prop · H603102 · 2019-04-11 00:00:00 — Eftersom regeringen följer Lagrådets förslag om att bestämmelserna om omhändertagande ska samlas i en egen paragraf (se avsnitt 5.2) och för att inte omotiverade skillnader ska uppstå mellan omhändertagande i nationella och internationella situationer föreslår regeringen, att bestämmelsen i 10 kap. 4 § första stycket SoL ändras på så vis att även ärenden enligt 6 a § omfattas av begränsningen av delegation. Vad gäller SKL:s synpunkt om att frågan om delegation måste ses över kan det nämnas att det pågår en översyn av SoL (dir. 2017:39). Utredningen, som antagit namnet Framtidens socialtjänst, har genom tilläggsdirektiv (dir. 2018:69) fått i uppdrag av regeringen att analysera och se över socialnämndens möjlighet att delegera beslutanderätt i ärenden som rör bl.a. LVU i enlighet med 10 kap. 4 § SoL. I uppdraget ingår även att analysera och se över socialnämndens delegationsmöjligheter i andra avseenden. Utredningen ska föreslå de författningsändringar som är nödvändiga. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Mot denna bakgrund tas inte frågan om hand i denna proposition. Beslutet ska underställas förvaltningsrätten beslutat om omhändertagande, ska beslutet enligt 7 § första stycket LVU underställas förvaltningsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Beslutet ska jämte handlingarna i ärendet tillställas rätten. Av 7 § andra stycket framgår att förvaltningsrätten ska pröva beslutet så snart det kan ske. Om det inte finns synnerliga hinder, ska prövningen ske inom från den dag då beslutet och handlingarna kom in till rätten. Vidare framgår av 7 § tredje stycket att omhändertagandet upphör om beslutet inte har underställts förvaltningsrätten inom föreskriven tid. Dessa bestämmelser bör, enligt regeringens bedömning, även gälla vid beslut om omhändertagande enligt 6 a §. beslutat om omhändertagande efter det att nämnden har ansökt om vård med stöd av lagen, ska beslutet, enligt 7 § fjärde stycket, underställas den rätt som prövar frågan om vård. 2018/19:102 bestämmelse torde, enligt regeringen bedömning, inte bli aktuell i ärenden om omhändertagande i vissa internationella situationer. I enstaka fall kan det dock förekomma att socialnämnden för ansökan om vård gjort en annan bedömning i frågan om allmän domsrätt än för sitt beslut om omhändertagande i vissa internationella situationer. I ett sådant läge bör nämnden återkalla sin ansökan om vård. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att bestämmelserna i 7 § första, andra och tredje styckena även bör gälla vid omhändertagande enligt 6 a §. Fortsatt omhändertagande för tillfällig vård Regeringens förslag: Förvaltningsrätten ska få medge att ett om- händertagande, i sådana internationella situationer när svenska dom- stolar saknar behörighet att besluta om beredande av vård enligt LVU, ska fortsätta om den unge fortsatt behöver tillfällig vård och social- nämnden har ansökt om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård inom föreskriven tid, beslutade tidsfrister eller inom tiden för ett gällande beslut om fortsatt omhändertagande. ska i ansökan om fortsatt omhändertagande för till- fällig vård ange hur omhändertagandet behöver fortsätta och vilka omständigheter som utgör grund för ett fortsatt omhändertagande. Tillsammans med ansökan ska socialnämnden överlämna handlingarna i ärendet till förvaltningsrätten. Om en ansökan om fortsatt omhändertagande har kommit in till för- valtningsrätten inom föreskriven tid ska omhändertagandet få fortsätta i avvaktan på förvaltningsrättens beslut. Ett medgivande om fortsatt omhändertagande ska få lämnas för högst åt gången, räknat från den dag då domstolen meddelar beslut i frågan. Ett fortsatt omhändertagande ska få pågå under högst ett år i följd såvida inte fortsatt tillfällig vård är nödvändig. bestämmelserna om vårdens innehåll och utformning gälla i tillämpliga delar vid fortsatt omhändertagande för tillfällig vård Ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård ska upphöra om socialnämnden inte har ansökt om att den unge ska vara fortsatt omhändertagen innan tiden för gällande beslut om fortsatt omhänder- tagande har löpt ut. Om det inte längre finns skäl för ett fortsatt omhändertagande, ska socialnämnden eller, i förekommande fall, rätten besluta att omhänder- tagandet genast ska upphöra. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för- I promemorian föreslås att förvaltningsrätten, på ansökan av social- nämnden, ska kunna medge förlängning av ett omhänder- tagande med högst åt gången. I promemorian föreslås ingen bortre tidsgräns för ett fortsatt omhändertagande. Det föreslås inte heller att socialnämnden ska kunna besluta om upphörande när det inte längre finns skäl för ett fortsatt omhändertagande eller att ett sådant beslut också ska få meddelas av den rätt som prövar en fråga om vård med stöd av LVU. Däremot föreslås att ett fortsatt omhändertagande ska upphöra om domstolen avslår en ansökan om medgivande till förlängning. I promemorian förs inget resonemang om vårdens innehåll och utformning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i och samhällsvetenskapliga fakulteten vid , är kritiska eller tveksamma till promemorians förslag om att förvaltningsrätten ska kunna medge förlängning av ett omhändertagande med upp åt gången. kommun anser att är som kan behöva övervägas ytterligare. Kammarrätten i ställer sig bakom förslaget om en tidsgräns och Kommuner och Landsting (SKL) anser att förslaget är väl avvägt. Vidare anser flera remissinstanser, däribland ombudsmän (), , , samhällsvetenskapliga fakulteten vid , och , att det finns anledning att införa eller närmare belysa frågan om en bortre tidsgräns för ett omhändertagande. Därutöver framförs remissynpunkter på hur vården ska utformas under omhändertagandet, hur socialnämndens kontakter med den behöriga utländska myndigheten ska hanteras och vilka åtgärder som krävs av den utländska myndigheten för att omhändertagandet ska upphöra. Enligt bör det övervägas om promemorians förslag föranleder en följdändring i 5 kap. 12 § utlänningslagen (2005:716) för att möjliggöra att tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas en utlänning som sannolikt skulle ha kunnat beredas vård enligt LVU om svenska domstolar hade varit behöriga, som ett omhändertagande kan förväntas fortsätta. Skälen för regeringens förslag Medgivande till fortsatt omhändertagande Hur ett svenskt beslut om omhändertagande behöver pågå beror på när den behöriga utländska myndigheten tar ställning i ärendet. Av artikel 20.2 i II-förordningen följer att ett omhändertagande som vidtas som en brådskande åtgärd enligt artikel 20.1 ska upphöra att gälla när den behöriga utländska myndigheten har vidtagit ”de åtgärder den anser lämpliga”. Motsvarande regler finns också i lagen om 1996 års . Även om socialnämnden ska hantera denna typ av ärenden skyndsamt, kan det ta tid att identifiera den behöriga myndigheten och upprätta kontakt. Svenska myndigheter har dessutom små möjligheter att påverka hur snabbt den behöriga myndigheten agerar. Så länge ett omhändertagande pågår har socialnämnden ett ansvar att fortlöpande pröva om omhändertagandet är befogat eller om det ska upphöra. När förflutit utan att det formella ansvaret har tagits över av den utländska myndigheten, anser regeringen att socialnämnden genom en ansökan till förvaltningsrätten ska kunna inhämta medgivande till ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård. Regeringen föreslår, i likhet med promemorian, att förvaltningsrätten ska få medge att ett omhändertagande i sådana situationer då svenska domstolar saknar behörighet att besluta om beredande av vård enligt LVU fortsätter. Lagrådet anför att lagrådsremissens förslag kan förenklas och förtydligas så att det framgår att ett fortsatt omhändertagande ska ha sin 2018/19:102 grund i att den unge fortsatt är i behov av tillfällig vård. Regeringen ansluter sig till Lagrådets förslag. Det fortsatta omhändertagandet är av tillfällig karaktär eftersom det görs i avvaktan på att en behörig utländsk myndighet vidtar åtgärder med anledning av den unges vårdbehov. Vidare anför Lagrådet att det inte finns behov av att introducera ”fortsatt omhändertagande” som ett nytt rättsligt begrepp i lagen. Även i denna del ansluter regeringen till Lagrådets förslag. Vidare föreslår regeringen att socialnämnden måste lämna in sin ansökan från den dag då det omedelbara omhändertagandet verkställdes, innan tiden för ett beslut om förlängd tidsfrist har löpt ut eller om den unge redan är fortsatt omhändertagen för tillfällig vård, innan tiden för gällande beslut om omhändertagande har löpt ut för att förvaltningsrätten ska kunna medge ett fortsatt omhändertagande. Har ansökan om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård kommit in till förvaltningsrätten i rätt tid, ska omhändertagandet få fortsätta i avvaktan på domstolens beslut. Om ansökan däremot inte kommit in i rätt tid, ska omhändertagandet upphöra. I promemorian föreslås också att det ska införas en bestämmelse om att ett omhändertagande ska upphöra om domstolen avslår socialnämndens ansökan. Såsom nämns ovan får ett omhändertagande fortsätta i avvaktan på domstolens beslut, om ansökan har kommit in till förvaltningsrätten inom föreskriven tid. Med andra ord upphör omhändertagandet i samband med förvaltningsrättens beslut, om inte förvaltningsrätten medger förlängning. Enligt regeringens mening finns det därför inget behov av en särskild bestämmelse om upphörande i dessa fall. Vidare föreslås i promemorian att socialnämnden i sin ansökan till förvaltningsrätten ska redovisa vilka omständigheter som enligt nämnden utgör grund för fortsatt omhändertagande för tillfällig vård och hur omhändertagandet behöver fortsätta samt att domstolen bör ha tillgång till alla uppgifter som tillförts ärendet hos socialnämnden, varför socialnämnden ska överlämna ansökan och handlingarna i ärendet till förvaltningsrätten. Regeringen delar promemorians bedömning och föreslår därför att socialnämnden i sin ansökan om ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård ska ange hur omhändertagandet behöver fortsätta och vilka omständigheter som utgör grund för ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård samt att socialnämnden ska överlämna ansökan och handlingarna i ärendet till förvaltningsrätten. Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i anser att det behöver belysas ytterligare vilka skäl som ska göra sig gällande för att ett omhändertagande ska förlängas av domstolen. Regeringen konstaterar att förvaltningsrätten vid sin prövning ska ta ställning till om förutsättningarna för omhändertagande är uppfyllda, samt om åtgärder av behörig utländsk myndighet inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling m.m. Det ligger i sakens natur att ett fullständigt beslutsunderlag saknas i situationer då ett omhändertagande blir aktuellt. I akuta situationer kan därför en tämligen hög grad av osäkerhet behöva accepteras. för en ansökan om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård kan situationen dock vara en annan. har då i regel haft möjlighet att inhämta kompletterande underlag och färdigställa sin utredning. att en mer allsidig prövning kan göras, bl.a. i fråga om den unges vårdbehov och risken för den unges hälsa eller utveckling. anser att den benämning som används i promemorian – fortsatt omhändertagande – kan ge felaktiga associationer om att omhändertagandet endast kan pågå under en mycket kort akut fas. Regeringen delar uppfattning och menar att ”fortsatt omhändertagande för tillfällig vård” är ett lämpligare uttryck. Benämningen ”” bör vara förbehållen akuta och brådskande ingripanden, vilket inte är fallet i de nu aktuella situationerna. Tidsgräns för medgivande om fortsatt omhändertagande I promemorian föreslås att när förvaltningsrätten medger förlängning av ett omhändertagande så ska ett sådant medgivande få lämnas åt gången. Ett omhändertagande är ett interimistiskt beslut i avvaktan på ett slutligt beslut i vårdfrågan. Det ska därför inte bestå än nödvändigt. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i och samhällsvetenskapliga fakulteten vid , att ett medgivande med upp åt gången framstår som en förhållandevis . Tidsgränsen bör därför kortas något. Av rättssäkerhetsskäl är det angeläget att ett medgivande om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård blir föremål för regelbundna domstolsprövningar. måste systemet medge viss flexibilitet. Tidsgränsen för förvaltningsrättens medgivande får därför inte vara alltför snäv. Enligt regeringens mening bör ett medgivande få lämnas med högst åt gången. Det kan dock finnas anledning att lämna kortare medgivande än så, t.ex. då omständigheterna kring den unge ännu inte är tillräckligt utredda och domstolen vill avvakta socialnämndens ytterligare utredning innan den tar ställning till en längre tids omhändertagande. Ett annat exempel kan vara då behörig utländsk myndighet förväntas fatta beslut om den unge . Domstolen ska, utifrån den unges behov och omständigheterna i övrigt, bedöma vad som är lämplig tid i varje enskilt fall. Bortre tidsgräns för ett fortsatt omhändertagande JO påpekar att det skulle kunna uppstå situationer där hemvistlandet inte agerar skyndsamt för att en överföring av den unge ska ske. Ett omhändertagande skulle då, efter medgivande om förlängning, kunna pågå . JO noterar att utredaren inte har berört frågan om behovet av en bortre tidsgräns i promemorian och anser att den bör analyseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Ett omhändertagande är en tvångsåtgärd mot den unge. Förutsättningarna för att besluta om en sådan åtgärd bör framgå tydligt av LVU. Såsom JO påpekar kan det i vissa fall finnas anledning att låta omhändertagandet pågå . Av rättssäkerhetsskäl bör , enligt regeringens mening, inte vara obegränsad. Syftet med ett omhändertagande är att den unge ska få skydd enligt LVU i avvaktan på åtgärder av behörig utländsk myndighet. Den unges vårdbehov kan dock se olika ut . 2018/19:102 ska kunna planera och utforma vården på bästa sätt är det angeläget att nämnden i varje enskilt fall bedömer utsikterna att snabbt kunna föra över ansvaret till behörig myndighet. I vissa fall kan ansvaret föras över i princip omgående, medan det i andra fall kan ta relativt . Förutsättningarna skiljer sig åt i varje enskilt I flertalet ärenden torde dock ansvaret kunna föras över inom ett år från socialnämndens beslut. Regeringen anser därför att ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård ska få pågå under högst i följd. Lagrådet har anfört att det, i likhet med vad som föreslås i lagråds- remissen, av rättssäkerhetsskäl bör föreskrivas en yttersta tidsgräns för hur länge omhändertagandet får pågå. Lagrådet anser att en längsta tid på ett år framstår som ändamålsenlig. Därefter bör utgångspunkten vara att omhändertagandet ska upphöra och att endast frivilliga åtgärder enligt SoL ska vara aktuella. Vidare anför Lagrådet att en tidsgräns av detta slag visserligen inte utesluter att den unge, sedan omhändertagandet upphört på grund av att tiden gått ut, åter kan bli omhändertagen när det finns förutsättningar för detta. Lagrådet anser dock att det ändå framstår som opåkallat trubbigt med en regel som föreskriver att omhändertagandet under alla förhållanden ska upphöra . Det kan tänkas situationer där har gått men vårdbehovet är tydligt och starkt, t.ex. när den unge riskerar att allvarligt skada sig om omhändertagandet och därmed vården plötsligt upphör, eller där det annars framstår som nödvändigt att vården får fortsätta ett tag till. Enligt Lagrådets mening bör ettårsregeln förses med en ventil som gör det möjligt att låta omhändertagandet fortsätta än i följd när detta bedöms vara nödvändigt för den unges Lagrådet anför vidare att det ska framhållas att omhänder- tagandet ska vara just tillfälligt och ske i avvaktan på den utländska När omhändertagandet måste pågå , t.ex. för att det inte går att utreda vilken utländsk myndighet som är behörig eller för att den behöriga myndigheten inte vidtar åtgärder, kan omständig- heterna i en del fall vara sådana att den unge till slut också måste anses ha fått sin hemvist här. Omhändertagandet för tillfällig vård kan då ersättas med ett vanligt beslut om beredande av vård enligt LVU om det finns skäl Regeringen anser att det inte kan uteslutas att ansvaret ännu inte har kunnat föras över till behörig utländsk myndighet när tidsgränsen för det fortsatta omhändertagandet löpt ut. Den unge riskerar då att stå utan Syftet med de nya bestämmelserna är att klargöra att alla barn som vistas i ska kunna skyddas enligt LVU. barnskyddsperspektiv kan det ifrågasättas att omhändertagandet under alla förhållanden ska upphöra . Regeringen ansluter sig därför till Lagrådets förslag om att ettårsregeln ska förses med en ventil som möjliggör att den unge kan vara fortsatt omhändertagen under en längre En förutsättning att dock att det är nödvändigt att omhän- Men det menas att vårdbehovet är tydligt och starkt och vård i frivillig form inte är aktuellt. Det kan tex. röra sig om situationer då den unge riskerar att allvarligt skadas om omhändertagandet och vården Regeringen vill framhålla att socialnämnden och domstolen vid varje ansökan om fortsatt omhändertagande ska göra en ny prövning av Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan behörigheten komma att förändras. Till exempel kan den unge efter en längre tids vistelse i , sett tillsammans med övriga omständigheter Prop. 2018/19:102 runt honom eller henne, anses ha förvärvat hemvist i . domstolar sedermera bedöms vara behöriga att besluta om beredande av vård, finns inget hinder mot att socialnämnden ansöker om att den unge ska beredas vård med stöd av 2 eller 3 § LVU. Upphörande av ett fortsatt omhändertagande Ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård ska inte bestå än vad som behövs med hänsyn till den unges vårdbehov. Om socialnämnden bedömer att ett omhändertagande kan upphöra, bör nämnden genast besluta om detta. Regeringen föreslår därför att det ska införas en bestämmelse som anger att socialnämnden, om det inte längre finns skäl för ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård, ska besluta att omhändertagandet genast ska upphöra. Ett sådant beslut bör även kunna meddelas av den rätt som prövar en fråga om vård enligt LVU. Det kan inträffa att den unge, t.ex. efter att ha varit föremål för fortsatt omhändertagande för tillfällig vård , bedöms ha förvärvat sin hemvist i och att svenska domstolar är behöriga att besluta om beredande av vård. Om socialnämnden då ansöker om vård, bör rätten kunna besluta att det fortsatta omhändertagandet ska upphöra. Vidare upphör ett omhändertagande om socialnämndens ansökan om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård inte kommit in till förvaltningsrätten inom föreskriven tid. Ett fortsatt omhändertagande för tillfällig vård (även ett omhändertagande enligt 6 a §) upphör annars att gälla då behörig utländsk myndighet vidtagit de åtgärder som den anser lämpliga eller de åtgärder som situationen kräver. Det följer av artikel 20.2 i II-förordningen respektive artiklarna 11.2–11.3 och 12.2–12.3 (se avsnitt 4.4). och anser att det behöver förtydligas vilka åtgärder som den utländska myndigheten behöver vidta innan ett omhändertagande kan upphöra. Vidare uppmärksammar Kammarrätten i , , Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor samt juridiska fakulteten vid frågan om vad som händer om den behöriga utländska myndigheten inte vidtar några åtgärder eller inte vidtar tillfredställande åtgärder som är förenliga med barnets bästa. Regeringen konstaterar att det är den behöriga utländska myndigheten som ska ta ställning till vilka åtgärder som är lämpliga och behöver vidtas. Vilka åtgärder det blir frågan om måste bedömas av den utländska behöriga myndigheten i varje enskilt fall och beror också på vilka åtgärder den utländska myndigheten har att tillgå. Således kan inte regeringen precisera vilka åtgärder som krävs. Den utländska myndigheten kan också bedöma att det inte behöver vidtas några åtgärder. , som är svensk centralmyndighet för II-förordningen och , kan hjälpa till i kontakten mellan socialnämnden och den utländska myndigheten. Vårdens innehåll och utformning anser att det behöver klargöras vad som gäller för vårdens inriktning och utformning under omhändertagandet, särskilt i de situationer då omhändertagandet pågår . anför att barnet eller den unge inte får riskera att hamna i ett rättsosäkert läge och att det är av stor vikt att behovet av vård genomförs som planerat i avvaktan på att kontakter med den behöriga utländska myndigheten ska lösas. Enligt är det också viktigt att en särbehandling inte sker i detta avseende jämfört med de barn och unga som anses ha sin hemvist i . är kritisk till att planeringen av barnets vård inte behöver bli lika omfattande vid en ansökan om medgivande till fortsatt omhändertagande som vid ansökan om vård. Även om det naturligtvis är viktigt att regelbundet pröva omhändertagandet är det, enligt , angeläget att utredningen inte endast fokuserar på kontakterna med de utländska myndigheterna utan även på en planering av barnets vård. Vidare anför att vid fördröjning och förlängning av omhändertagande måste bedömning av vårdinsatser och mer långsiktigt skydd utredas på samma sätt som för barn som har sin hemvist i . Regeringen konstaterar att det stadgas i 10 § första stycket LVU att vården ska anses påbörjad när den unge på grund av ett beslut om omhändertagande eller om vård har placerats utanför sitt eget hem. Regeringen bedömer därför att bestämmelserna om vårdens innehåll och utformning, dvs. 10 § andra stycket till 20 § LVU, i tillämpliga även kommer att gälla vid omhändertagande enligt 6 a § och vid fortsatt omhändertagande för tillfällig vård. För vårdens innehåll och utformning gäller även bestämmelserna i , vilket anges i 10 § andra stycket LVU. Av 11 § första stycket LVU framgår att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas . Exempelvis kan den unge placeras i ett familjehem eller hem för vård eller boende. Enligt 6 kap. 1 § tredje stycket SoL ansvarar den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. ska ta ställning till vårdens innehåll och utformning utifrån den unges behov och situation. Om omhändertagandet pågår , behöver vården anpassas därefter. Även om omhändertagandet är en tillfällig åtgärd i avvaktan på att behörig utländsk myndighet vidtar åtgärder, ska utgångspunkten för vårdens innehåll och utformning alltid vara vad som är bäst för den unge. har i sitt remissvar anfört att det bör övervägas om promemorians förslag föranleder en följdändring i 5 kap. 12 § utlänningslagen (2005:717) för att möjliggöra att tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas en utlänning som sannolikt skulle ha kunnat beredas vård enligt LVU om svenska domstolar hade varit behöriga, som ett omhändertagande kan förväntas fortsätta. I 5 kap. 12 § utlänningslagen anges att ett tidsbegränsat uppehållstill- Prop. 2018/19:102 stånd får beviljas en utlänning som behöver vård enligt LVU. arbetena framgår att bestämmelsen tar sikte på situationen där ett utländskt barn behöver vård enligt LVU. I sådana fall får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ges barnet som behövs för vården. Det är fråga om en principiell rätt till uppehållstillstånd. Omständigheterna kan dock i det enskilda fallet vara sådana att motsvarande vård kan ges i hemlandet och skäl att bevilja uppehållstillstånd i finns då inte (se Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv prop. 1996/97:25 s. 286). Av bestämmelsens ordalydelse framgår att en utlänning som behöver vård enligt LVU får beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd.