prop · H60359 · 2019-03-19 00:00:00 — Att bestäm- melsen i 7 kap. 1 § andra stycket alkohollagen om att marknadsföring inte får rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar ska omfatta även alkoholdrycksliknande preparat anser regeringen vara både möjligt och lämpligt utifrån alkoholpolitikens mål och alkohollagens syfte. Rege- ringen bedömer att ett sådant förslag inte möter några hinder vare sig i grundlagar eller i EU-rättsliga regler. ser en risk för att de aktuella preparaten kan ha en särskild lockelse för barn och unga. Det kan handla om exempelvis glass och ”slush”, där dels själva produkten, dels dess förpackning och tillhörande marknadsföring, i större utsträck- ning kan komma att tilltala yngre personer. anser att det kan finnas skäl att utvärdera försäljningen och konsumtionen av de alkoholhaltiga preparat som regleras, för att konstatera vem genom- snittskonsumenten är. Om försäljningen och konsumtionen till största delen består av en yngre målgrupp, kan det finnas anledning att överväga ytterligare åtgärder avseende marknadsföring av dessa preparat än vad som gäller för marknadsföring av alkoholdrycker. Erfarenheter från bekräftar farhågor. har noterat att alkoholhaltig glass funnits till försäljning i butiker i . I vissa fall har glassen marknadsförts på ett klart på- trängande sätt och även barn har kunnat köpa glassen. Vidare har ett flertal studentorganisationer hört av sig till kommunen och förklarat att de upp- vaktas av ett alkoglassföretag som vill att studenterna ska sälja glassarna i sin verksamhet. Kommunens intryck är att alkoglassföretaget varit särskilt angeläget att i rikta in sin marknadsföring mot studentorganisationer som i huvudsak engagerar unga vuxna under . visar tydligt på vikten av att säkerställa att de här aktuella Prop. 2018/19:59 produkterna omfattas av alkohollagens marknadsföringsregler. Marknadsföring i radio och tv Regeringens förslag: Förbud mot kommersiella annonser i tv-sänd- ningar, beställ-tv, radiosändningar samt satellitsändningar som gäller alkoholdrycker ska gälla även för de alkoholdrycksliknande preparaten. Program i ljudradiosändning, tv-sändning, sökbar text-tv eller i beställ- tv ska inte få sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycksliknande preparat. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Även när det gäller kommersiell reklam och sponsring i radio och tv gör sig samma skyddshänsyn gällande för de alkoholdrycksliknande preparaten som för alkoholdrycker. Regeringen menar att förbud mot reklam för dessa alkoholdryckslik- nande preparat i radio och tv är förenligt med YGL. Ett sådant förbud kan inte heller anses stå i strid med de krav som uppställs i RF eller artikel 10 Inskränkningen i yttrandefriheten sker för vad som måste anses vara ett godtagbart ändamål, att motverka skadeverkningarna av alkoholbruk och värna folkhälsan. Inskränkningen bör även i övrigt an- ses godtagbar eftersom den inte kan sägas gå längre än vad som är nöd- vändigt och inte heller grundar sig på en politisk eller annan åskådning som nämns i 2 kap. 21 § RF. Av 2 kap. 23 § följer också att friheten att yttra sig i näringsverksamhet får begränsas. Även i fråga om bestämmelsen om yttrandefrihet i artikel 10 i bör begränsningarna Enligt denna artikel får inskränkningar i lag göras med hänsyn bl.a. till skydd för hälsa. Regeringen menar att det mot denna bak- grund inte finns något hinder ur grundlagssynpunkt mot att föreslå ett för- bud mot kommersiella annonser i ljudradioprogram, tv-program, beställ- tv eller tv-sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen även i fråga om de alkoholdrycksliknande preparaten. Inte heller hindrar ett sådant förbud. målet C-405/98, , uttalat att bestämmelser som begränsar möjligheterna att göra reklam för alkoholhaltiga drycker i syfte att motverka alkoholmissbruk bidrar till att skydda folkhälsan. har tidigare bedömts vara förenligt med att förbjuda kommer- siella annonser i radio och tv när det gäller alkoholdrycker. kan inte se att det finns skäl att göra någon annan bedömning när det gäller de här aktuella preparaten. och rådets direktiv /13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra för- fattningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (AV-direk- tivet) innehåller minimiregler om bl.a. kommersiella meddelanden som innebär att medlemsstaterna får föreskriva att leverantörer av medie- tjänster under deras jurisdiktion ska följa mer detaljerade eller strikta regler inom de områden som samordnas inom direktivet, förutsatt att dessa 2018/19:59 regler överensstämmer med unionsrätten. Det innebär att inte heller AV- direktivet utgör något hinder mot det förbud som regeringen här föreslår. Enligt 6 kap. 2 § radio- och tv-lagen (2010:696) får det inte i program i tv eller i program i beställ-tv förekomma produktplacering av alkohol- drycker eller produktplacering av andra produkter från företag vars huvud- sakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker. Utredningen, som bedömer att en så likartad reglering som möjligt bör införas mellan alkoholdrycker och alkoholdrycksliknande preparat, har dock inte lämnat något förslag när det gäller förbud mot produktplacering. Eftersom det saknas beredningsunderlag kan frågan inte behandlas i detta lagstiftnings- ärende. 10.4Övriga bestämmelser om marknadsföring Regeringens förslag: De regler i 7 kap. alkohollagen om varuprover och gåvor, framställning i bild samt informationstext som avser alko- holdrycker ska även omfatta alkoholdrycksliknande preparat. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: För att uppnå en konsekvent lagstift- ningen bör samma regler om varuprover och gåvor lämpligen tillämpas i fråga om de alkoholdrycksliknande preparaten som för alkoholdrycker. Regeringen kan inte se några grundlagsmässiga hinder eller hinder i övrigt för en sådan reglering. Även när det gäller bestämmelser om framställning i bild framstår det som lämpligt att reglerna även omfattar dessa preparat. Samma resonemang gör sig gällande då det gäller alkohollagens regler om att kommersiella annonser på ett tydligt sätt ska återge en text som informerar om alkoholens skadeverkningar. Enligt 1 kap. 12 § 4 TF och 1 kap. 18 § YGL är det möjligt att i lag föreskriva krav på att det införs bl.a. varningstexter samt hur sådan information ska utformas. En förutsättning för att krav ska kunna uppställas är att syftet är skydd för hälsa eller miljö eller konsumentskydd. Med varningstext avses text som har till syfte att upplysa om vissa skadliga egenskaper hos en viss produkt. Till skillnad från vad som ansetts gälla tidigare finns det inte något krav på att före- skrifter som meddelas med stöd av nämnda bestämmelser enbart får avse texter som saknar en uttryckligen åsiktspåverkande eller opinionsbildande karaktär. Det ska emellertid fortfarande röra sig om produktinformation, ett begrepp som i sig inrymmer ett visst krav på objektivitet och saklighet (se prop. 2017/18:49 s. 186 ff.). Avseende alkoholdrycker finns det in- formationstexter som regeringen har fastställt i 13 § alkoholförordningen (2010:1636). Regeringen bedömer att dessa ska tillämpas även på annonser för de alkoholdrycksliknande preparaten. Regeringens bedömning: Alkoholdrycksliknande preparat bör regle- ras på motsvarande sätt som alkoholdrycker i fråga om tillsyn. bör fortsatt ha det övergripande tillsyns- ansvaret, vilket nu även innefattar införsel och import av de alkohol- drycksliknande preparaten samt av partihandel med preparaten enligt 4 kap. 3 § alkohollagen. Regeringens förslag: Kommunerna och ska ha till- syn över servering av alkoholdrycksliknande preparat. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: avstyrker förslaget om att myndigheten ska ha fortsatt övergripande tillsynsansvar över partihandel samt införsel och import enligt 4 kap. 3 och 4 §§ alkohollagen. Länsstyrel- serna i och i län pekar på vikten av att kommunerna får kännedom om vilka aktörer med serveringstillstånd som även avser att servera de aktuella preparaten. menar att tillsynen över serveringsställen försvåras vid servering av alkoholhaltigt pulver och tabletter. Skälen för regeringens förslag: Merparten av bestämmelserna om till- syn i 9 kap. alkohollagen är generellt utformade och kommer därför att omfatta även de alkoholdrycksliknande preparaten. Enligt 9 kap. 1 § alko- hollagen är det som, med de begränsningar som anges där, utövar tillsynen över efterlevnaden av alkohollagen och an- slutande föreskrifter. utövar, bl.a. med hjälp av de föreskrifter om anmälningsskyldighet som redogjorts för i avsnitt 6, tillsyn över de företag som tillverkar, inför eller importerar alkoholhaltiga prepa- rat för försäljning i . Det förefaller därför naturligt att det på nationell nivå är som utövar tillsyn över både de befintliga alkoholhaltiga preparat som inte faller in under den nya defini- tionen och de alkoholdrycksliknande preparaten. Regeringen föreslår inte någon ändring i anmälningsförfarandet och det är även mot denna bak- grund lämpligt att det nationella tillsynsansvaret ligger hos Folkhälso- myndigheten. avstyrker förslaget om att myndig- heten oförändrat ska ha fortsatt övergripande tillsynsansvar över parti- handel enligt 4 kap. alkohollagen, som också kommer att omfatta parti- handel enligt 4 kap. 3 § av de skattepliktiga alkoholdrycksliknande pre- paraten samt införsel och import enligt 4 kap. 4 § av dessa preparat. Myn- digheten anser att dess uppdrag när det gäller omedelbar tillsyn över partihandel med spritdrycker, vin, andra jästa alkoholdrycker och starköl samt de alkoholdrycksliknande preparaten behöver ses över i sin helhet i syfte att förändra de nuvarande ansvarsförhållandena. Om myndigheten ska ha en kontrollerande roll, behöver det bli tydligt vad den omfattar. Det kan enligt myndigheten jämföras med hur lagstiftaren valt att tydliggöra de olika tillsynsmyndigheternas omedelbara tillsyn i lagen (2017:425) om elektroniska cigaretter och påfyllnadsbehållare. Av förarbetena till denna lag framgår att omedelbara tillsynsansvar klart bör framgå av lagen, liksom tillsyn över bestämmel- serna om bl.a. marknadsföring (prop. 2017/17:132 s. 64). ningen mellan de olika tillsynsmyndigheternas ansvarsområden kan då bli tydligare och i synnerhet för som utöver sitt över- gripande tillsynsuppdrag som avser t.ex. insamlande av statistik över för- säljning av alkohol, även har specifika uppgifter med omedelbar tillsyn Myndigheten menar att i det fall myndigheten ska ha fortsatt ansvar för att bedriva omedelbar tillsyn över partihandeln enligt 4 kap. alkohollagen är det viktigt att myndigheten ges rätt förutsättningar med stöd i lag och med resurser. Regeringen har gett i uppdrag att analysera och föreslå de författningsändringar som myndigheten bedömer krävs för en effektiv tillsyn inklusive möjligheten att föra statistik inom alkoholom- rådet samt analysera förslagens konsekvenser. Vidare har Utredningen om vissa alkohol- och marknadsföringsfrågor lämnat förslag (SOU 2017:113) som rör tillsynsverksamhet. ningsändringarna i betänkandet har remitterats. dessa förslag skapar bättre förutsättningar för till- I det fall det finns skäl att se över frågan ytterligare avser regeringen att återkomma. Kommunerna beviljar serveringstillstånd efter skriftlig ansökan från den som önskar få ett tillstånd. Kommunen skickar ärendet på remiss till för att få information om sökandens ekonomiska situation, skulder etc. samt till för att bl.a. få återkoppling om brottslighet och brottsmisstankar samt sökandens allmänna lämplighet. Tillsyn sker sedan kontinuerligt genom återkommande vandelsprövning liksom besök på plats för att kontrollera att alkohollagens bestämmelser om åldersgränser, matservering etc. uppfylls. tillsyn över bestämmelserna om marknadsföring då det gäller marknads- föring på serveringsställen. Kommunen förfogar dock inte över några marknadsrättsliga sanktioner, utan för kommunerna är det de allmänna be- stämmelserna i 9 kap. 17 och 18 §§ alkohollagen som gäller, dvs. dela erinran eller varning eller att återkalla serveringstillståndet. munerna har således redan upparbetade rutiner för tillsyn. ordna alkoholdrycksliknande preparat såsom t.ex. isglass i den befintliga tillsynen över serveringstillstånd innebär endast ytterligare en produkttyp som ska kontrolleras i samband med den tillsyn som kommunen redan genomför och bör inte innebära några tillkommande kostnader eller ökad Kommunen har dessutom rätt att ta ut avgift som ska finansiera arbetet med tillsynen. synen kommer att förändras särskilt när det gäller sådana produkter som alkoholhaltigt pulver och tabletter på serveringsställen. uppstå kring hur dessa ska särskiljas från andra preparat i tablett- eller pul- verform vid tillsyn, om sådant finns på serveringsstället. för alkoholhaltig glass, som ska särskiljas från annan glass. Regeringen kan konstatera att de preparat som kommer att omfattas av krav på serveringstillstånd och därmed tillhörande tillsyn ställer delvis nya krav på tillsynsmyndigheterna. Det ska dock ställas mot nu rådande situation som innebär att dessa preparat kan serveras utan vare sig tillstånd Regeringen bedömer att det är svårt att förutse de nya utmaningar som tillstånds- och tillsynsmyndigheter kan komma att Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att föreskriva närmare om försäljning av dessa preparat. Därigenom finns en möjlighet att fånga upp och på ett lämpligt sätt reglera de företeelser som kan aktualiseras , men som är svåra att förutse. Länsstyrelserna i och län konstaterar att en analog reglering med nuvarande system skulle innebära att de som redan innehar ett serveringstillstånd kommer att få servera alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. Det skulle innebära en rätt att servera även alkoholhaltiga preparat som kan innebära särskilda hälso- risker. Nya alkoholhaltiga produkter som säljs och konsumeras på ett ser- veringsställe kan behöva kontrolleras på ett annat sätt av tillsynsmyndig- heterna än vanliga alkoholdrycker. Det är därför viktigt att kommunen känner till vilka typer av preparat som finns till försäljning på serverings- ställena för att kunna göra en effektiv tillsyn. Länsstyrelserna föreslår där- för att en restaurang med befintligt serveringstillstånd specificerar till kommunen, vilka typer av de här aktuella alkoholhaltiga preparat restau- rangen avser att servera. Vid ansökan om serveringstillstånd anser läns- styrelserna att sökanden bör lämna information till kommunen om vilka eller vilken typ av alkoholhaltiga preparat som de avser att servera. På så sätt blir det möjligt att följa upp i vilken utsträckning alkoholhaltiga pro- dukter säljs på serveringsställen. I de fall preparaten är av den art att det finns en risk för skadligt bruk och särskilda risker för hälsan är det extra viktigt att myndigheter kan få kännedom om hur och var de serveras då de kan behöva regleras strängare än vanliga alkoholdrycker, exempelvis genom föreskrifter. Regeringens förslag innebär att ett stadigvarande serveringstillstånd för spritdrycker som har meddelats före ikraftträdandet ska omfatta även de alkoholdrycksliknande preparaten. Det skulle dock leda för långt att i detta hänseende även innefatta de alkoholdrycksliknande preparaten i befintliga serveringstillstånd för öl, vin och annat. Förslaget innebär således att kommunen inte per automatik kommer att få kännedom om huruvida de serveringsställen som har ett stadigvarande serveringstillstånd för sprit- drycker även serverar de här aktuella alkoholhaltiga preparaten. Detta gäller dock inte serveringsställen som endast har tillstånd för övriga drycker. Dessa behöver söka tillstånd för servering av alkoholdryckslik- nande preparat. Regeringen bedömer att denna ordning är en lämplig av- vägning mellan den ökade administrativa bördan för de näringsidkare som berörs och myndigheternas behov av information. Det finns inte heller något som hindrar kommunen att vid tillsynsbesök på sådana serverings- ställen som har tillstånd att servera spritdrycker informera sig om eventuell servering av de aktuella preparaten. Vad gäller och så bedömer regeringen att förslaget i denna del kommer att innebära en mycket begränsad ar- betsinsats då de flesta som söker tillstånd för de aktuella produkterna sannolikt redan har eller söker tillstånd även för alkoholdrycker. Länsstyrelserna har tillsyn inom länet, vilket innebär att länsstyrelserna har tillsyn över kommunerna och deras arbete bl.a. när det gäller serve- ringstillstånd. Att kommunernas tillståndsgivning även föreslås omfatta dessa preparat bedöms endast påverka länsstyrelsernas arbete marginellt, 2018/19:59 då det endast handlar om en ny produktkategori inom ramen för samma regelverk som redan gäller för alkoholdrycker. har enligt 9 kap. 4 § alkohollagen tillsynen över bestäm- melserna i 4 kap. 2 § samma lag. Det innebär kontroll av att den som har rätt att bedriva partihandel säljer varorna endast till dem som anges i den bestämmelsen. De varor som omfattas av kontroll anges i 4 kap. 1 § alkohollagen, nämligen spritdrycker, vin, starköl eller andra jästa alkoholdrycker. Regeringen föreslår i avsnitt 8.2 att partihandels- reglerna ska omfatta även de alkoholdrycksliknande preparaten i de fall dessa är skattepliktiga enligt lagen om alkoholskatt. Det faller sig därför naturligt att tillsynen över partihandel med dessa produkter utövas på samma sätt som då det gäller partihandel med de drycker som nämns . Partihandel med icke skattepliktiga varor kommer inte att omfattas av tillsyn. De allmänna bestämmelserna i 9 kap. 1 § alkohol- lagen är dock tillämpliga. För att ska kunna utöva tillsyn över de aktuella preparaten, är den anmälningsplikt som anges i 2 § (FoHMFS 2014:10) av stor vikt. I 9 kap. 3 § alkohollagen stadgas att för tillsynen över efterlevnaden av alkohollagens bestämmelser om marknadsföring (7 kap.) finns det sär- skilda regler i MFL. ansvarar dels för tillsynen enligt MFL, dels för tillsynen av de marknadsföringsregler som finns i 7 kap. alkohollagen. De förslag som lämnas i denna proposition innebär således att ansvar kommer att omfatta tillsyn över marknads- föring av de alkoholdrycksliknande preparaten. En sådan utvidgning torde inte innebära några större svårigheter för myndigheten då den kompetens och den praxis som myndigheten har utvecklat då det gäller marknads- föring av alkoholdrycker är tillämplig även när det gäller denna produkt- kategori. För att uppnå en konsekvent lagstiftning krävs följdändringar även i lagen (1980:578) om ordningsvakter och i ordningslagen (1993:1617) lik- som i järnvägslagen (2004:519) så att även de alkoholdrycksliknande pre- paraten omfattas av dessa lagar. 12 Förslagens innebörd i praktiken Förslagen i denna proposition syftar till att skydda folkhälsan och värna den svenska alkoholpolitiken. Det övergripande målet för alkoholpolitiken är minskade medicinska och sociala skador till följd av alkohol. Då ut- vecklingen inneburit att alkohol inte bara förekommer i drycker utan även i annan form, är det statens uppgift att anpassa lagstiftningen så att alko- hollagens höga skyddsnivå upprätthålls på ett systematiskt och samman- hållet sätt. I har det uppmärksammats att isglass med ca fem volym- procent alkohol har sålts i dagligvaruhandeln och marknadsförts på ett sätt som strider mot alkohollagens krav på särskild måttfullhet. Denna situa- tion har tydligt visat att lagstiftaren inte till fullo kunde förutse utveck- lingen av nya alkoholprodukter då alkohollagens skyddsregler utformades. Såsom framgår av denna proposition finns en mängd produkter på den ut- ländska marknaden som kan komma att introduceras även i . Det är uppenbart att nuvarande lagstiftning inte är utformad för att möta en sådan utveckling. Förslagen i denna proposition syftar därför till att proaktivt utforma alkohollagen utifrån ett scenario där företeelser i form av produkter, försäljnings- och marknadsföringsarrangemang liksom kon- sumtionsmönster ännu inte har setts. Oavsett denna osäkerhet är det viktigt att analysera vad den föreslagna regleringen kommer att innebära för producenter, leverantörer, detalj- handel och serveringsställen. För att möjliggöra en sådan analys redogörs nedan för några hypotetiska situationer. En aktör i som avser att tillverka alkoholhaltig isglass mot- svarande den som tidigare lanserats i påverkas på följande sätt. Eftersom alkohol ingår i isglassen behöver aktören ha möjlighet att i yrkesmässig verksamhet i tillverka eller ha tillgång till alkohol, liksom möjlighet att lagra alkohol (och de aktuella alkoholhaltiga prepara- ten). För att bli godkänd upplagshavare krävs godkännande av Skatte- verket enligt 9 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt. För att tillverka sprit eller alkoholdrycker eller för att sälja skattepliktiga alkoholhaltiga prepa- rat till någon annan än konsument behöver man enligt regeringens förslag vara upplagshavare. har tillsyn enligt alkohollagen och ska underrätta myndigheten om beslut om godkända upp- lagshavare samt beslut som dragits in. Aktören vill nu lansera den alkoholhaltiga isglassen på den svenska de- taljhandelsmarknaden. Att produkten är ett alkoholhaltigt preparat enligt 1 kap. 10 § råder ingen tvekan om och enligt nuvarande föreskrifter (FoHMFS 2014:10) ska den som i sin verksamhet säljer alkoholhaltiga preparat i första led anmäla detta till (2 §). För- slagen i denna proposition innebär ingen förändring i denna del. Av de förslag som lagts i denna proposition följer att aktören nu måste bedöma om glassen faller in under den föreslagna definitionen i 1 kap. 10 a § alkohollagen, dvs. om glassen ur konsumtionssynpunkt är att jäm- ställa med alkoholdryck eller annars kan antas användas som berusnings- medel och därmed utgör ett alkoholdrycksliknande preparat. I detta led kan två situationer uppkomma, antingen bedömer aktören att produkten inte faller in under definitionen och därmed kan säljas helt fritt, eller så be- dömer aktören att glassen faller in under definitionen och därmed ska säljas via Systembolaget. I det första fallet vänder sig aktören till detalj- handelsföretag i för att dessa ska ta in produkten i sitt sortiment. Detaljhandelsföretaget kan antingen utgå ifrån producentens bedömning och därmed ta in produkten i sortimentet eller göra en annan bedömning än producenten och därmed avvisa produkten. I det fall produkten avvisas från den fria detaljhandeln återstår för producenten att vända sig till Systembolaget. Mer om detta nedan. Först bör det analyseras vad som händer om detaljhandelsföretaget tar in produkten i sortimentet. 2018/19:59 fallet är det uppenbart att produkten faller in under den föreslagna nya de- finitionen. Kommunernas tillsyn omfattar dock inte detaljhandelns hela sortiment utan tillsynen omfattar endast detaljhandel med folköl. Det innebär alltså att någon privatperson alternativt kommunen vid tillsynen uppmärksammar produkten och meddelar polisen, och en åklagare kan väcka åtal mot handlaren. I det fall tillverkaren bedömer att den aktuella alkoholhaltiga glassen är ett alkoholdrycksliknande preparat är det i stället Systembolaget som är den försäljningskanal som produkten ska säljas genom. Producenten ska därför vända sig till Systembolaget. I detta fall är det Systembolaget som ska bedöma om glassen faller in under den föreslagna definitionen och därmed omfattas av Systembolagets ensamrätt. I det fall Systembolaget avvisar glassen till följd av att bolaget anser att produkten inte faller in under definitionen, får producenten vända sig till övriga detaljhandeln.