prop · H603101 · 2019-04-15 00:00:00 — Det är totalt av CSN:s utlåning som innefattas av utlåningsmodellen. För utlåning har inga reserveringar gjorts . För att ta fram ett resultat för utlånings- verksamheten analyseras förhållandet mellan reserveringar för låneförluster och de medel som avsatts i kreditreserverna, se tabell 5.11. sen pekar på att placerade medel i kreditreser- verna väl motsvarar uppskattade reserveringar för låneförluster. Tabell 5.11 Jämförelse mellan reserveringar och tillgångar i låneverksamheten 1I kreditreserven kan även medel för konstaterade förluster ingå, vilka är hänförbara till utlåning . Tabell 5.12 Anslag vars ändamål omfattade utlåningsverksamheten Inkomna amorteringar och räntebetalningar redovisas mot inkomsttitel i enlighet med tabell 5.13. S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 Tabell 5.13 Redovisning mot inkomsttitel gällande utlåningsverksamhet 5.3Analys av väsentliga risker i statens utlåning och utställda garantier Utfallen i garanti- och utlåningsverksamheten kan bli både bättre och sämre än det som förväntansmässigt beräknats, även om det samlade utfallet över en mycket antas röra sig mot det förväntade. Sämre utfall brukar benämnas oförväntade förluster. I enlighet med förordning (2007:1447) med instruktion för ska Riksgälds- kontoret, i samverkan med EKN, CSN, Sida, och övriga berörda myndigheter, göra en samlad riskanalys av statens garanti- och utlåningsportfölj. Analysen är inriktad på risken för stora oförväntade förluster och omfattar dels den s.k. ordinarie portföljen med garantier och lån till företag och privat- personer, dels insättningsgarantin. Risken för stora förluster bedöms samman- taget som låg för den ordinarie portföljen och måttlig för insättningsgarantin. Nedan följer en sammanfattning av analysen i den senaste rapporten och S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 utlåning – en riskanalys, som lämnades till regeringen (dnr Fi2019/00909). En central del i riskanalysen är att identifiera riskfaktorer, dvs. omständigheter som utgör möjliga orsaker till stora förluster i portföljen. definierar i riskanalysen stora förluster som uppgående till minst under en tidshorisont . Med förluster avses infrianden av garantier eller avskrivningar av lån. Det finns i princip två typer av händelser som kan medföra stora förluster: ett mindre antal förluster uppstår för enskilt stora garantier eller lån som står för en betydande andel av portföljen, eller en samling (ett kluster) av förluster uppstår som tillsammans utgör stora belopp. I riskanalysen analyseras fem riskfaktorer som kan ge upphov till dessa två händelser, se tabell 5.14. Tabell 5.14 Riskbedömningar för garantier och lån till företag, privatpersoner och stater Namnkoncentration (enskilt stora åtaganden) Nära förbindelser mellan garantigäldenärer eller Risk till följd av förändringar i allmän ekonomisk Risknivån bedöms utifrån en fyrgradig skala; låg, måttlig, väsentlig och hög . Risk till följd av allmän ekonomisk utveckling Även i en perfekt diversifierad portfölj utan större koncentrationer finns en risk för stora förluster, särskilt vid nedgångar i ekonomisk utveckling (s.k. odiversifierbar risk). be- dömer att risken är låg för att det ska uppstå stora förluster i den ordinarie portföljen enbart på grund av odiversifierbar risk vid en ekonomisk nedgång. Detta beror främst på den låga expone- ringen mot engagemang med hög kreditrisk. Stora förluster skulle även kunna uppstå om en ekonomisk nedgång slår särskilt hårt mot en eller flera av portföljens koncentrationer, som den skapar förhöjda förluster i portföljen i övrigt, men bedömer att risken är låg även för detta. Med namnkoncentration menas låg diversifiering på grund av att en portfölj antingen innehåller ett fåtal engagemang eller att det finns exponeringar mot enskilda garantigäldenärer eller låntagare som är stora i förhållande till portföljens samlade omfattning. Den ordinarie portföljen innehåller ett antal stora exponeringar, där de femton enskilt största utgör av portföljens storlek. Risken bedöms dock som låg för stora förluster med anledning av detta. Det beror på att de största exponeringarna främst utgörs av garantier med minimal till begränsad kreditrisk. Direkta samvariationer på grund av fallissemangssmitta Om det föreligger omständigheter där en garanti- gäldenärs eller låntagares finansiella problem smittar av sig på andra garanti- eller låntagare ökar sannolikheten för kluster av förluster. Sådana direkta samvariationer kan uppstå om det finns affärsmässiga eller juridiska förbindelser mellan garantigäldenärer och låntagare. Typiska exempel är exponeringar mot garanti- eller låntagare inom samma projekt, leverantörskedja eller företags- koncern. Risken för sådan fallissemangssmitta i den ordinarie portföljen bedöms vara låg. Denna portfölj innehåller endast ett fåtal engagemang med juridiska kopplingar, gemensamt ägarin- tresse och koncerntillhörighet. Med branschkoncentration avses låg diversifie- ring med hänsyn till garantigäldenärernas och låntagarnas branschtillhörighet. Det kan antingen handla om att portföljen är exponerad mot ett litet antal branscher eller att någon eller några enskilda branscher utgör en betydande andel av portföljen. Branschkoncentrationer utgör en riskfaktor eftersom negativa chocker i en bransch kan ge upphov till kluster av förluster. Hur stor risken är beror delvis på sannolikheten för en kraftig chock som leder till att många företag inom branschen drabbas . Risken påverkas även av garantigäldenärernas och låntagarnas motstånds- kraft mot en negativ chock. Ju bättre kredit- värdighet företagen har desto starkare motståndskraft. För garantier och lån till företag finns en god diversifiering gällande motparternas bransch- tillhörighet. Den mest framträdande bransch- koncentrationen är mot teleoperatörer. Risken för stora förluster från denna koncentration bedöms som låg. Branschen är stabil med låg sannolikhet för negativa chocker som kan medföra kluster av förluster. Kreditvärdigheten hos många av garantitagarna är dock relativt svag, under medel för branschen. En bidragande förklaring till detta är att en betydande del av garantigäldenärerna är verksamma i riskfyllda länder. De är dock till stor del etablerade bolag med starka positioner på respektive hemmamark- nad, vilket höjer bedömningen av motstånds- kraften mot negativa chocker. Till följd av ett par nya beloppsmässigt bety- dande garantiutfästelser har portföljens geogra- fiska fördelning skiftat mot mogna marknader med låg landrisk under analyshorisonten. Detta har lett till att den genomsnittliga kreditvärdig- heten i branschkoncentrationen mot teleoperatö- rer förbättrats. Garantigäldenärer och låntagare i samma geo- grafiska område påverkas av föränd- ringar i den gemensamma ekonomiska miljön. Det kan t.ex. vara fråga om en ändrad konjunk- turutveckling eller förändringar i valutor och räntor. På samma sätt som för bransch- koncentrationer kan negativa chocker leda till indirekta samvariationer som leder till kluster av förluster. Den ordinarie portföljen är till exponerad mot svenska garantigäldenärer och låntagare, varav avser CSN:s studielån. bedömer att risken är låg för att det ska ske stora avskrivningar av studielån. Avskrivningarna på grund av ålder kan inte överstiga 2,3 miljarder under analysens tids- horisont på grund av hur lånestocken ser ut. Andra betydande orsaker till avskrivningar, som dödsfall och behörighetsgivande studier, bedöms inte påverkas i någon väsentlig omfattning av den ekonomiska utvecklingen i landet. Att dessa skulle uppgå till betydande belopp är också mindre sannolikt. S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 En allvarlig nedgång i svensk ekonomi skulle kunna öka nedsättningarna av låntagarnas års- belopp samt försämra deras betalningsförmåga. Detta skulle leda till att inbetalningarna minskade, vilket skulle ha en negativ effekt på statens kassaflöde. bedömer dock att risken är låg för att nedsättningar och betalningsinställelser ökar till i sammanhanget betydande belopp. bedömer liksom föregående år att risken är måttlig för stora förluster på grund av infrianden av insättningsgarantin. Insättningsgarantins funktionssätt, i termer av vem ersättning betalas ut till, skiljer sig åt beroende på hur ett institut med garanterade insättningar hanteras om det får problem. Det kan ske via ett ordinärt insolvensförfarande i form av konkurs/likvidation eller i särskild ordning i form av resolution. Om ett institut med garanterade insättningar drabbas av problem som leder till konkurs eller beslut av om att garantin ska träda in medför det ett s.k. direkt infriande av insättningsgarantin. Det innebär att ersättning betalas ut till insättarna i institutet, varefter insättningsgarantin tar över insättarnas fordran på institutet i konkursen. Om ett problemfyllt institut i stället hanteras genom resolution tar staten över kontrollen (men inte ägandet) av rekonstruera eller avveckla det under ordnade former. Huvud- regeln är att aktieägarna och långivarna får sina fordringar nedskrivna och/eller konverterade till aktiekapital utifrån en på förhand angiven priori- tetsordning, s.k. skuldnedskrivning. Garanterade insättningar är dock undantagna från skuldned- skrivning, vilket innebär att de är skyddade fullt ut även om banken är försatt i resolution. Eventuella förluster och återkapitaliseringsbehov som insättarna skulle ha svarat för, om de inte vore undantagna från skuldnedskrivning, ska i första hand täckas av insättningsgarantifonden. Detta sker genom ett tillskott på tillgångssidan av institutets balansräkning. Insättningsgaranti- fonden bidrar dock inte med mer än 36 miljarder i resolution. S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 bedömer att risken är måttlig för att direkta infrianden av insättningsgarantin ska ge upphov till stora förluster. Givet storleken på garanterade insättningar i sådana institut som bedömt inte ska hanteras genom resolution (icke systemviktiga institut) krävs det att flera institut fallerar för att det ska kunna uppstå stora förluster. Insättningsgarantins bidrag vid resolution bedömer att risken för stora förluster med anledning av insättningsgarantins möjliga bidrag vid resolution är låg. De institut som bedöms bedriva verksamhet som är kritisk för det finansiella systemet, och därmed ska hanteras genom resolution (systemviktiga institut), har en god kreditvärdighet. Om ett ingripande ändå sker krävs mycket betydande förluster i insättningsgarantin ska behöva bidra med medel. Det gäller i synner- het för de institut som vid ett resolutions- ingripande har mer eget kapital och nedskriv- ningsbara skulder än vad som krävs för att uppfylla de minimikrav som ställs på instituten. Nationellt intygande samt avgifter till och bidrag från EU S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 6Nationellt intygande samt avgifter till och bidrag från EU I detta avsnitt lämnar regeringen ett intygande avseende EU-medel under delad förvaltning mellan Europeiska kommissionen och . I avsnittet beskrivs även avgift till EU och samtliga bidrag från EU inklusive medel som tas emot direkt från kommissionen av svenska myndigheter och inte redovisas mot inkomst- titlar och anslag på statens budget. I avsnittet redogörs dessutom för Europeiska revisions- rättens granskningar avseende kommissionens genomförande av EU:s budget 2017. Avsnitten 6.1–6.4 lämnas även till kommiss- ionen och till revisionsrätten. Av den anledningen innehåller avsnittet en redogörelse för den svenska förvaltningsmodellen och en kort beskrivning av de redovisningsprinciper som tillämpas i årsredovisningen för staten. avgift till EU och återflödet från EU- budgeten redovisas i såväl budgetens inkomst- titlar och anslag som i de konsoliderade resultat- och balansräkningarna i årsredovisningen för staten. Regeringen har i hög grad delegerat beslutsfattandet avseende genomförandet av EU- program till förvaltningsmyndigheterna, som är regeringens organ för att genomföra den fastlagda politiken. och regeringen beslutar om inriktningen och förutsättningarna för den statliga verksamheten och vilka verksamhets- och ansvarsområden som tilldelas myndigheterna. Myndigheterna har sedan långtgående befogen- heter i sitt dagliga och operativa arbete. Det är dock regeringens uppgift att styra myndigheterna och försäkra sig om att myndigheterna fullgör sitt verksamhetsansvar. 6.1Redovisningsskyldighet för EU- medel i den svenska statsförvaltningen Regeringen är inför ansvarig för hur den styr riket. Regeringen är redovisningsskyldig inför för statens medel och övriga tillgångar som står till dess disposition. Regeringen lämnar en årsredovisning för staten till . Årsredovisningen innehåller bl.a. utfallet på budgetens inkomsttitlar och anslag, konsoliderade resultat- och balansräk- ningar samt finansieringsanalys avseende samtliga statliga myndigheter, inklusive affärsverken, under och regeringen samt de fonder och andelar i bolag som myndigheterna innehar. 6.1.1Innehållet i regeringens nationella intygande avseende EU-medel Regeringens nationella intygande avseende EU-medel omfattar EU-medel hän- förliga till de fleråriga budgetramarna 2007–2013 och 2014–2020, även kallade programperioder. Intygandet innehåller en årlig räkenskaps- sammanställning över medel mottagna från EU:s budget samt en redogörelse för hur dessa medel har fördelats på olika åtgärder. Med EU-medel avses i detta sammanhang de medel som förvaltas inom ramen för delad förvaltning mellan medlemsstaten och kommissionen. Medlen redovisas på budgetens anslag och inkomsttitlar. Intygandet, som ingår som en del i S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 årsredovisningen för staten, överlämnas till , med kopia till kommissionen och revisionsrätten. I intygandet bedömer regeringen om EU- räkenskaperna i allt väsentligt är rättvisande samt intygar att det finns ett ramverk för staten som syftar till att säkerställa en betryggande intern styrning och kontroll av EU-medlen. Räken- skaperna som ligger till grund för sammanställ- ningen är upprättade enligt god redovisningssed och har varit föremål för granskning. Genom ramverket för intern styrning och kontroll ställer regeringen krav på att ansvariga myndigheter lämnar en försäkran som möjliggör för regeringen att utfärda ett nationellt intygande. Regeringens intygande syftar till att öka insyn i hur fullgör sitt förvaltningsansvar och hur tilldelade EU-medel används. ställer intygandet krav på den interna styrningen och kontrollen hos de myndigheter som ansvarar för att förvalta medlen. Regeringens övergripande ambition är att säkerställa ett effektivt förvaltnings- och kontrollsystem kring EU-medlen i syfte att med rimlig säkerhet garantera de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. 6.1.2Ramverket för intern styrning och kontroll En god intern styrning och kontroll ger myndighetens ledning förutsättningar att driva verksamheten på ett effektivt sätt och uppnå önskat resultat. Inom det ekonomiadministrativa området kan brister och ofullständigheter mot- verkas i redovisningen, ekonomiska rapporter och beslutsunderlag. Med en god intern styrning och kontroll kan både avsiktliga och oavsiktliga fel begränsas och oegentligheter och andra former av bedrägligt beteende undvikas. Samtliga svenska myndigheter som har ett förvaltande ansvar för EU-medel omfattas av ramverket för intern styrning och kontroll. utgörs av flera samverkande förord- ningar: –myndighetsförordningen (2007:515), –internrevisionsförordningen (2006:1228), –förordningen (2007:603) om intern styrning och kontroll, och –förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag. I myndighetsförordningen fastställs att myndig- hetens ledning ansvarar för att myndighetens verksamhet ska bedrivas effektivt, enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlemskap i unionen, att den redovisas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt samt att myndigheten hushållar väl med statens medel. För ett antal myndigheter har regeringen dessutom föreskrivit att de ska inrätta en internrevision och därmed omfattas av intern- revisionsförordningen. Genom att inrätta en internrevision på utpekade myndigheter kan regeringen med rimlig säkerhet förvissa sig om att regelverken genomförs ändamålsenligt och följs. I internrevisionens uppgifter ingår att granska och lämna förslag till förbättringar av myndig- hetens process för intern styrning och kontroll. Myndigheter som omfattas av internrevisions- förordningen omfattas även av förordningen om intern styrning och kontroll samt vissa särskilda bestämmelser i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag. Bestämmelserna i förord- ningen om årsredovisning och budgetunderlag innebär bl.a. att myndigheten i sin årsredovisning ska uttala sig om huruvida myndighetens interna styrning och kontroll har varit betryggande. 6.1.3Omfattningen av regeringens nationella intygande Genom medlemskapet i EU hanterar svenska myndigheter olika slags medel länkade till EU:s budget. De medel som får i form av åter- flöde från EU-budgeten kommer huvudsakligen från och struktur- fonder. får också stöd till transeuropeiska nätverk samt forsknings- och utbildnings- program. För den senare bidragskategorin ligger dock ansvaret för att administrera och förvalta medlen på kommissionen och andra institutioner inom EU, inte på medlemsstaten, och de omfattas därför inte av regeringens intygande. Det är enbart de medel som får och förvaltar gemensamt med kommissionen som omfattas av regeringens intygande. Ett delat förvaltningsansvar innebär i korthet att kommissionen har det yttersta ansvaret för förvaltningen av EU:s budget, men att medlemsstaten är ansvarig för att nationellt bygga upp ett förvaltnings- och kontrollsystem som garanterar en god ekonomisk förvaltning av EU:s medel. På de områden där det finns ett delat förvaltningsansvar mellan och kommiss- ionen har totalt åtta myndigheter varit utsedda att förvalta medlen. Det finns även program inom territoriellt samarbete, s.k. Interregprogram. Territoriellt samarbete innebär att programmen genomförs inom flera länder för att utveckla samarbetet över nationsgränserna. Programmen inom territoriellt samarbete är samtliga undantagna från brutto- redovisning på statens budget. Uppgifter från dessa program för perioden –2020 ingår dock i resultat- och balansräkningarna för programperioden genom att de förvaltande myndigheterna upprättar resultat- och balansräk- ningar särskilt för dessa medel. Intygandet gäller den svenska förvaltningen av EU-medel från –Europeiska garantifonden för jordbruket (Garantifonden), –Europeiska jordbruksfonden för lands- bygdsutveckling (Landsbygdsfonden), –Europeiska regionala utvecklingsfonden (Regionalfonden), –Europeiska socialfonden (Socialfonden), –Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF), –Asyl-, migrations- och integrationsfonden (Amif), –Fonden för inre säkerhet (ISF), och –Fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt (FEAD). Nedan redogörs för förvaltningsansvaret för de fonder från vilka åtgärder finansierats . Europeiska garantifonden för jordbruket Europeiska garantifonden för jordbruket (Garantifonden) finansierar under program- perioden –2020 olika direktstöd till jord- brukare och marknadsstöd i syfte att stabilisera jordbruksmarknaden. Finansieringen av dessa åtgärder kommer enbart från EU, dvs. de kompletteras inte av obligatorisk nationell medfinansiering. () är ansvarig myndighet och behörigt utbetalnings- ställe och har därmed det yttersta ansvaret för att dessa medel använts på ett korrekt och effektivt S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 () är attester- ande organ. Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsut- veckling (Landsbygdsfonden) finansierar –2020 insatser för att främja miljön och verka för ökad konkurrenskraft och livskvalitet på landsbygden. Åtgärderna har finansierats gemensamt av och EU, genom s.k. medfinansiering. är förvaltande myndighet och utbetalande organ för fonden och har därmed det yttersta ansvaret för att dessa medel använts på ett korrekt och effektivt sätt. ESV är attesterande organ. Europeiska regionala utvecklingsfonden (Regionalfonden) finansierar under program- perioden –2020 åtgärder för att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna mellan regioner och invånare. Åtgärderna i programmen finansieras gemensamt av och EU. För programperioden –2020 finansierar fonden åtta regionala program, ett nationellt program och fem program inom territoriellt samarbete samt delar av programmet Lokalt ledd utveckling. är förvaltande och attesterande myndighet för åtta regionala program, ett nationellt program samt förvaltande myndighet för ett program inom territoriellt samarbete (Öresund-Kattegatt-Skagerrak). För de fyra övriga territoriella programmen är Läns- styrelserna i (Nord), (Botnia-Atlantica samt och ) respektive () förvaltande myndigheter för programperioden –2020. Dessa myndigheter är ansvariga för att respektive program genomförs på ett korrekt och effektivt sätt. Myndigheterna svarar även för utbetalningar av fondmedel. För programmet Lokalt ledd utveckling som finansieras via Regionalfonden och Socialfonden är Jordbruks- verket förvaltande myndighet. ESV är revisionsmyndighet för samtliga program som finansieras genom Regionalfonden som förvaltas i . Europeiska socialfonden (Socialfonden) finansie- rar –2020 åtgärder som syftar till att främja sysselsättningen och S k r . 2 01 8 / 1 9: 1 0 1 Åtgärderna i det nationella socialfondsprogrammet och delar av programmet Lokalt ledd utveckling finansieras gemensamt av och EU. Rådet för Europeiska socialfonden i (Svenska ) är förvaltande myndighet för det berörda programmet inom Socialfonden och har därmed ansvar för att detta genomförts på ett korrekt och effektivt sätt. Myndigheten svarar för utbetalningar av fondmedlen. Svenska är även attesterande myndighet. För programmet Lokalt ledd utveckling som finansieras via Regionalfonden och Socialfonden är förvaltande myndighet. ESV är revisionsmyndighet för programmen som finansieras från Socialfonden. Europeiska havs- och fiskerifonden Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) finansierar havs- och fiskeriprogrammet i –2020. Programmet ger möjlighet till finansiering av åtgärder som understöder dels genomförandet av den nya gemensamma fiskeripolitiken, dels en hållbar utveckling av fiske och vattenbruk samt när- liggande verksamhet. Åtgärder inom programmet finansieras gemensamt av och EU. är förvaltande myndighet för fonden. ESV är revisionsmyndighet. Asyl-, migrations- och integrationsfonden Asyl-, migrations- och integrationsfonden (Amif) syftar –2020 till att bidra till att säkerställa en långsiktigt hållbar migrationspolitik som värnar asylrätten och underlättar rörlighet inom ramen för den reglerade invandringen. Amif medfinansierar pro- jekt inom asyl, integration och laglig migration samt återvändande. Åtgärderna i programmen finansieras gemensamt av och EU. är ansvarig myndighet för fonden. ESV är revisionsmyndighet. Fonden för inre säkerhet Fonden för inre säkerhet (ISF) syftar till att ge ekonomiskt stöd till aktiviteter som stärker EU:s inre säkerhet. ISF består av två instrument: gränsinstrumentet och polisinstrumentet. Gräns- instrumentet finansierar åtgärder inom gränskon- troller och viseringar. Polisinstrumentet stödjer polissamarbete, brottsförebyggande arbete, bekämpning av brott och krishantering. Myndig- heter och organisationer som är verksamma inom dessa områden kan söka stöd för olika projekt. Åtgärderna i programmen finansieras gemensamt av och EU. är ansvarig myndighet. ESV är revisionsmyndighet. Fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt Fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt (FEAD) syftar till att minska fattigdom och social utslagning. Åtgärderna i programmet finansieras gemensamt av och EU. Svenska är förvaltande och attesterande myndighet för programmet. ESV är revisionsmyndighet.