prop · H603155 · 2019-07-09 00:00:00 — anger att den förutsätter att frivilliga räddningsvärn är att betrakta som förvärvsarbetare i yrkesutövning och inte ideellt arbetande, exempelvis i anslutning till räddningsinsats och vid övning, även om inkomsten från sådana uppdrag saknar avgörande betydelse för den enskildes försörjning. framhåller att då jägare i flera fall genomför samhällsnyttiga uppdrag är det rimligt att dessa grupper också omfattas av det förstärkta skyddet. Några av remissinstanserna framför att ytterligare straffrättsliga åtgärder bör vidtas för vissa funktioner. Enligt bör det övervägas om det är mer adekvat att tillgodose skyddet för bl.a. sjukvårdspersonal genom att bestämmelserna i 17 kap. om våld eller hot mot tjänsteman görs tillgängliga även för sjukvårdspersonal. Även läns landsting är inne på en sådan lösning för att åstadkomma ett utökat skydd för hälso- och sjukvårdspersonal. läns landsting förordar att ett nytt brott ska införas som bl.a. omfattar angrepp på sjukhuspersonal och som inte uppställer något krav på att det ska röra sig om myndighetsutövning. anser att brandmän framgent ska omfattas av det förstärkta skyddet i 17 kap. 5 § . Enligt finns det anledning att utreda om bestämmelsen om brott mot medborgerlig frihet kan anpassas eller om någon ny lagregel kan införas för att öka skyddet för journalister och andra personer som använder sin yttrandefrihet för att sprida information eller uttrycka sin åsikt. Avfall anser att regeringen bör överväga skärpta straffsatser särskilt för hot och våld mot renhållningspersonal som verkställer den kommunala renhållningsskyldigheten. anför att den föreslagna bestämmelsen skulle få marginell effekt vad gäller brott som drabbar lärare eftersom lärare ofta utsätts av unga elever. Enligt förbundet behöver frågan om utökat skydd för lärare utredas vidare. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen bedömer att det finns behov av att stärka det straffrättsliga skyddet för ett flertal samhällsnyttiga funktioner. Utredningen anser emellertid att det inte är möjligt eller lämpligt att avgränsa ett sådant förstärkt skydd till vissa utpekade verksamheter eller yrkesgrupper. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att ett förstärkt straffrättsligt skydd för samhällsnyttiga funktioner bör omfatta samtliga yrkesutövare. Ett sådant skydd ska enligt utredningen åstadkommas genom att det i 29 kap. 2 § införs en ny punkt som innebär att rätten vid bedömningen av straffvärdet som 2018/19:155 en försvårande omständighet särskilt ska beakta om den tilltalade har angripit någon med våld eller hot om våld i eller med anledning av dennes yrkesutövning. Med yrkesutövning avses enligt utredningen förvärvsarbete, oavsett om det utförs såsom anställd eller i egen verksamhet. Det innebär att ideellt arbete faller utanför tillämpningsområdet. Utanför tillämpningsområdet faller även sådana uppdrag som visserligen kan ge viss inkomst men som saknar avgörande betydelse för den enskildes försörjning. Utredningen bedömer att när det gäller ideellt arbete eller arbete som saknar avgörande betydelse för den enskildes försörjning, gör sig skälen för ett utvidgat straffrättsligt skydd inte lika starkt gällande. Anledningen är enligt utredningen att den som utövar ett yrke, oavsett vilket, normalt sett är beroende av detta för sin försörjning och att det innebär att den som utövar ett yrke inte kan välja bort detta för att slippa risken för hot eller våld. Flera remissinstanser invänder att det finns nackdelar med den föreslagna straffskärpningsgrunden. Till dessa nackdelar hör bl.a. att straffskärpningsgrunden får ett mycket stort tillämpningsområde som är svårt att överblicka, att det finns risk att straffskärpningsgrunden får en liten praktisk betydelse och att den kan komma att omfatta situationer där det inte är motiverat att låta kopplingen till yrkesutövning utgöra en försvårande omständighet. Flera remissinstanser påpekar också att även ideellt arbete – som inte omfattas av den föreslagna bestämmelsen – kan utgöra en samhällsnyttig funktion och att skälen för ett utvidgat straffrättsligt skydd gör sig gällande också ifråga om sådant arbete. I likhet med flera remissinstanser bedömer regeringen att den föreslagna straffskärpningsgrunden är förenad med betydande nackdelar. Det framstår som tveksamt om den skulle få avsedd verkan som det kan förutses att den skulle ge upphov till betydande tillämpningsproblem. Mot den bakgrunden anser regeringen att det sammantaget inte framstår som lämpligt att införa den. Frågan om vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd och hur ett förstärkt straffrättsligt skydd för dessa samhällsnyttiga funktioner kan uppnås på ett annat och mer ändamålsenligt sätt kräver fortsatt utredningsarbete. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens förslag och bedömning stämmer inte överens med regeringens. Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens förslag och bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser att Prop. 2018/19:155 de föreslagna lagändringarna bör träda i kraft så fort som möjligt. därför träda i kraft . Av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att ingen får dömas för en gärning för vilken det inte var stadgat straff när den begicks. Vidare följer att straff ska bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs om inte annan lag, som leder till frihet från straff eller till lindrigare straff, gäller när dom meddelas. Några särskilda övergångsbestämmelser beträffande straffbestämmelserna behövs därför inte. Regeringens bedömning: Förslagen kommer att medföra ökade kostnader för Kriminalvården bestående i nya och förlängda anstaltsvistelser. Utgifterna till följd av förslagen kan hanteras inom beslutade ekonomiska ramar. Utredningens bedömning stämmer i huvudsak överens med regeringens. Remissinstanserna: Endast en remissinstans yttrar sig över utredningens bedömning. anför att ett genomförande av utredningens förslag medför att bl.a. polisen behöver lägga mer resurser på att utreda brott mot blåljusverksamhet. Enligt tingsrätten kan de polisiära utredningarna förväntas bli relativt omfattande, vilket i sin tur får direkta följdeffekter för övriga delar av rättskedjan. Tingsrätten anger att det för domstolarnas del kan medföra längre och mer omfattande huvudförhandlingar som medför ökade kostnader som troligtvis behöver kompenseras genom ökade anslag. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag innebär att det införs en ny straffbestämmelse, sabotage mot blåljusverksamhet, och att straffskalan för grovt våld eller hot mot tjänsteman höjs. En nykriminalisering medför att ytterligare uppgifter läggs på rättsväsendets myndigheter. ska det beaktas att det beteende som omfattas av kriminaliseringen i viss utsträckning blir föremål för utredning och lagföring. Till skillnad från förutser regeringen därför inte något annat än en mindre kostnadsökning för polisen, åklagare och domstolar. Regeringen bedömer emellertid att införandet av straffbestämmelsen om sabotage mot blåljusverksamhet kommer att leda till nya och förlängda fängelsestraff och alltså ökade kostnader för Kriminalvården. Enligt regeringen kommer även den föreslagna höjningen av straffskalan för grovt våld eller hot mot tjänsteman att leda till ökade kostnader för Kriminalvården då straffskärpningen innebär att fängelsestraffens längd kommer att öka. Kostnaderna för Kriminalvården beräknas uppgå till . Utgifterna till följd av förslagen bedöms kunna hanteras inom beslutade ekonomiska ramar. 2018/19:155 10 Förslag till lag om ändring i 5 c § Den som angriper eller på annat sätt stör polisverksamhet, räddningstjänst eller ambulanssjukvård genom att 1.använda våld eller hot om våld mot verksamhetens personal eller mot personer som bistår verksamheten, 2.tillgripa eller skada fordon eller annat hjälpmedel som används eller ska användas i verksamheten, eller 3.vidta annan otillbörlig åtgärd döms, om gärningen är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet, för sabotage mot blåljusverksamhet till fängelse i högst . Om brottet är grovt döms för grovt sabotage mot blåljusverksamhet till fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen framkallat fara för flera människoliv eller egendom av särskild betydelse eller annars varit av särskilt farlig art. Paragrafen och brottsbeteckningarna sabotage mot blåljusverksamhet respektive grovt sabotage mot blåljusverksamhet är nya. I paragrafen föreskrivs straffansvar för den som angriper eller på annat sätt stör polisverksamhet, räddningstjänst eller ambulanssjukvård om gärningen är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet. Paragrafen har fått sin utformning och brotten sina beteckningar efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.2. I första stycket anges de gärningar som straffbeläggs i paragrafen. Gemensamt för samtliga gärningar är att de innebär att polisverksamhet, räddningstjänst eller ambulanssjukvård angrips eller på annat sätt störs. Uttrycket polisverksamhet används som ett begrepp för den verksamhet som bedrivs av och Säkerhetspolisen. Med räddningstjänst avses den verksamhet som staten och kommunerna bedriver enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och som går ut på att ansvara för räddningsinsatser vid olyckor och överhängande fara för olyckor. Även fjäll-, flyg- och sjöräddningstjänst samt efterforskning av försvunna personer enligt lagen, som utförs även om det inte inträffat någon olycka eller föreligger överhängande fara för en sådan, är att anse som räddningstjänst. Begreppet omfattar i förevarande paragraf inte bara genomförandet av räddningsinsatser utan också verksamhet som går ut på att upprätthålla ständig beredskap för och förmåga att effektivt kunna genomföra räddningsinsatser. Med ambulanssjukvård avses hälso- och sjukvårdsverksamhet som utförs i eller i anslutning till ambulans och med ambulans avses transportmedel avsett och utrustat för ambulanssjukvård och transport av sjuka och skadade. Begreppet ambulanssjukvård omfattar i detta sammanhang inte bara utförandet av hälso- och sjukvård utan också verksamhet som går ut på att upprätthålla ständig beredskap för och förmåga att effektivt kunna genomföra sådana insatser. I första punkten upptas fysiska våldshandlingar samt hot om våld mot personal inom blåljusverksamhet och personer som bistår blåljusverksamhet. Med våld avses inte bara det som i andra sammanhang betecknas som våld å person, dvs. misshandel och annat fysiskt betvingande. Det kan också vara fråga om lindrigare former av våldsanvändning mot en annan person. Även hot om våld omfattas. Begreppen verksamhetens personal och personer som bistår verksamheten täcker in alla personer som deltar i blåljusverksamheterna. Förutom personal från respektive organisation omfattas alltså personer som hjälper verksamheten, t.ex. tulltjänstemän som bistår polisen vid en insats eller frivilligresurser som bistår räddningstjänsten vid en insats. Av straffbestämmelsens konstruktion följer dock att angreppet på personen också måste innebära ett angrepp på blåljusverksamheten. Utanför straffansvaret för sabotage mot blåljusverksamhet faller följaktligen t.ex. våld eller hot om våld mot någon som på eget initiativ och utan att det främjar verksamheten deltar i exempelvis en insats. I andra punkten upptas gärningar som riktar sig mot fordon eller andra hjälpmedel. Det krävs inte att egendomen ägs av respektive myndighet utan det är tillräckligt att den används eller ska användas i blåljusverksamheten. Punkten innefattar angrepp genom skadegörelse och stöld eller annat tillgrepp. Således omfattas t.ex. att skära sönder däcken på en polisbil eller ambulans. Med hjälpmedel avses exempelvis utrustning som personalen använder sig av eller som finns i fordonen. Även polishundar och polishästar omfattas av bestämmelsen. Fast egendom och byggnader omfattas däremot inte av begreppet hjälpmedel. Att skada eller blockera en byggnad kan i stället utgöra en otillbörlig åtgärd enligt punkten 3. Tredje punkten avser gärningar där gärningsmannen vidtar någon otillbörlig åtgärd som inte faller in under punkten 1 eller 2 i paragrafen. Såväl handlingar som är straffbelagda enligt andra lagrum som ordningsstörningar kan omfattas. En otillbörlig åtgärd kan alltså utgöras av ett hindrande av verksamheten enbart genom att ställa sig i vägen för personal eller fordon, men kan också bestå av mycket allvarliga angrepp såsom att detonera en sprängladdning i anslutning till en polisstation. Ytterligare exempel på otillbörliga åtgärder kan vara att lägga ut s.k. fotanglar så att fordon inte kan komma fram eller göra skadliga intrång i datasystem som används av någon av de tre blåljusverksamheterna. För straffansvar krävs att gärningen är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet. Med utryckningsverksamhet avses polisverksamhet på grund av en händelse eller ett brott som påkallar en omedelbar insats. I begreppet utryckningsverksamhet ingår också räddningsinsatser enligt lagen om skydd mot olyckor samt insatser som går ut på att utföra hälso- och sjukvårdsverksamhet i eller i anslutning till ambulans. Med brottsbekämpande verksamhet avses polisverksamhet som syftar till att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller till att utreda eller beivra brott. Utanför begreppet brottsbekämpande verksamhet faller alltså polisens hjälpande verksamhet och allmänna förvaltningsuppgifter, t.ex. tillstånds- och tillsynsärenden av olika slag, passärenden och ärenden om delgivning och handräckning. Polisens allmänna övervakningsverksamhet omfattas som regel av bestämmelsen eftersom övervakningen, 2018/19:155 vid sidan av att motverka störningar av ren ordningskaraktär, även har ett brottsbekämpande syfte. I detta sammanhang ingår således i begreppet brottsbekämpande verksamhet även t.ex. patrullering och övervakning vid stora evenemang eller demonstrationer. ordningshållande verksamhet som helt saknar brottsbekämpande syften faller däremot utanför straffbestämmelsens tillämpningsområde. på detta är den verksamhet polisen bedriver inom naturskydd. Det förutsätts inte för straffansvar att angreppet eller störningen i det enskilda fallet verkligen lett till att verksamheten allvarligt försvårats eller Det är tillräckligt att gärningen som sådan är ägnad att leda till att utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet allvarligt försvåras eller hindras. Med det avses att en sådan följd typiskt sett ska framstå som en sannolik följd av angreppet eller störningen. bl.a. att straffansvaret även omfattar angrepp mot personal eller utrustning som står till förfogande för en utryckning eller för Om en gärningsman exempelvis skär sönder däcken på en parkerad brandbil eller krossar vindrutan så att den kan användas vid ett larm eller blockerar en utfart, kan gärningen anses ägnad att allvarligt försvåra eller hindra Detta gäller även om det skulle visa sig att det finns andra fordon som är tillgängliga och oskadade. om en gärning är ägnad att allvarligt försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet bör alltså hänsyn inte tas till eventuella andra resurser som finns att tillgå som ersättning för den utrustning som angrips. bedömningen måste vara att polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård har behov av samtliga de resurser som står till deras omedelbara Varje gärning som kan anses ägnad att försvåra eller hindra utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet omfattas Med det kvalificerande rekvisitet allvarligt försvåra eller hindra menas att gärningen måste vara sådan att den typiskt sett innebär en viss grad av menlig inverkan på verksamheten. Hur stor påverkan som kan accepteras ska sättas i relation till dels angreppets karaktär, dels vilken verksamhet – utryckningsverksamhet eller brottsbekämpande verksamhet – som gärningen är ägnad att påverka. Allvarliga angrepp mot personal eller egendom medför typiskt sett ett allvarligt försvårande eller hinder av såväl utryckningsverksamhet som brottsbekämpande verksamhet. kasta sten på blåljuspersonal eller deras fordon är exempel på angrepp som regelmässigt omfattas av straffbestämmelsen. utryckningsverksamhet är redan en väldigt liten påverkan typiskt sett ägnad att allvarligt försvåra eller hindra verksamheten. handla om att under en utryckning ställa sig i vägen för eller genom annan störning försvåra framfarten för ett utryckningsfordon. Att ställa sig i vägen för patrullerande poliser innebär dock som regel inte ett allvarligt försvårande eller hinder av brottsbekämpande verksamhet. är inne på är det endast i undantagsfall som en ordningsstörning kan anses ägnad att allvarligt försvåra eller hindra brottsbekämpande verksamhet. I subjektivt avseende krävs uppsåt i förhållande till samtliga objektiva Något särskilt syfte hos gärningsmannen att försvåra eller hindra verksamheten krävs inte. I andra stycket föreskrivs straffansvar för grovt sabotage mot blåljusverksamhet. Bedömningen av om en gärning är att betrakta som sabotage mot blåljusverksamhet av normalgraden eller grovt sabotage mot blåljusverksamhet ska göras utifrån alla omständigheter vid brottet. Det anges emellertid ett antal kvalifikationsgrunder som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Den första kvalifikationsgrunden som särskilt ska beaktas är om gärningen framkallat fara för flera människoliv. Det kan exempelvis tänkas att det framkallats fara för att människor avlider genom att ambulanssjukvård har hindrats från att komma till en olycksplats . Vidare ska det särskilt beaktas om gärningen framkallat fara för egendom av särskild betydelse. Med uttrycket särskild betydelse avses detsamma som särskild betydenhet i 13 kap. 2 och 5 §§, dvs. att egendomen är av särskilt stor omfattning eller ekonomiskt av större värde eller att den annars är särskilt betydelsefull, t.ex. med hänsyn till försvaret eller folkförsörjningen. Som exempel kan nämnas att räddningstjänst hindras att komma fram till en brand och det leder till fara för att stora skogsområden eller en domkyrka brinner ner. Genom kvalifikationsgrunden att gärningen annars varit av särskilt farlig art betonas att även andra omständigheter än de som anges tidigare kan vara av betydelse vid bedömningen av om brottet är grovt. Det ska vara fråga om omständigheter som kan sägas vara särskilt graverande. Grunden att gärningen varit av särskilt farlig art ger utrymme att bl.a. beakta det sammanhang i vilket gärningen företagits och om gärningen haft påtagligt samhällsfarliga inslag. Ett sabotage mot blåljusverksamhet kan exempelvis anses vara av särskilt farlig art när en eller flera gärningsmän angriper flera blåljusverksamheter eller stora delar av en verksamhet, eller när gärningen på grund av gärningsmännens organisationsgrad utövas på ett skickligare sätt och med större resurser än annars. Straffet för sabotage mot blåljusverksamhet är fängelse i högst . För grovt sabotage mot blåljusverksamhet är straffet fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. I fråga om påföljdsval bör brottslighetens art motivera att påföljden bestäms till fängelse även om varken straffvärdet i sig eller tidigare brottslighet skulle motivera det. Styrkan i fängelsepresumtionen måste dock bestämmas med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Varken sabotage mot blåljusverksamhet eller grovt sabotage mot blåljusverksamhet tas upp i bestämmelsen i 11 § om verkan av tillbakaträdande från vissa fullbordade brott enligt 13 kap. Det innebär emellertid inte att det är uteslutet att med straffnedsättning som rättslig följd tillbakaträda från sabotage mot blåljusverksamhet eller grovt sabotage mot blåljusverksamhet. Om gärningsmannen efter brottets fullbordan verkar aktivt för att förhindra att blåljusverksamheten påverkas, kan detta räknas honom eller henne till godo vid straffmätningen i enlighet med 29 kap. 5 § första stycket punkten 4. Enligt denna bestämmelse ska rätten vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning beakta om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet. De gärningar som kan utgöra sabotage mot blåljusverksamhet kan vara straffbelagda även enligt andra straffbestämmelser. Det kan därför förutses 2018/19:155 att konkurrenssituationer kommer att vara vanliga i rättstillämpningen. Allmänna regler om konkurrens gäller. Det bör i dessa situationer beaktas att sabotage mot blåljusverksamhet är ett brott mot blåljusverksamheterna. Brottstypen riktar sig alltså mot allmänna intressen. Som huvudregel bör det därför dömas till ansvar för sabotage mot blåljusverksamhet och brott mot person enligt 3 kap. och 4 kap. i konkurrens. Även när det gäller de brott enligt 17 kap. som innefattar såväl enskilda som allmänna skyddsintressen bör det som regel dömas i konkurrens. Förmögenhetsbrott enligt 8 kap. och 12 kap. bör däremot som regel konsumeras av sabotage mot blåljusverksamhet. På grund av de likartade skyddsintressena bör det inte heller bli aktuellt att döma i konkurrens för sabotage mot blåljusverksamhet och andra brott enligt 13 kap. Eftersom bestämmelserna om mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse har strängare straffskalor än sabotage mot blåljusverksamhet bör det i en konkurrenssituation som regel dömas endast för förstnämnda brott. En bedömning måste emellertid göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vid konkurrens mellan sabotage mot blåljusverksamhet och sabotage bör särregleringen om sabotage mot blåljusverksamhet som regel ges företräde. I vissa situationer, då sabotage mot blåljusverksamhet begås av en folksamling, kommer tillämpningsområdet för brottet att överlappa tillämpningsområdet för våldsamt upplopp enligt 16 kap. 2 §. Vilket brott som ska ges företräde måste bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vid valet av straffbestämmelse bör vikt läggas vid vad som framstår som det väsentliga i händelseförloppet och vilket brott som framstår som det huvudsakliga. Ytterst får lösningen av konkurrensfrågor bli en uppgift för rättstillämpningen. 12 § För försök, förberedelse eller stämpling till mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, sabotage mot blåljusverksamhet, grovt sabotage mot blåljusverksamhet eller spridande av gift eller smitta eller till förgöring och för underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott döms det till ansvar enligt 23 kap. Paragrafen ger besked om i vilka fall försök, förberedelse och stämpling till samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott i 13 kap. är kriminaliserat. Genom tillägg ändras paragrafen på så sätt att försök, förberedelse och stämpling till samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra sabotage mot blåljusverksamhet och grovt sabotage mot blåljusverksamhet straffbeläggs. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. 1 § Den som med våld eller hot om våld förgriper sig på en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att tvinga tjänstemannen till eller hindra honom eller henne från en åtgärd i myndighetsutövningen eller för att hämnas för en sådan åtgärd döms för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om någon på detta sätt förgriper sig mot en tjänsteman som har utövat myndighet för vad han eller hon har gjort eller underlåtit att göra i myndighetsutövningen. Om brottet är grovt döms för grovt våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i lägst ett och högst .