prop · H70364 · 2019-12-16 00:00:00 — Regeringen har även i Den svenska strategin mot terrorism särskilt fram- hållit att de brottsbekämpande myndigheterna måste ges förutsättningar att, trots den tekniska utvecklingen, kunna upprätthålla förmågan att inhämta information (skr. 2014/15:146 s. 16–17). Det finns inte någon legaldefinition av hemlig dataavläsning. Följande definition har dock ingått i utredningens direktiv, som ligger till grund för utredningens överväganden och för denna lagrådsremiss. Hemlig dataavläsning är en metod för de brottsbekämpande myndig- heterna att med någon form av tekniskt hjälpmedel i hemlighet bereda sig tillgång till en dator eller annan teknisk utrustning som kan användas för kommunikation och därigenom få besked om hur utrustningen används eller har använts och vilken information som finns i den. Metoden för hemlig dataavläsning kan alltså sägas innebära två delar, dels att den brottsbekämpande myndigheten bereder sig tillgång till teknisk utrustning som kan användas för kommunikation, dels att myndigheten tar del av uppgifter som finns i utrustningen. De uppgifter som hemlig data- avläsning är tänkta att komma åt finns alltså i den tekniska utrustningen, t.ex. i en mobiltelefon eller en dator. Det skiljer sig från vad som är fallet vid hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation, där uppgifterna hämtas in på väg till eller från någons tekniska utrustning. Det skiljer sig också från hemlig rumsavlyssning och hemlig kamera- övervakning, där uppgifterna hämtas in genom utrustning som tillhör och monteras av de brottsbekämpande myndigheterna. 2019/20:64 5.3 Uppgifter som hemlig dataavläsning skulle kunna ge tillgång till Hemlig dataavläsning skulle kunna ge de brottsbekämpande myndigheterna tillgång till flera olika typer av uppgifter, däribland sådana som kan hämtas in genom tvångsmedelsanvändning. Nedan följer exempel på uppgifter som hemlig dataavläsning skulle kunna ge tillgång till: 1.innehållet i telefonsamtal och videosamtal, såväl vanliga mobilsamtal som samtal via särskilda program eller appar, även om de är krypterade 2.innehållet i e-postmeddelanden och andra meddelanden 3.innehållet på de webbsidor som den person åtgärden riktas mot besöker samt uppgifter om personens aktiviteter på dessa sidor 4.uppgifter om var den person åtgärden riktas mot befinner sig, t.ex. efter aktivering av en mobiltelefons GPS-funktion 5.uppgifter om vad den person åtgärden riktas mot gör, vilka denne umgås med, vilken plats han eller hon är på samt (när det inte är känt vem den misstänkte är) identifiering av denne, t.ex. efter aktivering av den tekniska utrustningens kamerafunktion. 6.innehållet i samtal, t.ex. efter aktivering av den tekniska utrustningens mikrofon 7.kontaktuppgifter till samtliga kontakter som finns lagrade på den tekniska utrustning som åtgärden riktas mot 8.allt innehåll, t.ex. fotografier, dokument och andra filer, inloggnings- uppgifter och program, som finns lagrade på den tekniska utrustning som åtgärden riktas mot 9.uppgifter om lösenord, både till den tekniska utrustningen och till olika sociala nätverk, e-posttjänster samt andra forum 10.uppgifter om var, när och hur den tekniska utrustningen används och har använts. kan de brottsbekämpande myndigheterna få tillstånd att hämta in många av de uppgifter som skulle kunna hämtas in genom hemlig data- avläsning. I många fall motsvaras emellertid inte rätten att hämta in upp- gifterna av en faktisk möjlighet att göra så. Det beror till stor del på att internetbaserad kommunikation allt oftare har krypterat innehåll (t.ex. samtal och meddelanden via vanligt förekommande mobiltelefonappar som Whatsapp, Imessage eller Facetime). Meddelanden och samtal som de brottsbekämpande myndigheterna i och för sig har rätt att lyssna av enligt ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation kan därför inte fångas upp i läsbart eller avlyssningsbart skick. Därför kan det sägas att myndigheterna har rättslig men inte alltid faktisk tillgång till dessa uppgifter. 5.4Hur kan hemlig dataavläsning verkställas? Utredningen redogör för att verkställigheten av hemlig dataavläsning kan delas upp i fem faser, nämligen kartläggning och planering, intrång, instal- lation, avläsning och avslutning. För att hemlig dataavläsning ska kunna ge tillgång till de uppgifter som eftersöks måste den verkställande brottsbekämpande myndigheten ha skaffat sig kunskaper om målpersonen. I första hand syftar denna kartlägg- ning till att identifiera vilken typ av teknisk utrustning (målobjekt) som målpersonen använder eftersom åtgärden ska riktas mot målobjektet. Mål- objektet kan vara både fysiskt (t.ex. en dator eller mobiltelefon) och im- materiellt (t.ex. ett e-postkonto, en app eller ett program). Kartläggningen av målobjektet uppvisar i alla delar stora likheter med traditionellt inre och yttre polisiärt spaningsarbete. När kartläggning och planering genomförts och tillstånd från domstol har inhämtats kan den praktiska verkställigheten inledas. Där ska myndigheten identifiera det aktuella it-systemets sårbarheter, alltså omständigheter som gör det känsligt för angrepp. Det kan röra sig om både tekniska brister, såsom bristfälliga och osäkra system och mänskliga svagheter, såsom slarv och tanklöshet. Genom en attackmetod (s.k. exploit) går det att utnyttja en sårbarhet i ett datorsystem för att komma åt skyddad information. Begreppet exploit är ett samlingsnamn som används om själva attacken, metoden eller pro- grammet som används samt sårbarheten som angriparen drar fördel av. Det kan vara t.ex. att logga in på en annan persons e-postkonto med dennes inloggningsuppgifter eller förmå användaren att ladda ned en skadlig pro- gramkod. En förutsättning för en lyckad intrångsfas är alltså att det finns en sår- barhet som kan utnyttjas för intrång. Hemlig dataavläsning skulle kunna verkställas utan intrång i själva kommunikationssystemet genom att an- vända särskild hårdvara på eller vid teknisk utrustning för att t.ex. registre- ra knapptryckningar som sedan skickas till eller samlas in av den brotts- bekämpande myndigheten. Det kräver dock obemärkt fysisk tillgång till utrustningen. Om den brottsbekämpande myndigheten redan har tillgång till den miss- tänktes inloggningsuppgifter till t.ex. ett e-postkonto eller socialt medium och det är informationen som finns där som efterfrågas behövs det inte vidtas fler åtgärder. är det dock nödvändigt att installera hårdvara eller programvara i en utrustning. Förutom själva programvaran som ska installera det tekniska hjälpmedlet krävs ett program som kan läsa av uppgifterna som myndigheten ska komma åt. Programmen kommer att se olika ut beroende på förutsättningarna i det enskilda fallet. När det är fråga om installation av en hårdvara är svårigheten med installationen att und- vika att utrustningen eller den som installerar den upptäcks. Avläsningsfasen består av insamlingen av den information som myndig- Om den känner till nödvändiga lösenord till exempelvis ett användarkonto består avläsningen av att ta del av de e-postmeddelan- den som är av vikt för utredningen. Detta kan göras i myndighetens loka- När avläsning gjorts med programvara som installerats i den miss- tänktes utrustning kan uppgifterna skickas elektroniskt till myndigheten, varför den även då kan sköta avläsningen i sina lokaler. fall krävs att myndigheten har program som omvandlar uppgifterna till läs- I vissa fall kommer det inte att vara möjligt att hämta in uppgifterna löpande på distans. Då är avläsning möjlig först när den utrust- ning som använts har avinstallerats och återförts till myndigheten. Utredningen redogör för att , , Säkerhetspolisen och har en gemensam struktur för bearbetning av den information som hämtas in med hemliga tvångsmedel. Den gemensamma systemlösningen finns inom ramen för Samordnad Teknisk Inhämtning (STI) där data från den hemliga tvångsmedelsan- vändningen tas omhand och sedan fördelas till den verksamhetsgren inom respektive myndighet som ska ha den. Samarbetet inom STI bedöms av myndigheterna kunna tillgodose även verkställighet och insamling av upp- gifter från hemlig dataavläsning. När verkställigheten har avslutats ska den teknik som använts tas bort eller Den brottsbekämpande myndigheten ska då hämta tillbaka utrustningen, eller avaktivera, avinstallera, tidsbegränsa eller på annat sätt utesluta möjligheten att fortsätta nyttja det tekniska hjälpmedlet. går till beror på vilken teknik som har valts och vilka resurser som krävs. Varför används inte hemlig dataavläsning redan? Enligt 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt medde- Enligt andra stycket är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan sam- tycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes person- Dessa rättigheter får endast begränsas genom lag och endast under vissa villkor (avsnitt 4.2). Det finns inte något tydligt lagstöd för att använda hemlig data- Användning av metoden skulle med dagens reglering kunna innebära ett dataintrång. Av 4 kap. 9 c § första stycket fram- går nämligen att den som olovligen bereder sig tillgång till en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling eller olovligen ändrar, utplånar, blockerar eller i register för in en sådan uppgift kan dömas för detta brott. För dataintrång kan också dömas den som olovligen genom någon annan liknande åtgärd allvarligt stör eller hindrar användningen av en sådan Straffansvar för dataintrång förutsätter således att åtgärden är Det innebär att en åtgärd som sker i enlighet med gällande rätt inte Om befintlig lagstiftning ger stöd för en viss åtgärd kan Prop. 2019/20:64 åtgärden alltså inte utgöra dataintrång. Det finns därför skäl att närmare granska de bestämmelser och förarbeten som sätter gränserna för befint- liga hemliga tvångsmedel. Enligt 27 kap. 18 § RB innebär hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation att meddelanden, som i ett elektroniskt kommunikations- nät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan adress, i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i meddelandet. Bestämmelsens ordalydelse ger ingen ledning om på vilka sätt åtgärden får verkställas. Av 27 kap. 25 § första stycket RB framgår emellertid att när tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation har lämnats, får de tekniska hjälpmedel som behövs för åtgärden användas. Regleringen i 27 kap. 25 § RB kom dock inte i första hand till för att klargöra de brottsbekämpande myndigheternas befogenheter utan för att ålägga privata aktörer på telemarknaden att bistå de brottsbekämpande myndigheterna vid verkställighet av hemliga tvångsmedel, vilket framgår av propositionen om en telelag och en förändrad verksamhetsform för , m.m. (prop. 1992/93:200 s. 258–261). I propositionen Hemlig teleavlyssning och hemlig tele- övervakning uttalade regeringen dessutom att det inte råder något tvivel om att verkställighet med hjälp av datorprogram omfattas av uttrycket tekniskt hjälpmedel (prop. 1994/95:227 s. 29). Det går att hävda att tekniken för hemlig dataavläsning (t.ex. installation av programvara i en telefon eller modifiering av ett datorprogram i en dator) skulle kunna vara tillåten vid verkställighet av hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation genom dagens reglering. En sådan tolkning kan emellertid ifrågasättas eftersom den ovan nämnda ändringen i tillkom i andra syften än för att tillåta tekni- ken för hemlig dataavläsning. Sammanfattningsvis utesluter alltså inte dagens lagstiftning att verk- ställighet av hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation genomförs genom sådan teknik som kan användas för hemlig dataavläsning. I ljuset av tidigare förarbetsuttalanden framstår dock en sådan verkställighets- åtgärd som tveksam. Regelverket bör tolkas med försiktighet, vilket talar för att åtgärder som utgör hemlig dataavläsning kan vidtas endast om regleringen uttryckligen tillåter dem. 5.5Hemlig dataavläsning i några nordiska länder I flera andra länder finns lagstiftning som möjliggör hemlig dataavläsning eller en motsvarighet till åtgärden. var det första av de nordiska länderna att införa tvångsmedlet 2002 när en regel om ”dataaflæsning” infördes i ”retsplejeloven”. Enligt bestämmelsen får brottsbekämpande myndigheter avläsa upplysningar i ett informationssystem. Med informa- tionssystem förstås datorer eller andra databehandlingsanläggningar, t.ex. vissa mobiltelefoner och elektroniska kalendrar. Både program- och hård- vara kan användas för att genomföra avläsningen. 2019/20:64 ska få användas krävs att det finns bestämd grund att anta att infor- mationssystemet används av en misstänkt i samband med en planlagd eller begången brottslig handling. Det krävs vidare att det rör sig ett brott som kan bestraffas med fängelse eller att det rör ett särskilt utpekat brott som t.ex. landsförräderi eller terroristbrott. Åtgärden måste dessutom antas vara av avgörande betydelse för utredningen för att kunna tillåtas. Det går inte att använda sig av dataavläsning i underrättelse- verksamhet. Även i finns lagstiftning, bland annat i tvångsmedelslagen och polislagen, som i delar motsvarar hemlig dataavläsning. Det finns dock inte något tvångsmedel som ensamt motsvarar hemlig dataavläsning. I stället finns det några tvångsmedel som huvudsakligen täcker samma område och som kan ge motsvarande uppgifter som hemlig dataavläsning kan ge. De åtgärder som avses är bl.a. teleavlyssning och inhämtande av information i stället för teleavlyssning, teknisk avlyssning och bostads- avlyssning samt teknisk observation av utrustning. För att få använda tvångsmedlen krävs att de kan antas vara av synnerlig vikt för utredning av ett brott. Vilka brott som kan föranleda tvångsmedelsanvändning varie- rar från tvångsmedel till tvångsmedel. Tillstånd till teleavlyssning kan t.ex. lämnas om den misstänkte är skäligen misstänkt för något av de i lagen särskilt angivna brotten, vilka i huvudsak består av grova brott av olika slag (bl.a. grov spridning av barnpornografisk bild och brott som begåtts i terroristiskt syfte). Vissa tvångsmedel får även användas i underrättelse- verksamhet. finns åtgärden också i , då regler om ”dataav- lesing” infördes i ”straffeprosessloven”. Tillstånd till dataavläsning ska endast kunna avse bestämda datasystem eller användarkonton till nät- verksbaserade kommunikations- och lagringstjänster. Det krävs att det är ett datasystem som den misstänkte ”besitter eller kan antas å ville bruke”. Med ”bruke” avses det direkta användandet av en dator, telefon eller annan utrustning. Ett tillstånd till dataavlesing ger möjlighet att avläsa all information som finns tillgänglig genom den aktuella datorn, oavsett om informationen är lagrad i den eller på annat ställe. Samma sak gäller vid avläsning av ett bestämt användarkonto. När det gäller vilka brott som kan aktualisera dataavläsning gäller som utgångspunkt att maxstraffet för brottet ska vara fängelse . Därtill anges viss särskilt angiv- na brott som t.ex. brott avseende rikets säkerhet, narkotikabrottslighet och människohandel. För att tillstånd ska kunna beviljas måste en person ”med skjellig grunn” kunna misstänkas för en sådan handling eller försök till sådan handling som avses i bestämmelsen. Dataavläsning kan även användas i underrättelseverksamhet. Brottsutveckling av betydelse för Brås rapportering om it-brottslighet I Brottsförebyggande rådets (Brå) rapport i brottsligheten och rättsväsendets förmåga att hantera dem (Brå 2016:17) framgår att en kraftig ökning skett av antalet anmälda brott som kan identifieras som it- Med it-relaterade brott avses alla brott som har någon koppling till it, dvs. såväl rena it-brott (t.ex. dataintrång) som brott som begås utan- för it-miljö, men där spår och bevisning kan finnas i it-miljö (Brå- rapporten s. 8). –2015 var ökningen . absoluta tal var ökningen störst för brottstypen datorbedrägeri och därefter bedrägeri med hjälp av internet. Möjligheten att följa den it-relaterade brottslighetens utveckling med hjälp av kriminalstatistiken är dock starkt begränsad och det går inte att dra några säkra slutsatser om it-inslagen för Det går inte heller att utifrån siffrorna utläsa om det handlar om nya brott eller om en förflyttning av brott, dvs. har flyttat över till it-miljö. Studien visar i vart fall att it-inslagen i de polis- anmälda brotten totalt sett har mer än fördubblats mellan åren 2006 och Siffrorna bör dock tolkas med stor försiktighet då de sannolikt utgör en kraftig underskattning av den totala andelen brott med it-inslag (Brå- rapporten s. 32). En förklaring till det ökade antalet anmälningar som per definition har it-inslag är att utvecklingen av sociala medier avspeglas i ökningar av hot, ofredanden och andra brott som sker via sådana kommunikationsvägar. Även polisens beslag av misstänkta personers mobiltelefoner har ökat (s. 39). Europols rapportering om it-brottslighet Europols arbetsgrupp EC3 (European Cybercrime Center) arbetar med att stärka de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att motverka it- EC3 ger ut rapporten (Internet Organised Crime Threat Assessment) i vilken det finns redogörelser för trender, tendenser och fokusområden när det gäller it-brottslighet. I IOCTA 2017 slås fast att viss it-brottslighet är vanligt förekommande och högprioriterad i det brottsbekämpande arbetet. som ett exempel. Attackerna kan vända sig mot såväl statliga organ som banker och andra finansiella aktörer. Inte sällan är en attack med eko- nomiskt motiv förknippad med utpressning mot den attacken riktas mot. Ett område som lyfts fram som ett problem av IOCTA är användandet av sabotageprogram (eng. malware). menas oönskad programvara i dator, mobil eller annan teknisk utrustning. Kriminella kan genom dessa förmå användare av teknisk utrustning att, medvetet eller omedvetet, installera oönskad programvara i utrustningen. Sabotageprogrammet kan därefter vidta åtgärder med innehållet i utrust- ningen, såsom att kryptera filer eller söka efter viss information. flera exempel på sabotageprogram som potentiellt skulle kunna manipu- 2019/20:64 lera kontrollen av kraftnät, finansiella tjänster, försvar eller sjukvårds- register, vilket kan få katastrofala följder (IOCTA 2017 s. 19). Europol bedömer att trenden med sabotageprogram kommer att fortsätta, även om ökningstakten har börjat avta (IOCTA 2018 s. 7). Ett annat område som Europol belyser är utnyttjandet av barn i sexuella syften på internet. Kriminaliteten bottnar i användandet av internet som plattform för att kommunicera, lagra och dela barnpornografiskt material för personer som på olika sätt utnyttjar barn. Kryptering, ip-anonymise- ring, molnlagring och vissa program används i stor utsträckning när dessa brott begås. Darknet och liknande tjänster ger förövare möjlighet att sprida och ta emot barnpornografiskt material och utbyta tekniker för att minska eller begränsa brottsbekämpande myndigheters chanser att komma åt dem (IOCTA 2017 s. 35). Darknet är vanligtvis krypterade nätverk på en del av internet som inte är tillgänglig via vanliga sökmotorer. Darknet möjliggör för användarna att kommunicera utan att varken kommunikationen eller användarna kan spåras eller i vart fall att sådan spårning väsentligen för- svåras. Problemet med sexuellt utnyttjande av barn på internet ökar i om- fattning och förekomsten av barnpornografiskt material fortsätter att öka. Särskilt svårt att bekämpa på grund av tekniska problem och svårigheter med olika jurisdiktioner är direktsända övergrepp på barn som styrs över internet (IOCTA 2018 s. 7). Slutligen framhåller Europol att terroristgrupperingar är mycket aktiva på internet och använder det främst för kommunikation, koordinering, propagandaspridning och informationsutbyte. De flesta terrorister brukar det öppna internet, men det förekommer också viss aktivitet på Darknet avseende finansieringskampanjer och användande av illegala marknader (IOCTA 2017 s. 13). Nationell strategi mot terrorism antog regeringen en ny strategi mot terrorism, Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146). Sammanfattningsvis syftar åtgärderna till att motverka radi- kalisering och rekrytering till extremist- och terroristgrupper och påverka individers avsikt att begå eller stödja terroristbrottslighet. Förmågan och möjligheten att begå terroristattentat ska motverkas och minskas. Skyddet för individer ska stärkas och samhällets sårbarhet för terroristattentat ska minska. Om ett terroristattentat ändå genomförs måste samhället också kunna hantera konsekvenserna av det. Av and Trend Report 2017 framgår att det rapporterades 205 misslyckade, omintetgjorda eller genomförda terrorattacker i EU. Statistiken gäller attacker från jihadister, rörelser ur extremvänstern och extremhögern, separatister samt vissa icke- specificerade dåd. Antalet planerade attacker med koppling till jihadism har mer än fördubblats , men endast en tredjedel av terror- attackerna har faktiskt genomförts. I denna statistik ingår terrordådet på i . Risken för terroristattentat i Risken för terroristattentat i påverkas av det allmänna världsläget. Krigshändelser och terrordåd som utförs i närliggande länder kan påverka den s.k. hotnivåskala som beslutas av chefen på . Denna har varierat och nått högre nivåer än vad som varit vanligt. Informationen som ligger till grund för beslutet om vilken hotnivå som ska gälla kommer bland annat från för terrorhot- bedömning (NCT). Det främsta terrorhotet mot kommer från islamistiskt motiverad terrorism. Det finns individer både i och utomlands som betraktar terrorattentat mot mål i som legitima och ett fåtal av dessa har såväl avsikt som förmåga att genomföra attentat. Ett eventuellt terror- attentat kan planeras eller genomföras på uppdrag av aktörer såväl i Sveri- ge som utomlands, men kan även utföras på initiativ av enskilda individer. Det finns också ett visst hot från politiskt motiverade rörelser, men det framstår som mindre sannolikt att individer från den miljön kommer att begå terrorattentat (NCT:s rapport ). För den numera kraftigt försvagade extremistiska , som var en del av nätverk, har internet och sociala medier spelat en central roll i spridandet av propaganda för radikalisering och rekrytering (skr. 2014/15:146). Även om Daesh inte längre utgör samma hot och inte heller längre attraherar individer att ansluta sig till rörelsen på samma sätt som förut, utgörs risken numera i stället av att radikaliserade individer återvänder till EU, vilket kan bidra till att stärka de inhemska extremiströrelserna här (se European Union Terrorism Situation and Trend Report 2017). Skärpta regler för terroristbrottslighet Den svenska terrorismlagstiftningen har förändrats . Lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet har ändrats . Bland annat har viss ny brottslighet lagts till i katalogen över brottslighet som ska anses särskilt allvarlig. Det har också kriminaliserats att exempelvis ta del av utbildning avseende särskilt allvarlig brottslighet och att resa eller påbörja resa i terrorismsyfte. Vidare har lagen (2003:148) om straff för terroristbrott ändrats bl.a. på så sätt att grovt dataintrång lagts till de brott som under vissa förutsättningar kan utgöra terroristbrott och underlåtenhet att för- hindra terroristbrott har straffbelagts.