prop · H603100 · 2019-04-10 00:00:00 — Inkomsttillväxten har dock varit svagare i lägre inkomstlägen än i högre. Detta har gradvis ökat avståndet mellan mitten och den nedre delen av inkomstfördelningen (se diagram 5.1). En viktig bidragande orsak till denna utveck- ling är att andelen individer som får sin huvud- sakliga försörjning från olika typer av transfe- reringar är större i de lägre inkomstskikten än i de högre (se diagram 5.2). Högre upp i inkomst- fördelningen bestäms inkomstutvecklingen i hög grad av hur snabbt arbets- och kapitalinkomster ökar. Längre ner i fördelningen utgör transfere- ringsinkomster en större del av den totala inkomsten, och transfereringarna är vanligtvis 9Se och , Long Run Trends in the Distribution of Income and Wealth, i och (red. ), Handbook of Income Distribution, vol. 2A, 2015. P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 kopplade till prisutvecklingen eller bestämda i fasta belopp. Ersättningsnivåerna justeras ibland också diskretionärt. Merparten av transferering- arna har därför vuxit något snabbare än prisut- vecklingen . I den abso- luta merparten av systemen har ersättningarna dock vuxit långsammare än den genomsnittliga löneutvecklingen.10 Diagram 5.1 Inkomsttillväxt i den nedre delen av inkomstfördelningen Anm.: Hushållens ekonomi (HEK) 1995–2012, Statistiskt analysregister () 2013–2017. Källor: och egna beräkningar. Diagram 5.2 Andel individer i olika inkomstgrupper efter huvudsaklig inkomstkälla 2017 Inkomstgrupp (ekonomisk standard) Anm.: Hushållens ekonomi (HEK) 1995–2012, Statistiskt analysregister () 2013–2017. I beräkningarna ingår alla individer i respektive decilgrupp som är eller äldre. Individer bedöms ha transfereringar som huvudsaklig inkomstkälla om dessa utgör mer än hälften av den individuella bruttoinkomsten. Faktorinkomst avser inkomster av lön, näringsverksamhet och kapital. Att det finns personer med transfereringar som huvudsaklig inkomstkälla i de högsta inkomstgrupperna förklaras i regel av att de har en partner med hög inkomst som bidrar till den ekonomiska standarden. Källor: och egna beräkningar. Det finns också andra orsaker till den förhål- landevis svaga inkomsttillväxten i de nedre 10 Se avsnitt 4 fördelningspolitiska redogörelse (prop. 2016/17:100 bilaga 2) för en utförligare redovisning av olika transfereringsinkomsters tillväxttakt. P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 Exempelvis har även de demo- grafiska förändringar som ägt rum , såsom en ökad andel ensamhushåll och en ökad andel utrikes födda i befolkningen, bidragit till det ökade avståndet mellan mitten och den nedre delen av fördelningen.11 Andelen personer med låg relativ ekonomisk standard har ökat Det finns olika sätt att mäta hur många som är ekonomiskt utsatta, eller fattiga, i samhället. En vanligt förekommande ansats är att betrakta dem vars ekonomiska standard ligger under en given gräns som individer med låg ekonomisk standard. Gränsen kan vara antingen absolut eller relativ. En absolut gräns innebär att låginkomstgränsen låses ett visst år och därefter bara skrivs upp med prisutvecklingen. Med en relativ gräns följer gränsen med när medelinkomsten i ett samhälle ökar. Med detta mått ses fattigdom i förhållande till det samhälle som beskrivs. Utvecklingen ser olika ut beroende på vilken typ av låginkomstgräns som används. Med en relativ gräns, här beräknad som av medianinkomsten, har andelen med låg ekono- misk standard ökat (se diagram 5.3). Medianinkomstens tillväxt har gradvis höjt den relativa låginkomstgränsen. Eftersom inkomsttillväxten har varit svagare för grupper i de nedre inkomstskikten har andelen med inkomster under gränsen ökat. Diagram 5.3 Andel med låg ekonomisk standard Anm.: Hushållens ekonomi (HEK) 1995–2012, Statistiskt analysregister () 2013–2017. Källor: och egna beräkningar. 2016/17:100 bilaga 2. Med en absolut gräns – beräknad som av prisjusterade medianinkomst – har an- delen med låg ekonomisk standard minskat i stort sett kontinuerligt . Minskningen beror på att de reala inkomsterna har ökat även för dem med förhållandevis låga inkomster. Vad utmärker individer som har låg ekonomisk standard? fördelningspolitiska redogörelse finns en utförlig redovisning av vad som utmärker individer i den nedre delen av inkomstfördel- ningen med avseende på hushållssammansättning och inkomststruktur. Särskilt fokus ligger på de nedersta av fördelningen, dvs. Ungefär två tredjedelar av de individer som har en ekonomisk standard av medianinkomsten finns i inkomst- grupp 1.12 Det är ofta svårt att identifiera en enskild orsak till varför vissa individer har låg ekonomisk standard. Orsaken förefaller i stället ofta vara en kombination av förhållanden; en egen låg inkomst, försörjningsansvar för barn och en part- ner med låg inkomst eller avsaknad av en partner. Förklaringen till att en individs position i inkomstfördelningen inte bara beror på den egna inkomsten ligger i begreppet ekonomisk stand- ard. Inkomstbegreppet har hushållet som in- komstenhet och individen som analysenhet. Det betyder för det första att alla enskilda hushålls- medlemmars disponibla inkomster summeras. Därför har det stor betydelse för den ekonomiska standarden om det finns flera personer i hushållet som bidrar med inkomster. För det andra beaktas hushållets försörjningsbörda och de stordrifts- fördelar som uppstår när flera delar på fasta kost- nader. Ensamstående med barn är överrepresenterade i de lägre inkomstskikten Ensamstående med barn återfinns i större utsträckning i de lägre än i de högre inkomst- skikten. Andelen sammanboende utan barn är däremot liten i de lägre inkomstskikten. För att sammanboende personer ska återfinnas långt ner 2017/18:100 bilaga 2. i inkomstfördelningen krävs att det är många som ska försörjas på parets sammantagna inkomst eller att båda har förhållandevis låg inkomst. Motsvarande förhållanden gäller för de som fyllt , huvudsakligen ålderspensionärer. Ensam- stående pensionärer återfinns framför allt i de lägre inkomstskikten, medan sammanboende är vanligare längre upp i fördelningen. Inkomstgrupp 1 är mycket heterogen med avseende på inkomstkällor Det finns en större variation i inkomstsamman- sättningen i inkomstgrupp 1 än i inkomst- grupperna strax ovanför. Färre i inkomstgrupp 1 försörjer sig huvudsakligen på arbete och fler lever på transfereringsinkomster. Ekonomiskt bistånd och etableringsersättning är också van- ligare i inkomstgrupp 1 än i inkomstgrupp 2. Det återspeglar att ekonomiskt bistånd är det yttersta skyddsnät som ska garantera en lägsta skälig inkomst för hushåll som inte kan försörja sig själva. Däremot finns det färre personer med ålderspension som huvudsaklig inkomstkälla i inkomstgrupp 1 än i inkomstgrupp 2. Det beror på att grundskyddet för pensionärer ligger på en nivå som motsvarar inkomsterna i inkomst- grupp 2 eller 3. Varaktigheten i inkomstgrupp 1 är hög för personer med ekonomiskt bistånd En del individer har tillfälligt låga inkomster till följd av t.ex. studier, arbetslöshet eller sjukdom. Inkomströrlighet, uppåt eller nedåt, kan också förekomma om hus- hållets sammansättning ändras genom att vuxna flyttar ihop eller separerar och om barn föds eller flyttar hemifrån. För andra är den låga ekono- miska standarden ett mer permanent tillstånd. Ungefär en tredjedel av de individer som till- hörde inkomstgrupp 1 inkomst- fördelning hade flyttat till en högre inkomstgrupp. Mer än hälften av individerna som lämnade inkomstgrupp 1 flyttade upp till in- komstgrupp 2, och mycket få flyttade till den övre halvan av fördelningen. Varaktigheten i inkomstgrupp 1 varierar mel- lan olika grupper. Personer som har ekonomiskt bistånd eller etableringsersättning har högre var- aktighet i inkomstgrupp 1 än personer med andra försörjningskällor. Studerande och personer med arbete som huvudsaklig inkomstkälla lämnar inkomstgrupp 1 i högst utsträckning. P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 Jämfört med andra länder i har en låg andel ekonomiskt utsatta Inom EU används ett mått på andelen människor som lever eller riskerar att leva i fattigdom och social utestängning. Det mäter andelen personer som identifieras via minst en av följande tre del- indikatorer: –Personen har en ekonomisk standard som understiger av den nationella medianinkomsten. –Personen har en mycket låg materiell standard. –Personen tillhör ett hushåll som har låg förvärvsintensitet. Personer med mycket låg materiell standard saknar förmåga inom minst fyra av nio områden, såsom att möta oväntade utgifter, att hålla hemmet tillräckligt varmt, att ha en tvättmaskin och att äga en bil. Indikatorn avser att fånga bristande möjligheter till sådant som uppfattas som socialt nödvändigt. Hushåll med låg för- värvsintensitet är hushåll där medlemmarna i förvärvsaktiv ålder (18–) arbetar av arbetstiden i ett lika stort hushåll där alla arbetar heltid. beräknades av befolk- ningen inom EU befinna sig i riskzonen för fattigdom och social utestängning (dvs. de uppfyllde ett eller fler av de tre kriterierna ovan). Andelen ökade under finanskrisen och åren närmast därefter. har andelen minskat och uppgick , dvs. lägre än 2008. och övriga nordiska länder har för- hållandevis låg risk för fattigdom och social ute- stängning (se tabell 5.1). ökade andelen i från . Det berodde främst på att andelen personer med en ekonomisk standard av medianinkomsten ökade. var det land i som hade högst andel i riskzonen för fattigdom och social utestängning. Andelen individer med mycket låg materiell standard varierar kraftigt mellan de olika länderna i tabell 5.1, från till . Låga andelar finns bl.a. i och de övriga nordiska länderna, medan de högsta andelarna finns i och i vissa av EU:s nyare medlems- stater, som och . Detta avspeglar till stor del skillnader i levnadsstandard P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 har andelen med mycket låg materiell standard minskat i ungefär två tredjedelar av länderna och ökat i en tredjedel. I har andelen minskat från . Tabell 5.1 Indikatorer för risk för fattigdom och social utestängning inom EU och de nordiska länderna 2017 Anm.: och saknas data ; i stället används 2016. I tabellen rangordnas länderna från lägsta till högsta värde för totalindikatorn. Totalindikatorn mäter andelen personer som identifieras via minst en av de tre delindikatorerna. För delindikatorn låg relativ ekonomisk standard används den mest aktuella inkomststatistiken från , vilken avser inkomståret 201 6. Källa: (EU-SILC). 13De individuellt inriktade offentliga tjänsterna motsvarar nästan 20 pro- cent av BNP. Detta kan ställas i relation till de kontanta inkomstöver- föringarna från offentlig sektor som uppgår till av BNP. Offentligt finansierade tjänster som kan konsumeras av många personer Skillnaden mellan olika länder är mindre om den ekonomiska utsattheten mäts med relativa inkomstmått. Andelen med en inkomst under- stigande av den nationella median- inkomsten varierar mellan . Låga andelar finns bl.a. i , , och i de nordiska länderna. har andelen med låg relativ ekonomisk standard ökat i ungefär två tredjedelar och minskat i en tredjedel av länderna. Indikatorn som mäter andelen personer i hus- håll med låg förvärvsintensitet varierar mellan i de olika länderna i tabell 5.1. Lägst andelar finns i , och , medan de högsta andelarna finns i och . har andelen personer i hushåll med låg förvärvsintensitet i EU ökat från . För har andelen ökat från . 6Fördelningen av offentligt finansierade välfärdstjänster Offentliga välfärdstjänster är en viktig del av fördelningspolitiken En stor del av omfördelningen genom den offent- liga sektorn sker i form av subventionerade tjänster, som t.ex. skola, hälsovård och omsorg. Eftersom värdet av de offentligt finansierade tjänsterna inte ingår i den disponibla inkomsten tenderar traditionella fördelningsanalyser, som använder disponibel inkomst som inkomst- begrepp, att underskatta de ekonomiska resurser som tillfaller individen.13 Vidare överskattas skill- nader i fördelningen av ekonomiska resurser mellan olika inkomstgrupper när de offentliga välfärdstjänsterna inte beaktas. Detta beror på att välfärdstjänsterna är generella och i huvudsak tillgängliga efter behov oavsett betalnings- förmåga. Även vid fördelningsanalyser kan det vara av stor vikt att inkludera de offentligt finansierade tjänsterna, då dessa och de disponibla inkomsterna kan utvecklas på olika sätt. Jämförelser av det ekonomiska välståndet mellan gemensamt (kollektiva tjänster), såsom infrastruktur, försvar och rättsväs- ende, beaktas inte i detta avsnitt. länder påverkas också av om offentligt finansierade välfärdstjänster inkluderas i de resurser som tillfaller individen, eftersom inriktningen och omfattningen av de offentligt finansierade välfärdstjänsterna skiljer sig mellan länder. Det är därför angeläget att komplettera de traditionella fördelningsanalyserna genom att även belysa hur de offentligt finansierade individuella välfärdstjänsterna är fördelade i befolkningen. Sådana analyser har presenterats i flera tidigare fördelningspolitiska redogörelser. Ett huvudresultat är att de ekonomiska resur- ser som tillfaller äldre (som erhåller vård- och omsorgstjänster) ökar i förhållande till resurserna för yngre och mindre vårdbehövande åldrar. Detsamma gäller hushåll med barn och ungdomar som erhåller subventionerad utbildning. De ekonomiska resurser som tillfaller dessa hushåll ökar i förhållande till resurserna för hushåll med enbart vuxna. Analyserna visar också att kvinnor totalt sett mottar mer subventionerade välfärds- tjänster än män. Dessa tjänster bidrar därigenom även till att minska de ekonomiska skillnaderna mellan kvinnor och män.14 Behovet av välfärdstjänster varierar över livet De individuella offentliga tjänsterna inkluderar välfärdstjänster inom områdena hälso- och sjuk- vård, utbildning, barnomsorg, socialt skydd (bl.a. äldreomsorg och arbetsmarknadsinsatser), samt fritid och kultur.15 uppgick utgifterna för individuellt inriktade välfärdstjänster till 806 mil- jarder kronor (se tabell 6.1). Utgifterna var störst på hälso- och sjukvårdsområdet, som svarade för nära en tredjedel av de totala utgifterna på individuellt inriktade välfärdstjänster.16 De offentliga välfärdssubventioner som fördel- ades 2017 motsvarade i genomsnitt per person. Behovet och konsumtionen av välfärdstjänster varierar dock över livet och är störst för barn och unga samt för de äldsta i befolkningen (se diagram 6.1). För barn 0–var subventionen i genomsnitt P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 och utgjordes till största delen av utbildning. För personer som är eller äldre var den totala subventionen i genomsnitt , där största delen utgjordes av socialt skydd (framför allt äldreomsorg) och hälso- och sjukvård. Tabell 6.1 Individuella välfärdstjänster efter ändamål 2017 Miljarder kronor (priser) Anm.: I tabellen används benämningen barnomsorg för välfärdstjänster inom om- rådena förskola, pedagogisk omsorg och fritidshem (se fotnot 15). Redovisningen är exkl. ingående mervärdesskatt. Diagram 6.1 Välfärdstjänster för individer i olika åldersgrupper 2017 Kronor (priser) 0–19 år 20–30–50–65–74 år Anm.: I diagrammet används benämningen barnomsorg för välfärdstjänster inom områdena förskola, pedagogisk omsorg och fritidshem (se fotnot 15). Källor: och egna beräkningar. Mer välfärdstjänster till grupper med lägre ekonomisk standard I den följande redogörelsen förutsätts alla i hus- hållet ha lika stor nytta av de subventioner som tillfaller hushållet, exempelvis till ett barns utbild- ning, eftersom hushållet annars skulle behöva bidra till att betala för tjänsten. 14Kvinnor mottar i genomsnitt mer av samtliga välfärdstjänster förutom kultur och fritid än män. Det kan förklaras av att kvinnor i genomsnitt studerar i högre grad än män samt att kvinnor i genomsnitt lever än män. Särskilt stor är skillnaden vad gäller socialt skydd, främst äldre- omsorg. 2016/2017:1 Förslag till statsbudget, finansplan m.m. bilaga 3 för en utförligare redovisning. 15De offentliga konsumtionsutgifterna redovisas enligt den s.k. COFOG- indelningen (Classification of the Functions of Government). Barnomsorg är dock inte en egen kategori enligt COFOG-indelningen, men i detta avsnitt används benämningen barnomsorg för tjänster inom områdena förskola, pedagogisk omsorg och fritidshem. Förskola ingår enligt COFOG-indelningen egentligen i utbildning, medan pedagogisk omsorg och fritidshem ingår i socialt skydd. 16För en närmare beskrivning av hur värdet av olika offentliga välfärds- tjänster har beräknats, se bilaga till Fördelningspolitisk redogörelse på . P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 offentliga tjänster antas inte bero på familjens storlek eller sammansättning, dvs. det uppstår inga stordriftsfördelar för denna typ av resurs- omfördelning. De totala subventionerna räknas därför samman för varje hushåll och fördelas sedan lika på varje medlem i hushållet. Nedan rangordnas alla individer i befolkningen efter ekonomisk standard och delas därefter in i tio lika stora inkomstgrupper. Välfärdstjänsterna bidrar till att de ekonomiska resurserna ökar i alla inkomstgrupper. De bidrar också till en jämnare fördelning av de ekonomiska resurserna genom att omfattningen av tjänsterna är större i de lägre inkomstgrupperna än i de högre (se diagram 6.2). I de tre lägsta inkomstgrupperna motsvarar de offentliga tjänsterna 95 000–per individ och år, medan värdet i de tre högsta inkomstgrupperna motsvarar 63 000–68 000 kro- nor. Diagram 6.2 Välfärdstjänster i olika inkomstgrupper (priser) Inkomstgrupp (ekonomisk standard) Anm.: I diagrammet används benämningen barnomsorg för välfärdstjänster inom områdena förskola, pedagogisk omsorg och fritidshem (se fotnot 15). Källor: och egna beräkningar. Välfärdstjänsterna har med andra ord en större betydelse för vissa grupper än för andra. Det leder till att många personer i dessa grupper kommer att lyftas upp i inkomstfördelningen om individer rangordnas efter det utvidgade inkomstbegreppet –utökad inkomst – som avser summan av eko- nomisk standard och värdet av individuella välfärdstjänster per person (se tabell 6.2). En stor andel av de personer som tillhör hushåll där de vuxna är eller äldre förflyttas uppåt i inkomstfördelningen. Personer som tillhör ett hushåll med barn förflyttas också i stor utsträck- ning uppåt i fördelningen. Det gäller framför allt personer i hushåll med flera barn. En försämrad relativ inkomstposition får främst personer i förvärvsaktiv ålder utan barn, men också de i åldersgruppen 65–. Tabell 6.2 Rörelser i inkomstfördelningen när rangordning sker efter utökad inkomst i stället för ekonomisk standard 20–64 år 65–74 år Anm.: Indelningen i inkomstgrupper (decilgrupper) har gjorts dels utifrån ekono- misk standard, dels utifrån utökad inkomst. Hushåll som innehåller såväl barn som personer har grupperats som barnhushåll. Värdena i tabellen är avrundade och överensstämmer därför inte alltid med summan. Källor: och egna beräkningar. Välfärdstjänsterna utjämnar fördelningen av ekonomiska resurser I vilken grad välfärdstjänster bidrar till en jämnare fördelning av ekonomiska resurser kan belysas på olika sätt. Ett sätt är att stegvis analysera olika inkomstslags effekter på inkomstspridningen (se tabell 6.3). Spridningen för ekonomisk standard 2017, mätt med Gini-koefficienten, är 0,32. För den utökade inkomsten, där hänsyn också tas till värdet av välfärdstjänster, är spridningen 0,25. Den är alltså lägre. Tabell 6.3 Inkomstspridning för olika inkomstslag 2017 Faktorinkomst (F) Ekonomisk standard (E) Utökad inkomst (U) Total effekt (U–F) -0,27 Välfärdstjänsteffekt (U–E) -0,07 Anm.: Resultaten baseras på inkomster som beräknats med simuleringsmodellen FASIT. Faktorinkomsten (inkomster av lön, näringsverksamhet och kapital) är, liksom ekonomisk standard, justerad för försörjningsbörda. Källor: och egna beräkningar. I analysen ovan beaktas inte de skillnader i behov som motiverar många av tjänsterna. Anledningen till att exempelvis äldre erhåller mer vård och omsorg är att de faktiskt har ett större behov av dessa tjänster för att kunna upprätthålla sin levnadsstandard. I delar av den akademiska forsk- ningen som har uppmärksammat välfärdstjänsternas betydelse för inkomst- fördelningen beaktas även behoven. är en studie av inkomstskillnaderna i ett antal länder i där hänsyn tas till åldersspecifika skillnader i behov. Resultatet visar att utjämn- ingseffekten av välfärdstjänsterna då minskar något jämfört med fallet när skillnader i behov inte beaktas.17 7 Fördelningseffekter av reformer I detta avsnitt redovisas först hur reformer i skatte- och transfereringssystemen samt sats- ningar på offentligt finansierade välfärdstjänster under föregående mandatperiod, 2015–2018, bedöms ha påverkat fördelningen av de eko- nomiska resurserna i befolkningen. Därefter redovisas fördelningseffekterna av reformerna i den beslutade budgeten . Beräkningarna har gjorts med mikrosimule- ringsmodellen FASIT.18 Beräkningarna är statiska i den meningen att de inte beaktar eventuella beteendeförändringar som kan uppkomma till följd av reformerna. Det innebär bl.a. att beräk- ningarna inte tar hänsyn till de förändringar av sysselsättning och arbetade timmar, och de därav följande effekterna på disponibel inkomst, som reformerna kan tänkas medföra. Propositionen Vårändringsbudget innehåller inga förslag som bedöms ha en direkt effekt på hushållens disponibla inkomst. Nettot av de förslag som avser individuella välfärdstjän- ster är mycket begränsat och har en jämn fördel- ningsprofil. Därför görs ingen redovisning av förslagen i Vårändringsbudget i denna redogörelse. Fördelningseffekter av reformer 2015–2018 Reformerna bidrog till en jämnare fördelning av den ekonomiska standarden Inledningsvis redovisas hur reformerna i skatte- och transfereringssystemen bedöms ha påverkat individers ekonomiska standard. I beräkningarna redovisas den förväntade helårseffekten 2018 av P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 reformerna.19 Reformerna stärkte de ekonomiska marginalerna för hushåll med låg ekonomisk standard och ökade skatteuttaget från hushåll med starkare ekonomi. Satsningarna inbegrep bl.a. höjt bostadstillägg och sänkt skatt för pensionärer, höjd ersättning i arbetslöshetsför- säkringen, skattereduktion för fackförenings- avgiften, höjt tak i sjukpenningen, höjd sjuk- och aktivitetsersättning, höjd inkomstgräns inom bostadsbidraget, höjt barnbidrag och höjt under- hållsstöd. Sammantaget bedöms hushållens disponibla inkomster ha ökat med till följd av den politik som bedrevs –2018. Den förda politiken bedöms ha haft en utjämnande fördelningspolitisk profil. Den ekonomiska standarden bedöms ha ökat mest för inkomst- grupp 1 och 2, med i genomsnitt (se diagram 7.1). Diagram 7.1 Genomsnittlig effekt på ekonomisk standard i olika inkomstgrupper till följd av reformer 2015–2018 Inkomstgrupp (ekonomisk standard) Källor: och egna beräkningar. Reformerna bedöms ha bidragit till att minska spridningen av den ekonomiska standarden i befolkningen (se tabell 7.1). Andelen personer med låg ekonomisk standard (av medianen) bedöms också ha minskat till följd av reformerna. 17Se Aaberge, Langørgen och , The Impact of on , i och (Eds. ), Income and Living Conditions in Europe, 2010. 18Se bilaga till Fördelningspolitisk redogörelse på . 19För en utförlig redovisning av de reformer som beaktas i beräkningarna, se tabell a.5 fördelningspolitiska redogörelse (prop. 2017/18:100 bilaga 2). P R O P . 2 0 18 / 1 9: 1 0 0 B i l a ga 2 Tabell 7.1 Effekt på Gini-koefficienten och andelen med låg ekonomisk standard till följd av reformer 2015–2018 Andelar i procent och förändring av andelar i procentenheter -0,007 Andel med ek. -1,3 Källor: och egna beräkningar. Välfärdssatsningarna tillförde ekonomiska resurser över hela inkomstfördelningen