistret för andra syften än brottsbekämpande regleras på annat sätt i lagen om belastningsregister än genom att sådan användning 2018/19:65 omfattas av registrets ändamål i 2 §. Någon uppgiftsskyldighet föreskrivs alltså inte och kravet i 2 kap. 22 § brottsdatalagen på nödvändighet och proportionalitet blir därmed tillämpligt. måste alltså, innan den behandlar personuppgifter i belastningsregistret för uttag som ska användas i den egna verksamheten och för ett icke-brottsbekämpande ändamål, göra en prövning av om det är nödvändigt och proportionerligt att uppgifterna behandlas för det ändamålet. menar att detta innebär en omotiverad skillnad mellan egen användning av belastningsregistret och ut- lämnande till andra myndigheter. Som framgått är även andra myndigheter som begär uppgifter ur belastningsregistret emellertid, i enlighet med 7 § lagen om belastningsregister, skyldiga att göra en proportionalitets- prövning innan uppgifter begärs ut. Att i vissa fall måste göra en prövning enligt 2 kap. 22 § brottsdatalagen innan myndigheten använder uppgifter ur belastningsregistret i sin verksamhet innebär alltså inte i praktiken att högre krav ställs för sådan behandling än för behandling vid utlämnanden åt andra myndigheter. Däremot innebär det att högre krav ställs för användning utanför brottsdatalagens tillämpningsområde än för myndighetens användning i brottsbekämpande syfte. Regeringen delar emellertid bedömningen i promemorian att en tillämpning av 2 kap. 22 § brottsdatalagen inte kan förutsättas förhindra någon användning av uppgifter ur belastningsregistret i verksamhet som är laglig. I de allra flesta fall bör en prövning i enlighet med bestämmelsen alltså utfalla så att uppgifter kan behandlas på samma sätt som , eftersom det får anses både nödvändigt och proportionerligt (se även prop. 2017/18:232 s. 137). Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att det inte finns skäl att införa någon sådan bestämmelse om uppgiftsskyldighet som skulle medföra att , innan den behandlar personuppgifter för uttag som ska användas i den egna verksamheten och för ett icke-brottsbekämpande ändamål, inte behöver göra någon prövning enligt 2 kap. 22 § brottsdata- lagen. 8.3.5Enskildas rätt till utdrag ur belastningsregistret för egen användning Regeringens förslag: Det ska av bestämmelsen om enskildas rätt till utdrag ur belastningsregistret i lagen om belastningsregister framgå att den enskildes rätt till utdrag även omfattar viss övrig information som anges i brottsdatalagen. Kravet på ett egenhändigt undertecknande av en begäran om utdrag ur belastningsregistret ersätts med att ska säkerställa att begäran görs av en behörig person. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att den enskildes rätt att på begäran få information om behandling av personuppgifter i belastningsregistret, utöver be- gränsade utdrag för specifika syften, helt ska regleras genom bestämm- elsen i 4 kap. 3 § brottsdatalagen. Remissinstanserna: ombudsmän påtalar att det gäller absolut sekretess för uppgifter om enskilds personliga förhållanden i verksamhet som avser förande av eller uttag ur belastningsregistret, vilket kan innebära att bestämmelsen i 4 kap. 3 § brottsdatalagen inte medför någon rätt att på begäran få information om behandling av personuppgifter i belastningsregistret. Förvaltningsrätten i anser att det i 9 § lagen om belastningsregister bör anges uttryckligen vad som står i 4 kap. 3 § brottsdatalagen, eftersom bestämmelsen riktar sig till allmänheten och avser den enskildes rätt. menar att den föreslagna bestämmelsen begränsar privatpersoners rätt till information alltför mycket och att regleringen i stället bör ta sin utgångspunkt i den enskildes rätt till information enligt dataskyddsförordningen. Skälen för regeringens förslag Bestämmelsen om enskildas rätt till uppgifter ur belastningsregistret om sig själva är inte förenlig med dataskyddsdirektivet och brottsdatalagen En enskild har enligt 9 § första stycket lagen om belastningsregister rätt att på begäran få ta del av samtliga uppgifter ur belastningsregistret om sig själv. För vissa angivna syften kan en enskild också få ett begränsat utdrag (9 § andra stycket). Som redogjorts för i avsnitt 6.5 har dataskyddsdirektivets bestämmelser om den registrerades rättigheter när det gäller tillgång till personuppgifter och information om behandlingen genomförts i 4 kap. 3 § brottsdatalagen. Utöver uppgifter om vilka personuppgifter som behandlas, ska den enskilde få skriftlig information om varifrån uppgifterna kommer, den rättsliga grunden för behandlingen, ändamålen med behandlingen, mottagare eller kategorier av mottagare av personuppgifterna, hur länge personuppgifterna får behandlas, rätten att begära rättelse, radering eller begränsning av behandlingen samt uppgifter om möjligheten att lämna in klagomål till tillsynsmyndigheten. Möjligheten för den enskilde att begära att få del av uppgifter ur belastningsregistret om sig själv enligt 9 § lagen om belastningsregister uppfyller alltså bara till viss del direktivets informationskrav, eftersom den endast ger den registrerade tillgång till vilka uppgifter om honom eller henne som behandlas i registret. I promemorian har gjorts bedömningen att bestämmelsen i 9 § om information till den enskilde är en sådan uttömmande reglering som i enlighet med 1 kap. 5 § brottsdatalagen ska tillämpas i stället för bestämmelsen i 4 kap. 3 § brottsdatalagen (se även SOU 2017:29 s. 384). Regeringen delar denna bedömning. Eftersom ett utdrag enligt 9 § lagen om belastningsregister alltså inte i alla delar uppfyller dataskyddsdirektivets krav på information (dvs. motsvarande 4 kap. 3 § brottsdatalagen) skulle 9 § lagen om belastnings- register i den nuvarande lydelsen innebära en inskränkning av den enskildes rättigheter. Av 4 kap. 5 § brottsdatalagen framgår att en sådan inskränkning endast får göras för att tillgodose vissa i bestämmelsen uppräknade syften. Som konstateras i promemorian är emellertid kravet på vilken information som ska lämnas sådant att det rör uppgifter som i princip kan utläsas redan av innehållet i lagen och förordningen om belastningsregister samt brottsdatalagen. Att inskränka rätten till sådan information kan inte tillgodose något av de i 4 kap. 5 § brottsdatalagen 2018/19:65 uppräknade syftena. 9 § belastningsregistret i dess nuvarande utformning innebär alltså en otillåten inskränkning av den registrerades rätt till information enligt dataskyddsdirektivet och brottsdatalagen. Enskildas rätt till utdrag bör även i fortsättningen regleras i lagen om belastningsregister För att dataskyddsdirektivet ska vara korrekt genomfört måste den enskilde tillförsäkras rätt inte bara till information om vilka uppgifter om honom eller henne som behandlas i belastningsregistret, utan också till den övriga information om behandlingen som anges i 4 kap. 3 § brotts- datalagen. I promemorian föreslås att detta sker genom att bestämmelsen i 9 § första stycket lagen om belastningsregister ersätts med en upplysning om att en enskilds rätt att på begäran få information om behandling av personuppgifter följer av 4 kap. 3 § brottsdatalagen. Som ombudsmän påtalat råder emellertid enligt 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) s.k. absolut sekretess för uppgifter om enskilds personliga förhållanden i verksamhet som avser förande av eller uttag ur belastningsregistret. I fråga om utlämnande av sådan uppgift gäller vad som är föreskrivet i lagen om belastningsregister och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar. Utan någon hänvisning till brottsdatalagen i 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen kan bestämmelsen i 4 kap. 3 § brottsdatalagen därför inte medföra någon rätt till information om vilka uppgifter som behandlas i belastningsregistret. Detta innebär att den enskildes rätt till utdrag ur belastningsregistret även i fortsättningen bör regleras i 9 § lagen om belastningsregister. Ett alternativ som diskuteras i promemorian är att det görs ett tillägg till bestämmelsen i 9 § första stycket som anger att även information i enlighet med brottsdatalagen ska lämnas då den enskilde begär ett registerutdrag, dvs. sådan information utöver vilka uppgifter om den enskilde som behandlas i belastningsregistret som följer av 4 kap. 3 § brottsdatalagen. I promemorian har ansetts att detta skulle utgöra en dubbelreglering av den enskildes rätt till information som inte fyller någon funktion. Regeringen delar inte den uppfattningen. Med en uttrycklig reglering av den enskildes rätt till information enligt brottsdatalagen i samma paragraf som den befintliga rätten till utdrag ur belastningsregistret tydliggörs att regleringen om den enskildes rätt till information är uttömmande. För den enskilde är det också av värde att det tydligt framgår hur rätten till utdrag och till information enligt brottsdatalagen förhåller sig till varandra. Regeringen anser därför att en sådan lösning bör väljas. En sådan bestämmelse skulle, som har föreslagit, även kunna innehålla rätt till ytterligare information. Detta skulle emellertid innebära ett avsteg från vad som i övrigt gäller på dataskyddsdirektivets område. Med hänsyn till intresset av enhetlighet på dataskyddsområdet anser regeringen därför inte att så bör ske. Till skillnad från Förvaltningsrätten i anser regeringen att det är tillräckligt att en hänvisning görs i 9 § första stycket till sådan skriftlig information som anges i 4 kap. 3 § första stycket 1–8 brottsdatalagen. Att uppgifter enligt 9 § första stycket endast lämnas avgiftsfritt en gång överensstämmer med vad som enligt 4 kap. 12 § brottsdatalagen gäller för information enligt 4 kap. 3 § den lagen; någon ändring i denna del behöver Prop. 2018/19:65 därför inte göras. Slutligen kan konstateras att bestämmelsen i 9 § andra stycket lagen om belastningsregister, som ger den enskilde möjlighet att för vissa angivna syften få ett mer begränsat utdrag ur belastningsregistret, inte kan anses oförenlig med dataskyddsdirektivet. Det bör inte längre krävas att en begäran om uppgifter ur belastnings- registret är egenhändigt undertecknad