prop · H60365 · 2019-03-19 00:00:00 — Det finns därmed en rättslig grund enligt artikel 6.1 e dataskyddsförordningen för personuppgiftsbehandling i samband med uppbörd av vite. Någon kompletterande reglering av behandlingen av personuppgifter behövs inte Som vidare redogjorts för i avsnitt 5.2 finns det, förutom det grundläggande kravet på rättslig grund, ytterligare krav som varje behandling av personuppgifter måste uppfylla för att vara tillåten. Dessa anges bl.a. i artikel 5.1 i dataskyddsförordningen, som i huvudsak motsvarar de grundläggande krav på behandlingen som finns i 2 kap. brottsdatalagen. I sammanhanget finns skäl att särskilt nämna kraven på att personuppgifter bara samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål (led b) och att uppgifterna ska vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till det ändamål för vilka de behandlas (led c). Regeringen bedömer att dessa bestämmelser, på samma sätt som när det gäller motsvarande bestämmelser i brottsdatalagen (se avsnitt 12.6.2), är tillräckliga för att styra personuppgiftsbehandlingen i samband med uppbörd av vite. Personuppgifter får enligt artikel 5.1 e dataskyddsförordningen inte förvaras i en form som möjliggör identifiering av den registrerade än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka personuppgifterna behandlas. I avsnitt 12.6.5 har regeringen föreslagit att motsvarande bestämmelse i 2 kap. 17 § första stycket brottsdatalagen ska kompletteras av bestämmelser om längsta tid för behandling i polisens brottsdatalag och brottsdatalag. har påtalat att uppbördsregistret inte kommer att innehålla uppgifter om för vilket eller vilka brott som böter dömts ut och att det därför inte finns skäl att tydligare reglera tidsbegränsningen för de uppbördsärenden som faller inom brottsdatalagens tillämpningsområde än för de som faller utanför. Regeringen instämmer i och för sig i att det inte med hänvisning till personuppgifternas känslighet finns skäl för att reglera frågan om längsta tid för behandling olika beroende på om behandlingen omfattas av brottsdatalagen eller inte. Med hänsyn till att relativt få uppbördsärenden rör viten är det emellertid inte rimligt att införa en särreglering bara för att kunna reglera hur länge personuppgifterna får behandlas i dessa ärenden. Vid bedömningen av hur länge det kan anses nödvändigt att behandla personuppgifterna kan ledning i stället hämtas i den bestämmelse om längsta tid för behandling i polisens brottsdatalag som gäller för övriga Tiden för behandling i den bestämmelsen utgår från preskriptionstiden för betalningsförpliktelsen. Viten preskriberas Prop. 2018/19:65 efter det att domen eller beslutet fick laga kraft. Längre tid än så bör uppgifter i uppbördsärenden som rör vite aldrig behöva behandlas. Sammanfattningsvis är dataskyddsförordningen och dataskyddslagen tillräckliga för att styra personuppgiftsbehandling i samband med uppbörd av viten. Någon ytterligare reglering behövs inte. Förordningarna om register över strafförelägganden och register över förelägganden av ordningsbot bör upphävas Regeringen har i avsnitt 12.5.1 konstaterat att förordningen om register över strafförelägganden och förordningen om register över förelägganden av ordningsbot bör upphävas i de delar som gäller registrering av föreläg- ganden. En följd av förslagen att personuppgiftsbehandlingen vid uppbörd ska styrs av brottsdatalagen och registerförfattningarna (se avsnitt 12.6.1) respektive dataskyddsförordningen med kompletterande lagstiftning blir att förordningarna bör upphävas även i de delar som gäller uppbörd av böter. Förordningarna bör därmed upphävas helt. Regeringens förslag: Bestämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen om sekretess till skydd för den enskilde i viss verksamhet som bedrivs av en åklagarmyndighet, , , , eller , ska ändras så att sekretess även gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i verksamhet som syftar till att verkställa uppbörd. Regeringens bedömning: Ingen särskild sekretessbrytande bestämmelse behöver införas som en följd av den föreslagna ändringen i offentlighets- och sekretesslagen. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med I promemorian föreslås att sekretessen ska gälla om uppgiften förekommer i verksamhet som syftar till att verkställa straffrättsliga påtalar att den föreslagna utformningen av sekretessbestämmelsen innebär att denna kommer att träffa all straffverkställighet som de i bestämmelsen angivna myndigheterna bedriver och att det i promemorian inte redovisas några skäl till varför även andra uppgifter än de i uppbördsverksamheten ska omfattas eller vilka följder en sådan förändring kan få. , som även menar att den föreslagna regleringen passar dåligt in i offentlighets- och sekretesslagens systematik, avstyrker förslaget medan ombudsmän anser att frågorna bör utredas om regeringen avser att gå vidare med förslaget. Förvaltningsrätten i är tveksam till resonemanget att 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen kan för ett regelmässigt uppgiftslämnande från till i samband med indrivning. Förvaltningsrätten påtalar även att det i promemorian saknas en analys av om det överhuvudtaget behövs en sekretessbrytande bestämmelse, som förvaltningsrätten uppfattar det är innehållet i ett verkställbart strafföreläggande eller en ordningsbot inte sekretessreglerat, samt en analys av om bestämmelsen i indrivningsförordningen (1993:1229) om vilka uppgifter som ska lämnas till i samband med en begäran om indrivning, i kombination med 6 § bötes- verkställighetslagen, är en sådan sekretessbrytande uppgiftsskyldighet som avses i 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen. påpekar att det kan tänkas att de berörda myndigheterna väljer informationstekniska lösningar för behandlingen av de aktuella personuppgifterna som innebär att någon utomstående, t.ex. en extern leverantör av tjänster, sköter informationshanteringen. Enligt samfundet blir det svårt att genomföra en sådan lösning utan att de aktuella personuppgifterna kommer att anses utlämnade till leverantörerna. Samfundet anser därför att problematiken med att uppgifter som omfattas av sekretess med ett omvänt skaderekvisit kan komma att lämnas ut för behandling av en extern leverantör inte i tillräcklig grad har beaktats i promemorian. Skälen för regeringens förslag och bedömning I 35 kap. offentlighets- och sekretesslagen regleras sekretess till skydd för enskild i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott m.m. Sekretessen enligt 35 kap. 1 § skyddar enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Sekretessen avser enligt första stycket 4 uppgifter som, utan att direkt hänföra sig till förundersökning eller tvångsmedel i brottmål, gäller , , , , , eller verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Sekretessen gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men. Genom bestämmelsen är det möjligt att hemlighålla uppgifter som mer allmänt hänför sig till de uppräknade myndigheternas brottsbekämpande verksamhet. Den är bl.a. tillämplig på sådana personregister som förs av och som inte omfattas av särskilda bestämmelser i kapitlet och på sådan automatiserad behandling som inte sker i registerform (Offentlighets- och sekretesslagen –En kommentar, , och , supplement 16, , s. 35:1:4–35:1:5). Enligt punkterna 5 och 6 i samma stycke gäller sekretess för uppgifter i register som förs av enligt 5 kap. polisens brottsdatalag och enligt lagen (1998:621) om misstankeregister. Register som förs av enligt brottsdatalag eller som annars behandlas där med stöd av samma lag omfattas av sekretess enligt punkten 9. Bestämmelser om sekretess för vissa andra av polisens register än de som anges i 35 kap. 1 § finns i 35 kap. 3 och 4 §§. Sekretessen enligt dessa paragrafer är absolut, vilket innebär att uppgifterna ska hemlighållas utan någon skadeprövning om uppgifterna begärs ut. I 3 § regleras sekretessen I 4 § regleras sekretessen för bl.a. register över strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot. Sekretess gäller dock inte i ärende om strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Sekretessen enligt 35 kap. 4 § första stycket 1 offentlighets- och sek- retesslagen gäller för uppgift som har tillförts ett särskilt register som förs över strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot. Det innebär att uppgifter i ärenden om uppbörd som gäller böter som dömts ut av domstol inte omfattas av sekretess enligt bestämmelsen. Något skäl till den skillnaden finns inte. Regleringen av sekretess för uppgifter i uppbördsverksamheten bör vara densamma oavsett vilken typ av avgörande som har föranlett ärendet. Uppgifter i belastningsregistret är föremål för absolut sekretess, eftersom uppgifter om lagöverträdelser anses så integritetskänsliga att de inte bör lämnas ut. Med hänsyn till att även register över strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot innehåller uppgifter om lagöverträdelser skyddas även dessa uppgifter av absolut sekretess. När det inte längre förs ett sammanhållet register över förelägganden av ordningsbot utan man skiljer mellan register över utfärdade förelägganden och register över uppbörd finns det skäl att överväga om den absoluta sekretessen för uppbördsregister bör behållas. Som framgår av avsnitt 12.6.2 ska uppbördsregistret inte innehålla några uppgifter om för vilket eller vilka brott böterna har dömts ut. Förekomsten i registret visar i och för sig att någon har gjort sig skyldig till en lagöverträdelse, men eftersom det inte ska framgå vilken överträdelse det är fråga om kan det ifrågasättas om registret numera är att jämställa med belastningsregistret. Det ligger enligt regeringen närmare till hands att jämföra uppgifterna i och uppbördsverksamhet med uppgifterna i indrivningsverksamhet. Enligt 34 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur utsöknings- eller indrivningsdatabasen enligt lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men. Sekretessen i indrivningsverksamheten gäller alltså med samma styrka som sekretessen i brottsbekämpande verksamhet. Absolut sekretess bör endast användas i undantagsfall för att skydda särskilt integritetskänsliga uppgifter. Trots att sekretessen är absolut och att det inte framkommit några avgörande invändningar mot att behålla den ordningen delar regeringen bedömningen i promemorian att sekretessen för uppgifter i uppbördsverksamheten bör ha samma styrka som för uppgifter i den brottsbekämpande verksamheten och i indrivningsverksamhet. Sekretess bör därför gälla om det inte står klart att uppgifterna kan lämnas ut utan skada eller men för den enskilde eller närstående till honom eller henne. har i sammanhanget påtalat att det kan föreligga en problematik om uppgifter som omfattas av sekretess med ett 2018/19:65 s.k. omvänt skaderekvisit behöver lämnas ut för behandling av en extern leverantör. Regeringen konstaterar emellertid att frågor om hur tekniskt bör hantera de personuppgifter som föreslås omfattas av sekretessbestämmelsen, exempelvis vilka system som bör användas eller om externa leverantörer bör anlitas, inte kan behandlas i detta lagstiftningsärende. också noterar i sitt yttrande har bl.a. frågor av det slag som samfundet lyfter behandlats av , vars betänkande (SOU 2018:25) bereds i . Sekretess till skydd för enskild i brottsbekämpande verksamhet regleras som nämnts framför allt i 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Det finns inget som hindrar att även straffverkställighet omfattas av bestämmelsen. Till skillnad från anser regeringen alltså inte att en sådan placering skulle strida mot systematiken i offentlighets- och sekretesslagen. 35 kap. i lagen innehåller ett flertal bestämmelser om sekretess för uppgifter som hanteras efter det att lagföring skett, exempelvis 3 § om uppgifter i verksamhet som avser förande av eller uttag ur belastningsregistret. Punkten 5 gäller uppgifter som behandlas i register som Polis- myndigheten för enligt 5 kap. polisens brottsdatalag eller som annars behandlas med stöd av de bestämmelserna. Enligt förarbetena till den ändring av bestämmelsen som gjordes i samband med polisens omorganisation är det register över dna-profiler, signalements- och fingeravtrycksregister, penningtvättsregister och det internationella registret och den behandling som sker i registren som avses (propositionen En ny organisation för polisen, prop. 2013/14:110, s. 643). Den omfattar alltså inte uppgifter som i övrigt behandlas enligt polisens brottsdatalag. Det finns en motsvarande bestämmelse för , punkt 9, som gäller register som förs av enligt brottsdatalag eller som annars behandlas där med stöd av lagen. Eftersom det inte finns några särskilt reglerade register i brottsdatalag torde sekretessen enligt den punkten gälla för alla uppgifter som behandlas enligt lagen, dvs. även uppgifter i ärenden om uppbörd när lagen nu föreslås styra även sådan behandling. För del framstår det som mest lämpligt att göra ett tillägg i punkten 4, eftersom den bestämmelsen bl.a. är tillämplig på sådana register som förs av och som inte regleras särskilt i polisens brottsdatalag. I promemorian föreslås att sekretessen ska gälla i verksamhet som syftar till att verkställa straffrättsliga påföljder. Som ombudsmän och har påtalat kommer en sådan utformning av sekretessbestämmelsen emellertid innebära att denna även träffar annan straffverkställighet än verkställighet av uppbörd. I vart fall kommer detta gälla hantering av frågor om yttranden om rättspsykiatrisk vård och utfärdande av arresteringsorder som rör straffverkställighet (prop. 2017/18:269 s. 357). Regeringen delar nämnda remissinstansers uppfattning att tillräckligt underlag för att nu föreslå en sådan utvidgning av sekretessbestämmelsen saknas. I stället bör sekretessen gälla endast i verksamhet som syftar till att verkställa uppbörd (jfr de i avsnitt 12.6.1 föreslagna ändringarna av Prop. 2018/19:65 bestämmelserna om tillämpningsområdena för polisens brottsdatalag och Finns det behov av en sekretessbrytande bestämmelse? Som konstateras i promemorian måste , trots den föreslagna sekretessen, kunna lämna ut uppgifter till , , och när uppgifterna kan vara av betydelse i ett ärende hos den mottagande myndigheten. Dessutom måste uppgifter kunna lämnas till i samband med begäran om indrivning. Enligt 2 kap. 8 § polisens brottsdatalag har , , , , Tull- verket, och rätt att, trots sekretess enligt 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga, om den mottagande myndigheten behöver uppgifterna för något av de syften som anges i 1 kap. 2 § brottsdatalagen. Eftersom förslaget innebär att uppgifter i ärenden om uppbörd får göras gemensamt tillgängliga och att sekretessen för uppgifter i verksamhet för att verkställa uppbörd ska regleras i 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen finns det inte behov av att införa någon sekretessbrytande bestämmelse i förhållande till de brottsbekämpande myndigheterna. Böter ska enligt 6 § bötesverkställighetslagen lämnas för indrivning om uppbörd inte ska ske eller om uppbörd inte har lett till full betalning. I promemorian görs bedömningen att bestämmelsen i 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen – som säger att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet – innebär att det inte heller behöver införas någon särskild sekretessbrytande bestämmelse för att ska kunna lämna böter till för indrivning. Som Förvaltningsrätten i påtalat är bestämmelsen i 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen emellertid avsedd att användas mycket restriktivt (regeringens proposition med förslag till sekretesslag m.m., prop. 1979/80:2, s. 465 och 494). Regeringen delar därför förvaltningsrättens uppfattning att det är tveksamt om bestämmelsen kan användas som stöd för ett regelmässigt uppgiftslämnande från till i samband med indrivning. Förvaltningsrätten i har vidare påtalat att det av indrivnings- förordningen framgår vilka uppgifter som ska lämnas till Kronofogde- myndigheten i samband med en begäran om indrivning samt att promemorian saknar en analys av om denna reglering i kombination med 6 § bötesverkställighetslagen är en sådan sekretessbrytande uppgifts- skyldighet som avses i 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen. Av 10 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Enligt 6 § bötesverkställighetslagen ska böter lämnas till indrivning om uppbörd inte ska ske eller om uppbörd inte har lett till full betalning. 2018/19:65 bötesverkställighetsförordningen förtydligas att ska begära indrivning av dels obetalda böter som har ålagts genom allmän domstols lagakraftvunna dom eller slutliga beslut eller genom godkänt föreläggande och som varit föremål för uppbörd, dels böter som har ålagts genom allmän domstols lagakraftvunna dom eller slutliga beslut och som undantagits från uppbörd enligt 3 §. Av 6 § indrivningsförordningen framgår slutligen vilka uppgifter som en ansökan om indrivning ska innehålla. Tillsammans innebär dessa bestämmelser i lag och förordning att ålagts en uppgiftsskyldighet. I den mån de omfattas av sekretess, kan de uppgifter som ska lämna till i samband med begäran om indrivning därför lämnas med stöd av 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen. Detta innebär att det inte heller för sådant uppgiftslämnande behöver införas någon särskild sekretessbrytande bestämmelse. Regeringens förslag: Författningsändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några särskilda övergångsbestämmelser. Promemoriornas förslag: Överensstämmer inte med regeringens. I Ds 2017:58 föreslås att ändringar i bestämmelser som rör brottsdatalagens tillämpningsområde ska träda i kraft , att ändringar i bestämmelser som endast rör dataskyddsförordningens tillämpnings- område ska träda i kraft samt att de förra bestämmelserna ska vara tillämpliga i sin tidigare lydelse fram till på personuppgiftsbehandling som inte omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde. I Ds 2018:3 föreslås att ändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot promemoriornas förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Dataskydds- förordningen började tillämpas och brottsdatalagen, som genomför dataskyddsdirektivet, trädde i kraft . Merparten av de nu aktuella registerförfattningarna ska både komplettera förordningen och gälla utöver brottsdatalagen. Övriga ska antingen komplettera förordningen eller gälla utöver brottsdatalagen. Författningsändringarna bör därför träda i kraft . Regeringen föreslår mot den bakgrunden att de ska träda i kraft . Eftersom samtliga författningsändringar föreslås träda i kraft saknas behov av övergångsbestämmelser av det slag som föreslås i Ds 2017:58. Även i övrigt saknas behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen kan medföra marginellt ökade kostnader för berörda myndigheter. Dessa kostnader ryms inom befintliga anslag. Förslagen medför i sig ingen förändring av skyddet för enskildas personliga integritet. Förslagen har inte några konsekvenser för de berörda myndigheternas verksamhet eller för brottsbekämpningen. Förslagen har inte heller någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. De medför inte några sociala eller miljömässiga konsekvenser. Promemoriornas bedömning överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot promemoriornas Skälen för regeringens bedömning: Inledningsvis kan det konstateras att varken konsekvenserna av dataskyddsförordningens direkt tillämpliga bestämmelser eller av brottsdatalagens bestämmelser analyseras inom ramen för propositionen. När det gäller konsekvenserna av de förslag som läggs fram ska det först framhållas att det huvudsakliga syftet är att föreslå de anpassningar som är nödvändiga med anledning av den nya dataskyddsregleringen. Det innebär att merparten av bestämmelserna i de behandlade författningarna kvarstår oförändrade och att flera bestämmelser anpassas till dataskyddsförordningen och brottsdatalagen utan att det sakliga innehållet förändras på ett avgörande sätt. Framför allt i de delar som avser regleringen om registrering och uppbörd av böter innebär förslagen emellertid förändringar, i form av förenklingar, som går utöver vad som är rena anpassningar till den nya dataskyddsregleringen. I de fall förslagen innebär materiella förändringar medför detta inte att det ställs några nya krav på de berörda myndigheterna. Även om förslagen alltså inte medför några krav på förändringar av personuppgiftsbehandlingen hos myndigheterna, krävs dock initialt en viss anpassning hos dessa för att sätta sig in i den nya regleringens utformning och struktur. Förslaget att ändra tillämpningsområdet för polisens brottsdatalag, så att denna även omfattar personuppgiftsbehandling i syfte att verkställa uppbörd, innebär vidare att även denna behandling kommer att omfattas av Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn. På dessa sätt kan förslagen medföra marginellt ökade kostnader för de berörda myndigheterna. Skulle sådana kostnader uppstå är det regeringens bedömning att dessa ryms inom befintliga anslag. Förslagen bedöms inte ha några ekonomiska konsekvenser för enskilda. En avsikt med EU:s dataskyddsreform är att stärka skyddet för den personliga integriteten vid personuppgiftsbehandling. I den mån sådana effekter uppnås är detta emellertid en konsekvens av de allmänna bestämmelserna om personuppgiftsbehandling i dataskyddsförordningen och brottsdatalagen, snarare än de förslag till ändringar av registerförfattningar som behandlas i denna proposition. 2018/19:65 därför inte sägas medföra någon förändring av skyddet för enskildas personliga integritet. I övrigt görs bedömningen att förslagen inte har några konsekvenser för de berörda myndigheternas verksamhet eller för brottsbekämpningen. De bedöms inte heller ha någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män eller få några sociala eller miljömässiga konsekvenser. Lagen är ny, men innehållet motsvarar i stora delar innehållet i 1, 2 och 5 kap. kustbevakningsdatalagen (2012:145) i lagens utformning före genomförandet av dataskyddsdirektivet (här kallad kustbevakningsdatalag). Genomförandet av dataskyddsdirektivet innebar att kustbevakningsdatalag upphävdes . trädde en ny lag i kraft: lagen om behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (brottsdatalag). Den lagen har renodlats så att den enbart omfattar personuppgiftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde (se vidare prop. 2017/18:269). I den nya lagen finns i stället de bestämmelser som reglerar personuppgiftsbehandling inom dataskyddsförordningens tillämpningsområde. I förhållande till 1, 2 och 5 kap. kustbevakningsdatalag har kustbevakningsdatalagen anpassats till dataskyddsförordningen och dataskyddslagen, vilket innebär att några nya paragrafer tillkommit och vissa andra har utgått. I övrigt har paragraferna fått en delvis ny inbördes placering och lagen är inte längre kapitelindelad. Med hänsyn till detta har några nya rubriker tillkommit och vissa andra har utgått. Dessa förändringar är endast redaktionella och är inte avsedda att göra någon saklig skillnad vid tillämpningen. Lagens syfte 1 § Paragrafen anger lagens syfte.