prop · H60333 · 2019-01-07 00:00:00 — Även skyldigheten för den personuppgiftsansvarige att begränsa tillgången till person- uppgifter till det som var och en behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter utgör en sådan åtgärd (se avsnitt 7.17). Vägtrafikdatalagen kommer således att innehålla lagreglering rörande säkerhetsåtgärder. Det kan dock även finnas behov för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om säkerhets- åtgärder till skydd för personuppgifter. En upplysningsbestämmelse om att sådana föreskrifter kan meddelas bör enligt regeringen införas i vägtrafik- datalagen. Regeringens bedömning: Vägtrafikdatalagen bör inte innehålla några särskilda bestämmelser om skadestånd eller överklagande. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. I utredningens förslag anges att överklagande av beslut om rättelse eller information ska ske till Förvaltningsrätten i . I fråga om uppgift om registrerad fordonsägare föreslås särskilda bestämmelser om skadestånd. Remissinstanserna: Hovrätten för Nedre anser att utredningens förslag i praktiken inte innebär något egentligt skadestånds- rättsligt skydd när en person felaktigt har registrerats som fordonsägare. Transportstyrelsen tillstyrker förslaget, men anser att det bör övervägas om förslaget till bestämmelse om skadestånd i fråga om uppgift om registrerad fordonsägare är förenligt med dataskyddsdirektivet. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överens- stämmer delvis med regeringens bedömning. I utkastet till lagrådsremiss föreslås att beslut enligt vägtrafikdatalagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska få överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Remissinstanserna: Transportstyrelsen saknar överväganden kring om inskränkningen i möjligheten att få uppgifter om registrerad fordonsägare rättade får betydelse för frågan om skadestånd enligt dataskyddsförord- ningen. Skälen för regeringens bedömning Enligt 34 § LVTR får ett beslut enligt den lagen, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller om rättelse eller information enligt PUL, överklagas hos Förvaltningsrätten i om inte något annat följer av andra föreskrifter. I kapitel VIII i dataskyddsförordningen finns bestämmelser om bl.a. rättsmedel. Bestämmelserna är mer omfattande än den tidigare regleringen i dataskyddsdirektivet och innefattar bl.a. enligt artikel 77 en rätt för varje registrerad som anser att personuppgiftsbehandling som avser honom eller henne strider mot förordningen att lämna in klagomål till en tillsyns- myndighet. Artikel 78 ger varje fysisk eller juridisk person rätt till ett effektivt rättsmedel mot ett rättsligt bindande beslut rörande dem som har meddelats av en tillsynsmyndighet. En registrerad ska vidare enligt artikel 79 i dataskyddsförordningen ha rätt till ett effektivt rättsmedel mot en personuppgiftsansvarig eller ett personuppgiftsbiträde. Någon närmare beskrivning av innebörden av begreppet effektivt rättsmedel finns inte i dataskyddsförordningen. Bestämmelser om rätten att överklaga beslut som en personuppgifts- ansvarig myndighet meddelar med anledning av att en registrerad utövar sina rättigheter enligt kapitel III i dataskyddsförordningen finns i 7 kap. 2 § dataskyddslagen. De rättigheter som kan föranleda överklagbara beslut rör information (artikel 12.5), tillgång till personuppgifter (artikel 15), 2018/19:33 rättelse (artikel 16), radering (artikel 17), begränsning (artikel 18), under- rättelse till tredje man om rättelse, radering eller begränsning (artikel 19), dataportabilitet (artikel 20) och invändningar (artikel 21). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Andra beslut av den personuppgiftsansvariga myndigheten får inte överklagas. Överklagandebestämmelserna i dataskyddslagen är generellt tillämpliga och omfattar även sådana beslut om rättelse där rättelsebestämmelsen i vägtrafikdatalagen har beaktats. Ett beslut att neka en enskild rätt till rättelse enligt artikel 16 i dataskyddsförordningen med stöd av bestämmelsen i 2 kap. 19 § vägtrafikdatalagen kommer alltså att kunna överklagas enligt dataskyddslagens överklagandebestämmelser. Data- skyddslagens överklagandebestämmelser tar inte sikte på sådana interna eller administrativa beslut som inte berör den enskilde direkt. Mot den bakgrunden finns det inte något behov av bestämmelser i vägtrafikdata- lagen som begränsar rätten att överklaga eller andra särskilda över- klagandebestämmelser rörande beslut som avser den enskildes rättigheter enligt kapitel III i dataskyddsförordningen. Beslut om direktåtkomst till personuppgifter hos Transportstyrelsen kan fattas med stöd av vägtrafikdatalagen. Sådana beslut kan överklagas enligt 34 § LVTR. Regeringen har dock i andra sammanhang uttalat att en principiell utgångspunkt bör vara att beslut som kan betecknas som interna eller administrativa och som inte direkt berör den enskilde inte ska kunna överklagas, se t.ex. propositionen Domstolsdatalag (prop. 2014/15:148 s. 93 f.). Som exempel på ett sådant beslut nämns i propositionen ett beslut att inte medge direktåtkomst. Till skillnad från bedömningen i utkastet till lagrådsremiss anser regeringen att motsvarande ordning bör gälla för beslut att inte medge direktåtkomst enligt vägtrafikdatalagen. Sådana beslut har inte den betydelsen för enskilda att de bör kunna överklagas. De aktuella besluten omfattas av överklagandeförbudet i dataskyddslagen och det behövs därför ingen särskild reglering i vägtrafikdatalagen. Sammanfattningsvis bör således vägtrafikdatalagen inte innehålla några bestämmelser om överklagande. Enligt 11 § LVTR gäller bestämmelsen om skadestånd i 48 § PUL även vid behandling av personuppgifter som sker enligt vägtrafikregister- lagstiftningen. Skadeståndsbestämmelsen i 48 § PUL ersätts av artikel 82 i dataskydds- förordningen. Varje person som har lidit materiell eller immateriell skada till följd av en överträdelse av förordningen har enligt artikel 82 rätt till ersättning av den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet för den uppkomna skadan. Bestämmelsen i artikel 82 är direkt tillämplig och omfattar enligt skäl 146 till förordningen även behandling som sker med stöd av nationell rätt som närmare specificerar förordningens bestäm- melser, t.ex. vägtrafikdatalagen. I 7 kap. 1 § dataskyddslagen tydliggörs att rätten till ersättning enligt förordningen gäller även vid överträdelser av dataskyddslagen och andra föreskrifter som kompletterar dataskydds- förordningen (prop. 2017/18:105 s. 148 f.). Hänvisningen i dataskyddslagen till dataskyddsförordningens skade- ståndsbestämmelse kan dock inte anses avse annat än skada som uppkommer vid sådan behandling av personuppgifter som omfattas av Prop. 2018/19:33 dataskyddsförordningen. Som regeringen har konstaterat, se t.ex. propositionen Dataskydd inom verksamhetsområde –en anpassning till EU:s dataskyddsförordning (prop. 2017/18:171 s. 149) blir således, i den utsträckning en författning har bestämmelser om både sådan behandling och annat, inte överträdelser av dessa andra bestämmelser förknippade med skadeståndsskyldighet enligt dataskydds- regleringen. Som framgår av avsnitt 7.2 föreslås vägtrafikdatalagen ha ett vidare tillämpningsområde än dataskyddsförordningen och dataskyddslagen, på så sätt att vissa bestämmelser i lagen ska gälla även vid behandling av uppgifter om juridiska personer och avlidna. Någon rätt till skadestånd i dessa fall finns inte enligt LVTR. Enligt regeringens uppfattning har det inte framkommit några skäl att ändra på detta. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att det inte behöver införas någon hänvisning till dataskyddsförordningens bestämmelser om skadestånd i vägtrafikdatalagen. Hur bestämmelsen om skadestånd i data- skyddsförordningen ska tillämpas i olika situationer då rättelse av person- uppgifter aktualiseras, som Transportstyrelsen tagit upp, får överlämnas till rättstillämpningen att bedöma. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgifter för registrering och ärendehandläggning enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Transportstyrelsen anser att bemyndigandet även måste omfatta ärendehandläggning. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Transportstyrelsens verksamhet är i huvudsak avgiftsfinansierad. Liksom LVTR bör därmed även den nya vägtrafikdatalagen innehålla ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter enligt den lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Avgifterna bör avse den registrering som ska ske enligt lagen. Som Transportstyrelsen har påpekat kommer avgifter även att behöva tas ut för det som avses med ärendehandläggning, t.ex. avseende prövning av ansökningar om direktåtkomst och registerutdrag. Bemyndigandet bör därmed avse även sådana avgifter. 8Lagen om fordons registrering och användning 8.1Registrering och användning av fordon Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser i lagen om vägtrafik- register om registrering och brukande av fordon ska med nödvändiga förändringar föras över till lagen om fordons registrering och användning. Undantag från registreringsplikten ska även göras för amatörbyggda eller ombyggda fordon som provkörs inför ett enskilt godkännande av den som Transportstyrelsen särskilt har förordnat att utföra sådan provkörning. Det ska finnas en hänvisning till vägtrafikdatalagen i fråga om vilka uppgifter som ska registreras i vägtrafikregistret. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte något undantag för provkörning av amatörbyggda eller ombyggda fordon inför ett enskilt godkännande. Remissinstanserna: Transportstyrelsen har inga invändningar mot en uppdelning i två lagar, men anser att frågan om huruvida bestämmelser om fordons registrering ska föras in i en ny eller en befintlig lag inte är tillräckligt utredd. Datainspektionen, , Trafikanalys och Motor- historiska tillstyrker förslaget till ny författningsstruktur. Förslagen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer delvis med regeringens. Utkastet till lagrådsremiss innehåller inte något undantag för provkörning av amatörbyggda eller ombyggda fordon inför ett enskilt godkännande. Remissinstanserna: Kammarrätten i , Trafikanalys, BilSweden, () och Svenska Bankföre- ningen tillstyrker förslagen. Transportstyrelsen tillstyrker förslagen men anser att bestämmelserna behöver ses över språkligt och föreslår ett tillägg avseende provkörning inför enskilt godkännande i 6 § 7. , , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , , , , Riks- dagens ombudsmän (), , , och är antingen positiva till eller har inget att invända mot förslagen. Försvarsmakten, , Kronofogde- myndigheten, , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), , Säkerhetspolisen, Trafik- verket, och () har inga synpunkter på förslagen. föreslår två tillägg i 6 och 10 §§. Svensk Försäkring och är positiva till förslagen, men anser att registreringsplikt bör införas för entreprenadmaskiner. Skälen för regeringens förslag Som framgår av avsnitt 6 bör nu gällande LVTR delas upp i två nya lagar. De nu gällande bestämmelserna som rör frågor om fordons registrering och användning bör föras över till lagen om fordons registrering och användning. Lagens tillämpningsområde bör begränsas till att endast reglera registreringsplikten för motorfordon och släpfordon och därmed sammanhängande frågor. Vilka uppgifter som ska registreras när det finns förutsättningar för detta regleras i vägtrafikdatalagen. Regeringen anser att det för tydlighetens skull bör finnas en uttrycklig hänvisning i lagen till vägtrafikdatalagen. Det ingick inte i utredningens uppdrag att göra några materiella förändringar i de bestämmelser som gäller förutsättningarna för fordons registrering och användning. Eftersom några sådana förslag därmed inte har lämnats bör de särskilda bestämmelserna om registreringsplikt för motordrivna fordon och släpfordon och användning av sådana fordon i 12– 17 §§ LVTR föras över i sak oförändrade till 5–10 §§ lagen om fordons registrering och användning (jfr prop. 2000/01:95 s. 57–63). Som Transportstyrelsen har framfört godkänns dock som huvudregel inte amatörbyggda fordon längre genom registreringsbesiktning, utan genom enskilt godkännande, jfr 4 kap. 2 § . Även ombyggda fordon skulle troligen i vissa fall kunna godkännas genom enskilt godkännande (jfr 4 kap. 2 och 4 §§ ). Att formerna för godkännande av dessa fordon har utökats innebär att detsamma gäller för behovet av provkörning inför godkännandet. Provkörning av den som Transportstyrelsen har förordnat att utföra sådan körning bör alltså kunna ske även inför ett enskilt godkännande. Ett tillägg där detta framgår bör därför göras i bestämmelsen om undantag från registreringsplikten i 6 § 7 i den nya lagen. I enlighet med Transportstyrelsens synpunkt har bestämmelserna även setts över språkligt. Motorhistoriska Riksförbundets förslag till tillägg i 6 och 10 §§ och Svensk Försäkring och förslag om registreringsplikt för entreprenadmaskiner saknar beredningsunderlag och kan därför inte behandlas i detta lagstiftningsärende. Utgångspunkten är att registrering i vägtrafikregistret är en förutsättning för att få använda ett fordon i trafik i . Härifrån görs ett antal undantag som är nödvändiga för att fordonsägaren eller någon annan i en viss situation ska kunna använda fordon som inte är registrerade. Undantag medges av mycket varierande skäl. Gemensamt för användningen av oregistrerade fordon är dock att det är fråga om en inskränkt användning eller att fordonet används endast . Vissa undantag är betingade av att det är nödvändigt av trafiksäker- hetsskäl att få använda fordonet tillfälligt för kontroll av funktionen. Andra betingas av att fordonet endast används inom ett område med begränsad trafik. Även ett fordon som är registrerat i ett annat land än får användas här under vissa förutsättningar. Ett avställt fordon får i princip inte användas annat än då något undantag från registreringsplikten är tillämpligt. Liksom tidigare får fordon som 2018/19:33 tillverkas här för export liksom fordon som någon yrkesmässigt transporterar, handlar med eller utför fordonstester med användas av den som innehar en saluvagnslicens för kortare färd utan att träffas av ett registreringstvång, jfr avsnitt 8.2.2. Det finns också möjlighet att använda ett fordon med stöd av en tillfällig registrering i samband med att fordonet förs in i eller ut ur landet, jfr avsnitt 8.2.3. Bestämmelserna om saluvagnslicens i 18–20 §§ LVTR bör i sak oförän- drade föras över till 11–14 §§ lagen om fordons registrering och användning (jfr prop. 2000/01:95 s. 63–66). Användning av fordon med stöd av en saluvagnslicens utgör en särskild form av tillfällig användning av oregistrerade eller avställda fordon. Med stöd av en saluvagnslicens får vissa fordon som inte är registrerade eller som är avställda användas för särskilt angivna ändamål. Det gäller fordon som licenshavaren yrkesmässigt tillverkar, transporterar eller handlar med eller som licenshavaren utför fordonstester med. Fordonen får användas bl.a. för provkörning i samband med tillverkning eller reparation, för testkörning, för färd kortaste lämpliga väg till en plats för testkörning eller för körning i den omfattning som behövs för demonstration eller försäljning. Bestämmelserna har bl.a. kommit till för att underlätta bilhandelns hantering av fordon som de har i lager, vilka till största delen brukar vara oregistrerade eller avställda. För att tillfälligt kunna köra sådana fordon kan bilhandlaren ha en saluvagnslicens, som gäller generellt för denna hantering och alltså inte är knuten till ett visst fordon. Ett fordon som används med stöd av en saluvagnslicens ska vara försett med en saluvagnsskylt. Saluvagnslicens kan meddelas den som yrkesmässigt tillverkar, trans- porterar eller handlar med motordrivna fordon eller släpfordon eller som yrkesmässigt tillverkar fordonskomponenter. Saluvagnslicens kan också meddelas bl.a. den som inte har sitt hemvist i och som tillfälligt för in fordon i för testkörning och den som på uppdrag yrkes- mässigt utför sådan testkörning. Licens får dock inte meddelas om det skäligen kan antas att den kommer att missbrukas eller om det finns något annat särskilt skäl mot att den meddelas. En saluvagnslicens kan återkallas om den inte har utnyttjats , om saluvagnsskatten inte har betalats, om licensen har utnyttjats i strid med bestämmelserna om sådan licens eller om licenshavaren på något annat sätt har visat sig olämplig eller det annars finns någon särskild anledning att återkalla licensen. En saluvagnslicens gäller tills vidare, men kan begränsas till om det finns särskilda skäl. Möjligheten att få en tidsbegränsad licens infördes för att underlätta för nystartade företag att etablera sig i bilbranschen (se prop. 2005/06:108 s. 11 f.). Det ställs förhållandevis stränga krav på den som ansöker om saluvagnslicens att visa att kravet på yrkesmässighet är uppfyllt. Bland annat krävs att sökanden uppger hur stor försäljningen av fordon har varit och hur försäljningen kan uppskattas under . Dessa krav innebar att det var svårt för ett nystartat företag att få saluvagnslicens, trots att verksamheten var seriös. Bestämmelserna kunde därför motverka nyetableringar och därmed uppfattas som konkurrenshämmande. För att underlätta för nystartade företag att etablera sig i bilbranschen infördes därför en möjlighet att bevilja en tidsbegränsad saluvagnslicens, om det fanns särskilda skäl. Som exempel på ett sådant särskilt skäl angavs att sökanden inte kunde ange någon försäljning . Under förutsättning att övriga krav för att få licens var uppfyllda gav denna ordning sökanden på sig att komma igång med verksamheten. När en tidsbegränsad saluvagnslicens löpte ut var det licenshavaren som på sedvanligt sätt skulle ansöka om en permanent saluvagnslicens, och då redovisa hur många fordon som sålts i verksamheten. I förarbetena framhölls att kravet på yrkesmässighet i sig borde finnas kvar även för tidsbegränsade saluvagnslicenser. Normalt borde det därmed kunna krävas att sökanden exempelvis har lokaler där verksamheten bedrivs och att det finns en utställningslokal eller motsvarande. Bestämmelserna om tillfällig registrering i 21–28 §§ LVTR bör i sak oförändrade föras över till 15–22 §§ lagen om fordons registrering och användning (jfr prop. 2000/01:95 s. 66–73). Ett motordrivet fordon eller ett släpfordon får registreras tillfälligt under vissa förutsättningar. Tillfällig registrering kan meddelas exempelvis vid privatimport, export eller tillfällig testkörning av fordon. Förutsättningarna för att meddela tillfällig registrering skiljer sig åt beroende på om fordonet är avsett att användas stadigvarande i , och därmed registreras i vägtrafikregistret enligt det ordinära förfarandet, eller inte. Även giltigheten av den tillfälliga registreringen är beroende av detta. Ett fordon som har varit tillfälligt registrerat får registreras tillfälligt på nytt först efter att den första perioden av tillfällig registrering har upphört. Ett tillfälligt registrerat fordon som inte senare ska registreras i vägtrafikregistret för att stadigvarande användas i , får användas utan annan inskränkning än att det inte får användas i yrkesmässig trafik eller taxitrafik. Ett tillfälligt registrerat fordon som förs in till för att stadigvarande användas här, och som därmed senare ska registreras i vägtrafikregistret, får användas i med vissa inskränkningar. Ett fordon som förs in från ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och har en giltig registrering i det landet som innebär att det får användas obegränsat får, även innan fordonet har godkänts vid en registreringsbesiktning, användas i utan inskränkning. För andra fordon, dvs. fordon från andra länder inom EES som saknar giltig registrering i hemlandet eller tredjelandsfordon, gäller att fordonet endast får användas för vissa särskilda ändamål innan det har godkänts vid registreringsbesiktning. Exempelvis får fordonet köras kortaste lämpliga väg till eller från ett besiktningsorgan för besiktning. När fordonet har godkänts vid registreringsbesiktning får det användas utan inskränkningar, förutsatt att fordonet efter besiktningen inte har ändrats på ett sådant sätt att fordonet ska inställas för ny registreringsbesiktning. För samtliga tillfälligt registrerade fordon gäller dock att de aldrig får användas i yrkesmässig trafik eller taxitrafik. 2018/19:33 Om förutsättningarna för en tillfällig registrering inte är uppfyllda, ska det beslutas att registreringen ska upphöra. Detsamma gäller om fordonet har bytt ägare eller om ägaren begär att registreringen ska upphöra. 8.2Straffbestämmelser och hindrande av fortsatt färd Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser i lagen om vägtrafik- register om straff och hindrande av fortsatt färd ska utan ändring i sak föras över till lagen om fordons registrering och användning. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens, men skiljer sig delvis språkligt. Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. Förslagen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i sak med regeringens, men skiljer sig delvis språkligt. Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Straffbestämmelserna i 29–31 §§ LVTR förs över i sak oförändrade till 23–25 §§ lagen om fordons registrering och användning. Straffet för överträdelse av bestämmelserna i lagen är penningböter. Även bestämmelserna i 32 § LVTR om hindrande av fortsatt färd överförs oförändrade till den nya lagen, nämligen till 26 § (jfr prop. 2000/01:95 s. 87 f.). Om ett fordon används i strid med vissa bestämmelser i lagen, ska en polisman hindra fortsatt färd med fordonet om den fortsatta färden skulle utgöra en väsentlig olägenhet. Det skulle exempelvis kunna utgöra en väsentlig olägenhet att låta ett oregistrerat fordon fortsätta sin färd, eftersom det inte är möjligt att identifiera fordonet utan ett registreringsnummer. Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser i lagen om vägtrafik- register om förfarande ska föras över till lagen om fordons registrering och användning. Beslut enligt lagen ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I utredningens förslag anges att överklagande av beslut enligt lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska ske till Förvaltningsrätten i om inte något annat följer av andra föreskrifter. Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. Förslagen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. regeringens förslag: Bestämmelser finns i nuvarande 33–35 §§ LVTR. 33 och 35 §§ överförs i sak oförändrade till 27 respektive 29 §§ i den nya lagen. Enligt 34 § LVTR får ett beslut enligt den lagen, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller om rättelse eller information enligt PUL överklagas hos Förvaltningsrätten i om inte något annat följer av andra föreskrifter. Beslut enligt lagen om fordons registrering och användning ska också kunna överklagas, vilket bör framgå av den lagen. Utan en särskild forumbestämmelse i lagen kommer huvudregeln i 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar att tillämpas. Av den följer att ett beslut ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats.