prop · H603164 · 2019-09-09 00:00:00 — Särskild hänsyn ska tas till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit samt till brottslighetens omfattning och förhållande till näringsverksamheten. Skälig hänsyn ska också tas till om näringsidkaren har ålagts att betala företagsbot. I rättsfallen NJA 2014 s. 139 (I–IV) har utvecklat hur bestämmandet av företagsbotens storlek bör gå till. I rättsfallen konstaterar domstolen bl.a. att förarbetena inte lämnar någon närmare ledning om hur brottets straffskala ska beaktas. Enligt torde det dock stå klart att lagstiftaren genom hänvisningen till brottets straffskala har avsett att uttrycka att brottets allvar ska ha betydelse för företagsbotens storlek. Domstolen har även slagit fast att det inte kan ha varit lagstiftarens avsikt att straffskalan för den aktuella brottstypen ska vara den enda måttstocken för beaktandet av brottets svårhet. Det måste också, så långt det är möjligt, bedömas vilket konkret straffvärde som brottet har haft. Högsta domstolens uttalanden innebär att begreppet straffvärde får betydelse för bestämmandet av företagsboten. Begreppet anknyter till bestämmelserna i 29 kap. 1–3 §§ . Enligt 29 kap. 1 § första stycket ska straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Den nuvarande lagregleringen – som bl.a. innebär att företagsboten ska bestämmas med beaktande av straffskalan för brottet – har som framgår av betänkandet visat sig ge upphov till vissa tillämpningsproblem. som råder om hur olika faktorer ska viktas mot varandra visar på svårigheterna i att bestämma företagsbotens storlek i det enskilda fallet och återspeglas i avsaknaden av en enhetlig domstolspraxis. Som regeringen framhållit tidigare är ett av huvudsyftena med översynen att systemet med företagsbot ska vara tydligt, enkelt och förutsebart. Bristen på en enhetlig domstolspraxis ger enligt regeringen stöd åt slutsatsen att grunderna för att bestämma företagsboten bör förtydligas. Ett sådant förtydligande, vilket bl.a. förordar, kan lämpligen ske genom att lagtexten utformas i linje med Högsta domstolens uttalanden i rättsfallen NJA 2014 s. 139 (I–IV) och att företagsboten därmed bestäms med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde. Särskild hänsyn bör tas till brottslighetens förhållande till verksamheten För att straffsystemets krav på proportionalitet och ekvivalens ska kunna upprätthållas även i förhållande till företagsboten bör den företagsbot som ett företag åläggs att betala stå i proportion till graden av det som företaget förtjänar. Graden av beror inte enbart på brottets straffvärde utan utgör en produkt av flera faktorer. Förutom brottets straffvärde bör t.ex. även företagets eller företagsledningens anknytning till brottet beaktas. Enligt regeringen är därför en rimlig utgångspunkt att ett företag förtjänar ett högre mått av om brottet har begåtts efter uppmuntran av företagsledningen jämfört med den situationen då företagsledningen inte kan lastas för mer än bristande kontroll. Detta synsätt kommer till uttryck redan i den nuvarande lagtexten där ”brottslighetens förhållande till verksamheten” bör beaktas särskilt när företagsbotens storlek ska bestämmas. Den nuvarande lydelsen är väl inarbetad och tydligt definierad i tidigare förarbeten och bör därför i huvudsak behållas. Mot bakgrund av att bedömningen av sanktionsvärdet enligt regeringens förslag bör ske med utgångspunkt i straffvärdet saknas emellertid anledning att hänvisa särskilt till brottslighetens omfattning. De fall som enligt hittillsvarande lydelse varit knutna till brottslighetens omfattning, som t.ex. att brottsligheten bedrivits på ett systematiskt sätt, är sådana som ändå ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet. Att hänvisningen till brottslighets omfattning utgår ur lagtexten bör alltså enligt regeringen inte innebära någon ändring i sak. Regeringen ser, i motsats till , inte heller något behov av att genom en annan lydelse ytterligare lyfta fram brottets förhållande till verksamhetens ledning, styrning eller kontroll. Även den skada eller fara som brottsligheten har inneburit bör ges en särskild betydelse vid bedömningen av sanktionsvärdet Att koppla företagsbotens storlek enbart till brottslighetens straffvärde och dess anknytning till verksamheten kan enligt utredningen i vissa fall få mindre önskvärda effekter. Vid sidan av brottslighetens straffvärde och dess anknytning till verksamheten bör enligt betänkandets förslag även den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö särskilt beaktas vid bestämmande av företagsbotens storlek. Genom den särskilda hänvisningen till liv, hälsa eller miljö blir det enligt utredningen möjligt att upprätthålla nuvarande praxis vad gäller arbetsmiljöbrott och miljöbrott utan att det behöver leda till en höjning av företagsbotsnivåerna för andra typer av brott. Sådana brott föranleder ofta 2018/19:164 relativt höga företagsbotsbelopp trots att straffvärdet kan vara begränsat. Utredningens förslag är alltså i denna del i huvudsak motiverat av intresset att säkerställa att nuvarande beloppsnivåer ska kunna upprätthållas trots att det är brottslighetens straffvärde, och inte straffskala, som ska utgöra utgångspunkten för bedömningen av företagsbotens storlek. Företagsbot kan åläggas för alla former av brott som begåtts i utövningen av t.ex. näringsverksamhet. Sanktionen synes visserligen ha en särskilt påtaglig och praktisk betydelse när det gäller arbetsmiljöbrott och vissa miljöbrott. Som regeringen framhållit i avsnitt 4.2 är det dock angeläget att regleringens inarbetade generella systematik och struktur inte bör förändras om inte uppenbara fördelar står att finna med förändringen. Den hittillsvarande hänvisningen i lagtexten till den skada eller fara som brottsligheten inneburit syftar enligt förarbetena till att betona att dessa omständigheter bör vara grundläggande för bedömningen av företagsbotens storlek. framhålls det att utmätandet av företagsboten bör vara verksamhetsrelaterat snarare än personrelaterat. Subjektiva faktorer, som att brottsligheten begåtts uppsåtligen, bör ges en mindre framträdande betydelse till förmån för mer objektiva faktorer (se prop. 2005/06:59 s. 35 och 62). Detta är något som enligt regeringen även fortsättningsvis bör vara grundläggande för bestämningen av boten. Med det tillägg som utredningen föreslår skulle bedömningen av brottslighetens allvar, enligt regeringen, riskera att förskjutas från att generellt betona betydelsen av objektiva faktorer framför subjektiva till att markera allvaret av brott mot vissa särskilt angivna intressen. En sådan förändring framstår inte som vare sig önskvärd eller nödvändig. Enligt regeringen kan nuvarande beloppsnivåer väl motiveras med den befintliga hänvisningen till den skada eller fara som brottsligheten inneburit. Regeringen bedömer därför att den nuvarande regleringens inarbetade generella systematik och struktur har större förutsättningar att stå sig över tiden. Den skada eller fara som brottsligheten har inneburit bör därför ges en särskild betydelse vid bedömningen av sanktionsvärdet. Det saknas däremot skäl att specifikt framhålla skadan eller faran för liv, hälsa eller miljö. Skälig hänsyn bör tas till om företaget tidigare ålagts att betala företagsbot Vid bestämmande av företagsbotens storlek ska skälig hänsyn tas till om näringsidkaren har ålagts att betala företagsbot. Enligt förarbetena bör återfall normalt vara en viktigare faktor vid bestämmandet av företagsbotens storlek än vid straffmätning som avser en fysisk person, bl.a. eftersom det inte finns någon möjlighet att förverka villkorligt medgiven frihet när företagsboten bestäms. En tidigare ålagd företagsbot ska dock beaktas endast i försvårande riktning. Att ett företag inte har ålagts företagsbot utgör alltså inte skäl att sätta ned en företagsbot (prop. 2005/06:59 s. 35 f.). I ett enskilt fall kan det vara uppenbart att återfallet beror på att företagsledningen nonchalerar förekommande problem i företaget. Enligt regeringen är det då rimligt att det förhållandet återspeglas vid bedömningen av företagsbotens storlek. Regeringen, som kan konstatera att ingen remissinstans invänder mot förslaget, anser följaktligen att företagsboten även fortsättningsvis bör kunna bestämmas till ett högre belopp när före- Prop. 2018/19:164 taget har ålagts företagsbot. Regeringens förslag: Om sanktionsvärdet är lägre än , ska företagsboten bestämmas till ett belopp som motsvarar sanktionsvärdet. Om sanktionsvärdet uppgår till , ska företagsboten för ett större företag bestämmas till det högre belopp som är befogat med hänsyn till företagets finansiella ställning (”förhöjd företagsbot”). Företagsboten ska dock högst få bestämmas till ett belopp som motsvarar femtio gånger sanktionsvärdet. Med större företag ska avses juridiska personer och enskilda näringsidkare som motsvarar de kriterier som anges i 1 kap. 3 § första stycket 4årsredovisningslagen (1995:1554). Den finansiella ställningen ska inte beaktas när företagsbotens storlek bestäms för staten, en kommun eller ett landsting. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. betänkandet föreslås att maximibeloppet för företagsboten höjs till Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. tingsrätter ifrågasätter om det föreslagna beloppet är tillräckligt högt för att verka avskräckande för de allra största företagen och anser i linje med förslag som expert i utredningen lämnar i ett särskilt yttrande till betänkandet att det i den fortsatta beredningen bör övervägas om beloppet bör höjas till . ifrågasätter även om är ett tillräckligt ingripande för företag som inte anses som större företag. Att bedömningen av företagets finansiella ställning ska göras för prövningen kan enligt medföra vissa praktiska svårigheter i handläggningen eftersom frågan kan befaras uppta en inte obetydlig del av processen där nya omständigheter kan läggas fram i ett mycket sent skede. stat, kommuner och landsting från reglerna om förhöjd företagsbot fram- står enligt tingsrätten som tveksamt ur konkurrenssynpunkt. endast ska tas till den juridiska personens finansiella ställning även om företaget ingår i en koncern ifrågasätts av . advokatsamfund, som lämnar liknande synpunkter, anser att förslaget om att de senaste årsredovisningarna ska ligga till grund för bedömningen och inte ställningen för brottet kan sättas i fråga. målsenlig lösning skulle enligt samfundet vara att företagets finansiella ställning ska grundas på en helhetsbedömning där även koncernför- Företagarna och m.fl. ifrågasätter om det är motiverat att den förhöjda företagsboten ska omfatta så många företag som blir följden av utredningens förslag och om avgränsningen till brott med ett sanktionsvärde som uppgår till är I stället för betänkandets förslag om att behålla en övre beloppsgräns anser att företagsboten 2018/19:164 bör bestämmas enligt en viss given andel av omsättningen. Flera remissinstanser, däribland , och , konstaterar att utredningens förslag innebär att betydande tröskeleffekter byggs in i systemet. För att undvika tröskeleffekter bör det därför i den fortsatta beredningen övervägas om ett dagsbotssystem för företag i stället bör införas. anser att det i den fortsatta beredningen bör övervägas om den förhöjda företagsboten bör bestämmas på grundval av någon annan omständighet än företagets egna kapital. efterlyser en fördjupad diskussion om de eventuella negativa effekter som kan följa av att staten, kommunerna och landstingen inte omfattas av bestämmelserna om förhöjd företagsbot. Skälen för regeringens förslag Företagets finansiella ställning bör beaktas när det är fråga om ett större företag och brottsligheten är särskilt klandervärd Regeringen gör i avsnitt 7.2 bedömningen att företagsbotsnivåerna bör höjas i vissa fall och att detta bör tillgodoses genom att ett företags finansiella ställning ges betydelse vid bestämmandet av företagsbotens storlek (förhöjd företagsbot). En första fråga blir då i vilka fall företagets finansiella ställning bör tillmätas betydelse. I likhet med anser regeringen att det finns anledning att skilja på de fall där brottsligheten ger anledning till mycket starkt mot företaget och de fall där behovet av inte är lika starkt. Behovet av att ge företagets finansiella ställning betydelse för storleken på företagsboten framstår i de senare fallen som påtagligt mindre. Eftersom ett system där företags betalningsförmåga ska bedömas kan leda till omfattande och resurskrävande utredningar finns det enligt regeringen anledning att begränsa sådana utredningar till de fall där brottsligheten ger anledning till mycket starkt . På så sätt kan de kostnadsökningar och praktiska besvär som framtagandet av nödvändigt ekonomiskt underlag kan innebära undvikas i det stora flertalet ärenden. och påpekar att förslag som innebär att betalningsförmågan endast tillmäts betydelse vid allvarligare brottslighet leder till att tröskeleffekter byggs in i systemet och anser därför att det i den fortsatta beredningen bör övervägas om ett dagsbotssystem för företag i stället bör införas. Regeringen kan visserligen konstatera att det är ofrånkomligt att ett system av nu aktuellt slag innebär att vissa tröskeleffekter byggs in i systemet. måste dessa nackdelar ställas mot såväl intresset av att särskilt klandervärda fall möts av tillräckligt ingripande samhälleliga reaktioner som regeringens strävan att regleringens inarbetade generella systematik och struktur inte bör förändras om inte uppenbara fördelar står att finna med förändringen. Även om ett dagsbotssystem för företag kan framstå som tilltalande innebär en sådan lösning emellertid att det alltid – även i fråga om mindre företag – måste företas fullständiga utredningar om företagets ekonomi. Sådana utredningar kan vara både omfattande och komplicerade. För brottslighet som inte är av särskilt allvarligt slag framstår det som rimligt att bötesbeloppet blir detsamma oberoende av företagets betalningsförmåga. På motsvarande sätt är också bötessystemet för fysiska personer konstruerat med uppdelningen i penningböter och dagsböter. Sammantaget anser regeringen att den föreslagna lösningen är att föredra framför ett traditionellt dagsbotssystem för företag. Skulle viss brottslighet sanktionsvärdemässigt ligga vid den nedre gränsen för förhöjd företagsbot och företaget ha så stark finansiell ställning att tröskeleffekten av att brottet föranleder förhöjd företagsbot blir orimlig bör det dock ytterst, som regeringen återkommer till i avsnitt 7.5, finnas en möjlighet att jämka företagsboten. Det avgörande skälet för att ge den finansiella ställningen betydelse när företagsbotens storlek bestäms är att säkerställa att om likartade brott begås i verksamheten hos två olika företag med olika ekonomiska förutsättningar så ska företagsboten också göras lika kännbar för båda företagen. Även om större företag inte alltid är ekonomiskt välmående råder det enligt regeringen inte något tvivel om att deras finansiella ställning i allmänhet är starkare än mindre företags. Därmed är de också, typiskt sett, mindre känsliga för företagsbot av den storlek som kan komma i fråga. Detta talar för att större företag bör omfattas av ett system där en, i förhållande till , förhöjd företagsbot kan komma i fråga. När det gäller mindre företag torde däremot redan företagsbotsbelopp inom nuvarande spann – – vara tillräckligt ingripande. Regeringens förslag innebär därmed att företags finansiella ställning får betydelse vid bestämmande av företagsbotens storlek för större företag. De mindre företagen bör, liksom , kunna åläggas företagsbot på mellan och . Dessa belopp bör, som utgångspunkt, gälla även för större företag. När det gäller brottslighet som ger anledning till särskilt starkt mot företaget bör emellertid större företag kunna åläggas en ”förhöjd företagsbot”. Regeringen bedömer att ett sådant system har betydande fördelar. Avgränsningen till större företag och särskilt klandervärd brottslighet leder också till att de problem som det kan innebära att bestämma företagsboten med beaktande av företagets finansiella ställning kan begränsas. Ett företags finansiella ställning bör föranleda en förhöjd företagsbot först om sanktionsvärdet uppgår till Enligt regeringen bör företagsboten kunna bestämmas till ett högre belopp än vad som motsvaras av sanktionsvärdet när brottsligheten ger anledning till en särskilt hög grad av mot företaget. En första fråga blir därför vilka fall som är så pass klandervärda att de bör kunna leda till en förhöjd företagsbot. Till skillnad från bl.a. ser regeringen det som naturligt att i detta sammanhang, med beaktande av sanktionsskalans utformning, anse sådan brottslighet som har ett sanktionsvärde om eller mer som ”särskilt klandervärd”. Ett gränsvärde om säkerställer också att den finansiella ställningen behöver beaktas endast i de allvarligaste fallen. Även i det här avseendet synes därför ett gränsvärde om som lämpligt även för de fall där en gemensam företagsbot ska bestämmas för flera brott. Maximibeloppet för företagsboten bör höjas till Företagsbotssystemets nuvarande sanktionsnivåer kan, för ett litet företag med svag finansiell ställning, innebära att företagsboten blir mycket kännbar. kan motsvarande belopp för ett stort företag med stark 2018/19:164 finansiell ställning framstå som obetydligt. Det är inte svårt att föreställa sig situationer där en företagsbot om inte utgör ett tillräckligt högt belopp. I finns t.ex. ett flertal mycket stora företag som ofta ingår i affärsuppgörelser som rör betydligt större belopp. hållande till dessa företag är det för regeringen uppenbart att före- tagsbotens nuvarande maximibelopp är för lågt för att vara effektivt och avskräckande i den mening som generellt avses i internationella rättsakter. har också uttryckt oro för att den låga sanktionsnivån kan medföra att företag räknar in företagsboten som en ren affärskostnad. kritik endast gäller sanktionerna mot juridiska personer i för- hållande till bestickning av utländska offentliga tjänstemän i inter- nationella affärsrelationer anser regeringen att kritiken är relevant även i förhållande till andra brott. Även andra brott kan ge företag så stora eko- nomiska fördelar att företagsbotens nuvarande maximinivå om tio inte är tillräcklig för dessa brott. konstatera att Financial Action Task Force (FATF) i sin utvärdering av arbete mot penningtvätt och terrorismfinansiering bedömt att de svenska företagsbotsnivåerna är för låga. Även det förhållandet att motsvarande maximibelopp i flera andra europeiska länder är avsevärt högre talar för att det svenska maximibeloppet bör höjas. Företagsboten är en repressiv sanktion av ekonomisk karaktär som tjänar samma syfte som straff. Vid valet mellan att företagsboten ska ha en bestämd beloppsgräns eller att, som föreslår, företagsbotens storlek bestäms enligt en viss given andel av omsättningen anser regeringen att utformningen av systemet bör ta sin utgångspunkt i straffrättens allmänna principer om rättssäkerhet och förut- Även om ett företagsbotssystem utan någon fast övre gräns för sanktionens storlek bl.a. har fördelen av att ha en påtagligt avskräckande effekt anser regeringen att kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet bör ges ett betydande genomslag i reformen. I det ligger även att en fast övre gräns kan förväntas bidra till en mer enhetlig rättstillämpning. boten bör därför även fortsättningsvis ha en tydlig maximigräns. då närmast till vilket belopp den övre gränsen för företagsbot bör sättas. Inte sällan rör exempelvis offentliga upphandlingar av stora infra- strukturella projekt mycket stora ekonomiska värden och sker i knivskarp Företag som förekommer i sådana sammanhang har en sådan betydande finansiell styrka att en eventuell företagsbot – om möjligheten till avkastning är tillräckligt stor – kan räknas in i affärsrisken. För regeringen är det angeläget att företagsboten utgör en tillräckligt ingripande sanktion även för de allra största företagen. Såväl trovärdigheten för företagsbotssystemet som kravet på ekvivalens förutsätter att företagsboten uppfattas som ingripande även för företag med en mycket stark finansiell ställning. I betänkandet föreslås att maximibe- loppet för företagsboten höjs till . av maximibeloppets storlek bör enligt regeringen beaktas vilka sanktioner som kan följa för överträdelser av andra regelverk än straffrätten. konkurrensskadeavgiften gäller som enda begränsning av avgiftens storlek att den inte får bestämmas högre än av företagets omsättning Motsvarande gäller för t.ex. sanktionsavgifter enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. vid jämförelsen med andra rättsområden bör beaktas att dessa sanktioner ofta även fyller en vinsteliminerande funktion, en funktion som inom straffrätten fylls av förverkandesanktionen, framstår det inte som rimligt att straffrätten – som är samhällets yttersta verktyg och avsett för de mest klandervärda fallen – är väsentligt mindre ingripande än vad som gäller för överträdelser på andra rättsområden. Regeringen anser i likhet med , Lunds och tingsrätter även att det kan sättas i fråga om det i betänkandet föreslagna beloppet utifrån dessa krav utgör en tillräckligt ingripande sanktion för de allra största företagen. För att företagsbotsregleringen även ska leva upp till internationella åtaganden – och i synnerhet de där uppställda kraven på att sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande – bör den övre gränsen för företagsbot i stället sättas till . Det innebär alltså att företagsboten ska bestämmas till ett upp till femtio gånger högre belopp för ett mycket stort företag än för ett litet. Att betalningsförmågan i vissa fall bör kunna tillmätas en så stor betydelse framstår enligt regeringen inte som orimligt. Beträffande dagsböter är motsvarande skillnad tjugo gånger (en dagsbot bestäms till lägst femtio och högst ett ). De skillnader som kan finnas mellan de största och minsta företagen torde vara större än motsvarande skillnader mellan fysiska personer. Dessa skillnader bör då även kunna komma till uttryck när företagsboten bestäms. Avgränsningen av ”större företag” bör överensstämma med definitionen av större företag i årsredovisningslagen Som framgår ovan bör förhöjd företagsbot endast komma i fråga för allvarliga brott som begås i utövningen av verksamhet som bedrivs av större företag. Frågan är då vad som i detta sammanhang ska utgöra ett ”större företag”. Utredningen föreslår att sådana företag som omfattas av definitionen av större företag i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen (1995:1554) bör kunna åläggas förhöjd företagsbot. Med större företag avses här dels företag vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (”noterade företag”), dels företag som uppfyller mer än ett av följande villkor: a)medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av uppgått till mer än 50, b)företagets redovisade balansomslutning har för vart och ett av uppgått till mer än , c)företagets redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till mer än . En fördel med denna avgränsningsmetod – jämfört med en avgränsning som enbart beaktar nettoomsättningen – är att den innehåller flera parametrar och därmed kan förväntas att vara mer rättvisande. Även om metoden inte nödvändigtvis speglar företagens faktiska betalningsförmåga eller utgör ett rättvist mått på företagens finansiella ställning anser regeringen, i likhet med , att avgränsningen är att föredra framför en ren nettoomsättningsgräns. Kriterierna i 1 kap. 3 § årsredovisningslagen är etablerade, vedertagna och enkla att tillämpa.