prop · H603138 · 2019-06-11 00:00:00 — större utsträckning än vad som är fallet. Där anges även att det är för de fall av uppsåtligt dödande som leder till ett tidsbestämt straff om fängelse i 15–som det framöver finns skäl att i stället bestämma straffet till livstids fängelse. Nedan överväger regeringen hur bestämmelsen om mord bör utformas. Det bör i straffbestämmelsen anges omständigheter som särskilt ska beaktas som skäl för livstids fängelse I promemorian föreslås en utformning av straffbestämmelsen som innebär att det i den första meningen anges att för mord döms till fängelse på Av den andra meningen framgår sedan att om omständigheterna inte påkallar ett livstidsstraff får rätten i stället döma till fängelse på viss tid, lägst tio och högst . De remissinstanser som tillstyrker förslaget eller inte har några invändningar mot det anför bl.a. att den föreslagna lydelsen uppfyller kraven på begriplighet och bestämdhet och att lydelsen är väl avvägd med beaktande av de ramar som uppdraget ger och de alternativ som presenteras i promemorian. Vidare anförs att lösningen framstår som den bättre av de som diskuteras i promemorian och den som tydligast återspeglar lagstiftarens intentioner och medger utrymme för domstolarna att tolka bestämmelsen i enlighet med dessa. Vid remissbehandlingen har det emellertid även framhållits åtskilliga nackdelar med förslaget. De tyngst vägande synpunkterna är enligt regeringens uppfattning de som tar sikte på att den föreslagna lösningen har brister vad gäller tydlighet eller begriplighet. gällande att bestämmelsen brister i legalitetshänseende och att det kan ifrågasättas om förslaget uppfyller kraven på förutsebarhet och tydlighet. Vidare riktas invändningar mot begreppet ”påkallar” och framhålls att lagtexten ger begränsad ledning för tillämpningen. utformning anses kunna medföra svårigheter i rättstillämpningen och det framförs bl.a. att lagtexten riskerar att tolkas på ett annat sätt än vad som avsetts och inte leda till det avsedda resultatet. De framförda invändningarna går inte att bortse ifrån. anser att det kan ifrågasättas om bestämmelsen är så tydlig som bör krävas och att det finns en risk att svårigheter uppkommer i rättstillämpningen. Detta gäller även med beaktande av de klargöranden och den vägledning för bedömningen som kan lämnas i motiven. Det bör också framhållas att även om begreppet ”påkallar” eller ”påkallat”, som också påpekas i promemorian, redan förekommer i bl.a. 16 kap. och 29 kap. har det inte tidigare använts i lagtexten på det sätt som föreslås. De justeringar av lagtexten som diskuteras av några remissinstanser, t.ex. att andra meningen kan inledas med ”Endast om…”, är enligt regeringens mening inte sådana att de kan avhjälpa nackdelarna med den föreslagna utformningen av bestämmelsen. Därtill kommer att bestämmelsen avviker från systematik, bl.a. genom att det strängaste straffet anges först. Alldeles oavsett att straffmätningen för mord redan skiljer sig från straffmätningen i allmänhet, är även detta något som måste beaktas. Sammantaget anser regeringen därför att den i promemorian förordade lagtekniska lösningen inte bör ligga till grund för det fortsatta lagstiftningsarbetet. Ett alternativ som presenteras i promemorian är att dela in straffskalan för uppsåtligt dödande i tre nivåer. En sådan indelning kan enligt promemorian göras antingen genom att införa en särskild straffskala för grovt brott eller genom att (utöver dråp) införa en särskild straffskala för mindre grovt brott. Livstids fängelse skulle då endast föreskrivas för den översta graden i respektive alternativ. Som framförs i promemorian kan det finnas vissa fördelar med en sådan lösning, bl.a. är lagstiftningstekniken som sådan beprövad och har använts av lagstiftaren för att skärpa straffet i de övre delarna av en straffskala. Emellertid instämmer regeringen i promemorians bedömning att en gradindelning är förknippad med ett antal nackdelar som talar mot en sådan lösning. Exempelvis skulle, eftersom det endast är omständigheter vid brottet som är avgörande för placeringen i viss grad, återfall och flerfaldig brottslighet inte kunna få samma genomslag vid valet mellan ett tidsbestämt straff och ett livstidsstraff som (se även prop. 2013/14:194 s. 21). Sådana omständigheter skulle alltså inte, i sig, kunna beaktas som skäl för livstids fängelse. Till detta ska läggas att ingen remissinstans uttryckligen förespråkar en gradindelning av brottet. Detta alternativ bör därför inte väljas. Ytterligare ett alternativ som läggs fram i promemorian är att i lagtexten lämna exempel på omständigheter som talar för livstids fängelse. Av bestämmelsens första meningen skulle då framgå att straffskalan för mord är fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. I den andra meningen skulle sedan anges ett antal omständigheter som särskilt ska beaktas som skäl för livstids fängelse. Som framgår genom orden ”särskilt beaktas” skulle det inte vara fråga om en uttömmande uppräkning utan även andra omständigheter än de angivna skulle alltså kunna beaktas som skäl för livstids fängelse. En lösning i enlighet med detta alternativ förespråkas av . () anser att det finns ett stort behov av att i lagtexten ange exempel på vilka omständigheter som rätten särskilt ska beakta vid bedömningen av om livstids fängelse eller ett tidsbestämt straff ska dömas ut. I promemorian framhålls ett antal nackdelar med detta alternativ. Således framförs att det finns en risk att domstolarna lägger alltför stor vikt vid de omständigheter som tas upp i bestämmelsen och att andra faktorer som också bör beaktas vid bedömningen inte får samma genomslag. Därtill uppges att det kan vara vanskligt att göra ett urval av denna typ av 2018/19:138 omständigheter. instämmer i dessa invändningar och även () och framför liknande synpunkter. I promemorian anges vidare som skäl mot att välja en sådan lösning att lagstiftaren normalt brukar avstå från att lämna alltför detaljerade riktlinjer för påföljdsvalet direkt i straffbestämmelsen och att det i stället lämnas utrymme för domstolarna att göra en nyanserad och anpassningsbar straffmätning. konstateras att det i ett tidigare lagstiftningsärende har uttalats att det inte framstår som lämpligt att i lagtexten lämna exempel på försvårande omständigheter utan att gradindela brottet. I ärendet angavs att ett sådant förfaringssätt skulle bryta mot systematiken i (se 2010/11:77 Skärpt straff för köp av sexuell tjänst s. 10). promemorian görs sammanfattningsvis bedömningen att övervägande skäl talar mot alternativet att i lagtexten lämna exempel på omständigheter som talar för livstids fängelse, och att en sådan utformning av bestämmelsen inte bör föreslås om någon annan lagteknisk lösning bedöms leda till en ökad användning av livstidsstraffet för mord utan att få oönskade Enligt regeringens mening bör de redovisade nackdelarna inte Det gäller särskilt risken att försvårande omständigheter som inte tas upp i bestämmelsen, inte beaktas tillräckligt (jfr t.ex. Ds 2013:55 s. 82 och SOU 2014:63 Organiserad brottslighet – förfälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. s. 229 och 230). Emellertid bör svårigheterna inte heller överdrivas. vana av att hantera exemplifierande uppräkningar av olika slag, t.ex. vid tillämpningen av kvalifikationsgrunder vid gradindelade brott. lagstiftaren på så sätt ger vägledning för tillämpningen av en bestämmelse är alltså en bekant och fungerade lagstiftningsteknik. uppmärksammar att det visserligen saknas exempel i på särskilda kvalifikationsgrunder kopplade till ett enskilt straff, men som hovrätten är inne på skiljer sig lagstiftningstekniken inte i grunden från när kvalifikationsgrunder anges vid gradindelade brott. () för ett liknande resonemang och ser inte heller något principiellt hinder mot att använda denna teknik i det här fallet. enligt , argumentet i promemorian om att de omständigheter som pekas ut i lagtexten skulle kunna bli alltför styrande för rättstillämpningen inte ett tillräckligt starkt skäl för att avslå en sådan Som konstateras i promemorian uttalades i prop. att det inte framstod som en lämplig ordning att i den där aktuella lagtexten ange exempel på försvårande omständigheter utan en samtidig gradindelning, på sätt Lagrådet hade förordat. sammanhanget utgör emellertid inte skäl mot att nu välja en sådan lösning. Sammanfattningsvis anser regeringen inte att de nackdelar som finns med detta alternativ är sådana att det inte bör väljas. Regeringen bedömer att det finns goda skäl för att i lagtexten ange omständigheter som särskilt ska beaktas som skäl för livstids fängelse, i enlighet med promemorians alternativ. Även om lagstiftningstekniken inte har använts i motsvarande sammanhang är den, som framgår ovan, i grunden inte oprövad. I enlighet med vad anför har den stöd i nuvarande lagstiftningstradition och är väl känd för rättstillämparen. bestämmelse utformad på detta sätt bedöms vidare väl kunna uppfylla legalitetsprincipens krav och de krav på bl.a. begriplighet och tydlighet som bör ställas i övrigt. I det sammanhanget noteras särskilt att () förklarar att dess ställningstagande rörande den lagtekniska utformningen kan motiveras av legalitetsskäl. I linje med vad som anförs i promemorian skulle lösningen innebära att det avsedda tillämpningsområdet för livstidsstraffet framgår tydligt av straffbestämmelsen och blir förutsebart. Detta främjar en rättstillämpning som är enhetlig och överensstämmer med lagändringens syfte. Eftersom uppräkningen av omständigheter inte skulle vara uttömmande lämnar en sådan lösning vidare utrymme för att i rättstillämpningen beakta ytterligare förhållanden i det enskilda fallet som talar för att straffvärdet motsvarar ett livstidsstraff. Domstolen kan därmed efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter – såväl försvårande som förmildrande – komma till det mest rimliga resultatet utifrån de föreliggande förhållandena. En tillämpning av livstidsstraffet för mord i linje med ställningstagande lagstiftningsärende, och regeringens utgångspunkter ovan, torde därigenom kunna uppnås. Regeringen anser därför att straffbestämmelsen om mord bör utformas i enlighet med detta alternativ. Detta innebär att det i den första meningen bör anges att den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Denna mening är alltså likalydande med vad som angavs i bestämmelsen lagändring. I den andra meningen bör sedan anges vissa omständigheter som särskilt ska beaktas som skäl för livstids fängelse. Frågan är då vilka omständigheter som bör anges i bestämmelsens andra mening och hur den närmare bör utformas i övrigt. Utgångspunkten bör vara de omständigheter som enligt lagstiftningsärende talade för livstids fängelse I det alternativ till utformning av lagtexten som presenteras i promemorian inleds bestämmelsens andra mening: ”Som skäl för livstids fängelse ska särskilt beaktas om […]”. Emellertid lämnas inget förslag på vilka omständigheter som sedan bör anges. Regeringen redogör ovan för i vilka fall av uppsåtligt dödande det framöver finns skäl att bestämma straffet till livstids fängelse (se avsnitt 4.5). Ställningstagandet överensstämmer med det som gjordes lagstiftningsärende. De omständigheter som enligt det ärendet bedömdes tala för ett livstidsstraff bör därför utgöra en utgångspunkt när det gäller vilka omständigheter som bör anges i bestämmelsen. Avsikten med lagändring var att fängelse på livstid skulle väljas om omständigheterna sammantagna var försvårande. För att kunna avgöra vilka omständigheter som borde anses som försvårande, och som alltså framöver skulle tala för livstids fängelse, var det enligt förarbeten nödvändigt att se vilka faktorer som var av betydelse för bedömningen. För att identifiera relevanta omständigheter utgicks dels från en av redovisad sammanställning av domar avseende mord meddelade av tingsrätt och hovrätt mellan , då lagändring trädde i kraft, och (RättsPM 2011:6), dels från domar avseende mord meddelade av hovrätt till och med som hade tagit 2018/19:138 del av (se Ds 2013:55 s. 34–36). Det var de fall som i praxis lett till fängelse i 15–eller fängelse på livstid som var av intresse. Inledningsvis uttalades proposition att det utifrån avgörandena inte alltid med säkerhet gick att säga vilka förhållanden som varit avgörande för att ett visst antal fängelseår alternativt livstids fängelse hade valts, eftersom domstolen vid bestämmande av straffets längd ska göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet och också beakta att dessa kan föreligga i olika grad. Det stod dock klart att några omständigheter återkom och dessa framstod således som särskilt viktiga. Omständigheterna motsvarades i de flesta fall av sådana försvårande omständigheter som anges i 29 kap. 2 § och som alltid ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. Således konstaterades att det bland fallen som hade lett till fängelse i 15–återfanns åtskilliga av de faktorer med anknytning till själva gärningen som förarbeten hade angetts som exempel på omständigheter att beakta i skärpande riktning (se prop. 2008/09:118 s. 43), men att det i avgörandena med sådana straff även beaktades flera försvårande omständigheter som inte uttryckligen nämndes i förarbetena. De omständigheter som identifierades i fallen som lett till fängelse i 15– , och vilka framöver alltså skulle tala för att straffvärdet var så högt att påföljden skulle bestämmas till livstids fängelse, var följande: att brottet har föregåtts av noggrann planering eller har präglats av särskild förslagenhet, att brottet har riktat sig mot en närstående, att brottsoffret har befunnit sig i en skyddslös ställning, att brottet har utförts i offrets hem, att mordet har begåtts i samband med brott i vinningssyfte, att gärningsmännen har varit i numerärt överläge och att gärningen har varit särskilt hänsynslös genom att den har medfört ett svårt lidande för brottsoffret. Ett antal ytterligare faktorer som beaktats i praxis ansågs vidare kunna inrymmas i den sistnämnda skrivningen – att gärningen har varit särskilt hänsynslös genom att den medfört ett svårt lidande för brottsoffret – och borde alltså tala för ett livstidsstraff. Det rörde sig om att våldet har varit kraftigt, att offret har tillfogats omfattande eller allvarliga skador, att offret har upplevt svår smärta, att gärningen har haft karaktär av avrättning, att förloppet har varit utdraget och att offret har känt stark dödsångest. Det konstaterades vidare att det i avgörandena i dessa sammanhang, vid sidan av att gärningen präglats av särskild hänsynslöshet, även användes uttryck som brutalitet, grymhet och råhet. Beträffande det nämnda förhållandet att brottet har planerats angavs att detta förekom i materialet både som en försvårande omständighet och som något den tilltalade, i avsaknad av omständigheten, föreföll ha fått ”räknas till godo”. Det framhölls emellertid att den omständigheten att ett brott inte har föregåtts av planering endast undantagsvis torde kunna åberopas i mildrande riktning, och konstaterades att det finns gärningar som begås i ett sådant sammanhang att någon mer ingående planering, t.ex. i form av anskaffande av vapen eller kartläggning av offrets vanor, inte krävs. Enligt propositionen kunde så vara fallet exempelvis när en familjemedlem dödas i hemmet. En annan fråga som togs upp var att det inte sällan hade anförts att gärningsmannen haft tillfälle och möjlighet att besinna sig och avbryta angreppet. Denna omständighet kunde enligt propositionen emellertid sägas föreligga i de flesta fall och borde därför inte utgöra en faktor att beakta i skärpande riktning. Vad sedan gäller livstidsfallen konstaterades i propositionen att det i förarbetena till ändring inte uttryckligen lämnas några exempel på omständigheter hänförliga till själva gärningen som bör tala för ett livstidsstraff, och att det i den delen alltså inte uttryckligen anges något förhållande som har med brottets straffvärde att göra. Däremot uppgavs där att fängelse på livstid kan väljas t.ex. när domstolen ska bestämma ett gemensamt straff för flera mord eller ett mord och annan allvarlig brottslighet, eller när den tilltalade har dömts för särskilt allvarlig brottslighet. Det konstaterades att dessa förhållanden återfanns även i de genomgångna fallen som avsåg fängelse på livstid och att de alltså, alltjämt, talade för det straffet. Vidare hade i avgörandena gällande mord med ett straffvärde på livstids fängelse några av de omständigheter som anges förarbeten och som i allmänhet bör tala i skärpande riktning åberopats, nämligen att brottet har syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, att brottet har inneburit ett angrepp på någon i dennes tjänsteutövning och att brottet har förövats inför ögonen på närstående till offret, t.ex. offrets barn. Även sådana omständigheter borde därför tala för ett livstidsstraff. Utöver de ovan nämnda omständigheterna framfördes i propositionen att förhållandet att brottet har begåtts med sådan avsikt som anges i 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott utan att straffansvar enligt det lagrummet föreligger var en sådan försvårande omständighet som borde tala för fängelse på livstid. Därtill anfördes i propositionen bl.a. att – oavsett om det var fråga om omständigheter knutna till själva gärningen eller om återfall eller flerfaldig brottslighet – det alltid måste göras en bedömning av samtliga omständigheter relevanta för straffmätningen i det enskilda fallet, samt att de förhållanden som nämndes i propositionen endast utgjorde exempel. (Se prop. 2013/14:194 s. 22–24, 28 och 29.) I promemorian (se bl.a. s. 101) görs en genomgång av hovrättsdomar för mord meddelade –2016, dvs. delvis beträffande tiden efter den som avses i de genomgångar som utgjorde en utgångspunkt lagstiftningsärende. Av promemorian framgår att det i avgörandena –2016 åberopats vissa omständigheter i skärpande riktning utan uttryckligt stöd i förarbetena till reform. En del av dessa omständigheter bedöms i promemorian kunna inrymmas i det generella uttrycket ”att brottsoffret har befunnit sig i en skyddslös ställning”. Till sådana omständigheter hör enligt promemorian att offret varit fysiskt underlägset och att angreppet utförts på en ödslig plats eller på en plats där offret inte kunnat påkalla hjälp. Vidare anges att det i ökad utsträckning har beaktats att gärningsmannen begått brottet med avsiktsuppsåt. Det är dock enligt promemorian svårt att läsa ut från rättsfallen hur stor vikt som har lagts vid denna omständighet. Enligt regeringens uppfattning ger vad som framkommer i promemorian om de förhållanden i skärpande riktning som åberopats i avgöranden –2016 inte anledning att frångå den bedömning som gjordes lagstiftningsärende angående vilka omständigheter som bör tala för livstids fängelse. Dessa omständigheter utgör således utgångspunkten för de fortsatta övervägandena beträffande vilka omständigheter som ska anges i bestämmelsen. Sammanfattningsvis rör det sig om att 2018/19:138 – brottet har föregåtts av noggrann planering eller har präglats av särskild förslagenhet, –gärningen har varit särskilt hänsynslös genom att den medfört ett svårt lidande för brottsoffret (kraftigt våld, omfattande eller allvarliga skador, svår smärta, gärningens karaktär av avrättning, utdraget förlopp eller stark dödsångest), –brottet har riktat sig mot en närstående, –brottsoffret har befunnit sig i en skyddslös ställning, –brottet har utförts i offrets hem, –brottet har förövats inför ögonen på närstående till offret, t.ex. offrets barn, –brottet har syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, –brottet har begåtts i samband med brott i vinningssyfte, –gärningsmännen har varit i numerärt överläge, –brottet har inneburit ett angrepp på någon i dennes tjänsteutövning, eller –brottet har begåtts med sådan avsikt som anges i 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott utan att straffansvar enligt det lagrummet föreligger. Som skäl för livstids fängelse ska det särskilt beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös Som framgår ovan är de faktorer som bedömts tala för att straffvärdet motsvarar livstids fängelse – och som utgör utgångspunkten för de fortsatta övervägandena – av varierande slag. Exempelvis har några faktorer med själva utförandet av mordet att göra, medan andra är kopplade till vad som föregått brottet. Omständigheterna skiljer sig även åt genom att vissa rör brottsoffrets situation och vissa är att hänföra till det sammanhang i vilket gärningen företogs. Därtill varierar faktorerna när det gäller hur specifika de är. Vid utformningen av bestämmelsen måste således beaktas att omständigheter av skiftande slag ska tala för livstids fängelse. Det bör säkerställas att de omständigheter som räknas upp i bestämmelsen inte anges för snävt, specifikt eller detaljerat. I annat fall finns risk för att livstids fängelse inte tillämpas trots att straffvärdet är sådant att ett livstidsstraff bör dömas ut. bör de angivna omständigheterna inte vara för vida, eftersom det då finns risk för att livstids fängelse kommer att tillämpas i fall som inte bör leda till ett sådant straff. föreslår att bestämmelsens andra mening ska lyda: ”Som skäl för livstids fängelse ska särskilt beaktas om gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, inneburit svårt lidande för offret eller annars varit särskilt hänsynslös.” Enligt hovrätten får de uppräknade omständigheterna också anses täcka andra försvårande omständigheter, såsom att brottet har riktat sig mot en närstående, att brottsoffret har befunnit sig i en skyddslös ställning och att brottet har förövats inför ögonen på närstående till offret, t.ex. offrets barn. Hovrätten anför vidare bl.a. att uppräkningen, som inte är uttömmande, lämnar utrymme för domstolen att komma till det mest rimliga resultatet efter en helhetsbedömning i det enskilda fallet. De närmare preciserade omständigheter som hovrätten föreslår ska anges i bestämmelsen – att gärningen föregåtts av noggrann planering, präglats av särskild förslagenhet, syftat till att främja eller dölja annan brottslighet eller inneburit svårt lidande för offret – bedömdes lagstiftningsärende vara sådana att de bör tala för livstids fängelse. De tre förstnämnda omständigheterna är bl.a. att hänföra till det sammanhang i vilket gärningen begicks eller vad som föregått denna och utgör således faktorer som ur exempelvis de perspektiven bör anses som försvårande vid bedömningen av brottet. Förhållandet att gärningen inneburit svårt lidande för offret tar å sin sida sikte på brottsoffrets situation. I denna omständighet bör, i linje med vad som anges ovan, ett antal ytterligare faktorer som beaktats i praxis anses inrymmas, nämligen att våldet har varit kraftigt, att offret har tillfogats omfattande eller allvarliga skador, att offret har upplevt svår smärta, att gärningen har haft karaktär av avrättning, att förloppet har varit utdraget och att offret har känt stark dödsångest. Regeringen anser att det av hovrätten föreslagna urvalet av närmare preciserade faktorer är väl avvägt. Omständigheterna åskådliggör på ett bra sätt sådana förhållanden som bör tala för att påföljden ska bestämmas till livstids fängelse (jfr även förslag till omständigheter som särskilt skulle beaktas vid bedömningen av om ett brott var grovt, avsnitt 4.2 ovan). De av hovrätten föreslagna närmare preciserade omständigheterna bör därför anges i bestämmelsen. I hovrättens förslag avslutas den andra meningen med orden ”eller annars varit särskilt hänsynslös”. Därigenom betonas att även andra omständigheter än de nämnda kan tala för ett livstidsstraff.