prop · H603105 · 2019-04-25 00:00:00 — Regeringen instämmer i att ett sådant kringgående skulle innebära att kravet på förhandling i praktiken blir verkningslöst. påpekar att den sammantagna effekten av förbudet mot att tillföra krav under pågående konflikt blir att arbetsgivaren ges nya möjligheter att skjuta upp eller stoppa varslade stridsåtgärder. Även flera Sekoklubbar är kritiska och anger att fackföreningar i praktiken skulle förbjudas att i en konfliktsituation svara på lagstridiga åtgärder från arbetsgivaren genom att tillföra nya krav. Arbetsdomstolen anger att bestämmelsens utformning i promemorian gör det svårt för berörda organisationer att bedöma om en stridsåtgärd är lovlig eller inte och kan förväntas ställa Arbetsdomstolen inför svåra tillämpningsfrågor som kan komma att behöva lösas genom interimistiska beslut. Domstolen efterfrågar även ett klargörande om hur situationer då det finns konkurrerande syften ska bedömas då arbetstagarorganisationen ställer andra krav än de som har förhandlats. Regeringen vill med anledning av domstolens fråga och Svenska Hamnarbetarförbundets och Sekoklubbarnas synpunkter understryka att förhandlingsvillkoret i första hand ska ses som ett krav på en särskild ordning i samband med stridsåtgärder mot kollektivavtalsbundna arbetsgivare, dvs. att en arbetstagarorganisation ska förhandla om de krav som ställs innan en stridsåtgärd vidtas och att nya förhandlingar ska äga rum om nya krav ställs efter det att stridsåtgärderna har vidtagits. En sådan ordning är enligt regeringens mening nödvändig för att freda arbetsgivare med kollektivavtal från stridsåtgärder till stöd för krav som arbetsgivarna inte har kunnat ta ställning till i förhandlingar. Förslaget är däremot inte avsett att påverka eller ändra de principer som gäller för bedömningen av konkurrerande syften i Arbetsdomstolens praxis. I promemorian föreslås att förhandlingskravet ska uttryckas i två separata villkor. Enligt det första villkoret ska arbetstagarorganisationen ha förhandlat om de krav som ställs. Enligt det andra villkoret ska det inte vara tillåtet att ställa nya krav som villkor för att upphöra med en stridsåtgärd. Enligt regeringens uppfattning omfattar det första villkoret i promemorians förslag även det andra villkoret. Därför anser regeringen att det räcker med ett förhandlingsvillkor som omfattar både krav på förhandling innan en stridsåtgärd vidtas och krav på förhandling om nya villkor ställs efter en stridsåtgärd har vidtagits. Den allmänna förhandlingsrätten ska tillämpas vid förhandlingar – även om arbetstagarorganisationen saknar medlemmar hos arbetsgivaren I promemorian föreslås att när det gäller kravet på förhandling ska den allmänna förhandlingsrätten i 10 § medbestämmandelagen ha motsvarande tillämpning. 2018/19:105 Det finns en relativt omfattande rättspraxis som klargör när den allmänna förhandlingsrätten gäller och vad den innebär. Mot bakgrund av detta är det enligt regeringens mening naturligt att de krav på förhandling som diskuteras ska vara de som kommer till uttryck i 10 § medbestämmandelagen och som följer av rättspraxis från tillämpningen av paragrafen. Regeringen anser att villkoret bör formuleras på ett sådant sätt att det framgår att den allmänna förhandlingsrätten i 10 § ska tillämpas vidare än sin ordalydelse. Som Arbetsdomstolen påpekar gäller nämligen den allmänna förhandlingsrätten enligt 10 § endast om arbetstagarorganisationen har minst en medlem som är anställd hos den aktuella arbetsgivaren. Om 10 § tillämpas enligt sin ordalydelse skulle en konsekvens därför bli att organisationer utan medlemmar hos arbetsgivaren aldrig skulle kunna uppfylla förhandlingsvillkoret. Enligt regeringens uppfattning är en sådan konsekvens inte acceptabel. Därför bör det uttryckligen anges i lagtexten att 10 § ska tillämpas vid förhandling, även om arbetstagarorganisationen saknar medlemmar som är anställda hos arbetsgivaren. Enligt 10 § andra stycket medbestämmandelagen gäller förhandlingsrätten även i förhållande till en organisation som arbetsgivaren tillhör. I lagrådsremissens lagförslag är förhandlingsvillkoret utformat så att det anger att arbetstagarorganisationen ska ha förhandlat med arbetsgivaren. Eftersom förhandlingar om att träffa kollektivavtal även kan hållas med arbetsgivarorganisationer bör detta framgå av bestämmelsen enligt Lagrådet. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. I bestämmelsen bör det därför anges att arbetstagarorganisationen ska ha förhandlat med arbetsgivaren eller arbetsgivarens organisation. Förhandlingsskyldigheten ska inte gälla vid hinder som inte har berott på arbetstagarorganisationen I promemorian föreslås att en arbetstagarorganisation inte ska vara skyldig att förhandla om det har funnits hinder mot förhandlingen som inte har berott på arbetstagarorganisationen. Det undantag från förhandlingsskyldigheten som föreslås i promemorian får betecknas som nödvändigt eftersom arbetsgivaren annars kan avväpna arbetstagarsidan genom att inte infinna sig till förhandling. Det bör därför göras undantag från skyldigheten att förhandla vid sådana hinder som inte beror på arbetstagarorganisationen. 5.6 Det ska inte vara tillåtet att ställa krav om Prop. 2018/19:105 undanträngning av arbetsgivarens avtal (fjärde Regeringens förslag: En stridsåtgärd ska inte få vidtas om arbetstagarorganisationen kräver att arbetsgivaren ska tillämpa det kollektivavtal som organisationen vill uppnå på ett sådant sätt att det tränger undan arbetsgivarens befintliga kollektivavtal. Villkoret ska inte tillämpas när en organisation vidtar åtgärder som medbestämmandelagen inte är direkt tillämplig på, om inte arbetsgivaren är etablerad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller och utstationerar arbetstagare i . Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Be- stämmelsen i promemorian har en annan redaktionell utformning. Av promemorians lagförslag framgår inte vad som ska gälla i internationella situationer. Remissinstanserna: anger att det bör framgå tydligare av bestämmelsen att avsikten med förbudet är en lagreglering av den s.k. Britanniaprincipen, dvs. ett förbud mot undanträngning av ett befintligt kollektivavtal. Även Arbetsdomstolen anger att lagtexten är svårgripbar och att den behöver förtydligas om syftet med bestämmelsen är att Britanniaprincipen ska kodifieras eller förtydligas. Arbetsdomstolen och efterfrågar klargöranden om vad som ska gälla i internationella situationer. anger att förslaget skulle göra det otillåtet för en icke avtalsbärande arbetstagarorganisation att kräva och ta strid för ett eget kollektivavtal som ska tillämpas på de egna medlemmarna. Förbundet anger också att förslaget är ensidigt och skulle försvåra avtalssamordningen. Skälen för regeringens förslag Enligt förslaget i promemorian bör det inte vara tillåtet att vidta en stridsåtgärd mot en arbetsgivare som redan är bunden av ett kollektivavtal för arbetet i fråga om kraven avser vilken rättslig verkan ett kollektivavtal mellan parterna kommer att få. Förslaget motiveras med att om en arbetsgivare i en avtalsförhandling genom att utsättas för en stridsåtgärd tvingas att ge besked om sin ståndpunkt i frågan om vilken rättsverkan som kollektivavtalet kommer att få, visar det att syftet med åtgärden inte är att ingå ett kollektivavtal med den rättsliga verkan som det vid en senare rättslig prövning kan komma att få. I stället visar det enligt promemorian att syftet snarare är att tränga undan det först tecknade avtalet. Ett förbud mot krav som avser vilken rättsverkan ett avtal kan komma att få kan mot bakgrund av detta enligt promemorian ses som ett förtydligande av Britanniaprincipen. Det ska inte vara tillåtet att kräva undanträngning av ett befintligt kollektivavtal En arbetstagarorganisation har en omfattande rätt att strida för ett eget kollektivavtal. Denna rätt bör enligt regeringens mening värnas. kan dock kräva att arbetsgivaren ska bryta mot åtaganden som följer av ett kollektivavtal som arbetsgivaren redan är bunden av. Genom ett sådant agerande sätter arbetstagarorganisationen inte endast press på arbetsgivaren att tillmötesgå krav som organisationen ställer på vad som ska gälla enligt ett avtal som arbetstagarorganisationen begär, utan kräver också att avtalet som förhandlas ska tillämpas på ett sådant sätt att det tränger undan ett befintligt kollektivavtal. Om arbetsgivaren anser sig tvungen att bryta mot det befintliga avtalet får detta inte endast konsekvenser för arbetsgivaren, utan även för en eller flera andra arbetstagarorganisationer som har bindande avtal med arbetsgivaren. Enligt regeringens uppfattning är ett sådant agerande inte acceptabelt. Britanniaprincipen formulerades först av Arbetsdomstolen i en dom som handlade om en blockad mot ett containerfartyg vid namn (AD 1989 nr 120). Enligt Arbetsdomstolens praxis som utgår från Britanniadomen och som närmare har preciserats i senare domar är det inte tillåtet att använda stridsåtgärdsrätten för att tränga undan eller ändra det befintliga kollektivavtalet, se AD 1989 nr 120, AD 2004 nr 96, AD 2005 nr 49, AD 2005 nr 110, AD 2012 nr 13, AD 2012 nr 14 och AD 2017 nr 32. Britanniaprincipen medför således att det är förbjudet att angripa arbetsgivarens befintliga avtal genom en stridsåtgärd. Principen framgår enligt Arbetsdomstolen av 42 § första stycket medbestämmandelagen, direkt eller under åberopande av dess grunder. Principen har även bekräftats i flera lagstiftningsärenden, se bl.a. regeringens proposition Om vissa fredspliktsregler (prop. 1990/91:162). Mot bakgrund av detta skulle det kunna anses onödigt att införa ett särskilt villkor som förbjuder undanträngning i regleringen om en villkorad stridsåtgärdsrätt. Enligt regeringens mening bör det emellertid inte råda någon tvekan om att stridsåtgärdsrätten inte får användas för att angripa det befintliga kollektivavtalsförhållandet. Därför bör det finnas ett särskilt villkor som förbjuder krav på undanträngning. Villkoret bör ge uttryck för samma rättsliga princip som Arbetsdomstolen har härlett ur medbestämmandelagen i Britanniadomen och senare praxis. Denna princip utgår från synsättet att stridsåtgärdsrätten inte ska kunna användas för att tvinga en arbetsgivare att bryta mot ett kollektivavtal som denne är bunden av. Att det kollektivavtal som arbetstagarorganisationen begär enligt de rättsprinciper som gäller vid konkurrens mellan olika kollektivavtal inte kommer att tillämpas ändrar inte på bedömningen att stridsåtgärden är otillbörlig och därför bör vara otillåten. Enligt skulle förslaget medföra en utvidgning av Britanniaprincipen på så sätt att förslaget skulle göra det otillåtet för en icke avtalsbärande arbetstagarorganisation att kräva och ta strid för ett eget kollektivavtal som ska tillämpas på de egna medlemmarna. (Samhällsvetenskapliga fakulteten) anger å andra sidan att det tolkar förslaget som att det inte innebär hinder för en icke avtalsbunden facklig organisation att vidta stridsåtgärder i syfte att driva igenom villkor i ett eget kollektivavtal som ska tillämpas på de egna medlemmarna om detta kollektivavtal inte har till syfte att undantränga ett redan befintligt kollektivavtal eller är oförenligt med detta avtal. Enligt regeringens uppfattning bör det nu aktuella villkoret inte hindra en arbetstagarorganisation att vidta stridsåtgärder för att ta till vara sina medlemmars intressen och att bli erkänd som avtalspart. Däremot bör det hindra en arbetstagarorganisation att vidta en stridsåtgärd för att tränga undan eller ändra det befintliga kollektivavtalet. Arbetsdomstolen anger att lagtexten i promemorian är svårgripbar men att det av promemorian tycks som att bestämmelsen är avsedd att utgöra en kodifiering eller ett förtydligande av den s.k. Britanniaprincipen. Regeringen delar Arbetsdomstolens uppfattning att villkoret i promemorians lagförslag kan förtydligas. Villkoret bör därför formuleras så att det anger att en stridsåtgärd inte ska få vidtas om arbetstagarorganisationen kräver att arbetsgivaren ska tillämpa det kollektivavtal som organisationen vill uppnå på ett sådant sätt att det tränger undan arbetsgivarens befintliga kollektivavtal. Förslagets påverkan på avtalssamordningen anger att begräsningar i förhandlingarna om avtalets tillämplighet medför stora svårigheter i diskussioner om avtalssamordning, flerpartsavtal eller liknande lösningar. Regeringen delar inte förbundets uppfattning om att förslaget skulle bidra till en sämre samordning och möjligheten för två kollektivavtal att tillämpas parallellt. Skälet till att så få avgöranden finns i Arbetsdomstolens praxis om hur konkurrerande kollektivavtal ska tillämpas är att arbetstagarorganisationerna i regel själva löser gränsdragningsfrågor mellan olika avtal. Avsikten med det föreslagna villkoret är inte att förändra hur konkurrerande kollektivavtal ska tillämpas eller att störa den avtalssamordning som enligt regeringens uppfattning fungerar väl på den svenska arbetsmarknaden. efterfrågar ett förtydligande av hur förslaget förhåller sig till utländska företag som omfattas av kollektivavtal med en arbetstagarorganisation utanför , t.ex. vid utstationering. Även Arbetsdomstolen uppmärksammar förslagets tillämpning vid internationella förhållanden och anser att den frågan måste utredas ytterligare. Domstolen tar exemplet att en utstationerande arbetsgivare är bunden av ett kollektivavtal, som utländsk rätt är tillämplig på, och en svensk arbetstagarorganisation kräver att arbetsgivaren ska teckna ett sådant kollektivavtal som avses i 5 a och b §§ lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, utstationeringslagen. Enligt Arbetsdomstolens mening ligger det nära till hands att sådana stridsåtgärder skulle strida mot den föreslagna bestämmelsen eftersom arbetsgivaren är bunden av ett kollektivavtal och att kraven, enligt domstolen, sannolikt avser vilken rättsverkan det andra kollektivavtalet ska få. Förslaget bör som regeringen har berört innebära att en stridsåtgärd inte är tillåten om arbetstagarorganisationen kräver att arbetsgivaren ska tillämpa det kollektivavtal som organisationen vill uppnå på ett sådant sätt att det tränger undan det befintliga kollektivavtalet. Frågan är alltså om en 2018/19:105 stridsåtgärd enligt 5 a § utstationeringslagen kan sägas innebära att arbetstagarorganisationen fordrar att det kollektivavtal som organisationen begär ska tränga undan arbetsgivarens befintliga kollektivavtal. Enligt regeringen bör den frågan besvaras nekande. Liknande frågor behandlades i regeringens proposition Nya utstationeringsregler (prop. 2016/17:107). Som regeringen angav där kan ett kollektivavtal för utstationerade arbetstagare med begränsade villkor och verkningar, och som inte får hindra tillämpning av förmånligare villkor, inte sägas tränga undan det utländska kollektivavtalet. Ett ingående av ett kollektivavtal för utstationerade arbetstagare med begränsade villkor och verkningar är dessutom endast en bekräftelse på en rättslig skyldighet som den utstationerande arbetsgivaren redan har enligt , nämligen artikel 3.1 i utstationeringsdirektivet (prop. 2016/17:107 s. 39). Det sagda innebär att förslaget inte bedöms påverka arbetstagarorganisationers möjlighet att vidta stridsåtgärder med stöd av 5 a § utstationeringslagen. Arbetsdomstolen anger att det även behöver övervägas om en konsekvensändring behöver göras i 42 a § medbestämmandelagen som innehåller bestämmelser om tillämpningen av 42 § första stycket om organisationers ansvar för fredsplikten i internationella situationer. Av 42 § första stycket framgår att en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation inte får anordna eller på något annat sätt föranleda en olovlig stridsåtgärd. En sådan organisation får inte heller enligt samma stycke genom understöd eller på något annat sätt medverka vid en olovlig stridsåtgärd. Som nämnts har Arbetsdomstolen konstaterat att Britanniaprincipen kan utläsas ur det stycket. Regeringen kan konstatera att avsikten med förslaget i promemorian inte är någon annan än att förtydliga Britanniaprincipen i nu aktuella situationer. Vidare finns inget i promemorian som antyder att något annat bör gälla i internationella situationer än vad som gäller för Britanniaprincipen i sådana situationer. När det gäller Britanniaprincipens tillämpning i internationella situationer följer den av 42 a § medbestämmandelagen. I den paragrafens första stycke anges att 42 § första stycket inte ska tillämpas när en organisation vidtar åtgärder med anledning av arbetsförhållanden som medbestämmandelagen inte är direkt tillämplig på. Av andra stycket följer att trots första stycket ska 42 § första stycket tillämpas när åtgärder vidtas mot en arbetsgivare som är etablerad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller och som utstationerar arbetstagare i enligt utstationeringslagen. Enligt regeringens uppfattning behöver det som följer av 42 a § medbestämmandelagen även gälla när det nu aktuella villkoret tillämpas eftersom villkoret ger uttryck för Britanniaprincipen. Därför bör nödvändiga konsekvensändringar göras i 42 a §. 5.7Den villkorade stridsåtgärdsrätten ska inte gälla vid sympatiåtgärder och indrivningsblockader Regeringens förslag: Den villkorade stridsåtgärdsrätten ska inte hindra en stridsåtgärd som har till ändamål att stödja någon annans lovliga stridsåtgärd eller en indrivningsblockad. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. 2018/19:105 melsen i promemorian har dock en annan redaktionell utformning. Remissinstanserna: anger att sympatiåtgärder tydligt måste begränsas utifrån mindre företags villkor. Skälen för regeringens förslag: gäller att fredsplikten för de som är bundna av kollektivavtal enligt 41 § medbestämmandelagen inte hindrar s.k. sympatiåtgärder och indrivningsblockader. I promemorian föreslås att så också ska vara fallet när det gäller den villkorade stridsåtgärdsrätten. anser emellertid att sympatiåtgärder bör begränsas utifrån villkoren för mindre företag. Regeringen delar uppfattningen i promemorian att det inte är lämpligt att begränsa rätten att vidta sympatiåtgärder eller indrivningsblockader genom den villkorade stridsåtgärdsrätten. Därför bör undantag göras för sympatiåtgärder och indrivningsblockader. Något behov av att begränsa rätten att vidta sympatiåtgärder mot mindre företag bedöms inte finnas. 5.8Det ska inte finnas någon kvarlevande stridsrätt Regeringens förslag: Det ska inte finnas någon kvarlevande stridsrätt om ett kollektivavtal har tillkommit efter en stridsåtgärd mot en kollektivavtalsbunden arbetsgivare enligt den villkorade stridsåtgärdsrätten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Bestämmelsen i promemorian har dock en annan redaktionell utformning. Remissinstanserna: Arbetsdomstolen anger att den betydelse som bestämmelsen har enligt författningskommentaren inte klart framgår av lagtexten. Skälen för regeringens förslag: Genom 32 § medbestämmandelagen kan parter som träffar kollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor också träffa kollektivavtal om medbestämmanderätt för arbetstagarna. Det kan vara frågor om ingående och upphörande av anställningsavtal, ledningen och fördelningen av arbetet och verksamhetens bedrivande i övrigt. Om en part har begärt att en fråga om en sådan medbestämmanderätt ska regleras i avtal men den inte har blivit uttryckligt reglerad i avtalet, ska frågan inte omfattas av fredsplikt. Detta följer av 44 § medbestämmandelagen och brukar kallas kvarlevande stridsrätt. För att ett förbud mot stridsåtgärder mot en redan avtalsbunden arbetsgivare ska vara effektivt bör inte en kvarlevande stridsrätt enligt 44 § vara tillämplig. kommer därmed inte att ha rätt att vidta stridsåtgärder i syfte att sätta press på arbetsgivaren för att få en fråga om medbestämmanderätt separat reglerad i kollektivavtal i enlighet med 32 § medbestämmandelagen. Mot bakgrund av att parterna oftast ändå sluter ett kollektivavtal med heltäckande fredsplikt utan möjlighet till kvarlevande stridsrätt bedöms förslaget få en mindre betydelse. Fördelen med ett förbud mot kvarlevande stridsrätt i den nu aktuella situationen är dock att arbetstagarorganisationen tydligt måste klargöra vilket syfte stridsåtgärden har och vilka krav som ställs. 2018/19:105 I promemorian föreslås att ett undantag från möjligheten till kvarlevande stridsrätt ska åstadkommas genom ett nytt andra stycke i 44 § som anger att första stycket inte är tillämpligt om ett kollektivavtal ingåtts med stöd av den villkorade stridsåtgärdsrätten. Arbetsdomstolen pekar på att bestämmelsen är utformad på ett sådant sätt att den skulle kunna läsas som att första stycket inte är tillämpligt i den situationen att en arbetstagarorganisation, när den utöver sin kvardröjande stridsrätt, vidtar en stridsåtgärd mot en arbetsgivare som är bunden av kollektivavtal. Regeringen delar domstolens uppfattning att bestämmelsen skulle kunna missförstås på ett sådant sätt. Därför föreslår regeringen att bestämmelsen ska ange att första stycket inte ska tillämpas om det slutna kollektivavtalet har tillkommit efter en stridsåtgärd mot en kollektivavtalsbunden arbetsgivare i en sådan situation som avses i 41 d §. Förslaget är förenligt med regeringsformen, Regeringens bedömning: Förslaget är förenligt med regeringsformen, och internationella åtaganden. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att mycket talar för att promemorians förslag om att begränsa rätten att vidta stridsåtgärder mot en arbetsgivare som redan är bunden av kollektivavtal inte står i strid med någon som har ratificerat. (Juridiska fakultetsstyrelsen) anger att förslaget inte hindras av arbetstagarorganisationer anger att förslaget griper in i arbetstagares rätt att fritt kunna välja facklig tillhörighet. ställer frågan om tvång att teckna kollektivavtal genom stridsåtgärder är förenligt med förhandlingsrätten. Skälen för regeringens bedömning Föreningsfriheten och stridsåtgärdsrätten enligt regeringsformen Var och en är enligt 2 kap. 1 § regeringsformen gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften (föreningsfrihet). Begränsningar i denna frihet får göras enbart i lag och enligt de närmare förutsättningar som anges i 2 kap. 21 och 24 §§ regeringsformen. De villkor som anges i nämnda paragrafer innebär i praktiken att den positiva föreningsfriheten är i det närmaste absolut. Föreningsfriheten får begränsas endast när det gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur eller innebär förföljelse av en folkgrupp på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande Av 2 kap. 14 § regeringsformen framgår att en förening av arbetstagare samt arbetsgivare och en förening av arbetsgivare har rätt att vidta stridsåtgärder på arbetsmarknaden, om inte annat följer av lag eller avtal. Av grundlagsregleringens utformning och systematik får anses framgå att en begränsning av möjligheten att vidta stridsåtgärder på arbetsmarknaden inte ska anses innefatta en begränsning av den grundlagsstadgade föreningsfriheten (jfr yttrande 2009/10:KU5y Åtgärder med anledning av Lavaldomen). Bestämmelsen tar i stället sikte direkt på arbetsmarknadens parter och förhållandena på arbetsmarknaden. Att rätten att vidta stridsåtgärder på arbetsmarknaden anses vara så grundläggande att den åtnjuter ett särskilt skydd i regeringsformen måste självfallet beaktas i varje lagstiftningsarbete som rör stridsåtgärdsrätten. Föreningsfriheten och stridsåtgärdsrätten enligt Enligt den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () behandlas stridsåtgärdsrätten som ett av flera sätt att utöva föreningsfriheten på enligt artikel 11, se bl.a. Enerji Yapi-Yol Sen mot no 68959/01, dom och och mot no 34503/97, dom 2008- 11-12. Det ställs därför krav på att en begränsning av stridsåtgärdsrätten ska uppfylla särskilda krav på begränsningar av konventionens rättigheter.