prop · H70320 · 2019-10-01 00:00:00 — Det särskilda tillägget tillämpas även vid rent svenska förhållanden och oavsett anledning till återföringen. Enligt andra stycket samma paragraf ska tillägget dock inte tas ut om det finns synnerliga skäl. Sådana synnerliga skäl är t.ex. sjukdom eller annan oförutsedd händelse som leder till att den skattskyldige blir tvungen att överlåta eller lägga ned sin verksamhet (prop. 1980/81:68 s. 230). Undantaget i paragrafens tredje stycke gäller dock bara om EES-staten till vilken överföringen sker är medlem i EU eller har ingått en sådan särskild överenskommelse som avses i 63 kap. 14 § andra stycket SFL. Undantaget från omedelbar beskattning enligt tredje stycket gäller således endast i samma situationer som när anstånd medges enligt 63 kap. 14 § SFL. När det gäller svenska handelsbolag ska avdrag för avsättning till ersättningsfond beräknas för bolaget enligt 2 § samma kapitel. En återföring av ersättningsfonden görs därmed också i handelsbolaget vars resultat fördelas på delägarna. Delägarna i handelsbolaget är skattskyldiga för sin andel av handelsbolagets resultat, 5 kap. 3 § IL. Ändringarna av bestämmelserna om skattskyldighet i 3 kap. 18 § första stycket 6 och 6 kap. 11 § första stycket 5 IL omfattar även återföring som begränsat skattskyldiga delägare i svenska handelsbolag ska beskattas för. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. Av första punkten framgår att lagen träder i kraft . För bestämmelsen i 18 kap. 15 a § innebär detta att den tillämpas i sin nya lydelse avseende beslut om anstånd som fattas enligt 63 kap. 14 § SFL. Därigenom får bestämmelsen genomslag vid beskattningen på så sätt att det särskilda avdraget begränsas i de situationer då anstånd medges. Mot bakgrund av syftet med bestämmelsen får den dock genomslag även om anstånd inte aktualiseras. Tillämpningen av bestämmelsen är således inte kopplad till ett visst beskattningsår. Av andra punkten framgår att bestämmelserna i 3 kap. 18 §, 6 kap. 11 §, 30 kap. 8–10 §§ och 31 kap. 20 § i den nya lydelsen tillämpas första gången för beskattningsår som börjar efter . Övervägandena finns i avsnitt 8.1. 10.2Förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) I paragrafen anges innehållet i kapitlet. En ny femte strecksats införs som anger att särskilda uppgifter ska lämnas om periodiseringsfond och ersättningsfond. Ändringen är föranledd av att en bestämmelse om särskilda uppgifter införs för den som inte är skyldig att lämna inkomstdeklaration på grund av utflyttning och som har gjort avdrag för avsättning till periodiseringsfond och ersättningsfond (7 a §). Av paragrafen framgår i vilket syfte särskilda uppgifter ska lämnas. Uppräkningen kompletteras med en ny femte punkt som anger att särskilda uppgifter ska lämnas till ledning för kontroll av avdrag för avsättning till periodiseringsfond och ersättningsfond. Övriga ändringar är redaktionella. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om skyldighet att lämna särskilda uppgifter om förhållanden som rör avsättning till periodiseringsfond eller ersättningsfond. Iförsta stycket anges att den som inte är skyldig att lämna inkomstdeklaration och som har gjort avdrag för avsättning till periodiseringsfond eller ersättningsfond enligt 30 och 31 kap. inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, ska lämna särskilda uppgifter om förhållanden som rör fondavsättningen. En juridisk person som gjort avdrag för avsättning till periodiseringsfond ska enligt 33 kap. 6 a § IL ta upp en schablonintäkt och kommer, under förutsättning att intäkten uppgått till (se 30 kap. 4 § 3 SFL), även fortsättningsvis bli skyldig att lämna inkomstdeklaration. För övriga skattskyldiga kan situationen vara sådan att de inte ska lämna inkomstdeklaration i förrän när fondåterföringen ska ske. Iandra stycket, som har utformats efter Lagrådets förslag, anges att om ett handelsbolag har gjort avdrag för avsättning till ersättningsfond, ska dock särskilda uppgifter lämnas av delägarna. Ett svenskt handelsbolag är normalt inte skyldigt att lämna inkomstdeklaration eftersom handelsbolaget inte är skattskyldigt för sina inkomster. Inkomsten ska i stället beskattas hos delägarna, se 5 kap. 1 § IL. Det är dock, till skillnad från periodiseringsfonder, handelsbolaget och inte delägarna som gör avdraget för ersättningsfonder, se 31 kap. 2 § IL. Om en fysisk eller juridisk person indirekt via ett annat svenskt handelsbolag äger det svenska handelsbolag där avsättningen ägt rum kan delägaren, om förutsättningarna är uppfyllda, enligt föreslagna 3 kap. 18 § 6 eller 6 kap. 11 § 5 IL bli skattskyldig för inkomsten till den del inkomsten avser den 2019/20:20 återförda ersättningsfonden. I ett sådant exempel avser uppgiftsskyldigheten sådana indirekta delägare som är skattskyldiga för sådan inkomst. Särskilda uppgifter ska lämnas oavsett om något hänt som påverkar fondavsättningen. Förhållanden som rör fondavsättningen kan vara uppgifter om att företaget har flyttat näringsverksamheten till en stat utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Vidare kan uppgifterna röra information om att bolaget planerar för eller har genomfört en överföring av näringsverksamheten till ett annat bolag som inte är skattskyldigt för verksamheten i . När inget nytt har hänt sedan senaste deklaration eller särskilda uppgift kan det räcka med att den uppgiftsskyldige lämnar en kort upplysning att så är fallet. Har exempelvis en överföring skett eller står den uppgiftsskyldige inför en sådan lämnas en upplysning om detta. Det är uppgift att bedöma om överföringen kan leda till återföring till beskattning. Står det klart för den skattskyldige att överföringen leder till en återföring till beskattning ska en deklaration lämnas i stället för särskild uppgift. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. I paragrafen finns bestämmelser om när vissa särskilda uppgifter senast ska lämnas. Särskilda uppgifter enligt 3 och 6 §§ ska ha kommit in till senast den för inkomstdeklaration enligt 32 kap. 2 §. I den paragrafen anges när en inkomstdeklaration senast ska lämnas för andra juridiska personer än dödsbon. Paragrafen utvidgas till att även omfatta särskilda uppgifter som lämnas enligt 7 a §, jfr författningskommentaren till den paragrafen. I en ny andra mening läggs till att för fysiska personer eller dödsbon ska särskilda uppgifter ha kommit in senast den för inkomstdeklaration enligt 32 kap. 1 §, dvs. året efter utgången av beskattningsåret. Av 7 a § följer att om ett handelsbolag har gjort avdrag för avsättning till ersättningsfond, ska dock särskilda uppgifter lämnas av delägarna. Detta innebär att tidpunkten för lämnande av sådana särskilda uppgifter avgörs av om delägaren är en fysisk eller juridisk person. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. I paragrafen finns, liksom i 10 §, bestämmelser om när särskilda uppgifter senast ska lämnas. Till följd av uppgiftsskyldigheten i 7 a § och ändringen i 10 § görs en redaktionell ändring i paragrafens första stycke. Paragrafen har utformats efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. I paragrafen finns bestämmelser om krav på att vissa uppgifter ska undertecknas. I andra punkten görs ett tillägg som innebär att särskilda uppgifter som ska lämnas enligt 33 kap. 7 a §, dvs. uppgifter om förhållanden som rör avsättning till periodiseringsfond eller ersättningsfond, ska undertecknas. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. I paragrafen anges innehållet i kapitlet. Ändringen innebär att en ny strecksats läggs till och är föranledd av att en bestämmelse om anstånd i samband med avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt införs (14 d §). I paragrafen finns bestämmelser om säkerhet som villkor för anstånd. Iförsta stycket anges i vilka situationer som anstånd med betalning av skatt eller avgift får beviljas bara om säkerhet ställs. Säkerhet krävs i fall som avses i 4 § (ändringsanstånd) och 5 § (anstånd för att undvika betydande skada) och bara när det kan antas att skatten eller avgiften inte kommer att betalas i rätt tid. Stycket kompletteras med hänvisningar till 14 och 14 d §§. Ändringen innebär att ställande av säkerhet får krävas som villkor även för anstånd som beviljas enligt 14 och 14 d §§. Detta gäller i förhållande till alla anstånd som obegränsat och begränsat skattskyldiga fysiska och juridiska personer kan beviljas enligt dessa bestämmelser inklusive anstånd som bestäms efter tillämpning av reglerna om avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt i 37 kap. 30 §, 38 kap. 19 § eller 38 a kap. 21 § IL. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. I paragrafen finns bestämmelser om anstånd med betalning av skatt eller avgift i samband med uttagsbeskattning. Iförsta stycket anges de grundläggande förutsättningarna för att anstånd med betalning av skatt eller avgift i samband med uttagsbeskattning ska kunna beviljas. I stycket tas hänvisningen till en obegränsat skattskyldig bort. Ändringen innebär att både obegränsat och begränsat skattskyldiga fysiska och juridiska personer kan beviljas anstånd i samband med uttagsbeskattning i gränsöverskridande situationer (utflyttningsbeskattning), om förutsättningarna enligt paragrafen i övrigt är uppfyllda. Iförsta stycket 1 läggs en hänvisning till 22 kap. 5 § 2 IL till. Ändringen möjliggör anstånd med betalning av sådan skatt eller avgift som har tagits ut med stöd av 22 kap. 5 § 2 IL, dvs. sådan uttagsbeskattning som sker när skattskyldigheten för inkomsten från en näringsverksamhet helt eller delvis upphör. För att anstånd ska kunna beviljas måste samtliga relevanta villkor i paragrafen vara uppfyllda, på samma sätt som gäller för anstånd med betalning av sådan skatt eller avgift som har tagits ut enligt 22 kap. 5 § 4 eller 5 IL. Iandra punkten, som är ny, anges att anstånd med betalning av sådan skatt eller avgift som har tagits ut med stöd av 22 kap. 5 § 2 IL endast kan beviljas när uttagsbeskattningen har skett till följd av någon av två olika typer av överföringar. Den första avser situationen då uttagsbeskattning har skett på grund av att den skattskyldige har överfört tillgångar från ett fast driftställe i till en stat inom EES. Begreppet stat inom EES inbegriper medlemsstater i Europeiska unionen (EU). Anstånd i detta fall är dock endast möjligt om tillgångarna rättsligt eller ekonomiskt tillhör den skattskyldige även efter överföringen. Så är fallet om den skattskyldige överför tillgångar från sitt fasta driftställe i till sitt huvudkontor eller till ett annat fast driftställe i en stat inom EES, se artikel 2.6 och 5.2 b i direktivet mot skatteundandraganden. Vidare kan anstånd beviljas om uttagsbeskattning har skett på grund av att den skattskyldige har överfört den näringsverksamhet som bedrivs från ett fast driftställe i till en stat inom EES. Femte punkten, som är ny, motsvarar den hittillsvarande fjärde punkten i paragrafen. Punkten kompletteras med en hänvisning till den näringsverksamhet som avses i 22 kap. 5 § 2 IL. Ändringen innebär att en förutsättning för anstånd är att den näringsverksamhet som avses i 22 kap. 5 § 2 IL inte har upphört. Här avses näringsverksamheten som sådan och inte skattskyldigheten, jfr första stycket andra punkten. Andra stycket, som är nytt, innehåller en bestämmelse om att anstånd enligt första stycket kan beviljas endast om överföringen har skett till en stat inom EES som är medlem i EU eller som har ingått en särskild överenskommelse med eller EU om ömsesidigt bistånd för indrivning av skattefordringar. Detta villkor gäller samtliga typer av överföringar för vilka anstånd med betalning av skatt eller avgift kan beviljas enligt första stycket, dvs. överföringar som omfattas av 22 kap. 5 § 2, 4 eller 5 IL. Det ömsesidiga biståndet ska ha en räckvidd som är likartad med den som föreskrivs i rådets direktiv /24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder (indrivningsdirektivet). Det ömsesidiga biståndet ska anses ha en sådan räckvidd om det i allt väsentligt motsvarar vad som föreskrivs i indrivningsdirektivet, dvs. om det är tillämpligt på i princip alla skatter och avgifter som tas ut av en medlemsstat samt om indrivningsåtgärder utgör en del av det bistånd som ges. Övriga ändringar är redaktionella. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.2, 6.1.3 och 6.1.5. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om anstånd med betalning av skatt i samband med avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt. Av första stycket framgår att ska bevilja anstånd med betalning av sådan skatt som bestäms efter tillämpning av reglerna om avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt i 37 kap. 30 §, 38 kap. 19 § eller 38 a kap. 21 § IL. Av andra stycket följer att anstånd enligt första stycket kan beviljas endast om det fasta driftställe som avses i 37 kap. 30 §, 38 kap. 19 § eller 38 a kap. 21 § IL finns i en stat inom EES som är medlem i EU eller som har ingått en särskild överenskommelse med eller EU om ömsesidigt bistånd för indrivning av skattefordringar. Ett sådant bistånd ska ha en räckvidd som är likartad med den som föreskrivs i indrivningsdirektivet, jämför författningskommentaren till 14 § andra stycket. Enligt tredje stycket ska anståndstiden bestämmas till efter den dag då skatten senast ska betalas. Anstånd med betalning av skatt i samband med avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt beviljas således med i taget. Om det fortfarande finns förutsättningar för anstånd när har gått, kan den skattskyldige efter ansökan beviljas ett nytt anstånd. Om ett nytt anstånd beviljas, ska anståndstiden för det nya anståndet bestämmas till efter den dag då föregående anståndstid löper ut. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.4. I paragrafen finns bestämmelser om anståndsbeloppet för anstånd enligt 14 §. Enligt första stycket, som har utformats efter förslag från Lagrådet, gäller att anstånd beviljas högst med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den slutliga skatt som har bestämts för det beskattningsår då inkomsten på grund av uttaget togs med vid beräkningen av inkomst i inkomstslaget näringsverksamhet, och den slutliga skatt som skulle ha bestämts om denna inkomst inte hade tagits med vid beräkningen. I en ny andra mening läggs till att detta belopp, som motsvarar den skatt som uttaget av olika tillgångar ger upphov till, ska minskas med en femtedel nytt anstånd beviljas. Ändringen innebär att anstånd, i det första anståndsbeslutet, beviljas högst med ett belopp som följer av första meningen. Om ett nytt anstånd beviljas, dvs. en förlängning av anståndet, ska detta högsta tillåtna anståndsbelopp minskas med en femtedel enligt andra meningen. Om ett nytt anstånd beviljas därefter, ska det högsta tillåtna anståndsbeloppet minskas med ytterligare en femtedel utöver den femtedel som beloppet har minskats med tidigare, och så vidare. Detta innebär i förlängningen att hela skatteskulden ska vara betald . Bestämmelsen hindrar inte att den skattskyldige betalar in mer än en femtedel ett visst eller vissa år. Ändringen innebär även att den årliga minskning av det högsta tillåtna anståndsbeloppet som ska ske vid beviljande av nytt (förlängt) anstånd ska beaktas vid beräkningen av den slutliga skatten på en tillgång som sker enligt tredje stycket. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om anståndsbeloppet för anstånd enligt 14 d §. Av första stycket, som har utformats efter förslag från Lagrådet, framgår att anstånd med betalning av skatt i samband med avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt beviljas högst med ett belopp som motsvarar den skatt som bestäms efter tillämpning av bestämmelserna om avdrag och fiktiv avräkning av utländsk skatt i 37 kap. 30 §, 38 kap. 19 § eller 38 a kap. 21 § IL. Detta högsta tillåtna anståndsbelopp ska minskas med 2019/20:20 en femtedel nytt anstånd beviljas, på samma sätt som gäller för anstånd som beviljas enligt 14 § (se författningskommentaren till 17 §). I de aktuella situationerna kan den uppkomna skatten, i likhet med den utflyttningsskatt för vilken anstånd beviljas enligt 14 §, avse flera olika tillgångar. Till skillnad från situationerna i samband med utflyttningsbeskattning, som avser överföringar inom ett och samma skattesubjekt, uppkommer dock skatten i aktuella fall efter en överföring mellan ett överlåtande företag och ett övertagande företag. I andra stycket anges därför att anståndsbeloppet inte får överstiga den slutliga skatten på de tillgångar som för ansökan finns kvar i det övertagande företagets näringsverksamhet och omfattas av ansökan. Av tredje stycket framgår att den skatt som kan ligga till grund för anstånd utgörs av så stor del av det högsta tillåtna anståndsbeloppet, fastställt enligt första stycket, som den anståndsgrundande inkomsten för tillgången utgör av de ursprungliga anståndsgrundande inkomsterna för de tillgångar som har legat till grund för beskattningen. De anståndsgrundande inkomsterna för enskilda tillgångar baseras i sin tur på ett ursprungligt värde som härrör från tidpunkten för beskattningen, se 19 §. Jämför även författningskommentaren till 17 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur den anståndsgrundande inkomsten för en uttagsbeskattad tillgång påverkas när den delvis har övergått till någon annan. Paragrafen innehåller även särskilda regleringar om den anståndsgrundande inkomsten för inventarier och immateriella tillgångar. Andra och tredje styckena tas bort. Ändringen är föranledd av ändringarna som görs i 17 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. I paragrafen finns bestämmelser om kostnadsränta vid anstånd. I första stycket anges att om anstånd med betalning av skatt eller avgift har beviljats och anståndsbeloppet ska betalas när anståndstiden har gått ut, ska kostnadsränta beräknas från och med dagen efter beloppets ursprungliga förfallodag. Vid anstånd enligt 63 kap. 13 eller 15 § ska dock räntan beräknas från och med dagen efter den dag då anståndet beviljades. I en ny tredje mening läggs till att detsamma gäller när ett nytt anstånd beviljas enligt 63 kap. 14 eller 14 d §. Detta innebär att kostnadsränta som utgångspunkt ska beräknas från och med dagen efter beloppets ursprungliga förfallodag. Ränta avseende anståndsbelopp som har beviljats i det första anståndsbeslutet ska alltså betalas från skattens ursprungliga förfallodag och inte från och med dagen efter den dag anståndet beviljades. Eftersom anstånd vid utflyttningsfall och vid avdrag eller fiktiv avräkning av utländsk skatt kan beviljas i högst ska räntan , enligt andra och tredje meningen, dock beräknas från och med dagen efter den dag då ett nytt anstånd beviljas. Kostnadsränta ska enligt tredje stycket beräknas till och med den dag då Prop. 2019/20:20 anståndsbeloppet senast ska vara inbetalt. Detta innebär att ränta beräknas på det anståndsbelopp som beviljats i respektive beslut. Söks ett nytt anstånd , betalas ränta på det belopp som anstånd beviljats med till och med den dag då anståndsbeloppet för det beslutet senast ska vara inbetalt. Anståndsbeloppet förfaller till betalning den dag som framgår av beslutet, om inget nytt anstånd söks. Ändringen i andra stycket innebär att kostnadsränta ska utgå vid anstånd i samband med uttagsbeskattning. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. I första punkten anges att lagen träder i kraft . Iandra punkten anges att lagen tillämpas första gången vid beslut om anstånd som fattas efter ikraftträdandet. Itredje punkten anges att för skattskyldiga som har beviljats anstånd före ikraftträdandet, ska bestämmelserna i 63 kap. 17 § i den äldre lydelsen tillämpas vid det första beslut om nytt anstånd som fattas efter ikraftträdandet. För denna grupp skattskyldiga tillämpas bestämmelserna i 63 kap. 17 § i den nya lydelsen alltså först vid det andra beslut om nytt anstånd som fattas efter ikraftträdandet. Detta innebär att även denna grupp skattskyldiga kan beviljas anstånd i högst räknat från det första beslut om anstånd som fattas efter ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. 10.3Förslag till lag om ändring i lagen (2015:911) om identifiering av rapporteringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka befintliga konton som innehas av enheter som är rapporteringspliktiga. I andra punkten tas ordet andra bort. Därigenom klargörs att ett befintligt konto som innehas av en enhet alltid är rapporteringspliktigt om det innehas av en eller flera enheter som är passiva icke-finansiella enheter över vilka en eller flera fysiska personer som har hemvist i en annan stat eller jurisdiktion har bestämmande inflytande. Detta gäller således inte endast i fråga om konton som innehas av andra enheter än sådana som anges i punkt 1. Övervägandena finns i avsnitt 7. I första punkten anges att lagen träder i kraft . Iandra punkten anges att lagen tillämpas första gången i fråga om uppgifter som avser . Det innebär att kontrolluppgifter enligt 22 b kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, som avser 2019/20:20 ska lämnas om konton som är rapporteringspliktiga med tillämpning av den nya lydelsen. Sådana kontrolluppgifter ska lämnas (24 kap. 2 a § SFL). Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Europeiska unionens officiella tidning L 193/1 RÅDETS DIREKTIV (EU) 2016/1164 om fastställande av regler mot skatteflyktsmetoder som direkt inverkar på den inre marknadens EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 115, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och av följande skäl: (1)De nuvarande politiska prioriteringarna inom området internationell beskattning belyser behovet att säkerställa att skatt betalas där vinster och mervärde skapas. Det är därmed viktigt att återupprätta förtroendet för att skattesystemen är rättvisa och ge regeringarna möjlighet att effektivt utöva sin suveränitet på skatteområdet. Dessa nya politiska mål har omsatts i konkreta rekommendationer om åtgärder inom ramen för initiativet mot erodering av skattebasen och flyttning av vinster (BEPS) av och utveckling (). välkomnade detta arbete i sina slutsatser av den 13–och 19–. Som svar på behovet av en rättvisare beskattning fastställer kommissionen i sitt meddelande av en handlingsplan för rättvis och effektiv företagsbeskattning inom Europeiska unionen. (2)Slutrapporterna om 15 åtgärdspunkter mot BEPS offentliggjordes . Detta resultat välkomnades av rådet i dess slutsatser av . I rådets slutsatser betonades behovet av att finna gemensamma, men likväl flexibla, lösningar på EU-nivå, som är i enlighet med BEPS-slutsatser. I slutsatserna stöddes dessutom ett effektivt, snabbt och samordnat genomförande av åtgärder mot BEPS på EU-nivå och gavs uttryck för att EU-direktiv bör, om så är lämpligt, vara det verktyg som föredras för att genomföra BEPS-slutsatser på EU-nivå. Det är avgörande för en väl fungerande inre marknad att medlemsstaterna (1) Ännu ej offentliggjord i EUT. (2) Ännu ej offentliggjord i EUT. L 193/2 Europeiska unionens officiella tidning åtminstone genomför sina åtaganden enligt BEPS och, mer allmänt, vidtar åtgärder för att motverka skatteflyktsmetoder och säkerställa en rättvis och effektiv beskattning i unionen på ett tillräckligt konsekvent och samordnat sätt. På en marknad med mycket integrerande ekonomier, finns ett behov av gemensamma strategier och samordnade åtgärder för att förbättra den inre marknadens funktion och maximera de positiva effekterna av initiativet mot erodering av skattebasen och flyttning av vinster.