prop · H603128 · 2019-05-09 00:00:00 — 2.Vid prövning av om en sökande känner en välgrundad fruktan för förföljelse eller löper en verklig risk för att lida allvarlig skada, eller har tillgång till skydd mot förföljelse eller allvarlig skada i en del av ursprungslandet i enlighet med punkt 1, ska medlemsstaterna, när de fattar beslut om ansökan, beakta de allmänna omständigheter som råder i den delen av landet och sökandens personliga förhållanden i enlighet med artikel 4. För detta ändamål ska medlemsstaterna se till att exakt och aktuell information inhämtas från relevanta källor, såsom och Europeiska stödkontoret för asylfrå gor. FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR ATT BETRAKTAS SOM FLYKTING 1.För att betraktas som förföljelse enligt lydelsen i artikel 1 A i krävs att handlingarna i fråga a)är tillräckligt allvarliga till sin natur eller på grund av sin upprepning för att innebära en allvarlig överträdelse av de grundläggande mänskliga rättigheterna, särskilt de rättigheter från vilka det inte går att göra undantag enligt artikel 15.2 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig heterna och de grundläggande friheterna, eller b)är en ackumulation av olika åtgärder, däribland sådana över trädelser av de mänskliga rättigheterna som är tillräckligt allvarliga för att påverka en individ på ett liknande sätt som i led a. L 337/16 Europeiska unionens officiella tidning 2.Förföljelse, enligt punkt 1, kan bl.a. ta sig uttryck i a) fysiskt eller psykiskt våld, inklusive sexuellt våld, b)rättsliga, administrativa, polisiära och/eller judiciella åtgärder som i sig är diskriminerande eller som genomförs på ett diskriminerande sätt, c)åtal eller straff som är oproportionerliga eller diskrimine rande, d)ett avslag i fråga om rättsligt överklagande som resulterar i ett oproportionerligt eller diskriminerande straff, e)åtal eller straff för vägran att utföra militärtjänst i en konflikt om fullgörandet av militärtjänst skulle innefatta brott eller handlingar som omfattas av skälen för undantag i artikel 12.2, f)köns- eller barnspecifika handlingar. 3.Enligt artikel 2 d måste det finnas ett samband mellan de skäl som anges i artikel 10 och den förföljelse som anges i punkt 1 i den här artikeln eller avsaknaden av skydd mot sådan förföljelse. 1.Medlemsstaterna ska ta hänsyn till följande faktorer vid bedömningen av skälen till förföljelsen: a)Begreppet ras ska särskilt omfatta hudfärg, härkomst eller tillhörighet till en viss etnisk grupp. b)Begreppet religion ska särskilt omfatta teistiska, icke-teistiska och ateistiska trosuppfattningar, deltagande i eller avstående från deltagande i formella privata eller offentliga gudstjänster, enskilt eller tillsammans med andra, samt andra religiösa handlingar eller åsiktsyttringar, eller former av personligt eller gemensamt handlande grundat på eller påbjudet genom någon trosriktning. c)Begreppet nationalitet ska inte bara omfatta medborgarskap eller avsaknad av medborgarskap, utan ska särskilt omfatta tillhörighet till en grupp som definieras genom dess kul turella, etniska eller språkliga identitet, gemensamma geogra fiska ursprung eller politiska bakgrund eller dess förbindelser med befolkningen i en annan stat. d)En grupp ska anses utgöra en särskild samhällsgrupp, särskilt när —gruppens medlemmar har en gemensam väsentlig egen skap eller en gemensam bakgrund som inte kan ändras eller har en gemensam egenskap eller övertygelse som är så grundläggande för identiteten eller samvetet att de inte får tvingas avsvära sig den, och —gruppen har en särskild identitet i det berörda landet eftersom den uppfattas som annorlunda av omgivningen. Beroende på omständigheterna i ursprungslandet kan en sär skild samhällsgrupp omfatta en grupp grundad på en gemen sam egenskap, t.ex. sexuell läggning. Sexuell läggning får inte tolkas så att det innefattar handlingar som anses brottsliga enligt medlemsstaternas nationella lagstiftning. Vid bedöm ningen av om en person ska anses tillhöra en viss samhälls grupp eller när ett karakteristiskt drag hos en sådan grupp ska fastställas ska vederbörlig hänsyn tas till könsrelaterade aspekter, inbegripet könsidentitet. e)Begreppet politisk åskådning ska särskilt inbegripa när någon har en åsikt, tanke eller tro i en fråga som rör de potentiella aktörer som utövar förföljelse enligt artikel 6 och deras po litik eller metoder, oavsett om sökanden har handlat i linje med denna åsikt, tanke eller tro. 2.Vid bedömningen av huruvida en sökande har en välgrun dad fruktan för förföljelse är det irrelevant huruvida sökanden faktiskt har de egenskaper i fråga om ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politisk åskådning som är skälet till förföljelsen, om en sådan egenskap tillskrivs den sökande av den som utövar förföljelsen. 1.En tredjelandsmedborgare eller en statslös person ska upp höra att vara en flykting om han eller hon a)av fri vilja på nytt begagnar sig av det lands skydd vari han eller hon är medborgare, eller b)efter att ha förlorat sitt medborgarskap av fri vilja förvärvar det på nytt, eller c)förvärvar ett nytt medborgarskap, och kommer i åtnjutande av det landets skydd, eller d)av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land som han eller hon lämnat eller fortsatt att uppehålla sig utanför på grund av fruktan för förföljelse, eller Europeiska unionens officiella tidning L 337/17 e)kan fortsätta att vägra att begagna sig av skyddet i det land där han eller hon är medborgare eftersom de omständigheter som ledde till att han eller hon erkändes som flykting inte längre föreligger, eller f)utan att äga medborgarskap i något land, kan återvända till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelse ort, eftersom de omständigheter som ledde till att han eller hon erkändes som flykting inte längre föreligger. 2.Vid tillämpningen av punkt 1 e och f ska medlemsstaterna beakta huruvida omständigheterna har ändrats så väsentligt och varaktigt att flyktingens fruktan för förföljelse kan anses välgrundad. 3.Punkt 1 e och f ska inte tillämpas på flyktingar som kan åberopa tungt vägande skäl grundade på tidigare förföljelse för att inte vilja begagna sig av det lands skydd vari han eller hon är medborgare eller, om det är fråga om en statslös person, det land där han eller hon tidigare hade sin varaktiga vistelseort. 1.En tredjelandsmedborgare eller en statslös person kan inte anses som flykting om a)han eller hon omfattas av artikel 1 D i , som handlar om skydd eller bistånd från andra organ eller kontor inom än UNHCR; om sådant skydd eller bistånd av något skäl har upphört, utan att de berörda personernas ställning har fastställts slutgiltigt i en lighet med de relevanta resolutioner som antagits av , ska dessa personer automatiskt komma i åtnjutande av förmånerna i detta direktiv, b)han eller hon av de behöriga myndigheterna i bosättnings landet tillerkänns samma rättigheter och skyldigheter som följer med medborgarskap i det landet eller rättigheter och skyldigheter som motsvarar dessa. 2.En tredjelandsmedborgare eller en statslös person kan inte anses som flykting om det finns synnerliga skäl för att anta att a)han eller hon har förövat ett brott mot freden, en krigsför brytelse eller ett brott mot mänskligheten, såsom dessa de finieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott, b)han eller hon har förövat ett grovt icke-politiskt brott utan för tillflyktslandet innan vederbörande fick tillträde till det landet som flykting, vilket innebär den tidpunkt då uppe hållstillstånd utfärdades på grundval av beviljad flyktingstatus; särskilt grymma handlingar, även om de be gåtts i förment politiskt syfte, får betecknas som allvarliga icke-politiska brott, c)han eller hon har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot syften och grundsatser enligt inled ningen och artiklarna 1 och 2 i stadga. 3.Punkt 2 gäller personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i förövandet av de brott eller gärningar som nämns däri. Medlemsstaterna ska bevilja en tredjelandsmedborgare eller en statslös person flyktingstatus om han eller hon kan betraktas som flykting enligt kapitlen II och III. Återkallande av, upphävande av eller vägran att förnya 1.När det gäller ansökningar om internationellt skydd som lämnats efter ikraftträdandet av direktiv /83/EG ska med lemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en tredje landsmedborgares eller en statslös persons flyktingstatus som beviljats av ett regeringsorgan, ett förvaltningsrättsligt organ, en domstol eller ett domstolsliknande organ om vederbörande är flykting enligt artikel 11. 2.Utan att det påverkar flyktingens skyldighet enligt artikel 4.1 att uppge alla relevanta fakta och lämna alla rele vanta handlingar som han eller hon förfogar över, ska den medlemsstat som har beviljat flyktingstatus i varje enskilt fall bevisa att den berörda personen har upphört att vara eller aldrig har varit flykting enligt punkt 1 i den här artikeln. 3.Medlemsstaterna ska återkalla, upphäva eller vägra att för nya en tredjelandsmedborgares eller statslös persons flykting status om de berörda medlemsstaterna efter beviljandet av flyk tingstatus fastställer att vederbörande a)inte skulle ha ansetts som eller inte kan anses vara flykting i enlighet med artikel 12, b)har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användning av falska handlingar, och detta varit avgörande för beviljandet av flyktingstatus. L 337/18 Europeiska unionens officiella tidning 4.Medlemsstater får återkalla, upphäva eller vägra att förnya status som beviljats en flykting av ett regeringsorgan, ett förvalt ningsrättsligt organ, en domstol eller ett domstolsliknande or gan om a)det finns skälig anledning att betrakta vederbörande som en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig, eller b)vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott. 5.I de situationer som beskrivs i punkt 4 får medlemssta terna besluta att inte bevilja status för en flykting om ett sådant beslut ännu inte har fattats. 6.Personer som omfattas av punkt 4 eller 5 ska ha de rättigheter som anges i eller som liknar dem som anges i ar tiklarna 3, 4, 16, 22, 31, 32 och 33 i om de befinner sig i medlemsstaten. FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR SUBSIDIÄRT SKYDD Allvarlig skada utgörs av a)dödsstraff eller avrättning, eller b)tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller be straffning av en sökande i ursprungslandet, eller c)allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internatio nell eller intern väpnad konflikt. 1.En tredjelandsmedborgare eller en statslös person ska inte längre anses uppfylla kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, då de omständigheter som ledde till att status som subsidiärt skyddsbehövande beviljades inte längre förelig ger, eller har ändrats i sådan grad att skydd inte längre behövs. 2.Vid beaktande av punkt 1 ska medlemsstaterna ta hänsyn till om omständigheterna har ändrats så väsentligt och varaktigt att personen som uppfyller kraven för att betecknas som sub sidiärt skyddsbehövande är utsatt för en verklig risk för allvarlig skada. 3.Punkt 1 ska inte tillämpas på personer som innehar status som subsidiärt skyddsbehövande och som kan åberopa tungt vägande skäl grundade på tidigare allvarlig skada för att inte vilja begagna sig av det lands skydd vari han eller hon är medborgare eller, om det är fråga om en statslös person, det land där han eller hon tidigare hade sin varaktiga vistelseort. 1.En tredjelandsmedborgare eller en statslös person uppfyl ler inte kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehö vande om det finns synnerliga skäl för att anse att a)han eller hon har förövat ett brott mot freden, krigsförbry telse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att be ivra sådana brott, b)han eller hon har förövat ett allvarligt brott, c)han eller hon har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot syften och grundsatser enligt inled ningen och artiklarna 1 och 2 i stadga, d)han eller hon utgör en fara för samhället eller säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig. 2.Punkt 1 gäller personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i förövandet av de brott eller gärningar som nämns däri. 3.Medlemsstaterna får besluta att en tredjelandsmedborgare eller en statslös person inte uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande om vederbörande innan han eller hon fick tillträde till den berörda medlemsstaten har begått ett eller flera brott som inte omfattas av punkt 1, men som skulle ha gett fängelsestraff om de hade begåtts i den berörda medlemsstaten, och han eller hon lämnade sitt ursprungsland endast för att undvika påföljder för dessa brott. STATUS SOM SUBSIDIÄRT SKYDDSBEHÖVANDE Beviljande av status som subsidiärt skyddsbehövande Medlemsstaterna ska bevilja en tredjelandsmedborgare eller en statslös person status som subsidiärt skyddsbehövande om han eller hon uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande enligt kapitlen II och V. Europeiska unionens officiella tidning L 337/19 Återkallande av, upphävande av eller vägran att förnya status som subsidiärt skyddsbehövande 1.När det gäller ansökningar om internationellt skydd som lämnats efter ikraftträdandet av direktiv /83/EG ska med lemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en tredje landsmedborgares eller en statslös persons status som subsidiärt skyddsbehövande som beviljats av ett regeringsorgan, ett för valtningsrättsligt organ, en domstol eller ett domstolsliknande organ om vederbörande inte längre uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande enligt artikel 16. 2.Medlemsstaterna får återkalla, upphäva eller vägra att för nya en tredjelandsmedborgares eller en statslös persons status som subsidiärt skyddsbehövande som beviljats av ett regerings organ, ett förvaltningsrättsligt organ, en domstol eller ett dom stolsliknande organ om han eller hon, efter det att status som subsidiärt skyddsbehövande beviljats, inte längre uppfyller kra ven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande i enlighet med artikel 17.3. 3.Medlemsstaterna ska återkalla, upphäva eller vägra att för nya en tredjelandsmedborgares eller en statslös persons status som subsidiärt skyddsbehövande om a)han eller hon efter beviljandet av status som subsidiärt skyddsbehövande inte borde ha betecknats som eller inte längre uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande i enlighet med artikel 17.1 och 17.2, b)han eller hon har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användning av falska handlingar, och detta varit avgörande för att bevilja status som subsidiärt skyddsbehövande. 4.Utan att det påverkar tredjelandsmedborgarens eller den statslösa personens skyldighet enligt artikel 4.1 att uppge alla relevanta fakta och lämna alla relevanta handlingar som han eller hon förfogar över ska den medlemsstat som har beviljat status som subsidiärt skyddsbehövande i varje enskilt fall bevisa att den berörda personen inte längre uppfyller eller aldrig har uppfyllt kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehö vande i enlighet med punkterna 1, 2 och 3 i den här artikeln. 2.Detta kapitel ska tillämpas på både flyktingar och personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skydds behövande, om inte något annat anges. 3.Vid genomförandet av detta kapitel ska medlemsstaterna beakta situationen för utsatta personer, till exempel underåriga, ensamkommande barn, funktionshindrade, äldre, gravida, en samstående föräldrar med underåriga barn, offer för människo handel, personer med mentala störningar och personer som utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psy kiskt, fysiskt eller sexuellt våld. 4.Punkt 3 ska endast gälla de personer som man finner har särskilda behov efter en individuell bedömning av deras situa tion. 5.Medlemsstaterna ska i första hand se till barnets bästa vid genomförandet av de bestämmelser i detta kapitel som rör underåriga. 1.Medlemsstaterna ska i enlighet med sina internationella förpliktelser respektera principen om non-refoulement. 2.Om det inte är förbjudet enligt de internationella förplik telser som avses i punkt 1 får medlemsstaterna avvisa en flyk ting, vare sig denne formellt erkänts eller ej, om a)det finns skälig anledning att betrakta vederbörande som en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig, eller b)vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott. 3.Medlemsstaterna får återkalla, upphäva eller vägra att för nya eller bevilja ett uppehållstillstånd för en flykting om han eller hon omfattas av punkt 2. INNEBÖRDEN AV INTERNATIONELLT SKYDD 1.Detta kapitel ska inte påverka de rättigheter som följer av . Medlemsstaterna ska, efter det att flykting status eller status som subsidiärt skyddsbehövande beviljats, ge personer som är berättigade till internationellt skydd tillgång till information på ett språk som de förstår eller rimligen kan för väntas förstå om de rättigheter och skyldigheter som är för bundna med den statusen. L 337/20 Europeiska unionens officiella tidning 1.Medlemsstaterna ska se till att familjen hålls samlad. 2.Medlemsstaterna ska se till att familjemedlemmar till den person som har beviljats internationellt skydd, och som för egen del inte uppfyller kraven för att erhålla sådant skydd, får ansöka om de förmåner som avses i artiklarna 24–35 i enlighet med nationella förfaranden och i den mån detta överensstämmer med familjemedlemmens personliga rättsliga status. 3.Punkterna 1 och 2 ska inte vara tillämpliga om familje medlemmen undantas eller skulle undantas från internationellt skydd enligt kapitlen III och V. 1.Medlemsstaterna ska till personer som innehar flyktings tatus utfärda resedokument i den form som anges i bilagan till , för resor utanför deras territorier, om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den all männa ordningen kräver något annat. 2.Medlemsstaterna ska till personer som innehar status som subsidiärt skyddsbehövande och som inte kan få ett nationellt pass, utfärda dokument som gör det möjligt för dem att resa utanför deras territorium, om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat. 4.Trots vad som sägs i punkterna 1 och 2 får medlems staterna vägra, inskränka eller återkalla förmånerna med hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen. 5.Medlemsstaterna får besluta att denna artikel även ska gälla andra nära släktingar som levde tillsammans som en del av familjen för avfärden från ursprungslandet, och som då för sin försörjning var helt eller delvis beroende av den person som beviljats internationellt skydd. 1.Så snart som möjligt efter det att internationellt skydd har beviljats, ska medlemsstaterna till de personer som innehar flyk tingstatus utfärda ett uppehållstillstånd som ska gälla och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den natio nella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 21.3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 23.1 kan det uppehållstillstånd som ska utfärdas till familjemedlemmarna till de personer som innehar flyktingstatus vara giltigt i mindre än och vara förnybart. 2.Så snart som möjligt efter det att internationellt skydd har beviljats ska medlemsstaterna till de personer som innehar sta tus som subsidiärt skyddsbehövande och deras familjemedlem mar utfärda ett förnybart uppehållstillstånd som ska gälla och, om det förnyas, , om inte tving ande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat. 1.Medlemsstaterna ska ge personer som beviljats internatio nellt skydd rätt att vara anställda eller bedriva verksamhet som egenföretagare, med förbehåll för de bestämmelser som allmänt tillämpas för yrket och för anställning i offentlig tjänst, ome delbart efter det att skyddet har beviljats. 2.Medlemsstaterna ska se till att personer som beviljats in ternationellt skydd erbjuds aktiviteter såsom arbetsmarknads relaterad utbildning för vuxna, yrkesutbildning, inklusive fort bildningskurser för uppdatering av yrkeskunskaper, arbetsplats praktik och rådgivningstjänster som tillhandahålls av arbetsför medlingar på likvärdiga villkor som egna medborgare. 3.Medlemsstaterna ska sträva efter att underlätta för perso ner som beviljats internationellt skydd att få fullständig tillgång till sådan verksamhet som avses i punkt 2. 4.Gällande lagstiftning i medlemsstaterna om ersättning, till gång till sociala trygghetssystem såsom anställd eller egenföre tagare samt övriga anställningsvillkor ska tillämpas. 1.Medlemsstaterna ska fullt ut ge alla underåriga som har beviljats internationellt skydd tillträde till utbildningssystemet på samma villkor som egna medborgare. 2.Medlemsstaterna ska ge vuxna som har beviljats interna tionellt skydd tillträde till utbildningssystemet, fortbildning och omskolning, på samma villkor som tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i medlemsstaten. Europeiska unionens officiella tidning L 337/21 Tillgång till förfaranden för erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis 1.Medlemsstaterna ska se till att personer som har beviljats internationellt skydd behandlas på samma sätt som egna med borgare i samband med gällande förfaranden för erkännande av utländska akademiska eller yrkesmässiga examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis. 2.Medlemsstaterna ska sträva efter att underlätta för perso ner som har beviljats internationellt skydd och som inte kan styrka sina kvalifikationer att få fullständig tillgång till lämpliga system för bedömning, validering och godkännande av deras tidigare utbildning. Alla eventuella sådana åtgärder ska vara för enliga med artiklarna 2.2 och 3.3 i och rådets direktiv /36/EG av om er kännande av yrkeskvalifikationer (1). 1.Medlemsstaterna ska se till att personer som beviljats in ternationellt skydd i den medlemsstat som har beviljat sådant skydd får samma nödvändiga sociala stöd som det som tillhan dahålls medborgare i den medlemsstaten. 2.Genom undantag från den allmänna regel som fastställs i punkt 1 får medlemsstaterna begränsa det sociala stödet till personer som innehar status som subsidiärt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner som då ska till handahållas på samma nivåer och på samma villkor som för medborgare. 1.Medlemsstaterna ska se till att personer som beviljats in ternationellt skydd har tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medborgare i den medlemsstat som har beviljat sådant skydd. 2.Medlemsstaterna ska, på samma villkor som för medbor gare i den medlemsstat som har beviljat skydd, ge lämplig hälso- och sjukvård, inklusive behandling av mentala störningar när så behövs, till personer som har beviljats internationellt skydd och som har särskilda behov, till exempel gravida kvin nor, personer med funktionshinder, personer som har utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld eller underåriga som varit utsatta för någon form av övergrepp, försummelse, utnyttjande, tortyr eller (1) EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. grym, omänsklig och förnedrande behandling eller som har drabbats av väpnade konflikter.