prop · H60350 · 2019-03-05 00:00:00 — Det kan t.ex. gälla samtycke till försäljning av den gemen- samma bostaden (se dock 2 kap. 4 § första stycket i förslaget och 7 kap. 4–9 §§ ). Från förordningarnas tillämpningsområde undantas bl.a. skatte- och förvaltningsrättsliga frågor. EU-förordningarna tillämpas inte heller på frågor om bl.a. makars och registrerade partners rättskapacitet eller rättshandlingsförmåga, underhållsskyldighet, arv efter en avliden make eller partner, social trygghet eller rätten vid bl.a. äkten- skaps- eller partnerskapsskillnad till överföring eller justering av ålders- eller sjukpensionsrättigheter som har förvärvats under äktenskapet eller partnerskapet och som inte har genererat någon pensionsinkomst under äk- tenskapet eller partnerskapet. EU-förordningarna har delvis olika namn, men båda förordningarna tar sikte på förmögenhetsförhållandena (vid äktenskap och registrerat partner- skap). Begreppet registrerat partnerskap definieras i EU:s förordning om registrerade partners förmögenhetsförhållanden bara med avseende på tillämpningen av förordningen. Det faktiska innehållet i begreppet fast- ställs i nationell rätt (skäl 17). Med registrerat partnerskap avses enligt ar- tikel 3.1 i EU-förordningen en samlevnadsform mellan två personer som är reglerad i lag och som enligt den lagen kräver registrering och är giltig till formen. är det inte längre möjligt att ingå registrerat part- nerskap i . Lagen om registrerat partnerskap upphörde då att gälla och blev könsneutral. Det innebär att två personer av samma kön kan gifta sig. Den upphävda lagen tillämpas fortfarande i fråga om ett enligt den lagen registrerat partnerskap, om inte partnerna gemen- samt har anmält till att de önskar att partnerskapet ska gälla som ett äktenskap. Partnerna kan också välja att i stället vigas enligt 4 kap. . Partnerskapet gäller då som ett äktenskap från tidpunk- ten för vigseln. (Se 2 och 3 §§ lagen om upphävande av lagen om regist- rerat partnerskap.) finns det drygt 1 000 par som lever i registrerat partnerskap i . Med hänsyn till det begränsade antalet kommer för svenskt vid- kommande EU:s förordning om makars förmögenhetsförhållanden att ha störst betydelse. EU:s förordning om registrerade partners förmögenhets- förhållanden kan dock ha betydelse för de kvarvarande svenska registre- rade partnerskapen och för utländska registrerade partnerskap. Frågan blir då vilka materiella regler som tillämpas på de registrerade partnerskapen, om svensk rätt enligt EU-förordningen är tillämplig på Av lagen om registrerat partnerskap 2018/19:50 och lagen om upphävande av den lagen framgår att ett registrerat partner- skap som har ingåtts i med några undantag har samma rättsverk- ningar som ett äktenskap och att bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar i princip tillämpas på motsvarande sätt på svenska registrerade partnerskap och registrerade partner. Det som sagts gäller bara partnerskap som har registrerats i . Svensk rätt saknar materiella bestämmelser som uttryckligen reglerar de för- mögenhetsrättsliga verkningarna av utländska registrerade partnerskap. En- ligt EU-förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden kan svensk lag bli tillämplig för att avgöra frågor om förmögenhetsrättsliga verk- ningar för sådana partnerskap. I praktiken torde det dock bli sällsynt före- kommande. Det förutsätter enligt artikel 22 i EU-förordningen att de registre- rade partnerna har valt att svensk lag ska tillämpas och att EU-förordningen tillåter att svensk rätt väljs. Det krävs i praktiken att partnerna eller någon av dem har sin hemvist här eller att partnerna eller någon av dem har svenskt medborgarskap. I samband med att möjligheten att registrera partnerskap av- skaffades i gjorde civilutskottet uttalanden i fråga om andra rätts- ordningars institut som liknar äktenskap enligt svensk lag och som omfattar par av samma kön. Utskottet anförde att under vilka omständigheter en viss rättslig status som har tillkommit i en annan rättsordning ska erkännas här i landet och vilka rättsverkningar den har är en fråga som – liksom i andra internationellt privaträttsliga sammanhang – lämpar sig bäst att överlämna till rättstillämpningen (se bet. 2008/09:CU19 s. 22). Detta synsätt bör få genomslag vid bedömande av de förmögenhetsrättsliga verkningarna av ut- ländska registrerade partnerskap. Det innebär att regler som gäller för makar och svenska registrerade partner bör kunna vara till vägledning för rätts- tillämpningen i fråga om andra rättsordningars registrerade partnerskap som liknar äktenskap. En närliggande fråga, som Lagrådet tar upp, är i vilken utsträckning sven- ska internationellt tvingande regler kan tillämpas på ett registrerat partner- skap som i rättsligt hänseende inte kan jämföras med ett äktenskap. En första förutsättning för en tillämpning av de svenska internationellt tvingande reg- lerna är givetvis att det aktuella partnerskapet omfattas av EU-förordningen och att svensk domstol är behörig. Förordningen innehåller inga bestämmel- ser som tar sikte på partnerskap som i rättsligt hänseende inte kan jämföras med äktenskap, vilket får antas bero på att syftet med förordningen har varit att reglera registrerade partnerskap som är jämförliga med äktenskap. I sam- band med att den finska lagstiftningen anpassades till EU-förordningen uttalades att det skulle vara logiskt att när det registrerade partnerskapet som sådant inte erkänns i den nationella rättsordningen tillämpa förordningens regler i artikel 9 om alternativ behörighet. Det skulle innebära att behörighet i stället – under vissa förutsättningar – kan ges till domstol i en annan med- lemsstat, t.ex. där partnerskapet registrerades (se den finska propositionen RP 190/2018 rd s. 11). I vilken utsträckning ett visst partnerskap faller under förordningen och om reglerna om alternativ behörighet i så fall kan tillämpas är en fråga för rättstillämpningen att avgöra utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. En andra förutsättning för en tillämpning av de svenska inter- nationellt tvingande reglerna är att de kan tillämpas i förhållande till den utländska partnerskapslagstiftningen. För att t.ex. regler om en efterlevande makes rätt att behålla giftorättsgods eller om jämkning ska kunna tillämpas krävs det att någon form av uppdelning av egendomen ska ske enligt den ut- Prop. 2018/19:50 ländska lag som är tillämplig (se avsnitt 6.3). Det behövs svenska kompletterande regler till EU-förordningarna Iegenskap av EU-förordningar är förordningarna om makars och regist- rerade partners förmögenhetsförhållanden direkt tillämpliga i svensk rätt. De varken ska eller får inkorporeras eller transformeras till nationell rätt. EU-förordningarna kräver emellertid kompletterande svenska nationella bestämmelser som ser till att förordningarna kan tillämpas i den nationella rättsordningen. EU-förordningarna medför vidare att svenska nationella bestämmelser som omfattas av förordningarnas tillämpningsområden inte kommer att kunna tillämpas. Det krävs i dessa fall att bestämmelserna upphävs eller ändras för att inte komma i konflikt med EU-förordningarna. I den mån förordningarna inte tillämpas på ett visst område och detta om- råde inte heller omfattas av någon annan unionsrättsakt eller av något an- nat internationellt instrument som gäller i , kommer svenska natio- nella regler att krävas även i fortsättningen. Det gäller dels vissa regler om konkurrerande förfaranden (litispendens) och om erkännande och verk- ställighet, dels regler om sambors förmögenhetsförhållanden. En samlad lag om makars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer finns regleringen av frågor om makars och sambors förmögen- hetsförhållanden i huvudsakligen två regelverk – lag och 1931 års Dessutom finns regler i flera andra lagar, bl.a. om nordisk bodel- ning med anledning av en makes död i lagen om arv i internationella Genom EU-förordningarna tillkommer två regelverk att förhålla Att behålla nuvarande författningar och införa en ny lag med komplet- terande bestämmelser till förordningarna skulle komplicera tillämpningen för enskilda, domstolar och andra rättstillämpare. För att få en mer sammanhållen och lättöverskådlig lagstiftning bör i stället de svenska bestämmelserna om makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden samlas i en ny lag. Denna lösning är också ett steg i den strävan som uttryckts att den allmänna internationellt familjerättsliga lagstiftningen bör samlas i en lag (se SOU 1987:18 s. 55). Den nya lagen bör benämnas lag om makars och sambors förmögenhets- förhållanden i internationella situationer, vilket ligger väl i linje med hur an- dra internationellt privat- och processrättsliga lagar benämnts . Det stämmer också väl överens med den lagstiftningsteknik som tillämpats sedan en könsneutral äktenskapslagstiftning infördes och som innebär att be- greppet makar i de allra flesta fall omfattar även partnerskap som registrerats enligt den numera upphävda lagen (se 2 § lagen om upphävande av lagen om registrerat partnerskap och 3 kap. 1 § lagen om registrerat partnerskap). Den nya lagen bör ges en struktur som underlättar förståelsen för hur de olika regelverken förhåller sig till varandra. Lagen bör förses med sex kapitel. Det första kapitlet bör ange lagens innehåll. I det andra kapitlet bör det finnas kompletterande bestämmelser till EU-förordningarna (se avsnitt 6). je kapitlet bör innehålla särskilda bestämmelser om makars förmögenhets- förhållanden i nordiska situationer (se avsnitt 7). Kapitlet kommer att inne- hålla de nordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden som 2018/19:50 finns förordning och i lagen om arv i internationella situa- tioner. Det fjärde kapitlet bör innehålla bestämmelser om makars förmögen- hetsförhållanden i andra internationella situationer (se avsnitt 8). Det gäller bl.a. erkännande och verkställighet av avgöranden om makars förmögenhets- förhållanden som varken omfattas av EU-förordningarna eller de nordiska bestämmelserna. I praktiken är det fråga om avgöranden som meddelats i ett icke-nordiskt land som inte deltar i det fördjupade samarbetet om EU-förord- ningarna. I det femte kapitlet bör det finnas regler om sambors förmögenhets- förhållanden (se avsnitt 9). I huvudsak innebär förslagen i kapitel 4 och 5 att relevanta bestämmelser lag med vissa ändringar flyttas över till den nya lagen. I det sjätte kapitlet bör det finnas bestämmelser om registrering av lagvalsavtal mellan makar och om hemvist och reservforum (se avsnitt 6 och 10). I de föreslagna författningarna hänvisas i några fall till EU-förordningarna. Hänvisningarna görs främst i upplysningsbestämmelser, där hänvisningen till förordningarna inte ger den svenska författningstexten något materiellt inne- håll. Hänvisningarna bör då vara dynamiska, dvs. avse förordningarna i den gällande lydelsen. I några fall avser hänvisningarna förfa- randeregler. Det är ändamålsenligt att även dessa hänvisningar är av dyna- misk karaktär (jfr prop. 2016/17:123 s. 14). Hänvisningarna kommer då alltså att omfatta eventuella ändringar i förordningarna. Det kan dock inte uteslutas att bestämmelserna ändå kan behöva ändras i samband med framtida änd- ringar i förordningarna, om förordningarnas innehåll då ändras i sak. Itvå fall är hänvisningarna till EU-förordningarna statiska och avser för- ordningarna i deras ursprungliga lydelser. En följd av denna hänvisnings- teknik är att lagen normalt behöver ändras varje gång den aktuella EU- förordningen ändras. En statisk hänvisning föreslås när det gäller en regel som innebär att förordningarnas lagvalsregler ska tillämpas vid prövnin- gen av om det funnits en sådan anknytning till ett land där saken prövats att ett avgörande från det landet ska erkännas här (se förslaget till 4 kap. 3 § 2). En statisk hänvisning föreslås också när det gäller en regel om svensk domstols behörighet vid bodelning med anledning av en sambos död. Den svenska domstolens behörighet är enligt regeln beroende av om den är behörig att ta upp en fråga om arv efter den avlidne enligt EU:s arvsförordning. Regeln förs över års lag där den var statisk (se förslaget till 5 kap. 3 § 3). 6.1Svensk domstols behörighet och förfaranderegler Regeringens förslag: Svensk lag ska på begäran av en make eller en dödsbodelägare tillämpas på förfarandet vid bodelning även om ut- ländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Utredningen föreslår inte någon särskild förfaranderegel för den situa- tionen att utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållan- den. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna yttrar sig inte i frå- gan. vid menar dock att det finns anledning att överväga en reglering som säkerställer att en bodel- ning kan genomföras i när svensk domstol är behörig att ta upp ett mål enligt EU-förordningarna, men utländsk rätt är tillämplig på makarnas eller de registrerade partnernas förmögenhetsförhållanden, dvs. i materiellt hänseende. Skälen för regeringens förslag Svensk domstols behörighet enligt EU-förordningarna EU:s förordningar om makars och registrerade partners förmögenhets- förhållanden reglerar vilket lands domstolar som ska vara behöriga att av- göra frågor om makars och registrerade partners förmögenhetsförhål- landen som har gränsöverskridande följder. Den vanligast förekommande situationen är bodelning med anledning av äktenskaps- eller partnerskaps- skillnad eller en makes eller registrerad partners bortgång. Om en talan har väckts vid en domstol om arvet efter en make eller en registrerad partner, är domstolarna i det landet behöriga att avgöra frågor om de förmögen- hetsrättsliga verkningarna av äktenskapet eller partnerskapet som uppstår isamband med arvstvisten (artikel 4 i EU-förordningarna). Motsvarande gäller enligt de närmare förutsättningar som anges i artikel 5 i EU:s förord- ning om makars förmögenhetsförhållanden om en talan om äktenskaps- skillnad har väckts vid en domstol med stöd av rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och i mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (II-förordningen). Om en talan om partnerskapsskillnad har väckts, är domstolen även behörig att pröva en fråga om de registrerade partnernas förmögenhetsförhållanden, under förutsättning att partnerna är överens om det (artikel 5 i EU:s förordning om registrerade partners för- mögenhetsförhållanden). I EU-förordningarna finns det även allmänna behörighetsregler, som alltså tillämpas i andra fall än de nämnda (artikel 6). iEU-förordningarna i den ordning som de är avsedda att prövas. 2018/19:50 kopplade till makarnas eller de registrerade partnernas hemvist och med- borgarskap. Reglerna syftar till att säkerställa att en verklig anknytning finns mellan makarna respektive partnerna och den medlemsstat där behö- righeten utövas (skäl 35). De allmänna behörighetsreglerna i EU-förord- ningarna är i de flesta avseenden likalydande. En viktig skillnad är att EU- förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden anger att det även finns behörighet för domstolarna i den medlemsstat där det registrerade partnerskapet ingicks. EU-förordningarna innehåller också regler om prorogation, behörighet till följd av att svaranden går i svaromål (tyst prorogation), alternativ behörighet, subsidiär behörighet, forum ne- cessitatis (nödforum) och behörighet vid genkäromål. Den alternativa be- hörighetsgrunden tar sikte på den situationen att en domstol i undantagsfall har möjlighet att avvisa en talan på den grunden att domstolslandets inter- nationella privaträtt inte erkänner äktenskapet i förfaranden om makars förmögenhetsförhållanden. Detsamma gäller om domstolslandets lag inte tillåter registrerade partnerskap. Behörighetsgrunden gör det möjligt för makarna eller partnerna att få sin sak prövad i en domstol i en annan med- lemsstat. Den internationella behörigheten – ofta benämnd domsrätten – regleras uttömmande i EU:s förordningar om makars och registrerade partners för- mögenhetsförhållanden. Reglerna gäller även i förhållande till makar och registrerade partner i tredjeland. Förordningarna ger alltså inte utrymme att behålla nationella regler om svensk domstols behörighet. Den nuvaran- de regleringen i 2 och 2 a §§ lag om svensk domstols behörighet i frågor om makars och registrerade partners förmögenhetsförhållanden kommer att ersättas av EU-förordningarnas reglering. Regleringen bör alltså inte flyttas över till den nya lagen. I förhållande till de nordiska län- derna – förutom – kommer dock nordiska regler om svensk dom- stols behörighet att kunna tillämpas (se avsnitt 7.2). När det sedan gäller prövningen av vilken domstol i som är be- hörig – den lokala behörigheten – tillämpas svenska interna forumregler. Det innebär att bestämmelserna om behörig domstol i 10 kap. rättegångs- balken som utgångspunkt avgör vilken eller vilka domstolar i som kan pröva tvisten. Behörig domstol i tvistemål i allmänhet är enligt 10 kap. 1 § domstolen i den ort där svaranden har sin hemvist. Särskilda forumbestämmelser finns dock för tvister om bodelning. I 10 kap. 9 § andra stycket föreskrivs att tvist om bodel- ning mellan makar eller sambor ska tas upp av den rätt där någon av dem ska svara i tvistemål i allmänhet. Om någon av dem har dött, ska en bodel- ningstvist tas upp av den rätt där den avlidne hade att svara i tvistemål i allmänhet. I tredje stycket i samma paragraf anges att om det inte finns någon domstol som är behörig att pröva bodelningstvisten, ska målet tas upp av . Bodelningsforum tillämpas också för till- stånd från domstol att vidta åtgärder utan motpartens samtycke (se m.fl., , kommentaren till 7 kap. 8 § , publicerad , Zeteo). I avsnitt 10.2 föreslås generella bestämmelser om reservforum för ma- kars och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer. En fråga som vid tar upp är hur en bodelning ska kunna genomföras i när förfarandet ska ske här i landet enligt EU-förordningarnas behörighetsregler, men ut- ländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Fråge- ställningen har sin grund i att utländska förfaranderegler kan vara så art- skilda från de regler och den organisation som vi använder här i landet i samband med bodelning att det skulle vara svårt eller i vissa fall kanske till och med omöjligt att tillämpa dem (se prop. 1989/90:87 s. 49). I 6 § första stycket lag anges att svensk lag på begäran av en make eller en dödsbodelägare ska tillämpas på frågor om förfarandet vid bodel- ning även om utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhål- landen och därmed på bodelningen i materiellt hänseende. Svensk lag kan tillämpas även när den utländska lagen föreskriver en annan form för del- ning eller avräkning än den svenska lagen. Bestämmelserna lag reglerar inte rätten till bodelning, vilken får anses tillhöra ett lands ma- teriella regler om makars förmögenhetsförhållanden. Om utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, måste den i princip allt- så ge stöd för att en make har rätt till bodelning för att bodelning ska kunna ske i . Bestämmelsen lägger fast den allmänt vedertagna regeln att det i svensk lag föreskrivna förfarandet kan användas oavsett vilken lag som är tillämplig i materiellt hänseende. (Se prop. 1989/90:87 s. Frågan är om EU-förordningarna tillåter att svenska förfaranderegler även fortsättningsvis tillämpas när utländsk lag är tillämplig i materiellt hänseende. I artikel 27 i EU-förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen finns det regler om den tillämpliga lagens räckvidd. Av artikeln framgår att tillämplig lag ska reglera bl.a. egendomsslagen, den ena ma- kens ansvar för den andra makens förpliktelser och skulder, makes eller makarnas befogenheter, rättigheter och skyldigheter när det gäller egen- dom, upplösning av makars förmögenhetsförhållanden och delning, för- delning och avveckling av egendomen, verkningarna av makars förmögen- hetsförhållanden på ett rättsförhållande mellan en make och tredje man, och ett äktenskapsförords materiella giltighet. I uppräkningen anges inte förfarandefrågor. Tvärtom anges i respektive förordnings skäl att hänsyn bör tas till de olika system för handläggning av frågor rörande makars för- mögenhetsförhållanden som tillämpas i medlemsstaterna (skäl 29). En motsvarande reglering finns i EU-förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden. I artikel 27 e, som har närmast koppling till förfarandefrågor, föreskrivs att den tillämpliga lagen ska reglera upplösning av makars förmögenhets- förhållanden och delning, fördelning och avveckling av egendomen. Regeringen bedömer att den bestämmelsen behandlar rätten att få till stånd en bodelning eller motsvarande, hur makarnas andelar beräknas och hur egendomen läggs ut på lotter, dvs. regler som styr det materiella slutresul- tatet och som inte är av processuell karaktär. Regeringen anser mot den angivna bakgrunden att det även i situationer när utländsk lag ska tillämpas enligt någon av EU-förordningarna finns möjlighet att använda sig av svenska förfaranderegler för att få till stånd en bodelning. Denna möjlighet bör – liksom – komma till uttryck direkt i lagtexten. Bestämmelser som motsvarar 6 § första stycket i 1990 2018/19:50 års lag bör därför införas i den nya lagen. Bestämmelserna kom till för att slå fast vad som ansågs vara en allmänt vedertagen princip (jfr dock rätts- fallet NJA 1968 s. 126). Det klart vanligaste förfarandet i fråga om makars förmögenhetsförhål- landen är bodelning. Även andra förfaranden kan emellertid förekomma. I gällande rätt finns inte någon lagreglering för dessa fall och det bedöms inte finnas skäl att nu införa en sådan reglering. Av den redovisade allmänt vedertagna principen får det dock anses följa att även om utländsk rätt tillämpas på en fråga om makars förmögenhetsförhållanden tillämpas som utgångspunkt de svenska regler som styr processen i domstol, i huvudsak , och lagen (1996:242) om domstolsärenden (jfr prop. 2014/15:105 s. 28). Enligt 6 § andra stycket lag får en bodelning under äktenska- pet enligt 9 kap. 1 § andra stycket dock bara förrättas om den tillämpliga utländska lagen på motsvarande sätt tillåter makarna att förrätta bodelning under äktenskapet när de är ense. Eftersom det följer av regleringen i artikel 27 e i förordningarna att förutsättningarna att för- rätta bodelning avgörs enligt den tillämpliga utländska lagen finns det var- ken anledning eller förutsättningar att föra över bestämmelsen till den nya lagen. Regeringens bedömning: Bodelningsförrättare, särskilda boutred- ningsmän samt i mål om betalningsföreläg- gande och handräckning bör anses vara domstolar i EU-förordningar- Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens. redningen bedömer att samtliga boutredningsmän ska anses vara dom- stolar i förordningarnas mening. Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i utredningens be- dömning eller har ingen invändning mot den. ningens bedömning att bodelningsförrättare och boutredningsmän kan vara domstolar i EU-förordningarnas mening, men anser att statens ansvar för dessa aktörers handlande bör belysas ytterligare mot bakgrund av att bodelningsförrättares och boutredningsmäns verksamhet enligt gällande rätt inte är att betrakta som myndighetsutövning. Skälen för regeringens bedömning I artikel 3.2 i EU-förordningarna om makars och registrerade partners för- mögenhetsförhållanden finns det en definition av domstol. som har en motsvarighet i artikel 3.2 i EU:s arvsförordning – är vidare än den domstolsdefinition som normalt används i nationell svensk rätt. omfattar, utöver domstolar, även myndigheter och rättstillämpare som utövar rättsliga funktioner eller agerar genom delegering av befogenheter från en rättslig myndighet eller under dess kontroll.