prop · H70323 · 2019-10-01 00:00:00 — Andra stycket innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur avvikelsen enligt 7 § 1 ska beräknas. 14§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett företag ska lämna enligt 3 § första stycket och till vilken myndighet uppgifterna ska lämnas. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om föreskriftsrätt om uppgiftsskyldighet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om uppgiftsskyldigheten och till vilken myndighet som uppgifterna ska lämnas. Föreskrifterna kan t.ex. ange att företaget ska lämna uppgifter om vilka tider och till vilka avgifter som man tillhandahåller platser för kontantuttag och dagskasseinsättningar. Sådana uppgifter är nödvändiga för att ska kunna bedöma om den funktionella innebörden av kravet är uppfyllt för den aktuella platsen (se författningskommentaren till 1 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av bestämmelsen meddela föreskrifter om att uppgifterna ska lämnas till en annan myndighet än tillsynsmyndigheten , 2019/20:23 Ikraftträdandebestämmelser Denna lag träder i kraft i fråga om 1 kap. 6 b § och 9 kap. 2, 3, 11 och 14 §§ och i övrigt . Övervägandena finns i avsnitt 8. Bestämmelserna om Post- och tillsyn och om uppgiftsskyldigheten för alla företag som tillhandahåller platser för kontanttjänster träder i kraft . Det innebär att (vid vite) kan förelägga alla företag som tillhandahåller platser för kontanttjänster att lämna de uppgifter som behövs för styrelsens tillsyn. Det handlar i allt väsentligt om uppgifter om platser för kontantuttag och dagskasseinsättningar i syfte att ska kunna bedöma hur den befintliga tillgången till sådana platser förhåller sig till skyldigheten i 1 § och som, såvitt avser den geografiska innebörden, ska regleras på förordningsnivå, se författningskommentaren till 13 §. Bestämmelserna i övrigt träder i kraft . Sammanfattning i betänkandet Tryggad tillgång till kontanter (2018:42) behandlar i detta delbetänkande hur ansvar för en väl fungerande kontanthantering i hela landet bör tydliggöras i lag. Dessutom behandlas roll och ansvar för kontanttillgången i hela landet. Kontanttillgången, i betydelsen tillgången till kontanttjänster i samhället, innefattar dock ett stort antal aktörer utöver . Därför väljer kommittén i sina överväganden att, utöver , även analysera de roller som bl.a. övriga berörda statliga myndigheter, bankerna och handeln har. Kommittén föreslår att vissa banker ska vara skyldiga att tillhandahålla en rimlig tillgång till kontanttjänster i hela . 2019/20:23 Bilaga 1 Utvecklingen mot minskad kontantanvändning går mycket fort i . Minskningen av kontantmängden i samhället och andelen kontanta betalningar i ekonomin gör i det närmaste unikt i ett internationellt perspektiv. Kontantmängden i var vilket motsvarar av BNP. Det är den lägsta andelen bland alla jämförbara länder. Andelen kontanta betalningar i handeln har minskat från 2010 till 2016. Bankerna har bidragit till utvecklingen bl.a. genom att antalet bankkontor med kontantservice mer än halverades . Antalet näringsidkare som slutar acceptera kontanter förefaller öka. Så många som hälften av handlarna har i en undersökning uppgett att de kommer att sluta acceptera kontanter före år 2025.1 accepterade dock nästan alla handlare fortfarande kontanter. Användningen av kontanter skiljer sig i hög grad åt i olika delar av befolkningen. Bland vissa äldre, nyanlända och personer med vissa funktionsvariationer används kontanter i högre utsträckning än av den övriga befolkningen. Kontantkedjan innefattar kontantförsörjningen i form av utgivning av sedlar och mynt, kontanthanteringen i form av depåverksamhet, uppräkningsverksamhet och kontanttransporter, tillgången till kontanttjänster (uttags- och insättningsmöjligheter av kontanter) och slutligen möjligheten att betala kontant. Alla delar av kontantkedjan hänger nära ihop och är beroende av varandra. Kontantkedjan präglas generellt av stordrifts- och nätverkseffekter, vilket leder till samordningsfördelar och försvårar konkurrens. Detta förhållande förstärks av att marknaden för kontanter minskar trendmässigt. 1 m.fl. (2018). 2019/20:23 Bilaga 1 Denna minskning har dessutom accelererat . Kontanthanteringen i samhället sköts av ett fåtal privata aktörer, främst i form av depåägaren och värdebolagen . Detta gör kontantkedjan sårbar. Tillgången till kontanttjänster kan försämras drastiskt har beslutat att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser. I detta ingår möjligheten att göra kontantuttag, betalningsförmedling och möjligheten för föreningar och företag att kunna deponera sina dagskassor. Länsstyrelserna har till uppgift att arbeta för att förbättra tillgången till grundläggande betaltjänster. ska främja länsstyrelsernas arbete. Enligt kommitténs synsätt är det dock i första hand marknaden som ska tillhandahålla de grundläggande betaltjänsterna. Tillgången till kontanttjänster i form av insättning på och uttag från bankkonton har generellt sett försämrats, främst till följd av att antalet bankkontor med kontantservice mer än halverats . Tillgången till kontanttjänster, definierat som avstånd till platser där dagskassor kan deponeras och uttag från bankkonton kan göras, är sämst i glesbygd. Minskningen av kontantanvändningen gör det troligt att kontanttransporter och tillgång till kontanttjänster inte kommer att kunna upprätthållas på kommersiell grund i allt större områden i . Utan kontanttransporter eller möjlighet till insättning och uttag kommer kontanter inte heller att kunna användas som betalningsmedel i hela landet. Kommitténs uppfattning är att åtgärder inom kontantområdet ska bidra till att uppnå det av beslutade målet att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser. Detta mål ska uppnås även i en situation med minskande kontantanvändning. En utgångspunkt för kommittén är att det finns fördelar med minskad kontantanvändning eftersom elektroniska betalningar generellt sett är effektivare än fysiska. En minskad kontantanvändning kan även minska risken för rån och försvåra penningtvätt. Å andra sidan är kontanter fortfarande ett viktigt betalningsmedel för en inte obetydlig del av befolkningen. Kontanter kan även bidra till att minska samhällets sårbarhet och stärka beredskapen. En annan utgångspunkt är att staten bör verka för att den fortsatta utvecklingen av tillgången till kontanttjänster sker under kontrollerade former så att allmänhetens och samhällets behov av kontanter tillgodoses. Kommitténs syn är att utvecklingen ska innebära att antalet hushåll, företag och föreningar som har tillgång till grundläggande betaltjänster inte minskar. En relaterad utgångspunkt är att utvecklingen inte heller bör gå snabbare än att staten i demokratisk ordning och med ett tillräckligt beslutsunderlag kan ta ställning till vilka betalningsmedel som bör finnas , särskilt vad gäller betalningsmedel som tillhandahålls av . Beslutsunderlagen bör exempelvis innehålla en analys av för- och nack- delar med en eventuell e-krona och av kontanternas betydelse för sårbar- heten och beredskapsbehov när det gäller betalningsmarknaden. underlag behövs också för att kunna bedöma om digitala betallösningar kan tillgodose kravet om allas tillgång till grundläggande betaltjänster är Kontanterna och en fungerande kontantinfrastruktur får inte tillåtas försvinna innan ställningstaganden inom dessa områden kan göras. För att stärka kontanternas ställning bedömer kommittén att tillgången till kontantuttag och möjligheterna för företag och föreningar att deponera dagskassor måste förbättras. Insatserna bör främst riktas mot glesbygds- områden där tillgången till kontanttjänster, sett till avstånd, redan är betydligt sämre än i övriga landet och där det finns störst risk för att kontanttransporter och kontanttjänster helt försvinner. som kontanternas ställning stärks bör den pågående tekniska utvecklingen inom betalningsmarknaden inte motarbetas. Av samhällsekonomiska skäl bör den befintliga infrastrukturen för kontanthanteringen och tillgången till kontanttjänster vårdas. om infrastruktur och gemensamma lösningar inom kontantkedjan bör Skyldighet för vissa banker att tillhandahålla rimlig tillgång till kontanttjänster Kommittén anser att bankerna har ett särskilt ansvar för tillgången till kontanttjänster i samhället. Bankernas centrala roll som förmedlare av betalningar gör att det är orimligt att dessa helt kan frånsäga sig ansvaret att hantera en viss form av betalningsmedel så länge det finns behov av detta i samhället. Vidare anser kommittén att bankernas betalkonton måste kunna användas av alla bankkunder, även av dem som har behov av Kommittén föreslår därför att vissa svenska bankaktiebolag och filialer till utländska kreditinstitut ska vara skyldiga att tillhandahålla kontantuttag och dagskassehantering i en sådan utsträckning att det finns en rimlig tillgång till dem i hela . Endast bankaktiebolag och filialer till utländska kreditinstitut med inlåning från svensk allmänhet som överstiger omfattas av förslagen. En ytterligare förutsättning är, vad gäller tillgången till kontantuttag, att bolaget eller institutet erbjuder betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter. Det innebär att sex institut skulle omfattas av kraven . Rimlig tillgång specificeras som att högst av befolkningen (cirka 30 000 personer 2017) ska ha längre än till en plats för kontantuttag och högst av befolkningen (cirka 122 000 personer 2017) ska ha längre än till en plats för insättning av dagskassa Kraven innebär en 15-procentig minskning av antalet personer med mer än 25 kilometer till närmaste servicepunkt i förhållande till nivån Sådana platser där kontanttjänster tillhandahålls som har beviljats statligt stöd kan inte tillgodoräknas för att uppfylla kraven. Kommittén konstaterar att det även finns behov för privatpersoner att kunna sätta in kontanter på bankkonto och att det därför är viktigt att insättningsmöjligheter för privatpersoner upprätthålls av bankerna. 2019/20:23 Bilaga 1 om insättning av kontanter för privatpersoner inte föreslås omfattas av lagkraven är bedömningen att tillgången till denna tjänst också kommer att öka. Detta bedöms bli en effekt av att kraven till viss del bedöms uppnås av bankerna med kombinerade insättnings- och uttagsautomater eller avtal med betaltjänstombud som normalt även tar emot insättningar från privatpersoner. Rimlig tillgång innefattar också att tjänsterna ska erbjudas under vissa tider och till rimliga priser. föreslås få föreskriftsrätt bl.a. avseende detta. föreslås vidare få i uppdrag att ta fram ett underlag om tillgången till kontanttjänster i samarbete med länsstyrelserna, och med hjälp av data från Pipos Serviceanalys. Vid behov ska underlaget innehålla en rekommendation till regeringen om att kraven på rimlig tillgång bör justeras. Regeringen beslutar sedan om eventuella justeringar av kraven. Skyldigheten att tillhandahålla kontanttjänster ska gälla individuellt för varje bolag eller institut men inga ingripanden eller sanktioner aktualiseras om en rimlig tillgång föreligger på övergripande nivå, dvs. för bankerna sammantaget. ska ansvara för att på övergripande nivå följa tillgången till de kontanttjänster som omfattas av de nya kraven i betaltjänstlagen. Tillhandahållare av betaltjänster ska vara skyldiga att lämna nödvändiga uppgifter till . Om det föreligger en övergripande målavvikelse i förhållande till kraven, dvs. om av befolkningen har längre än till tjänsterna kontantuttag och dagskassehantering, ska först ge de berörda bolagen och instituten tillfälle att yttra sig. När yttrandetiden har löpt ut, ska underrätta . ska i förekommande fall förelägga de berörda instituten att vidta någon åtgärd för att komma till rätta med situationen, dvs. med respektive individuell målavvikelse. ska sedan besluta om en sanktionsavgift för de bankaktiebolag som inte uppfyller kraven på att tillhandahålla kontanttjänster. Sanktionsavgiften beräknas efter en särskild beräkningsgrund och baseras dels på storleken på den individuella målavvikelsen, dels på institutets andel av inlåning från svensk allmänhet bland de bolag och institut som omfattas av kraven. Uppföljningen av målavvikelsen på såväl övergripande som individuell nivå sker med hjälp av underlag från Pipos Serviceanalys. Pipos Serviceanalys föreslås därför stärkas och införlivas i ordinarie verksamhet. Existerande statliga insatser kompletterar kraven Post- och och länsstyrelsernas arbete med tillgången till grundläggande betaltjänster bör i huvudsak fortsätta på samma sätt som i Detta gäller såväl det generella arbetet som bedrivs vid myndig- heterna som det stöd till företag som regleras i förordningen (2014:139) om statligt stöd till tillhandahållare av grundläggande betaltjänster. statliga insatser bedöms komplettera de krav som kommittén föreslår ställas på vissa banker. Kommittén föreslår att förordningen (2014:139) om statligt stöd till tillhandahållare av grundläggande betaltjänster utvidgas så att stöd även kan utbetalas till företag som möjliggör för andra företag att tillhandahålla Berörda myndigheter bör vidare se till att möjligheten att söka statligt stöd för grundläggande betaltjänster blir mer känt via bl.a. utökade ansvar för kontantförsörjning och kontanthantering Ansvaret för en fungerande kontanthantering i hela landet, i form av depåverksamhet, uppräkningsverksamhet och kontanttransporter är Ingen myndighet har ett tydligt utpekat övergripande ansvar för har den mest tillbakadragna rollen i kontanthanteringen bland jämförbara centralbanker. för kontanthanteringens grossistled (depåverksamheten) som i hög grad fokuserar på effektivitet och som har överlämnats till den privata marknaden att sköta. Depåverksamheten är ett privat monopol. Denna situation innebär risker för att depåer läggs ner, och att priserna på kontanter och kontanttjänster ökar, vilket ytterligare kan påskynda utveck- lingen mot en minskad kontantanvändning. Mot denna bakgrund bedömer kommittén att det i lag bör tydliggöras att har ansvar för kontantförsörjningen i genom att ge ut sedlar och mynt. Vidare bör , bl.a. mot bakgrund av kontantkedjans sårbarhet, ges ett övergripande ansvar för kontant- Med kontanthantering avses dels grossistledet i form av depåverksamhet, dels detaljhandelsledet i form transporter, uppräkningsverksamhet och försäljning av kontanter till slutkunder som banker och handeln. övergripande ansvar för kontant- hanteringen består i att följa och analysera kontanthanteringen i sin helhet, regelbundet rapportera till om situationen för kontanthante- ringen i samt att ansvara för ett råd om kontanthantering där of- fentliga och privata aktörer diskuterar kontanthanteringen i samhället. Slutligen bör ansvar för en välfungerande depåverksamhet tydliggöras i lag. Depåverksamheten bör bidra till att kontanter kan användas som betalningsmedel i hela . bör inte ges ett ansvar för tillgången till kontanttjänster i Det ansvaret faller i stället på de banker och utländska kredit- institut som omfattas av de föreslagna kraven att tillgodose rimlig tillgång på kontanttjänster i hela landet. Därutöver faller ansvaret också delvis på staten i form av Post- och och länsstyrelsernas insatser för att förbättra tillgången till grundläggande betaltjänster. Kommittén återkommer i slutbetänkandet till frågan om ansvar för kontantförsörjningen och kontanthanteringen. 2019/20:23 Bilaga 1 Konsekvenser av kommitténs förslag Förslagen gynnar dels människor och företag i glesbygd genom att kraven innebär att en rimlig tillgång till kontanttjänster upprätthålls i hela landet. Vidare gynnas de grupper som i högre utsträckning använder kontanter, exempelvis vissa äldre, nyanlända och personer med vissa funktionsvariationer. Genom kraven bedöms kontantkedjan bli mindre sårbar eftersom bankerna är beroende av en fungerande kontantkedja för att uppnå kraven om rimlig tillgång till kontanttjänster. Kostnaderna för de institut som omfattas av kraven på rimlig tillgång bedöms öka med mellan 8–, inklusive avskrivningar för installationskostnader, för att skapa mellan 25–30 nya servicepunkter för kontantuttag och lika många punkter för dagskassehantering . Till detta belopp kommer uteblivna framtida besparingar till följd av att avveckling av vissa punkter för kontantuttag och dagskassehantering inte kan göras till följd av kraven. De statliga utgifterna bedöms öka med 9–genom framför allt ökade förvaltningsanslag till berörda myndigheter i syfte att de ska kunna följa upp de nya kraven på vissa banker . Förslagen bedöms vidare ha positiva effekter för övriga större tillhandahållare av kontanttjänster samt värdebolagen . Detta eftersom de institut som berörs av kraven kan komma att efterfråga deras tjänster i högre utsträckning . Författningsförslag i betänkandet Tryggad tillgång till kontanter (2018:42) 2019/20:23 Bilaga 2 Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2010:751) om betaltjänster dels att 1 kap. 1 och 6 b §§ och 8 kap. 1 och 26 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas ett nytt kapitel, 4 b kap., av följande lydelse. I denna lag finns bestämmelser om betaltjänster som tillhandahålls i och utförs inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I denna lag finns också bestämmelser om betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. I 4 a kap. finns bestämmelser om 1.avgifter för betalkonto, 2.byte av betalkonto, 3.kreditinstituts skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner till en konsument. I 4 b kap. finns bestämmelser om tillgången till kontanttjänster. Denna lag gäller inte en tjänst Denna lag, med undantag för som endast möjliggör uttag av kon- tanter med hjälp av uttagsauto- dighet i 4 b kap. 7 §, gäller inte en mater, om den som tillhandahåller tjänst som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttags- automater, om den som tillhanda- 1.agerar för en eller flera kortutgivares räkning, 2.inte är part i ramavtalet med den kund som tar ut medel från ett betalkonto, 3.inte tillhandahåller sådana andra betaltjänster som anges i 2 §, och 4.informerar kunden om eventuella uttagsavgifter eller växelkurs i 4 kap. 3, 4, 7 och 8 §§ innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. Senaste lydelse 2018:175. Senaste lydelse 2018:175. 2019/20:23 Bilaga 2 Ett bankaktiebolag enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse som i tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter ska tillhandahålla de tjänster som avses i 4 a kap. 2 § 3 i en sådan utsträckning att det finns en rimlig tillgång till dem i hela . Kravet i första stycket gäller under förutsättning att bankaktiebolaget per närmast föregående år hade mer än i inlåning från svensk allmänhet. Med kravet i 1 § första stycket på att tillhandahålla tjänster avses att konsumenter ska kunna ta ut kontanter i svenska kronor från betalkonton med grundläggande funktioner i det aktuella bankaktiebolaget. Ett bankaktiebolag enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse som tillhandahåller betalkonton till juridiska personer i ska hantera dagskassor i en sådan utsträckning att det finns en rimlig tillgång till denna tjänst i hela . Kravet i första stycket gäller under förutsättning att bankaktiebolaget per närmast föregående år hade mer än i inlåning från svensk allmänhet. Med kravet i 3 § första stycket på att hantera dagskassor avses att ta emot kontanter i svenska kronor som härstammar från en näringsverksamhet eller en verksamhet som drivs av en ideell förening och att för näringsidkarens eller föreningens räkning sätta in pengarna på ett betalkonto i det aktuella bankaktiebolaget. Undantag från kravet på att hantera dagskassor Ett sådant bankaktiebolag som avses i 3 § behöver inte i ett enskilt fall hantera en dagskassa, om det skulle strida mot lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller om det finns särskilda skäl mot det. Vid tillämpningen av bestämmelserna i 1 § första stycket, 2 §, 3 § första stycket samt 4 och 5 §§ ska ett utländskt kreditinstitut jämställas med ett bankaktiebolag, om det utländska kreditinstitutet 1.driver verksamhet från en filial 2.i filialen hade mer än i inlåning från svensk allmänhet per närmast föregående år. Det som anges om ett bankaktiebolag i bestämmelserna enligt första stycket ska i stället avse det utländska kreditinstitutet. Tillhandahållare av betaltjänster ska lämna de uppgifter som myndigheten anser vara nödvändiga för 1.att bedöma om kraven i 1 § första stycket och 3 § första stycket 2019/20:23 Bilaga 2 2019/20:23 Bilaga 2 och i föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag är uppfyllda, och 2.bedömningen enligt 8 § andra stycket. får besluta att sådana uppgifter som avses i första stycket ska lämnas till . Om det finns skäl för det får förelägga en tillhandahållare av betaltjänster vid vite att lämna sådana uppgifter som avses i första stycket. Om ett bankaktiebolag eller ett utländskt kreditinstitut har åsidosatt sina skyldigheter enligt bestämmelserna i 1 § första stycket eller 3 § första stycket eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag, ska underrätta det berörda bolaget eller institutet och ge det tillfälle att yttra sig i frågan om överträdelse. Om , trots ett sådant yttrande eller när tiden för yttrande har löpt ut, fortfarande bedömer att bolaget eller institutet har åsidosatt sina skyldigheter ska underrättas. Det som sägs i första stycket gäller dock inte om 1.bristen avser uttag av kontanter och uttag kan göras i tillräcklig utsträckning från betalkonton med grundläggande funktioner i något annat kreditinstitut enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse eller något annat utländskt kreditinstitut, 2.bristen avser hantering av dagskassor och dagskassor kan sättas in på betalkonton i något annat kreditinstitut eller utländskt kreditinstitut i tillräcklig utsträckning, eller 3.om avvikelsen avser färre än 1 000 personer. Institut med tillstånd från Om har underrättats enligt 8 § ska inspektionen ingripa mot de bankaktiebolag som har åsidosatt sina skyldigheter. Detsamma gäller en sådan filial till ett utländskt kreditinstitut som avses i 4 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Vad gäller ett ingripande tillämpas 11–17 §§. Utländska kreditinstitut som hör hemma inom EES Om har underrättats enligt 8 § avseende en filial till ett utländskt kreditinstitut som hör hemma inom EES tillämpas bestämmelserna i 15 kap. 15 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Vid ett ingripande enligt 9 § ska först utfärda ett föreläggande om att vidta någon åtgärd för att komma till rätta med situationen. Om ett bankaktiebolag eller ett sådant utländskt kreditinstitut som avses i 4 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse inte uppfyller de skyldigheter som avses i 8 § trots att ett föreläggande 2019/20:23 Bilaga 2 2019/20:23 Bilaga 2 enligt 11 § har utfärdats och tidsfristen har löpt ut, ska besluta att bankaktiebolaget eller det utländska kreditinstitutet ska betala en sanktionsavgift. Avgiften tillfaller staten. Om bristen för ett institut avser såväl uttag av kontanter som hantering av dagskassor ska två sanktionsavgifter beslutas. Trots det som sägs i 12 § första stycket ska avstå från att besluta om en sanktionsavgift om den aktuella kontanttjänsten tillhandahålls av någon annan på det sätt som avses i 8 § andra stycket då tidsfristen enligt föreläggandet för det aktuella bankaktiebolaget eller utländska kreditinstitutet löpte ut. ska också avstå från ett sådant beslut om avvikelsen avser färre än 1 000 personer.