prop · H70363 · 2019-12-17 00:00:00 — beträffande konsumentköplagen och distansavtalslagen och förordar att övergångsbestämmelser bara införs beträffande de bestämmelser som innebär en saklig förändring. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 3 skulle de nationella åtgärderna för att följa direktivet tillämpas från och med den 13 (artikel 28 i direktivet). De bestämmelser som genomför direk- tivet bör naturligtvis träda i kraft . inte vara möjligt att låta de nu aktuella författningsändringarna träda i kraft Den grundläggande principen i svensk förmögenhetsrätt är att ny lag inte ska få retroaktiv verkan. Huvudprincipen är att nya bestämmelser bara är tillämpliga på avtal som ingåtts efter ikraftträdandet. inte ansetts behöva komma till uttryck i lagtext, om det är fråga om nya bestämmelser som inte upphäver äldre. Om det däremot är fråga om att ge äldre bestämmelser ett nytt innehåll, kan det finnas skäl för sär- skilda övergångsbestämmelser med innebörd att äldre bestämmelser ska tillämpas på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet (se prop. s. 366 f.). I det aktuella lagstiftningsärendet är frågan om behovet av övergångsbestämmelser av underordnad betydelse, eftersom förslagen i huvudsak handlar om att förtydliga det som redan gäller. principerna ligger emellertid till grund för förslagen nedan. Ändringen i konsumentköplagen handlar om när avlämnande ska anses ske i vissa situationer. Ändringen innebär att en ny bestämmelse införs, men även att en befintlig bestämmelse ändras. det därför skäl för en övergångsbestämmelse. (Patent- och ) ifrågasätter att det behövs någon över- gångsbestämmelse till den föreslagna ändringsparagrafen. ingens mening finns det dock i linje med de ovan angivna principerna skäl för en övergångsbestämmelse med den ovan angivna innebörden. Ändringen i lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden innebär att det införs en ny bestämmelse som anger att den som har betalat enligt ett villkor som är utan verkan har rätt att få tillbaka det som har betalats. som anges i bestämmelsen gäller redan och lagförslaget i denna del inne- bär inte att någon befintlig bestämmelse ändras. I promemorian görs av detta skäl bedömningen att det inte behövs någon övergångsbestämmelse. Regeringen instämmer i denna bedömning. När det gäller förslagen beträffande distansavtalslagen handlar det om flera ändringar i befintliga bestämmelser. Enligt promemorian bör det där- för införas en övergångsbestämmelse. ) ifrågasätter behovet av en övergångsbestämmelse. Det kan dock konstateras att förslagen beträffande distansavtalslagen bl.a. innebär att en ny bestämmelse införs om att näringsidkaren ska ge stand- ardformuläret för utövande av ångerrätten till konsumenten, vilket innebär en ändring i sak. I vissa av de bestämmelser som gäller blanketten görs visserligen också ändringar som enbart handlar om att förtydliga sådant som redan följer av svensk rätt. Det är enligt regeringens bedömning inte lämpligt att ha en övergångsbestämmelse som endast gäller vissa delar av bestämmelserna i distansavtalslagen, eftersom en sådan övergångsreg- lering skulle bli komplicerad och utan praktisk betydelse. 2019/20:63 anser därför, i linje med de ovan angivna principerna, att det finns skäl för en övergångsbestämmelse av innebörden att äldre bestämmelser gäller för avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Därutöver föreslås i propositionen ändringar i marknadsföringslagen. Det är i denna del inte fråga om ändringar i civilrättsliga bestämmelser. Vid införandet av den bestämmelse i marknadsföringslagen som är föremål för en ändring bedömdes det inte finnas något behov av särskilda övergångsbestämmelser (prop. 2013/14:15 s. 65). Det finns inte skäl att nu göra någon annan bedömning. Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: I huvudsak innebär förslagen förtydliganden och inte ändringar i sak. Vissa förtydliganden bedöms innebära en lättnad för företagen. kan vissa av förslagen ge företagen en något ökad administrativ börda, men denna bedöms vara av begränsad Vidare bedöms förslagen leda till en tydligare lagstiftning, som bättre stämmer överens med direktivet och gör regleringen inom EU mer enhetlig. Det bör kunna innebära vissa besparingar för företag som bedriver verksamhet över nationsgränserna samt leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. För det allmänna bedöms förslagen inte medföra några kostnader. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser delar bedömningarna eller framför inga invändningar mot dem. tagare har avstått ifrån att yttra sig, eftersom de bedömer att förbundets medlemmar är opåverkade av promemorians förslag. från att yttra sig, eftersom lagförslagen är ett resultat av kommissionens ifrågasättande av det tidigare genomförandet av konsumenträttighetsdirek- konstaterar att lagstiftarens handlingsutrymme är begrän- sat och förslagens eventuella effekter för företagen får anses härröra från latörsföretagen, , Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, Kontakta, , , , SWEDMA och TU – Medier i anser att flera av förslagen leder till ökade kostnader och ökad administrativ börda för före- Flera av dessa remissinstanser menar att konsekvensutredningen beträffande flera av förslagen inte är tillräcklig. lyser ytterligare utredning och överväganden beträffande konsekvenserna av förslaget till ändring i konsumentköplagen. Skälen för regeringens bedömning: I det lagstiftningsärende vari- genom det huvudsakliga genomförandet av direktivet gjordes, konsta- terades att en enhetlig reglering i EU bör innebära besparingar för företag som bedriver verksamhet över nationsgränserna. kunna leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter (se prop. 2013/14:15 s. 66 f.). De lagändringar som föreslås syftar till att uppnå bättre överensstämmelse med direktivet och de nämnda kon- sekvenserna av att genomföra direktivet har bäring även på de nu aktuella I propositionen föreslås ett antal regler, främst för distansavtal och avtal utanför affärslokaler, som endast utgör förtydliganden av vad som redan Det klargörs exempelvis att näringsidkarens informationsskyl- dighet beträffande vilken maskin- och programvara som krävs för att använda digitalt innehåll är begränsad till sådant som näringsidkaren har känt till eller rimligen kan förväntas ha känt till. föreslås även i marknadsföringslagen, när det gäller andra avtal än distans- avtal och avtal utanför affärsförhållanden. Det föreslås även ett förtydlig- ande om den skyldighet som en näringsidkare har att innan ett avtal ingås informera konsumenten om eventuella åtaganden som ger konsumenter rättigheter utöver vad som följer av lag. Det föreslås också ett förtydlig- ande om att konsumenten vid frånträdande av avtalet (ångerrätt) har möj- lighet att använda ett formulär för utövande av ångerrätten. vidare förslag om en bestämmelse i distansavtalslagen som klargör att kon- sumenten inte behöver betala för visst digitalt innehåll som levereras under ångerfristen, för det fall konsumenten utövar sin ångerrätt. ändring, som enbart förtydligar det som redan gäller, är den som föreslås i lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och som klargör att konsumenten har rätt att kräva tillbaka pengar som har betalats utöver vad som i avtalet anges vara priset för varan eller tjänsten. Ett antal remissinstanser, bl.a. Näringslivets Delegation för Marknads- rätt, Kontakta, och , invänder att vissa av dessa förslag kommer att leda till mer administration och större kost- nader för företagen. Remissinstanserna tar i detta sammanhang bl.a. upp förslaget om att konsumenten har rätt att kräva tillbaka pengar som har betalats utöver det som i avtalet anges vara priset. Regeringen konstaterar emellertid att de angivna ändringarna enbart syftar till att tydliggöra vad som redan gäller i förhållandet mellan närings- idkaren och konsumenten. Sådana förtydliganden är till fördel för alla aktörer, både när avtal ska ingås och vid eventuella tvister eller tillsyns- Genom tydligare regler blir det lättare för konsumenterna att för- stå vilka rättigheter de har och för företagen att förstå vad som krävs av Regeringens bedömning är därför att förslagen inte bör medföra ökade bördor för näringsidkarna. Det bör också framhållas att förslagen syftar till att genomföra tvingande bestämmelser i ett EU-direktiv, varför någon egentlig valmöjlighet inte finns i de rättsfrågor som diskuterats. I propositionen lämnas vidare några förslag som innebär sakliga, men begränsade, nyheter. Bland annat föreslås att en näringsidkare – utöver den information som näringsidkaren ska tillhandahålla enligt gällande rätt – ska tillhandahålla konsumenten ett formulär för utövande av ångerrätten. Detta förslag innebär en förbättring för konsumenterna, i och med att de alltid kommer att få ångerrättsformuläret och inte bara information om det. Förslaget kan i och för sig innebära en viss administrativ börda för före- Detta har också lyfts fram av ett antal remissinstanser, bl.a. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, och . framhåller flera remissinstanser att de tillkommande informa- tionskraven är mindre justeringar som troligen kommer att få begränsad effekt på företagens informationsbörda. Regeringen konstaterar att när- ingsidkare redan ska ge viss information till konsumenten. Merkostnaden för att tillsammans med förköpsinformationen även tillhandahålla ångerrättsformuläret måste vara begränsad. har dessutom – enligt vad som redovisas i avsnitt 6 – klargjort att det följer av att konsumenten ska få formuläret. Det är alltså inte fråga om en bestämmelse som kan avstå från att införa. Enligt gällande rätt behöver en konsument bara betala för t.ex. en tjänst som inletts under ångerfristen, om konsumenten har begärt att tjänsten ska inledas redan under ångerfristen. I propositionen föreslås, i fråga om avtal utanför affärslokaler, att en sådan begäran från konsumenten ska inhämtas i läsbar och varaktig form. Vissa remissinstanser, t.ex. , Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och , befarar att förslaget missgynnar små och medelstora företag, eftersom dessa kan ha svårigheter att inhämta en sådan begäran från konsumenten. Regeringen konstaterar dock att det är fråga om en regel som kommer till direkt uttryck i direktivet och som måste genomföras i svensk rätt. Eventuella problem med tillämpningen av den föreslagna regeln bör inte heller överdrivas, eftersom bl.a. små och medelstora företag i övriga EU- länder tillämpar dessa regler. Vidare gäller regeln inte vid distansavtal, vilket förefaller vara den typ av handel som invändningen primärt tar sikte på. Genom bestämmelsen kommer det dessutom att bli enklare för en näringsidkare att visa att konsumenten har framställt en begäran om att t.ex. en tjänst ska börja utföras under ångerfristen, vilket bör minska risken för tvister om konsumentens betalningsskyldighet. I propositionen föreslås även en ändring i konsumentköplagen som innebär att en näringsidkare kan komma att stå risken för en vara något längre än , i vissa fall då varan transporteras till kunden. Innebörden av bestämmelsen utreds och övervägs mer utförligt i avsnitt 8. Regeringen konstaterar att även denna regel är nödvändig att genomföra på grund av direktivet och att motsvarande bestämmelser redan tillämpas i våra grannländer och i övriga . Sammantaget kan det sägas att de flesta av förslagen är av karaktären att de innebär förtydliganden av vad som redan gäller. Som framgår ovan bedöms de förslag som är av förtydligande karaktär vara positiva för såväl företagen som konsumenterna. Övriga förslag medför vissa nyheter av begränsad karaktär. som de sistnämnda förslagen kan innebära viss ökad administrativ börda för företagen, innebär förslagen i sin helhet att det i ännu högre grad än blir likartat utformade bestämmelser i hela EU. Företagen behöver med andra ord i mindre grad anpassa sitt agerande till olika nationella marknader. Det bör kunna innebära vissa besparingar för företag som bedriver verksamhet över nationsgränserna samt leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. De negativa konsekvenserna för företagen bedöms sammantaget bli begränsade. Som konstateras ovan är det vidare så att det nu aktuella lagstiftningsärendet avser ett kompletterande genomförande av ett EU- direktiv och att direktivet endast i liten utsträckning lämnar utrymme för andra nationella regleringar än de som följer av direktivets bestämmelser. Detta gäller särskilt eftersom de lagändringar som föreslås har sin bakgrund i att kommissionen har granskat det svenska genomförandet av direktivet och lämnat synpunkter på genomförandet. Som framgår av avsnitt 6 och 8 förefaller vidare en del av remissinstansernas kritik delvis 2019/20:63 grunda sig på en missuppfattning om bestämmelsernas innebörd eller ta sikte på gällande rätt. Regeringen konstaterar sammantaget, liksom bl.a. , att utrymmet för olika vägval är begränsat. Det finns därför inte anledning att inhämta en mer omfattande konsekvensutredning. För det allmänna bedöms förslagen inte medföra några merkostnader. När det gäller tillsynsansvar ändras inte tillsynsuppgifterna och förslagen bör inte medföra några nya kostnader. Tvärtom kan det tänkas att de tydligare bestämmelserna kan underlätta tillsyn på området. De föreslagna reglerna torde inte heller innebära några ökade kostnader vare sig för konsumentvägledare, eller domstolarna. Förslagen bedöms inte få någon påverkan på jämställdheten mellan män och kvinnor eller möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Förslagen bedöms inte heller ha några sociala eller miljömässiga konsekvenser. 12.1Förslaget till lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932) 6 § är avlämnad när köparen, själv eller genom en transportör som köparen har anlitat eller genom någon annan som handlar på köparens vägnar, har fått varan i sin besittning. Även om det är köparen som har anlitat transportören anses varan inte avlämnad när den har lämnats över till transportören, om det är säljaren som erbjudit transportalternativet. Paragrafen reglerar när en vara är avlämnad. Avlämnandet har betydelse för bl.a. tidpunkten för riskens övergång samt bedömningen av frågor om dröjsmål. I paragrafen görs dels vissa förtydliganden, dels ett tillägg i fråga om vad som gäller när köparen har anlitat en transportör men det är säljaren som har erbjudit det aktuella transportalternativet. Övervägandena finns i avsnitt 8. Enligt paragrafen gäller, som , att en vara är avlämnad när köparen har fått den i sin besittning. Vad detta innebär för olika slags köp utvecklas i förarbetena till paragrafens hittillsvarande lydelse. Exempelvis gäller att om köparen ska hämta varan hos säljaren, är varan avlämnad när den har tagits om hand av köparen. Huruvida en vara har tagits om hand av köparen får avgöras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. I det fallet att säljaren har åtagit sig att transportera en vara till köparen, är varan avlämnad först när den har tagits om hand av köparen eller på annat sätt har överlämnats till denne. Vidare gäller att varan har kommit i köparens besittning, om den har tagits om hand av eller överlämnats till någon som handlar på köparens vägnar. Frågan om vem som anses handla på köparens vägnar får avgöras enligt allmänna regler om handlande genom representant. (Se prop. 1989/90:89 s. 69 f., där fler exempel lämnas.) I första stycket görs vissa justeringar. Det anges att en vara är avlämnad, om köparen, själv eller genom en transportör som köparen har anlitat eller genom någon annan som handlar på köparens vägnar, har fått varan i sin besittning. Begreppet anlita är hämtat från direktivet och innebörden är något som ytterst avgörs av . Det ter sig dock av direktivets ordalydelse inte som tillräckligt att konsumenten väljer ett av flera transportalternativ som näringsidkaren tillhandahåller, för att det ska vara fråga om ett anlitande. Någon mer aktiv insats från konsumenten gentemot transportföretaget torde krävas, t.ex. att det är konsumenten som ingår avtalet med transportföretaget eller att det är konsumenten själv som i förhållande till transportföretaget anordnar transporten från säljaren till konsumenten. torde med andra ord normalt vara fråga om situationer då köparen genom 2019/20:63 någon låter hämta varan i samband med att näringsidkaren tillhandahåller varan enligt huvudregeln i 4 §. Enligt den paragrafen ska en vara normalt hållas tillgänglig för avhämtning där säljaren vid köpet hade sitt affärsställe, om inte annat följer av parternas avtal. Vidare klargörs i första stycket att en vara är avlämnad även i den situationen att köparen får den i sin besittning genom någon annan som handlar på köparens vägnar. Klargörandet innebär ingen ändring av rättsläget. Så länge en vara är kvar hos säljaren eller hos någon som handlar på dennes vägnar, t.ex. en transportör som av säljaren har fått i uppdrag att fullgöra säljarens skyldighet att leverera varan till köparen, bör varan inte anses vara avlämnad. I andra stycket, som är nytt, införs en undantagsbestämmelse för den situationen att köparen har anlitat en transportör, men det är säljaren som har erbjudit det aktuella transportalternativet. Enligt bestämmelsen är varan i en sådan situation inte avlämnad, trots att den har lämnats över till en transportör som har anlitats av köparen. Undantagsbestämmelsen tar bara sikte på fall då det är säljaren som har erbjudit transportalternativet. Tänkbart är t.ex. att en säljare erbjuder ett antal transportörer som tillhandahåller fraktmetoder som tar olika . Om det emellertid inte är köparen utan säljaren som anlitar transportören i ett sådant fall, saknar det betydelse huruvida säljaren har erbjudit köparen flera olika fraktalternativ. I så fall gäller första stycket och varan är – liksom enligt gällande rätt – avlämnad först när den kommit i köparens besittning. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar artikel 20 i direktivet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller 6 § i den äldre lydelsen. Enligt första punkten träder de nya bestämmelserna i kraft . I andra punkten tydliggörs, i enlighet med allmänna principer inom avtalsrätten, att 6 § i den äldre lydelsen gäller för avtal som har ingåtts före Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden 13 § Ett avtalsvillkor som innebär att konsumenten ska betala mer för en vara, tjänst eller annan nyttighet än det som i avtalet anges vara priset för nyttigheten är utan verkan mot konsumenten, om denne inte uttryckligen har godkänt villkoret. En konsument som har betalat enligt ett avtalsvillkor som är utan verkan enligt första stycket har rätt att få tillbaka det som har betalats. Paragrafen tar sikte på avtalsvillkor som kan vilseleda konsumenten i fråga om vad han eller hon ska betala för en vara, tjänst eller annan nyttighet, genom att det utöver det angivna priset för nyttigheten också finns krav på Prop. 2019/20:63 olika former av tilläggsbetalningar. Övervägandena finns i avsnitt 9. Enligt hittillsvarande reglering gäller att om ett avtalsvillkor innebär att en konsument ska betala mer än det som har angetts vara priset, är utgångspunkten att ett sådant avtalsvillkor är utan verkan. Villkoret är bara giltigt om konsumenten uttryckligen har godkänt det. (Se prop. 2013/14:15 s. I andra stycket, som är nytt, förtydligas vad som gäller beträffande en betalning som har gjorts enligt ett sådant avtalsvillkor som avses i första stycket och som är utan verkan. En konsument som redan har betalat har rätt att få tillbaka det som har betalts enligt ett sådant villkor. Tillägget innebär ingen ändring av rättsläget (se prop. 2013/14:15 s. 71 f.). Bestämmelserna i paragrafen motsvarar artikel 22 i direktivet. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 2 § I lagen avses med distansavtal: avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans, om kommunikationen uteslutande sker på distans, affärslokal: fast eller rörligt affärsställe där näringsidkaren varaktigt eller vanligen driver verksamhet, avtal utanför affärslokaler: avtal som ingås –då näringsidkaren och konsumenten är närvarande på någon annan plats än i näringsidkarens affärslokal eller efter det att konsumenten lämnat ett anbud på en sådan plats, –i näringsidkarens affärslokal eller med hjälp av ett medel för distanskommunikation i omedelbar anslutning till att konsumenten kontaktats av näringsidkaren på någon annan plats där de varit närvarande, eller –under en utflykt som har organiserats av näringsidkaren i marknadsförings- eller försäljningssyfte, konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten, digitalt innehåll: data som produceras och tillhandahålls i digital form. Paragrafen anger innebörden av olika uttryck som används i lagen. Ändringarna innebär att det införs två nya definitioner. Övervägandena finns i avsnitt 5. I paragrafen finns en definition av begreppet avtal utanför affärslokaler. Det införs nu en definition av begreppet affärslokaler. Begreppet affärslokaler har kommenterats utförligt i prop. 2013/14:15 s. 73.Det anges där bl.a. att med begreppet affärslokaler avses fasta eller rörliga lokaler som näringsidkaren, permanent eller säsongsvis, använder som vanlig plats för sin affärsverksamhet. Även enklare affärsställen om- 2019/20:63 fattas av definitionen. Även kiosker, varubussar och marknads- eller mässtånd kan alltså vara affärslokaler. Vidare framgår att det är av betydelse hur regelbunden näringsidkarens verksamhet är i den aktuella lokalen. Om försäljningen inte endast undantagsvis sker från lokalen, är det normalt fråga om en affärslokal. Det ska vidare vägas in om det för konsumenten framstår som naturligt att söka upp lokalen för ett köp. har prövat frågan om huruvida försäljning från ett stånd vid en mässa ska anses ha skett från en plats där näringsidkaren vanligen driver sin verksamhet (dvs. en affärslokal). Domstolen konstaterade att direktivets bestämmelser i stor utsträckning syftar till att skydda konsumenter i de fall en näringsidkare inleder avtalsförhandlingar med konsumenten på en plats där konsumenten är oförberedd på sådana förhandlingar. Avgörande för om en verksamhet vanligen ska anses drivas från en viss plats är därför enligt domstolen om en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten konsument rimligtvis kan förvänta sig att näringsidkaren driver sin verksamhet där och tilltalar vederbörande i syfte att ingå ett avtal (se dom av , Verbraucherzentrale , C-485/17, EU:C:2018:642). Med anledning av att begreppet affärslokaler definieras i lagen görs en följdändring i definitionen av avtal utanför affärslokaler. I paragrafen införs slutligen en definition av begreppet digitalt innehåll. Begreppet används redan i lagstiftning som genomför direktivet i en betydelse som överensstämmer med direktivets definition, se t.ex. hittillsvarande lydelse av 2 kap. 2 § första stycket 17. Digitalt innehåll avser data som produceras och tillhandahålls i digital form. Åtkomsten kan ske genom nedladdning eller direktuppspelning, från ett fysiskt medium eller på något annat sätt, se prop. 2013/14:15 s. 75 och skäl 19 i direktivet. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar bl.a. artiklarna 2.9 och 2.11 i direktivet. Avtal om varor och icke finansiella tjänster Information innan ett avtal ingås 2 § Innan ett avtal ingås ska näringsidkaren ge konsumenten information om 1. sitt namn, organisationsnummer, telefonnummer och telefaxnummer samt sin adress och e-postadress, och, om näringsidkaren agerar för någon annans räkning, dennes motsvarande uppgifter,