prop · H60338 · 2019-02-12 00:00:00 — Medlemsstaterna har enligt OTC-förordningen möjlighet att införa ett krav på att ska ansöka om tillstånd av en rättslig myndighet enligt nationell rätt för att få begära uppgifter om tele- eller datatrafik. Det är möjligt att ansöka om ett sådant tillstånd också i förebyggande syfte (artikel 62.5). Något krav på tillstånd bör inte införas Vid införandet av OTC-lagen gjorde regeringen bedömningen att något krav på tillstånd inte skulle införas. Regeringen uttalade då att det inte finns någon skyldighet för att begära tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan begär in uppgifter om tele- och datatrafik, liksom att detta gäller även för det fall Prop. 2018/19:38 begär in uppgifter från andra än dem som står under inspektionens tillsyn (prop. 2012/13:72 s. 25 f.). Regeringen ansåg att det därför inte fanns skäl att föreskriva en annan ordning avseende , som endast får begära uppgifter från en begränsad personkrets. Vidare konstaterade regeringen att Esmas möjlighet att begära in uppgifter också begränsas av det skydd som föreskrivs i OTC-förordningen för sådan information och sådana handlingar som omfattas av rättsliga privilegier (artikel 60). Information och handlingar som omfattas av rättsliga privilegier torde t.ex. innefatta information eller handlingar som är sekretessbelagda enligt lag eller som är skyddade enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. I den mån ändå skulle komma att ta del av sådan information eller sådana handlingar ansåg regeringen att det fick förutsättas att informationen inte utnyttjas och att handlingarna återlämnas. Regeringen gjorde motsvarande bedömning även i fråga om uppgifter från kreditvärderingsinstitut (prop. 2011/12:40 s. 21 f.). Inte heller enligt SFT-förordningen får begära in uppgifter och genomföra utredningar för att kräva röjande av information och handlingar som omfattas av tystnadsplikt (artikel 9.2). Det finns därför inte skäl att i detta lagstiftningsärende frångå den bedömning som gjordes i motsvarande fråga när det gäller OTC-lagen. Det bör därför inte införas något krav på att ska inhämta tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan begär in uppgifter av transaktionsregister och anknutna tredje parter till vilka transaktionsregister gett i uppdrag att utföra operativa uppgifter eller verksamhet. Regeringens förslag: ska få begära handräckning av för att en platsundersökning enligt SFT- förordningen ska kunna genomföras. Vid handräckningen ska bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande gälla. Om begär det, ska inte i förväg underrätta den som kontrollen ska genomföras hos. Regeringens bedömning: Det bör inte införas något krav på tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan det genomförs en platsundersökning eller innan handräckning lämnas vid en platsundersökning. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Enligt promemorians förslag ska det i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen införas en upplysningsbestämmelse om att det följer av OTC-lagen att får begära handräckning av för att en platsundersökning enligt OTC-förordningen ska kunna genomföras. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. 2018/19:38 heten föreslår att det i fråga om handräckning i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen inte ska anges att bestämmelserna i utsökningsbalken som inte avser betalningsskyldighet och avhysning ska tillämpas, utan att en hänvisning till bestämmelserna i 16 kap. 11–12 a §§ utsökningsbalken av tydlighetsskäl i stället ska införas. Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt SFT-förordningen (artikel 9.1) ska de befogenheter som tilldelats enligt OTC-förordningen (bl.a. artiklarna 63 och 66) gälla även med avseende på SFT-förordningen. Det innebär att har möjlighet att genomföra nödvändiga platsundersökningar hos juridiska personer som är transaktionsregister eller anknutna tredje parter som transaktionsregister gett i uppdrag att utföra operativa uppgifter eller verksamheter (artikel 63 i OTC-förordningen). Tjänstemän och andra personer som bemyndigat att genomföra en platsundersökning ska därvid få tillträde till alla företagslokaler och mark som tillhör den berörda juridiska personen. De har då befogenhet att bl.a. granska relevanta handlingar, ta eller få kopior, begära muntliga eller skriftliga förklaringar från den berörda juridiska personens företrädare eller personal, förhöra personer som går med på det samt begära in uppgifter om tele- eller datatrafik. De har även befogenhet att försegla företagslokaler, räkenskaper och affärshandlingar och i den omfattning det är nödvändigt för undersökningen. är inte skyldigt att i förväg underrätta det berörda företaget om en förestående undersökning, eftersom det kan förstöra syftet med undersökningen. Den berörda juridiska personen är vid vite skyldig att underkasta sig sådana platsundersökningar som beordrat genom ett beslut (artikel 66 i OTC-förordningen). Innan fattar ett beslut om att genomföra en platsundersökning, ska myndigheten samråda med den behöriga myndigheten i den medlemsstat där platsundersökningen ska genomföras. Den berörda behöriga myndigheten ska på begäran aktivt bistå . För det fall ett företag motsätter sig en platsundersökning som beslutats av ska den behöriga myndigheten lämna nödvändigt bistånd för att undersökningen ska kunna genomföras och vid behov begära handräckning av en verkställande myndighet (artikel 63.7 i OTC-förordningen). Den behöriga myndigheten ska även, om det enligt nationella bestämmelser krävs ett särskilt tillstånd från en rättslig myndighet för att genomföra en platsundersökning eller lämna handräckning, ansöka om ett sådant tillstånd (artikel 63.8 i OTC-förordningen). En bestämmelse om handräckning bör införas För att ska leva upp till sina åligganden enligt SFT-förordningen i fråga om platsundersökningar är det nödvändigt att kan begära handräckning av en verkställande myndighet om någon motsätter sig en platsundersökning. I promemorian görs bedömningen att den nu aktuella bestämmelsen i SFT-förordningen (artikel 9.1) och hänvisningarna där till OTC-förord- ningen bör förstås som att den bestämmelse i OTC-lagen (3 kap. 1 §) som ger rätt att begära handräckning vid platskontroll enligt OTC-förordningen (artikel 63) även ger inspektionen rätt att begära handräckning vid platskontroll enligt SFT-förordningen. Regeringen konstaterar dock att den nämnda bestämmelsen i OTC-lagen enligt sin ordalydelse endast ger rätt för att begära handräckning vid platskontroll enligt OTC-förordningen. Hänvisningen i SFT-förord- ningen till OTC-förordningen innebär enligt regeringens uppfattning inte att platskontroller enligt SFT-förordningen ska anses vara platskontroller enligt OTC-förordningen, utan endast att bestämmelserna i ningen ska tillämpas vid platskontroller enligt SFT-förordningen. Det innebär att det i svensk rätt behöver införas en bestämmelse om att vid en platsundersökning enligt SFT-förordningen ska kunna begära handräckning av verkställande myndighet för det fall någon motsätter sig platsundersökningen för att ska leva upp till sitt åliggande enligt förordningen (artikel 9.1). Bestämmelserna om handräckning i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förord- ningen bör överensstämma med bestämmelserna om handräckning i OTC- lagen. bör således, i likhet med det som gäller enligt OTC-lagen, utses till den myndighet som ska lämna handräckning för att platsundersökningar ska kunna genomföras. I bestämmelsen i OTC-lagen (3 kap. 1 § andra stycket) anges att bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning gäller vid handräckning. I bestämmelsen i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen bör det inte, som föreslår, anges några lagrum. Detta är inte lämpligt, eftersom även andra bestämmelser i utsökningsbalken än dem som anger (16 kap. 11–12 a §§), också bör vara tillämpliga (t.ex. 2 kap. 17 §). Lagrådet påpekar att det i det kapitel i utsökningsbalken som innehåller bestämmelser om verkställighet (16 kap.) även finns bestämmelser om kvarstad och avlägsnande. Lagrådet anser att det därför framstår som inkonsekvent att i bestämmelsen i den nya lagen bara ange avhysning och att åtminstone avlägsnande också bör anges. Eftersom ingen av befogenheterna när det gäller avhysning, avlägsnade och kvarstad normalt torde aktualiseras vid handräckning enligt den nya lagen, anser Lagrådet emellertid att hänvisningen till dessa kan utgå. Regeringen konstaterar att uttrycket ”bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning” finns i flera lagar på bl.a. finansmarknadsområdet (t.ex. 3 § andra stycket lagen [2010:1010] om kreditvärderingsinstitut och 4 kap. 8 § andra stycket lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning). Bestämmelserna om avlägsnande infördes i utsökningsbalken (prop. 2016/17:159, bet. 2016/17:CU13, rskr. 2016/17:275 och SFS 2017:467). I lagen (2018:1174) om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster, som trädde i kraft , används uttrycket ”bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande” (27 §). För att hålla lagstiftningen så enhetlig som möjligt anser regeringen att det uttrycket bör användas även i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen. I den nya lagen bör det därför anges att bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet 2018/19:38 av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande ska gälla vid handräckning. Om det krävs för att en platskontroll ska kunna genomföras korrekt och effektivt får genomföra den utan förhandsanmälan (artikel 9.1 i SFT-förordningen jämförd med artikel 63.1 i OTC-förordningen). Det bör därför i den nya lagen anges att inte i förväg ska underrätta den som kontrollen ska genomföras hos om begär det. har med stöd av utsökningsbalken befogenhet att vidta behövliga tvångsåtgärder och myndigheten kan också vid behov begära biträde av polismyndigheten (2 kap. 17 § utsökningsbalken och 3 kap. 3 § utsökningsförordningen [1981:981]). Något krav på tillstånd för platsundersökning eller handräckning bör inte införas Vid införandet av OTC-lagen gjorde regeringen bedömningen att något krav på tillstånd för platsundersökning eller handräckning inte skulle införas. Regeringen uttalade då (prop. 2012/13:72 s. 27 f.) att det av OTC- förordningen följer att en domstolsprövning i så fall ska avse äktheten i Esmas beslut samt användningen av tvångsåtgärder och att den inte får avse behovet av platsundersökning (artikel 63.9). Regeringen konstaterade att behovet av platsundersökning dock kan prövas av Europeiska unionens domstol. Med hänsyn till den begränsade prövning som kan ske i nationell domstol eller annan rättslig myndighet och då ett beslut om platsundersökning kan överklagas i annan ordning framstod det enligt regeringens mening inte som motiverat att införa krav på en nationell prövning i domstol eller vid annan rättslig myndighet. Regeringen pekade i sammanhanget även på att Esmas möjlighet att begära platsundersökningar och därmed utrymme att begära handräckning är begränsad av det skydd som föreskrivs i OTC-förordningen och som innebär att inte får använda sig av några utredningsbefogenheter för att avkräva sådan information och sådana handlingar som omfattas av rättsliga privilegier (artikel 60). Regeringen konstaterade att det av detta följer att några platsundersökningar inte får göras om detta skulle leda till röjandet av sådan information som omfattas av rättsligt skydd. De nu aktuella bestämmelserna i (artikel 9.2) motsvarar dem i OTC-förordningen (artikel 60). Enligt regeringens uppfattning finns det inte skäl att göra någon annan bedömning än den som gjordes då OTC-lagen infördes. Det bör därför inte införas något krav på tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan det genomförs en platsundersökning eller innan handräckning lämnas vid en platsundersökning. Regeringens bedömning: Av SFT-förordningen följer att på begäran av ska vidta vissa åtgärder för att understödja . SFT-förordningen kräver inte några lagstiftningsåtgärder i denna del. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Prop. 2018/19:38 ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Enligt SFT-förordningen (artikel 9.1) ska de befogenheter som tilldelats enligt OTC-förord- ningen (bl.a. artiklarna 63 och 74) gälla även med avseende på SFT- förordningen. Enligt OTC-förordningen ansvarar för övervakning och tillsyn över transaktionsregister. Om delegerar en utredningsuppgift eller utförandet av en platsundersökning till en behörig myndighet har den behöriga myndigheten samma befogenheter som i detta avseende (artikel 74 jämförd med artikel 63.6 i OTC-förordningen). Om begär bistånd av en behörig myndighet vid en platsundersökning har också de tjänstemän som är anställda vid, bemyndigade eller utsedda av den behöriga myndigheten de befogenheter som tillkommer (artikel 63.5 i OTC-förordningen). Det anförda innebär att det följer direkt av SFT-förordningen att , i egenskap av behörig myndighet enligt förordningen, på begäran av ska vidta vissa åtgärder för att understödja . Det innebär att de nu aktuella bestämmelserna i inte kräver några lagstiftningsåtgärder. Regeringens förslag: ska vara ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt SFT-förordningen. Beslut om avgifter eller viten enligt SFT-förordningen ska få verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft, om inte något annat följer av förordningen. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Enligt promemorians förslag ska det i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen införas en upplysningsbestämmelse om att det följer av OTC-lagen att är ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt OTC-förordningen. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag Enligt SFT-förordningen (artikel 9.1) ska de befogenheter som tilldelas enligt OTC-förordningen (bl.a. artikel 68, jämförd med bilagorna I och II till den förordningen) även gälla med avseende på SFT-förord- ningen. Enligt OTC-förordningen är beslut om avgifter och vite verkställbara (artikel 68.4). Verkställigheten ska följa nationella civilprocessrättsliga bestämmelser. Medlemsstaterna är skyldiga att utse en myndighet som ska pröva om ett beslut av om avgift eller vite är äkta. bör vara ansvarig myndighet för äkthetskontroll I förarbetena till OTC-lagen konstaterade regeringen att den äkthetsprövning av Esmas beslut om avgift eller vite som ska göras enligt OTC- förordningen är mycket begränsad och att en domstolsprövning därför inte framstår som befogad (prop. 2012/13:72 s. 28). Vidare konstaterade regeringen att den gjort motsvarande bedömning i fråga om kreditvärderingsinstitut (prop. 2011/12:40 s. 24 f.). har i flera andra fall ansetts vara den lämpligaste myndigheten för att ta ställning till om ett utländskt avgörande kan verkställas här i landet, se t.ex. lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen. I OTC-lagen infördes det därför en bestämmelse om att är ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt den nu aktuella artikeln i (3 kap. 2 §, prop. 2012/13:72 s. 28 f.). Det saknas skäl att göra någon annan bedömning när det gäller SFT- förordningen. Äkthetsprövningen bör alltså göras av och inte av domstol. I promemorian föreslås att det ska införas en upplysningsbestämmelse i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen om att det följer av OTC-lagen att är ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt OTC-förordningen. Skälet till detta är att det i promemorian görs bedömningen att den nu aktuella bestämmelsen i SFT-förordningen (artikel 9.1) och hänvisningarna där till OTC- förordningen bör förstås som att den bestämmelse i OTC-lagen (3 kap. 2 §) i vilken utses till ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt OTC-förordningen (artikel 68) även innebär att är ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt SFT-förordningen (jfr avsnitt 6.3.2 ovan). Regeringen konstaterar att den nämnda bestämmelsen i OTC-lagen enligt sin ordalydelse endast innebär att utses till ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt OTC-förordningen. Den nu aktuella hänvisningen i SFT- förordningen till OTC-förordningen innebär emellertid inte att äkthetskontroll enligt SFT-förordningen ska anses vara äkthetskontroll enligt OTC-förordningen, utan endast att bestämmelserna i ska tillämpas även vid äkthetskontroll enligt SFT-förordningen. Det innebär att det i svensk rätt behöver införas en bestämmelse om att är ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt SFT-förordningen för att ska leva upp till sitt åliggande enligt den förordningen i fråga om äkthetskontroll. Verkställighet av Esmas beslut om avgifter eller viten Esmas beslut om avgifter eller viten enligt SFT-förordningen ska vara verkställbara i . Samma regler som gäller för verkställighet av en svensk dom som har fått laga kraft bör gälla. Beslut om avgifter och viten enligt SFT-förordningen bör därför få verkställas enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Regeringen gjorde motsvarande bedömning i förarbetena till OTC-lagen (se prop. 2012/13:72 s. 29). Avgifter till behörig myndighet Regeringens förslag: Företag som står under tillsyn ska betala årliga avgifter för att bekosta verksamhet enligt den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen. Regeringen ska få meddela föreskrifter om avgifterna. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anför att förslaget innebär att de tillståndspliktiga finansiella företagen genom årliga avgifter får bekosta tillsyn även över icke tillståndspliktiga företag. Föreningen påpekar att om sambandet mellan avgift och motprestation är för svagt, är det snarare fråga om en skatt. Föreningen anför att finansieringsfrågan bör belysas ytterligare och att alternativa finansieringsmodeller bör utredas. och finner det inte osannolikt att den årliga avgiften ska betraktas som en skatt, eftersom motprestationen inte är tillräckligt adekvat. Föreningarna motsätter sig därför den föreslagna avgiftsmodellen och föreslår i stället att en utredning tillsätts för att se över avgiftsmodellen. anser att avgiftsuttaget bör belasta företag som har direkt nytta av tillsynen och inte alla bolag som står under tillsyn, eftersom det innebär ett skevt avgiftsuttag. föreslår i första hand att avgiftssystemet för största möjliga transparens bör utformas så att en fast avgift tillämpas för årliga standardmässiga tillsynsåtgärder och en rörlig avgift tillämpas för de tillsynsåtgärder som varierar utifrån olika risk- och erfarenhetsvariabler, som t.ex. tillsynsbesök. föreslår i andra hand att varje kategori företag bör bekosta den tillsyn som kategorin företag generellt sett anses fordra. Skälen för regeringens förslag verksamhet finansieras dels via anslag på statsbudgeten, dels via avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar. De företag som står under tillsyn betalar årliga avgifter till inspektionen enligt förordningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av verksamhet. De årliga avgifterna ska täcka de kostnader som myndigheten haft eller beräknas få för nedlagt arbete inom respektive företagskategori. Dessa avgifter får inte disponera utan de ska redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten. De årliga avgifterna ska i princip motsvara de medel som anvisas på statsbudgeten. SFT-förordningen innehåller inte några bestämmelser som innebär att i sin egenskap av behörig myndighet ska pröva ansökningar eller anmälningar. kommer att få utökade arbetsuppgifter i och med att inspektionen är behörig myndighet enligt SFT-förordningen, främst för övervakning och kontroll av att skyldigheterna enligt förordningen fullgörs. Detta kommer att medföra ökade kostnader. Dessa bör finansieras genom avgifter, vilket kräver stöd i lag. Modellen med finansiering genom årliga avgifter är ändamålsenlig föreslår i första hand att avgiftssystemet för största möjliga transparens bör utformas så att en fast avgift tillämpas för årliga standardmässiga tillsynsåtgärder och en rörlig avgift tillämpas för de tillsynsåtgärder som varierar utifrån olika risk- och erfarenhetsvariabler, som t.ex. tillsynsbesök. Regeringen konstaterar att en sådan modell skulle medföra ökad administration och ökade kostnader för , vilket i sin tur kan leda till ett ökat avgiftsuttag från inspektionen generellt sett. Regeringen anser mot denna bakgrund att den ökade transparens i avgiftsuttaget som den modellen möjligen skulle kunna medföra inte uppväger de ekonomiska nackdelarna. föreslår i andra hand att varje kategori företag bör bekosta den tillsyn som kategorin företag generellt sett anses fordra. När det gäller det förslaget är det enligt regeringens uppfattning inte lämpligt att utvidga skyldigheten att betala avgifter till att även omfatta vissa icke tillståndspliktiga företag. En sådan ordning skulle bli svårhanterlig, eftersom det, som nämns ovan, skulle förutsätta någon form av registrering av de företag som ska betala avgifter. Som framgår nedan finns det redan en stark korrelation mellan den årliga avgiftens storlek för ett företag i en viss företagskategori och de kostnader som den företagskategorin ger upphov till för . I förordningen om årliga avgifter för finansiering av verksamhet regleras det hur stora årliga avgifter som de företag som står under tillsyn ska betala. De årliga avgifterna ska enligt förordningen finansiera den verksamhet som drivs av , med undantag för viss angiven verksamhet som finansieras på annat sätt (1 §). De årliga avgifterna ska även finansiera den del av verksamhet som avser insamling och behandling av uppgifter åt enligt lagen (2014:484) om en databas för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna. I förordningen är flertalet finansiella företag indelade i avgiftsgrupper medan vissa kategorier av företag betalar en fast årlig avgift. De årliga avgifterna ska ge full kostnadstäckning. Detta innebär att varje avgiftsgrupp respektive företagskategori ska svara för både direkta kostnader och den andel av indirekta kostnader som går att hänföra till respektive kategori (4 §). När de årliga avgifterna bestäms fördelas först innevarande års kostnader (prognos) på respektive avgiftsgrupp utifrån dess andel av kostnader för gruppen föregående år. Som grund vid fördelningen används en väl inarbetad ekonomimodell som löpande utvecklas. Eftersom avgiften baseras på en prognos görs en slutavräkning . Eventuella överdebiteringar kommer respektive grupp tillgodo vid beräkning av nästkommande års avgifter. På samma sätt läggs eventuella underskott på nästkommande års avgifter. När det gäller företag som betalar en fast årlig avgift görs ingen slutavräkning. Däremot följer upp kostnader och intäkter och lämnar förslag till regeringen om justeringar av avgifterna i de fall kostnadstäckning inte kan uppnås (se 3 § första stycket 3 förordningen med instruktion för ). kostnader (anslag på statsbudgeten) har ökat under en följd av år, vilket har medfört att även de årliga avgifterna totalt sett har ökat.