prop · H603104 · 2019-04-11 00:00:00 — sökte genomgående i rådet lyfta behovet av åtgärder för att komma till rätta med grundorsakerna till konflikten, förespråka inkludering av kvinnor i landets politiska processer inklusive i genomförandet av fredsavtalet, samt främja utveckling och respekt för mänskliga rättigheter. Vikten av att bemöta situationen i centrala , med dess omfattande utmaningar, utgjorde ett särskilt prioriterat område. , under första månad och ordförandeskap, möttes säkerhetsrådet för att diskutera situationen i . På svenskt initiativ bjöds ambassadör in att briefa rådet givet landets roll som huvudsaklig medlare inom ramen för fredsavtalet. En terrorattack som hade genomförts mot en partsgemensam militärbas i samma månad och dödat över 50 människor utgjorde en stark påminnelse om hotet mot fredsprocessen, vilket också underströks vid mötet och i ett tidigare pressuttalande. förhandlades flera substantiella pressuttalanden fram i säkerhetsrådet, med fokus på genomförandet av fredsavtalet. Bland annat tydliggjordes hotet om sanktioner och vikten av att åtgärder i den ”vägkarta” som överenskommits mellan parterna skyndsamt genomfördes. verkade särskilt för att främja kvinnors deltagande i genomförandet av fredsavtalet, vilket resulterade i konkreta skrivningar. Ytterligare möten hölls i säkerhetsrådet , varav flera med deltagande av utrikesminister . Presidentvalet i genomfördes utan omfattande säkerhetsincidenter och föranledde ingen specifik behandling i säkerhetsrådet, utöver förebyggande uppmaningar genom pressuttalanden. En ny, positiv dynamik mellan parterna noterades också i genomförandet av fredsavtalet , om än i fortsatt långsam takt. Under medlemskapet i säkerhetsrådet bidrog till FN:s stabiliseringsinsats i (Minusma), som etablerades . bidrog militärt med ett underrättelseförband, ett transportflygplan (C-130), ett varningsradarsystem samt ett flertal stabsofficerare och polisiärt med ett antal poliser som arbetade för skydd av civila och genomförande av fredsavtalet, bland annat genom stöd till polis. Personalmässigt utgjorde detta det största svenska bidraget till en pågående FN-insats. utsågs dessutom den svenske generallöjtnanten till insatsens styrkechef. Mot denna bakgrund var insatsens mandat av särskilt nationellt intresse. Det var angeläget för att mandatet inte förändrades på ett sådant sätt att förutsättningarna för det svenska bidraget försvårades. Minusmas mandat förlängs en gång . Inför den första mandatförlängningen under medlemskap rekommenderade generalsekreteraren en förlängning om med bibehållet trupptak och mandat. Rådets medlemmar delade denna övergripande inriktning, som reflekteras i resolution (2017) som förlängde insatsens mandat med . Insatsens kärnuppgifter bestod, men resolutionen innehöll även tydligare skrivningar om medlingskapacitet, kommande valprocesser, stöd till säkerhetsstyrkor och kvinnor, fred och säkerhet. Dessutom inkluderades också skrivningar om utarbetandet av en övergångsplan med en – på – framtida avveckling av insatsen i åtanke. Mot bakgrund av generalsekreterarens reforminitiativ för fredsbevarande (se avsnitt 5.2.1) genomfördes en strategisk översyn av Minusma under ledning av (som tidigare bland annat varit chef för insats i Sydsudan, Unmiss). Översynen lämnades inte ut till rådsmedlemmarna i sin helhet, men flera av rekommendationerna inkluderades i generalsekreterarens rapport inför mandatförlängningen . När Minusmas mandat återigen förnyades genom resolution (2018) var det med en tydligare koppling mellan insatsens närvaro och sammansättning och framsteg i fredsavtalets genomförande, i enlighet med dessa rekommendationer. Därtill uppmanade rådet tillskapandet av en ”pakt för fred”, insatser för effektivitet och ökad säkerhet för trupp, ytterligare fokus på centrala och en bredare, integrerad FN-ansats till skydd av civila. när det gäller en fredsbevarande insats inkluderades dessutom skrivningar om klimat och säkerhet i de operativa paragraferna i resolutionen. Minusmas mandat kom också att påverkas av hanteringen av den så kallade G5 Sahel-styrkan, där en särskild resolution slog fast att logistiskt stöd skulle kunna utgå från Minusma till denna regionala styrka (se nedan). I ljuset av en försämrad säkerhetssituation och bestående hinder för fredsavtalets genomförande höjdes allt oftare röster för införande av sanktioner. Diskussionerna om detta i säkerhetsrådet underlättades av det faktum att egen regering lät meddela säkerhetsrådet att de stod bakom idén. kunde säkerhetsrådet, genom resolution (2017), etablera en sanktionsregim för , bland annat särskilt riktad mot dem som avsiktligt förhindrade genomförandet av fredsavtalet eller leverans av humanitär nödhjälp, begick övergrepp mot mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt, eller rekryterade barn i konflikten. FN-ambassadör ombads leda sanktionskommittén (se även avsnitt 7.1 om sanktioner). meddelade den regionala sammanslutningen ”G5 ”, som består av , , , och , att ett beslut om att inrätta en gemensam regional styrka i regionen hade fattats. Styrkans syfte skulle vara gränsöverskridande samarbete för att bekämpa terrorism och organiserad brottslighet, men även underlätta för leveranser av humanitär hjälp och bistånd. Efter att godkänt styrkan antog säkerhetsrådet resolution (2017), som välkomnade etableringen och uppmanade till samordning med Minusma och de franska styrkorna i . var drivande för att frågan skulle föras till säkerhetsrådets dagordning. Antagandet av resolutionen föregicks av diskussioner om huruvida rådet borde välkomna styrkan eller ge den ett mandat under FN- stadgans kapitel VII, där det senare skulle vara ett steg mot att möjliggöra finansiering av styrkan med FN-medel. , under ordförandeskap, genomförde säkerhetsrådet en resa till , och för att studera förutsättningarna för styrkan. Besöket följdes av ett möte i säkerhetsrådet , under ledning av utrikesminister och med deltagande av bland annat utrikesminister , utrikesministrar från Sahelländerna, AU:s kommissionär för fred och säkerhet och EU:s särskilda representant för , . presenterade generalsekreteraren olika möjliga stödmodeller för styrkan, och tog ställning för ett komplett stödpaket liknande FN:s kontor i (Unsos). påbörjade säkerhetsrådet förhandlingar om utformande av stöd till styrkan. Förhandlingarna hade föregåtts av långa, bilaterala diskussioner mellan , som tydligt drev ett kapitel VII-mandat och finansiering genom uttaxerade medel, och , som motsatte sig stöd som kunde innebära en extra kostnad för FN. Slutligen antogs resolution (2017), genom vilken generalsekretaren ombads att slutföra ett tekniskt avtal mellan FN, EU och G5 för logistiskt stöd till styrkan genom Minusma – men utan att påverka Minusmas kapacitet. För svensk del var det angeläget att stöd från Minusma till G5 Sahel-styrkan inte påverkade förutsättningarna för Minusma att genomföra sitt mandat. Utfallet var därför acceptabelt för svensk del. drev också frågan om vikten av att allt stöd var i linje med FN:s policy för efterlevnad av mänskliga rättigheter vid stöd till styrkor som inte tillhör FN (Human Rights , HRDDP), att styrkan verkade i enlighet med folkrätten samt att ett robust ramverk för regelefterlevnad och respekt av mänskliga rättigheter etablerades, mot bakgrund av flera tidigare fall av övergrepp mot civilbefolkningen av nationella styrkor i regionen. Mot bakgrund av motståndet från flera rådsmedlemmar mot att FN skulle finansiera ett sådant ramverk för en regional styrka blev kompromissen att i resolutionen välkomna frivilliga bidrag och teknisk assistans till ett sådant ramverk. , som började utarbetas med stöd av kontoret för FN:s högkommissarie för de mänskliga rättigheterna (OHCHR), kom att utgöra det första i sitt slag för afrikanska operationer och sågs som en möjlig modell för framtida samarbeten med AU. Under påföljande möten i säkerhetsrådet om den regionala styrkan diskuterades framför allt operationalisering, fortsatt finansiering och ramverket för mänskliga rättigheter. En terroristattack mot styrkans dåvarande högkvarter i i orsakade stora skador och försenade, tillsammans med betydande kapacitets- och träningsbrister, arbetet ytterligare. framhöll genomgående vikten av att styrkan agerade i enlighet med internationell humanitär rätt och respekterade mänskliga rättigheter samt att grundorsaker till instabiliteten i regionen måste bemötas parallellt, liksom genomförandet av fredsavtal. , efter säkerhetsrådets möte, gjordes ett pressuttalande där rådets medlemmar bland annat uppmanade till ytterligare ansträngningar från G5 Sahel-länderna, påminde om att ett militärt svar på problemen endast kunde vara effektivt i kombination med insatser på andra områden (bland annat fredsavtal, mänskliga rättigheter och utveckling), framhöll betydelsen av det robusta ramverket för mänskliga 2018/19:104 rättigheter samt välkomnade fredsbyggandekommissionens aktiva roll i hanteringen av . Utvecklingen i karaktäriserades under tid i rådet av fortsatt konsolidering och utveckling av landets freds- och statsbyggnadsprocess som hotet från al-Shabaab och väpnade grupper alltjämt gjorde sig gällande . Vid det första mötet om under medlemskap briefade generalsekreterarens särskilda representant, , om det genomförda valet till . Han konstaterade att detta representerade en milstolpe i landets fredsprocess, vilket satte tonen för rådets arbete . I egenskap av ordförande för rådet bjöd in en representant för en kvinnoorganisation, , som gav ett civilsamhällesperspektiv på utvecklingen och om förestående behov. Diskussionerna banade väg för ett ordförandeuttalande (S/PRST/2017/3) genom vilket de framgångsrika valen uppmärksammades, men där även behovet för den nye presidenten att fokusera på den omedelbara risken för hungersnöd betonades. Efter att rådet medgav en kortare teknisk förlängning av mandatet för FN:s stödinsats i (Unsom), genom resolution (2017), i avsikt att invänta en strategisk översyn av generalsekreteraren, förlängde rådet insatsens mandat med genom att enhälligt anta resolution (2017). Rådet underströk i resolutionen vikten av att FN fortsatte att stödja freds- och statsbyggnadsprocess och uppmuntrade till ökad interaktion mellan insatsen och det civila samhället på både nationell och regional nivå för att föra processen framåt. verkade framgångsrikt i dessa förhandlingar, bland annat i fråga om att betona vikten av att garantera skyddet av civila, med särskild hänsyn till kvinnors och barns särskilda behov och sårbarheter. När rådet återigen förlängde Unsoms mandat med genom resolution (2018) uppmanades samtliga FN:s medlemsstater att stödja i genomförandet av dess nationella strategi och handlingsplan för att förebygga och bekämpa våldsam extremism. Därtill uppmanades Unsom att fortsatt ge stöd till den somaliska regeringen att genomföra dess reformagenda. tog initiativ till tydliga skrivningar om klimatförändringars negativa inverkan på säkerhet och stabilitet. Det var första gången sådana skrivningar inkluderades i mandatet för en FN- insats (se även avsnitt 5.1.3). Rådet behandlade även Afrikanska unionens insats Amisom och förlängde dess mandatering från säkerhetsrådet genom att enhälligt anta resolution (2017). Med tanke på att en viss positiv utveckling kunde skönjas i landet beslutade rådet, efter rekommendation i en gemensam AU-FN-översyn, att minska insatsens uniformerade personal. Rådet beslutade vidare att Amisom gradvis skulle börja övergå från att ha som främsta strategiska mål att minska hotet från al-Shabaab och andra väpnade grupper, till att inta en stödjande roll för egna säkerhetsstyrkor i syfte att främja att den somaliska regeringen tar över ansvaret för landets säkerhet. antogs även ett ordförandeuttalande (S/PRST/2018/13) som välkomnade fastställandet av en villkorsbaserad övergångsplan för överföring av säkerhetsansvaret från Amisom till den somaliska nationella armén. Vid mandatförlängningen för Amisom 2018 gjordes först en kortare teknisk förlängning genom resolution (2018) för att invänta ännu en AU-FN-gemensam översyn. Därefter förnyades mandatet genom resolution (2018), genom vilken det beslutades om en lägre neddragningstakt jämfört med föregående år i avvaktan på ytterligare analys. Skälet till detta var att det konstaterats att de somaliska styrkorna hade lägre beredskap att överta ansvar för säkerheten än vad som tidigare bedömts vara fallet. I samband med diskussionerna om Amisoms mandat uppmärksammades också den svåra frågan om att säkerställa finansiering av Amisom, men också för afrikanska fredsinsatser generellt (se avsnitt 6.1.2). verkade i denna fråga nära de afrikanska medlemmarna av rådet och bidrog till att rådet tillstod att det fanns ett övergripande behov av att förbättra förutsägbarheten, hållbarheten och flexibiliteten i finansieringen av AU-ledda fredsoperationer som godkänts av säkerhetsrådet. utfördes en allvarlig terroristattack i som dödade fler än 500 civila, som spänningar mellan landets federala regering och medlemsstater tilltog. Den federala regeringen fortsatte emellertid att driva sin reformagenda och gjorde därtill nya viktiga åtaganden, inte minst inom säkerhetssektorn. Detta föranledde och andra att benämna ett ”genomförandeår”. Rådet kom att nära följa utvecklingen kring det årliga högnivåmötet om utveckling, ”” (som stod värd för tillsammans med EU och den somaliska federala regeringen i ). Högnivåmötet täckte samtliga prioriterade områden såsom politisk, ekonomisk, säkerhetsmässig och humanitär utveckling. Sanktionsregimen kopplad till behandlades under period. bekräftade rådet genom resolution (2017) det existerande vapenembargot och de riktade sanktionerna samt förnyade övervakningsgruppens mandat. Rådet uppmärksammade särskilt vikten av att bättre bekämpa kolsmugglingen från landet för att minska al-Shabaabs finansieringsmöjligheter. Resolutionen fick stöd av elva medlemmar. Fyra medlemmar lade ner sina röster (, , och ). Detta följde dock av Eritrea-aspekterna av resolutionen (se avsnitt 6.1.7 om ) och inte av sanktionsregimens delar i fråga om . Rådet var enigt om behovet av att upprätthålla ett embargo för att förhindra att vapen nådde al-Shabaab. En motsvarande förlängning gjordes när rådet antog resolution (2018). Genom denna resolution beslutades att övervakningsgruppen enbart skulle fokusera på givet att beslutet upphävde sanktionerna mot . Rådet antog under period i rådet också enhälligt två resolutioner – 2383 (2017) och 2442 (2018) – för att förnya det på årlig 2018/19:104 basis löpande mandatet för internationella sjöstyrkor att bistå i sjöröveribekämpning utanför . Stora sjöregionen inkluderar i detta sammanhang , (DRK), , , , , Republiken , (), , , och Sydsudan. Under tid i säkerhetsrådet rapporterade generalsekreteraren fyra gånger till säkerhetsrådet om situationen i regionen och genomförandet av regionens freds- och samarbetsavtal (Peace and Security Cooperation Framework, PSCF) som undertecknats av alla 13 berörda länder ovan. Generalsekreterarens särskilda sändebud för regionen, , beskrev vid rådets möten berörda länders utmaningar samt regionala ansträngningar för att åtgärda dessa. påverkades regionen av konflikterna i Sydsudan och samt av situationen i DRK. Bristen på genomförande av demokratiska reformer och val var också en utmaning som resulterade i oroligheter i vissa av regionens länder, vilket bidrog till regional instabilitet. Antalet flyktingar och internflyktingar i Stora sjöregionen steg kraftigt –2018. I DRK fördubblades antalet internflyktingar till ca 4,5 miljoner människor och härbärgerar över 1,2 miljoner flyktingar från regionen. Allvarliga MR-övergrepp och brott mot internationella humanitära rätten, såsom utomrättsliga och godtyckliga avrättningar, bortföranden, sexuellt och könsbaserat våld, inskränkningar i yttrande- och mötesfrihet samt godtyckliga arresteringar och frihetsberövanden, rapporterades också från ett flertal länder i regionen. Den regionala ansatsen i säkerhetsrådet utgjorde en möjlighet att diskutera och stödja regionens egna ansträngningar för att lösa sina gemensamma utmaningar. afrikanska medlemmar föreslog en resolution om regionen som antogs (resolution ). Genom resolutionen kunde rådet bekräfta vikten av freds- och samarbetsavtalet PSCF för DRK och regionen. Rådet följde upp resolutionen med ett pressuttalande för att återigen uppmärksamma det bristfälliga genomförandet av avtalet. Rådet uppmanade också till större bidrag till humanitära insatser för att bättre hjälpa nödställda. bidrog till att skärpa uttalandet gällande kvinnors deltagande i politiska dialoger. När lämnade rådet kvarstod dock mycket för att genomföra avtalet. Situationen i fortsatte att utvecklas i positiv riktning under period i rådet. Arbetet kom framför allt att fokusera på grundorsaker till konflikten och att se till att AU:s och FN:s gemensamma fredsfrämjandeinsats (Unamid) anpassades till det nya läget på marken. drev konsekvent vikten av att söka en politisk lösning på konflikten och att FN samt andra aktörer stärkte sitt engagemang för fredsbyggande för att stabilisera . Vid inträdet anordnade som ordförande en så kallad informell interaktiv dialog om . Formatet valdes för att möjliggöra närvaro av förre president, , i egenskap av ordförande för för . Syftet var att dels stärka samarbetet mellan AU och FN i frågor som rörde , dels möjliggöra en fördjupad diskussion om hur återstående hinder i fredsprocessen kunde tacklas och hur resterande icke-signatärer till det så kallade kunde inkluderas i fredsprocessen. Det svenska initiativet ledde till att rådet kunde enas om ett antal budskap som gällde situationen. Det hade tidigare visat sig svårt då medlemmarna sällan förmådde jämka sina positioner mellan dem som ville sända mer kravfyllda budskap och dem som främst önskade välkomna framsteg och uppmuntra till fortsatt positiv utveckling. hade den väpnade konflikten i geografiskt i stort sett begränsats till området kring bergsmassivet Jebel Marra, även om antalet flyktingar och internflyktingar förblev stort i hela . För att möta den förändrade situationen och det överlag förbättrade säkerhetsläget rekommenderade generalsekreteraren , efter en genomförd strategisk översyn av insatsen, att Unamids sammansättning och mandat skulle justeras. Vid mandatförlängningen för Unamid följde rådet rekommendationen genom att besluta om en neddragning av den uniformerade personalen med ca 4 400 militärer och ca 500 poliser. fick insatsen en tydligare inriktning mot fredsbyggande, utom i Jebel Marra där Unamid gavs i uppgift att fortsätta med mer traditionellt fredsbevarande (resolution (2017)). sökte särskilt värna insatsens komponent som arbetade med mänskliga rättigheter samt de som arbetade kapacitetsbyggande, i synnerhet när det gäller skydd av barn och kvinnor. För att säkerställa att neddragningarna kunde fortgå utan att riskera en återupptagen konflikt beslöts också att detta skulle ske i faser samt att rådets mötesfrekvens skulle öka till för att nära kunna följa utvecklingen. Genom ett ordförandeuttalande (S/PRST/2018/4) konstaterade rådet återigen att såväl den humanitära situationen som säkerhetssituationen fortsatt förbättrats. Rådet efterfrågade även en ny översyn från generalsekreteraren innan nya justeringar av Unamids mandat kunde beslutas. Generalsekreteraren bekräftade återigen att säkerhetssituationen överlag var stabil och att de kvarstående behoven främst fanns inom fredsbyggande. Därtill framhölls vikten av stärkt fokus på konfliktens grundläggande orsaker liksom större satsningar på kapacitetsbyggande. Efter en kortare teknisk förlängning av insatsen genom resolution (2018) antog rådet resolution (2018), som förlängde Unamids mandat till och med . I resolution betonade rådet att arbetet mot ett fullt avvecklande av insatsen skulle ske med beaktande av ett antal specifika indikatorer och riktmärken, vilka omfattade ett brett antal områden, inklusive skydd av de mänskliga rättigheterna. minskades trupptaket med ytterligare ca 2700 militärer och ca 400 poliser. 2018/19:104 presenterade chefen för ett koncept för det fortsatta arbetet för stabilisering av . Det låg till grund för att rådet i ett ordförandeuttalande noterade de av generalsekreteraren föreslagna indikatorerna och riktmärkena som centrala element på väg mot målet att fullt avveckla Unamid per (S/PRST/2018/19). Under den svenska rådsperioden upprätthölls FN:s sanktionsregim kopplad till , vilken alltjämt omfattade ett vapenembargo samt reseförbud och frysning av tillgångar riktat mot ett antal individer. Rådet förlängde enhälligt mandatet för expertpanelen med uppgift att övervaka sanktionerna i genom resolution (2017) och resolution (2018), båda antagna enhälligt. Internationella brottmålsdomstolens mål om () hänsköt situationen i , , till () , efter att ha tagit del av en rapport från för . Rådet konstaterade att situationen i fortsatte att utgöra ett hot mot internationell fred och säkerhet. Det var första gången som säkerhetsrådet beslutade att hänskjuta en situation till domstolen. De utredningar som bedrivs av domstolens åklagare omfattar misstänkt folkmord, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Domstolens åklagare har alltsedan dess genom halvårsvisa briefingar uppdaterat säkerhetsrådet om de pågående utredningarna. Under tid i rådet genomfördes således fyra sådana briefingar. Bristen på samarbete från medlemsstaterna, inklusive och vissa statsparter till Romstadgan, har föranlett att ett antal misstänkta förbrytare som är föremål för arresteringsorder från domstolen inte kunnat gripas och överlämnas till domstolen. Det gäller i synnerhet sittande president , som besökt statsparter vilka underlåtit att arrestera honom. Det bristande samarbetet har även förhindrat åklagarkontoret från att komma vidare i utredningarna. Åklagarens briefingar för rådet, som var rådsmedlem, kunde därför inte visa på substantiella framsteg i utredningarna. De begränsade framgångarna för åklagarkontoret i utredningarna är i förlängningen ett misslyckande för rådet, som gett domstolen i uppgift att utreda händelserna i . I linje med den svenska principfasta hållningen avseende ansvarsutkrävande, uttryckte sitt starka stöd för domstolen, vilket var särskilt viktigt i ljuset av ett ökat tryck mot den regelbaserade internationella ordningen och den internationella straffrätten. betonade också vikten av att alla medlemsstater samarbetar med domstolen för att säkerställa ansvarsutkrävande samt att rådet skulle vidta åtgärder när domstolen informerade rådet om fall av icke-samarbete. Rådet var enigt när det hänsköt situationen till ICC. Under medlemskap var det dock splittrat vad gällde stödet till domstolen och dess arbete. De europeiska rådsmedlemmarna sällade sig till de starkaste förespråkarna av domstolen. Konflikten i Sydsudan var vid inträde i rådet inne på sitt fjärde år. Med tanke på konfliktens allvarliga konsekvenser för civilbefolkningen och svårigheter för FN:s fredsbevarande insats Unmiss att genomföra sitt mandat höll rådet en hög mötesfrekvens och diskuterade inledningsvis situationen i landet . verkade konsekvent i rådet för att stödja generalsekreterarens arbete och regionens ansträngningar för fred, både genom att bidra till att ena regionens länder och att samla det internationella samfundets stöd. Vidare verkade under rådsmedlemskapet för ett effektivt skydd av civila, med särskild hänsyn till kvinnors och barns särskilda behov och sårbarheter för att straffrihet skulle beivras och för att humanitära principer skulle följas. uppmärksammade situationen för barn genom att leda en resa till för rådets arbetsgrupp för barn och väpnad konflikt med påföljande antagande av arbetsgruppsslutsatser om Sydsudan (se avsnitt 6.1.15). På svenskt initiativ briefades rådet också om situationen i Sydsudan av generalsekreterarens särskilda representant () för sexuellt våld i konflikt, Pramila Patten, under ordförandeskap .