prop · H603150 · 2019-06-25 00:00:00 — Motsvarande tillägg har även gjorts i fråga om när en verksamhetsutövare kan förlita sig på åtgärder för kundkännedom som har utförts av en utomstående samt de handlingar och uppgifter om åtgärder för kundkännedom som verksamhetsutövarna ska lagra (de nya artiklarna 27.2 och 40.1 första stycket a i ursprungsdirektivet). I EU:s förordning om elektronisk identifiering – som kompletteras av lagen (2016:561) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om elektronisk identifiering – fastställs de villkor under vilka medlems- staterna erkänner medel för identifiering av fysiska och juridiska personer som omfattas av ett anmält system för elektronisk identifiering hos en annan medlemsstat. I den finns också regler om betrodda tjänster, bl.a. elektroniska underskrifter och elektroniska dokument. Enligt penningtvättslagen ska en verksamhetsutövare identifiera kunden och kontrollera kundens identitet genom identitetshandlingar eller regis- terutdrag eller genom andra uppgifter och handlingar från en oberoende och tillförlitlig källa (3 kap. 7 §). I fråga om åtgärder för kundkännedom som har utförts av en utomstående får en verksamhetsutövare förlita sig på åtgärder som den utomstående har utfört om verksamhetsutövaren utan dröjsmål får del av de uppgifter som den utomstående har inhämtat och på begäran kan få del av den dokumentation som ligger till grund för upp- gifterna (3 kap. 21 §). En verksamhetsutövare ska bevara hand- lingar och uppgifter som avser åtgärder för kundkännedom (5 kap. 3 §). Penningtvättslagen är teknikneutral och utesluter inte att en verksam- hetsutövare vid identifiering av kunden och kontroll av kundens identitet använder sig av de medel för identifikation som ändringsdirektivet anger. För att genomföra ändringsdirektivet bör det emellertid uttryckligen anges att de medel för identifikation som direktivet anger kan användas. Som och framhåller, är avsikten inte att åstadkomma någon förändring i sak. Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dyna- miska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisning- en avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. För att säkerställa att ändringar i EU-förordningar får genomslag är det ändamålsenligt att hänvisningen dit görs dynamisk, vilket överens- stämmer med den hänvisningsteknik som har använts i senare proposi- tioner (jfr t.ex. prop. 2016/17:22 s. 96 f., prop. 2016/17:162 s. 244 f. och prop. 2017/18:77 s. 104 f.). och lyfter frågan om det bör uppställas ett krav på att elektronisk identifiering ska kräva såväl kod som biometrisk autentisering för att förhindra brottsliga upplägg. Frågan faller emellertid utanför ramen för detta lagstiftningsärende. 2018/19:150 7.2 Identifiering och kontroll av verklig huvudman Regeringens förslag: En verksamhetsutövares skyldighet att utreda en kunds verkliga huvudman ska åtminstone avse sökning i registret över verkliga huvudmän. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller ändringsdirektivets krav på att den alternativa verkliga huvudmannens identitet ska kon- trolleras och att de åtgärder som vidtagits för detta ska dokumenteras. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regering- ens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. anser att det ska vara tillräckligt att uppvisa dataloggar för att styrka att registerkontroll har skett. Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt ändringsdirektivet ska ansvariga enheter, när en ny affärsförbin- delse ingås med ett företag eller annan juridisk enhet, eller en trust eller en juridisk konstruktion med trustliknande struktur eller funktioner som är föremål för registrering av uppgifter om verkligt huvudmannaskap samla in bevis på registrering eller ett utdrag från registret (den nya artikel 14.1 i ursprungsdirektivet). Det finns inte något krav på kontroll mot registret över verkliga huvud- män i syfte att identifiera en kunds verkliga huvudman (3 kap. 8 § pen- ningtvättslagen). För att genomföra ändringsdirektivet bör därför ett sådant krav införas. En verksamhetsutövare kan på egen hand göra en sökning i registret. Det bör därför inte krävas att ett särskilt bevis eller utdrag ska hämtas in från . I stället får det ankomma på verksamhetsutövaren att visa att kravet har uppfyllts. Det bör, t.ex. som framhåller, kunna ske genom dataloggar över att sökning har skett. Identifiering och kontroll av en alternativ verklig huvudman I ursprungsdirektivet anges vilka åtgärder som krävs för kundkännedom avseende verkliga huvudmän (artikel 13.1 b). Om ingen person på grund av ägande av eller genom kontroll över en juridisk person ska anses vara verklig huvudman ska enligt ursprungsdirektivet de fysiska personer som innehar ledande befattningar anses vara verklig huvudman (s.k. alternativ huvudman) (artikel 3.6 a ii). När en alternativ verklig huvudman har utsetts ska ansvariga enheter enligt ändringsdirektivet vidta de rimliga åtgärder som krävs för att kontrollera identiteten på den fysiska person som innehar ställningen som ledande befattningshavare och dokumentera de åtgärder som vidtagits samt eventuella svårigheter som uppstått under kontroll- processen (nya artikel 13.1 b i ursprungsdirektivet). En verksamhetsutövare ska utreda om kunden har en verklig huvudman och vidta åtgärder för att kontrollera den verkliga huvudmannens identitet (3 kap. 8 § penningtvättslagen). Om kunden är en juridisk person och det efter en genomförd utredning står klart att den juridiska personen inte har Prop. 2018/19:150 en verklig huvudman, ska den person som är styrelseordförande, verkstäl- lande direktör eller motsvarande befattningshavare anses vara verklig huvudman (alternativ huvudman). Detsamma gäller om verksamhetsut- övaren har anledning att anta att den person som identifierats genom utred- ningen inte är den verkliga huvudmannen. Den verkliga huvudmannens identitet ska kontrolleras (3 kap. 9 § penningtvättslagen). En verksamhets- utövare är skyldig att bevara handlingar och uppgifter som avser vidtagna åtgärder för kundkännedom (5 kap. 3 § penningtvättslagen). Detta omfat- tar även uppgifter om de åtgärder som verksamhetsutövaren vidtagit vid identifieringen av en alternativ verklig huvudman samt eventuella svårig- heter som påträffats i samband med sådan identifiering. Svensk rätt upp- fyller därmed redan ändringsdirektivets krav i denna del. Uppföljning av affärsförbindelsen i vissa fall Regeringens förslag: En verksamhetsutövare som är ett rapporterings- skyldigt finansiellt institut ska vidta åtgärder för kundkännedom även när kontakt måste tas med kunden för att fullgöra skyldigheterna att granska finansiella konton enligt lagen om identifiering av rappor- teringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens, men regeringens förslag är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. ändringsdirektivet tolkas på så sätt att kravet avser uppgifter om kundens Skälen för regeringens förslag: Enligt ursprungsdirektivet ska med- lemsstaterna kräva att ansvariga enheter inte bara vidtar åtgärder för kund- kännedom gentemot alla nya kunder utan även gentemot befintliga kunder, efter en riskkänslighetsanalys, bland annat när en kunds relevanta omständigheter förändras (artikel 14.5). ringsdirektivet görs ett tillägg som innebär att medlemsstaterna ska kräva att ansvariga enheter också vidtar åtgärder för kundkännedom när den ansvariga enheten har en rättslig skyldighet att under det berörda kalender- året kontakta kunden för att granska alla relevanta uppgifter om den verk- liga huvudmannen eller de verkliga huvudmännen, eller om den ansvariga enheten har haft denna skyldighet enligt rådets direktiv /16/EU av den om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv /799/EEG, det s.k. DAC (den nya artikel 14.5 i ursprungsdirektivet). DAC har genomförts i svensk rätt bl.a. genom lagen (2015:911) om identifiering av rapporteringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. I 4–8 kap. den lagen finns bestäm- melser om att rapporteringsskyldiga finansiella konton ska vidta vissa åtgärder bl.a. för att utreda den skatterättsliga hemvisten för en kontohavare och för att fastställa vilka personer som har ett bestämmande inflytande över kontohavare. 2018/19:150 att det finns skäl att anta att en uppgift är oriktig eller otillförlitlig ska institutet från kontohavaren inhämta nya uppgifter. Enligt penningtvättslagen ska en verksamhetsutövare löpande och vid behov följa upp pågående affärsförbindelser i syfte att säkerställa att kän- nedomen om kunden är aktuell och tillräcklig för att hantera den bedömda risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism (3 kap. 13 § pen- ningtvättslagen). Ändringsdirektivet innebär att en verksamhetsutövare som är ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut ska vidta sådana åtgär- der även vid fullgörandet av skyldigheterna att granska finansiella konton enligt lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Penning- tvättslagen innehåller inget krav på att sådana institut ska vidta åtgärder för kundkännedom som anges i ändringsdirektivet. För att genomföra ändringsdirektivet, bör ett sådant krav införas. Regeringen delar inte Svenska Bankföreningens uppfattning att det nya kravet är begränsat till vissa åtgärder för kundkännedom (uppgifter om kundens verkliga huvudman). 7.4Affärsförbindelser eller transaktioner med högrisktredjeländer Regeringens förslag: Vid affärsförbindelser eller enstaka transaktioner med en kund från ett högrisktredjeland ska skärpta åtgärder för kund- kännedom åtminstone avse skärpning av övervakningen av pågående affärsförbindelser och bedömningen av enstaka transaktioner och omfatta inhämtande av –ytterligare information om kunden och den verkliga huvudmannen, –ytterligare information om affärsförbindelsens eller den enstaka transaktionens syfte och art, –information om kundens och den verkliga huvudmannens ekonomiska situation samt om varifrån kundens eller den verkliga huvudmannens ekonomiska medel kommer, och –godkännande från en behörig beslutsfattare att etablera eller upprätthålla en affärsförbindelse. Regeringens bedömning: Ändringsdirektivets möjlighet att kräva att en verksamhetsutövare ska säkerställa att den första betalningen genomförs genom ett konto i vissa kreditinstitut bör inte utnyttjas. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. konstaterar att det i åtskilliga fall är omöjligt att inhämta information om varifrån en kunds verkliga huvudmans medel och förmögenhet kommer. Skälen för regeringens förslag och bedömning Skärpta åtgärder för kundkännedom För att på unionsnivå harmonisera vilka åtgärder för kundkännedom som ska vidtas i förhållande till högrisktredjeländer införs genom ändrings- direktivet en ny artikel (artikel 18 a). I fråga om åtgärder för kundkänne- dom vid affärsförbindelser eller transaktioner med en kund i ett högrisk- tredjeland ska medlemsstaterna kräva att de ansvariga enheterna tillämpar följande skärpta åtgärder för kundkännedom: 1.Inhämta ytterligare information om kunden och den verkliga huvud- mannen eller de verkliga huvudmännen. 2.Inhämta ytterligare information om affärsförbindelsens avsedda natur. 3.Inhämta information om varifrån kundens och den verkliga huvudman- nen eller de verkliga huvudmännens medel och förmögenhet kommer. 4.Inhämta information om skälen till planerade eller genomförda trans- aktioner. 5.Inhämta godkännande från företagsledningen att inleda eller fortsätta en affärsförbindelse. 6.Förstärka övervakningen av affärsförbindelserna genom att öka antalet kontroller och förbättra tidpunkterna för deras genomförande samt välja ut de transaktionsmönster som bör analyseras ytterligare (den nya artikel 18 a 1 första stycket i ursprungsdirektivet). Enligt penningtvättslagen ska särskilt omfattande kontroller för identifie- ring och kontroll av kunden vidtas om risken för penningtvätt eller finan- siering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen bedöms som hög. Åtgärderna ska i sådant fall kompletteras med de ytterligare åtgärder som krävs för att motverka den höga risken för penningtvätt eller finan- siering av terrorism. Sådana åtgärder kan avse inhämtande av ytterligare information om kundens affärsverksamhet eller ekonomiska situation och uppgifter om varifrån kundens ekonomiska medel kommer (3 kap. 16 § penningtvättslagen). Skärpta åtgärder ska vidtas vid affärsförbindelser eller enstaka transaktioner när kunden är etablerad i ett land utanför EES som av Europeiska kommissionen har identifierats som ett högrisktredje- land (3 kap. 17 § första stycket penningtvättslagen). En verksamhetsut- övare ska övervaka pågående affärsförbindelser och bedöma enstaka transaktioner i syfte att upptäcka avvikande aktiviteter och transaktioner (4 kap. 1 och 2 §§ penningtvättslagen). Ändringsdirektivet innebär att de angivna åtgärderna för kundkännedom alltid ska vidtas vid affärsförbindelser eller enstaka transaktioner med en kund i ett högrisktredjeland. För att genomföra ändringsdirektivet bör där- för ett krav på att sådana åtgärder ska vidtas vid aktuella affärsförbindelser eller enstaka transaktioner införas. I andra länder förekommer att verksamhetsutövare – framför allt kredit- institut – i stället för att vidta skärpta åtgärder för kundkännedom väljer att avstå från att ingå affärsförbindelser eller transaktioner eller avsluta affärsförbindelser med kunder i ett högrisktredjeland. Det är inte avsikten med bestämmelserna om skärpta åtgärder för kundkännedom. Avsikten är att bestämmelserna ska tillämpas från kund till kund, inte från land till land. 2018/19:150 I avsnitt 12 behandlas de nya artiklarna 18 a 2 och 3 i ursprungsdirek- tivet. Ändringsdirektivet erbjuder medlemsstaterna en möjlighet att i fråga om betalningar ytterligare skärpa kraven på att åtgärder för kundkännedom vidtas. Medlemsstaterna får nämligen kräva att ansvariga enheter i tillämp- liga fall säkerställer att den första betalningen genomförs genom ett konto i kundens namn hos ett kreditinstitut som omfattas av standarder för åtgär- der för kundkännedom som inte är mindre robusta än de som fastställs i ursprungsdirektivet (den nya artikel 18 a 1 andra stycket i ursprungs- direktivet). Enligt penningtvättslagen får en verksamhetsutövare inte etablera eller upprätthålla en affärsförbindelse eller utföra en enstaka transaktion, om verksamhetsutövaren inte har tillräcklig kännedom om kunden för att kunna hantera risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen och övervaka och bedöma kundens aktiviteter och transaktioner (3 kap. 1 §). Om skärpta åtgärder för kund- kännedom inte leder till erforderlig kundkännedom, får en betalning över- huvudtaget inte genomföras. Enligt regeringens mening är det därför inte nödvändigt att utnyttja den möjlighet som ändringsdirektivet ger. Regeringens förslag: Bestämmelsen om skärpta åtgärder för kund- kännedom vid korrespondentförbindelser ska gälla när en förbindelse som innefattar en betalning etableras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: När det gäller gränsöverskridande korrespondentförbindelser med ett motpartsinstitut i ett tredjeland ska medlemsstaterna enligt ursprungsdirektivet kräva att deras kreditinstitut och finansiella institut vidtar vissa skärpta kundkännedomsåtgärder (artikel 19). Enligt ändringsdirektivet ska sådana skärpta åtgärder vidtas om korrespondentförbindelsen involverar utförande av betalningar. Det anges också att åtgärderna ska vidtas i samband med att en affärsför- bindelse inleds (den nya artikel 19 i ursprungsdirektivet). Enligt penningtvättslagen ska vissa verksamhetsutövare vid korrespon- dentförbindelser med kreditinstitut eller finansiella institut från länder utanför EES vidta skärpta åtgärder för kundkännedom (3 kap. 18 §). För att genomföra ändringsdirektivet, bör bestämmelsen gälla vid etablerandet av en korrespondentförbindelse som innefattar en betalning. Regeringens förslag: Tröskelvärdena i bestämmelsen om elektroniska pengar ska sänkas så att de överensstämmer med värdena i ändrings- Förenklade åtgärder för kundkännedom ska få tillämpas endast om en betalningstransaktion som initieras via internet eller genom något annat medel för distanskommunikation avser ett belopp som uppgår till och finansiella institut ska få ta emot betalning med ett anonymt betalningsinstrument som getts ut i ett land utanför EES bara om instrumentet uppfyller de krav som ställs på motsvarande instru- ment som getts ut inom EES. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Medlemsstaterna får enligt ursprungs- direktivet tillåta att ansvariga enheter inte vidtar åtgärder för kundkänne- dom avseende elektroniska pengar, förutsatt att vissa riskreducerande vill- kor är uppfyllda (artikel 12). Villkoren för undantag innebär att högst får lagras på betalningsinstrumentet. Instrumentet ska vidare inte kunna återuppladdas eller ha en månatlig gräns för betalningstransaktioner om och endast kunna användas i den medlemsstat där det getts För att undantag ska kunna medges krävs därutöver att instrumentet uteslutande används för inköp av varor och tjänster samt att det inte kan finansieras med anonyma elektroniska pengar. Utgivaren måste trots de förenklade åtgärderna avseende kunden övervaka transaktioner och affärsförbindelser så pass noga att ovanliga eller misstänkta transaktioner Undantaget är inte tillämpligt vid kontantinlösen eller kontantuttag av de elektroniska pengarnas penningvärde om det överstiger De riskreducerande villkoren ändras genom ändringsdirektivet. högsta belopp som får lagras på instrumentet sänks (den nya artikel 12.1 b i ursprungsdirektivet). månatliga gränsen för betalningstransaktioner med instrumentet från 250 till (den nya artikel 12.1 a i ursprungsdirektivet). för när åtgärder för kundkännedom ska vidtas vid kontantinlösen eller Medlemsstaterna ska dessutom se till att undantaget avseende skyldigheten att utföra kundkännedoms- åtgärder inte är tillämpligt i fråga om betalningstransaktioner på distans enligt definitionen i artikel 4.6 i och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven /65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv /64/EG, om betalningsbeloppet överstiger per trans- aktion (den nya artikel 12.2 i ursprungsdirektivet). Medlemsstaterna ska vidare kräva att kreditinstitut och finansiella institut i egenskap av förvärvare endast godtar betalningar med anonyma förbetalda kort som utfärdats i ett tredjeland om dessa kort uppfyller krav motsvarande de riskreducerande villkoren och som tillåter att ansvariga 2018/19:150 enheter inte vidtar åtgärder för kundkännedom (den nya artikel 12.3 första stycket i ursprungsdirektivet). Enligt ändringsdirektivet får medlemsstater besluta att inte acceptera betalningar som utförs av anonyma betalningsinstrument på deras terri- torium (den nya artikel 12.3 andra stycket i ursprungsdirektivet). Enligt penningtvättslagen får en verksamhetsutövare i fråga om elektro- niska pengar enligt lagen (2011:755) om elektroniska pengar besluta att inte vidta åtgärder för kundkännedom under vissa förutsättningar (3 kap. 31 §). Sådana åtgärder får underlåtas bl.a. om instrumentet inte kan åter- uppladdas eller har en månatlig gräns för penningtransaktioner på ett belopp motsvarande högst och endast kan användas för betalning i , det högsta belopp som lagras elektroniskt inte överstiger ett belopp motsvarande och kontantinlösen eller kontantuttag av de elektroniska pengarnas penningvärde inte får ske med belopp som överstiger motsvarande . För att genomföra ändringsdirektivet, bör tröskelvärdena sänkas så att de överensstämmer med värdena i det direktivet. Vidare bör den möjlighet att vidta förenklade åtgärder för kundkänne- dom vid en betalningstransaktion som initieras via internet eller genom annat medel för distanskommunikation som ändringsdirektivet erbjuder införas. Tröskelvärdet bör motsvara det som anges i ändringsdirektivet. Enligt regeringens mening bör det också i fortsättningen vara möjligt att använda anonyma betalningsinstrument. För att genomföra ändringsdirek- tivet, bör emellertid kreditinstitut och finansiella institut få ta emot betal- ning med ett anonymt betalningsinstrument som getts ut i ett land utanför EES endast om instrumentet uppfyller de krav som ställs för motsvarande instrument som getts ut inom EES. Regeringens förslag: Skyldigheten för t.ex. verksamhetsutövare att lämna uppgifter till Finanspolissektionen ska också gälla i förhållande till Säkerhetspolisen. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan följande krav i ändringsdirektivet: –verksamhetsutövarnas uppgiftsskyldighet i förhållande till Finans- polissektionen, –hur Finanspolissektionen får använda de uppgifter som den får från en verksamhetsutövare, –att verksamhetsutövarna ska granska bakgrunden till och syftet med vissa transaktioner, och –att Finanspolissektionen kan få tillgång till uppgifter om fysiska och juridiska personers fastighetsinnehav. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- ringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. Enligt omfattar ut- trycket fast egendom i ändringsdirektivet såväl fastigheter som bostads- rätter. Föreningen föreslår därför att ett register över innehavare av andelar i bostadsrättsföreningar inrättas. Också föreslår att ett sådant register ska inrättas. Skälen för regeringens förslag och bedömning Uppgiftsskyldighet i förhållande till Finanspolissektionen Enligt ursprungsdirektivet ska ansvariga enheter samarbeta fullt ut genom att på finansunderrättelseenhetens begäran, direkt eller indirekt, ge den all nödvändig information i enlighet med de förfaranden som inrättats genom tillämplig rätt (artikel 33.1 b). Enligt ändringsdirektivet ska informationen i stället lämnas direkt på finansunderrättelseenhetens begäran (den nya artikel 33.1 b i ursprungsdirektivet). Enligt ändringsdirektivet ska finansunderrättelseenheterna från de ansvariga enheterna kunna begära, inhämta och använda information för det ändamål som särskilt anges även om ingen rapport om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism först lämnats in. Detta ska dock inte gälla notarier, andra oberoende jurister, revisorer, externa revisorer och skatterådgivare (den nya artikel 32.9 i ursprungsdirektivet). Finanspolissektionen vid är finansunderrättelseenhet vid tillämpning av regelverket om penningtvätt och finansiering av terrorism. På begäran av Finanspolissektionen ska t.ex. verksamhetsut- övare utan dröjsmål lämna alla uppgifter som behövs för en utredning om penningtvätt eller finansiering av terrorism (4 kap. 6 §penningtvättslagen). Vissa undantag görs (4 kap. 8 § samma lag). Uppgiftsskyldigheten i förhållande till Finanspolissektionen gäller direkt och utan att det ställs krav på något särskilt förfarande samt oberoende av om någon rapport om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism har lämnats. Enligt regeringens mening uppfyller svensk rätt kraven i ändringsdirektivet. Uppgiftsskyldighet i förhållande till Säkerhetspolisen