prop · H60377 · 2019-03-19 00:00:00 — Även i övrigt föreslås redaktionella och språkliga förändringar i förhållande till vad utredningen föreslår. Någon ändring i sak avses inte. Regeringens förslag: Följdändringar görs i 34, 37 och 38 kap. och i fängelselagen med anledning av de föreslagna förändringarna i 26 kap. . Regeringens bedömning: Det finns ett behov av att göra ytterligare följdändringar i annan lagstiftning med anledning av förslagen i denna proposition. Det finns dock inte underlag för att gå fram med dessa utan att remittera ett nytt underlag. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen gör ingen bedömning av behovet av ytterligare följdändringar. Remissinstanserna: Ingen remissinstans uttalar sig särskilt om utredningens förslag till följdändringar eller behovet av ytterligare följdändringar. 2018/19:77 Skälen för regeringens förslag och bedömning Utredningens förslag till följdändringar Utredningen föreslår vissa följdändringar i 34, 37 och 38 kap. samt fängelselagen med anledning av den nya utformningen av 26 kap. . Regeringen ansluter sig i huvudsak till utredningens bedömning av behovet av att göra dessa följdändringar och hur de bör utformas. När det gäller förslaget att byta hänvisningen i 34 kap. 5 § till 26 kap. 18 § till 26 kap. 19 § gör regeringen bedömningen att det inte bara är fråga om en följdändring. Utredningens förslag innebär nämligen att rätten får en möjlighet att besluta om elektronisk kontroll i samband med en särskild föreskrift om den inte förverkar villkorligt medgiven frihet. Syftet med förslagen i denna proposition är inte att ge nya befogenheter till rätten inom ramen för den prövningen. Regeringen föreslår därför en justering av utredningens förslag i denna del. Behovet av ytterligare följdändringar Utöver de följdändringar utredningen föreslår i bedömer regeringen att det finns ett behov av en ytterligare följdändring i 38 kap. 12 § som innehåller regler om när ska lämna domstolar, övervakningsnämnder och Kriminalvården handräckning. I den nuvarande bestämmelsen görs en hänvisning till 28 kap. 6 b §. Som en följd av att 28 kap. 6 b § föreslås få en ny beteckning, bör den hittillsvarande hänvisningen till 28 kap. 6 b § i 38 kap. 12 § ändras till att i stället avse 28 kap. 6 c §. Regeringen bedömer även att följdändringar i annan lagstiftning kan behövas i större utsträckning än vad som föreslås av utredningen. Det gäller t.ex. lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet och lagen (2015:650) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen. Dessa ändringar bedöms inte kunna göras utan att ett kompletterande beredningsunderlag tas fram. Regeringen återkommer därför till dessa lagar i ett annat sammanhang. Regeringens förslag: Den nya lagstiftningen ska träda i kraft . De nya bestämmelserna i ska som huvudregel tillämpas på påföljder som dömts ut före ikraftträdandet. Äldre regler om förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av misskötsamhet ska dock tillämpas i fråga om förhållanden som har inträffat före ikraftträdandet. Vidare ska äldre regler om övervakningstiden gälla i fråga om övervakning som har beslutats före ikraftträdandet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens med undantag Prop. 2018/19:77 för ikraftträdandet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i utredningens förslag eller har inga invändningar mot det. yttrar sig särskilt om ikraftträdandetidpunkten och menar att det framstår som mer rimligt att Kriminalvården hinner inrätta sig efter de nya förslagen om ikraftträdandet skjuts upp till . Kammarrätten i anser att det saknas en analys av frågan om den föreslagna regleringen med beaktande av t.ex. rättspraxis från , faller inom tillämpningsområdet för artikel 7 i . vid anser att elektronisk övervakning utgör ett förlängt fängelsestraff och att förbudet mot retroaktiv strafflagstiftning därmed är tillämpligt. Skälen för regeringens förslag De nya möjligheterna att arbeta återfallsförebyggande bör träda i kraft . Utredningen har föreslagit att den nya lagstiftningen ska träda i kraft . Regeringen bedömer att ett ikraftträdande ger Kriminalvården tillräcklig möjlighet till förberedande åtgärder. Det föreslås därför att de nya bestämmelserna ska träda i kraft . Av 2 kap. 10 § regeringsformen följer bl.a. att svårare brottspåföljd inte får åläggas för en gärning än den som var föreskriven när brottet begicks. En bestämmelse av samma innebörd återfinns i artikel 7 i Europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Enligt 5 § lagen (1964:163) om införande av ska straffet bestämmas efter den lag som gällde vid gärningen, men om en annan lag gäller vid domstillfället ska den lagen tillämpas om den leder till frihet från straff eller till ett lindrigare straff. I tidigare lagstiftningsarbeten har konstaterats att dessa bestämmelser i princip inte torde gälla i fråga om verkställighet av brottspåföljder (se t.ex. prop. 36–37, prop. 1987/88:120 s. 113, prop. 1997/98:96 s. 176–181 och prop. 2005/06:123 s. 69–70). Förslagen i propositionen avser åtgärder under verkställighet av påföljd. Regeringen instämmer inte i Kriminologiska institutionens vid uppfattning att förslaget om möjlighet att förena en föreskrift med elektronisk övervakning kan anses utgöra ett tilläggsstraff och att förbudet mot retroaktiv strafftillämpning därmed blir tilllämpligt. Denna bedömning vinner stöd av praxis (jfr målet Kafkaris v. [GC]-201906/04). Lagändringarna bedöms därmed i och för sig inte kräva några särskilda övergångsbestämmelser. I stället bör de, som utredningen föreslår, från ikraftträdandet omfatta alla som avtjänar ett fängelsestraff. Förslaget om att förverkande av villkorligt medgiven frihet ska kunna ske i större utsträckning vid misskötsamhet under den villkorliga frigivningen 2018/19:77 bör dock, trots bedömningen ovan, medföra övergångsbestämmelser. Det är inte rimligt att en person blir föremål för mer ingripande åtgärder på grund av omständigheter som inträffat före ikraftträdandet, än vad som hade gällt om de gamla reglerna fortfarande var tillämpliga. Förverkande av villkorligt medgiven frihet enligt de nya bestämmelserna bör därför endast få grundas på omständigheter som har inträffat efter ikraftträdandet. Vidare bör reglerna om övervakningstidens längd endast omfatta de som ställs under övervakning efter ikraftträdandet. Om beslutet om övervakning har fattats före ikraftträdandet ska de tidigare gällande reglerna om övervakningstidens längd och eventuell förlängning av övervakningstiden (26 kap. 11 och 18 §§ ) tillämpas. Regeringens bedömning: Det kan uppkomma vissa begränsade kost- nader för Kriminalvården avseende förlängda anstaltsvistelser, be- slutsadministration och för inköp och skötsel av teknisk utrustning och för domstolarna till följd av fler överklaganden. kunna rymmas inom befintliga anslag. Förslagen innebär inte några nya åtaganden för kommunerna och påverkar därmed inte den kommunala självstyrelsen. Förslagen kan även bidra till en ökad jämställdhet. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna invänder inte mot utredningens bedömning. Kriminalvården menar att det ligger i sakens natur att förstärkta åtgärder mot återfall i brott är kostnadsdri- vande för Kriminalvården. Detta gäller särskilt förslagen avseende över- vakning, de utökade möjligheterna att besluta om föreskrifter och utö- kade möjligheter till förverkande av villkorligt medgiven frihet. om finansieringen sker inom ramen för de resurser som kan förväntas tillföras Kriminalvården bör en noggrann uppföljning ske och vid behov medel tillföras myndigheten. anser att de utökade möjligheterna till förverkande av villkorligt medgiven frihet i kombinat- ion med uppstramningen av möjligheten att meddela särskilda föreskrif- ter och fatta beslut om elektronisk övervakning, kan medföra att fler villkorligt frigivna överklagar beslut från Kriminalvården och övervak- ningsnämnderna till domstol. menar att de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna när det gäller drogkontroller, kontrollerade boendeformer och andra särskilda föreskrifter kräver ytterligare analys. väcker även frågan om möjligheten att ekonomiskt kompensera kommu- nerna för de ökade kostnaderna som förslagen om särskilda föreskrifter kan komma att innebära, bl.a. i syfte att möjliggöra en jämlikare vård Det bör vidare övervägas om de kostnadsdrivande föreskrif- terna i stället ska bekostas av Kriminalvården. på att insatser som rör boende, sysselsättning, vårdvistelse eller vistelse i halvvägshus förutsätter ett åtagande från den dömdes hemkommun och kan vara kostnadsdrivande. Eftersom olika kommuner har olika ekono- Prop. 2018/19:77 miska förutsättningar att vidta de åtgärder som kan komma i fråga med anledning av de ändrade bestämmelserna om särskilda föreskrifter, kan det leda till oförutsägbarhet och särbehandling för den enskilde. Skälen för regeringens bedömning I många delar innebär förslagen i propositionen ett förtydligande av vad som redan gäller . Det gäller t.ex. förslaget i avsnitt 5.4 att det uttryckligen ska anges i lagtexten att övervakning ska beslutas om det behövs för att minska risken för att den frigivne begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället och att regler om en plan för övervakningen ska tas in i 26 kap. . Denna typ av förslag bedöms inte få några ekonomiska konsekvenser. Förslaget i avsnitt 5.4 att tiden för övervakning som utgångspunkt ska motsvara prövotiden efter villkorlig frigivning, kommer att beröra dömda som avtjänar fängelsestraff överstigande fängelse och kan förväntas leda till att fler personer ställs under övervakning än . –2016 blev i genomsnitt ca 380 personer villkorligt frigivna från strafftider eller mer. Av dessa var det i genomsnitt drygt 300 personer som ställdes under övervakning. Kostnaden för ett övervakningsår uppgår till ca . Ett rimligt antagande är att högst en femtedel av dem som friges från längre fängelsestraff kommer att ha en övervakningstid som överstiger . Utifrån antagandet uppkommer en årlig kostnadsökning för Kriminalvården med . Utgångspunkten när det gäller förslagen avseende särskilda föreskrifter i avsnitt 5.5 är att sådana särskilda föreskrifter ska användas i större utsträckning än . Detta bör dock leda till endast begränsade kostnader för Kriminalvården i form av beslutsadministration. Förslaget i avsnitt 5.6 om en möjlighet att besluta om elektronisk övervakning av den frigivne i syfte att kontrollera efterlevnaden av särskilda föreskrifter, kommer att medföra kostnader för Kriminalvården. Regeringen delar utredningens uppskattning att det kan bli fråga om ca 50 beslut om elektronisk övervakning. Kostnaden för utrustning för elektronisk övervakning kan beräknas uppgå till ca (× 50). De nya reglerna bör inte nämnvärt påverka myndighetens kostnader avseende administration, it-system m.m. Supportkostnaden för 50 GPS-bojor kan beräknas uppgå till ca . I ett längre perspektiv bedömer dock myndigheten att denna förändring, tillsammans med andra, kan komma att innebära ett behov av en utbyggnad av GPS-övervakningssystemet, vilket kan innebära ökade kostnader som är svåra att uppskatta . Genom förslagen i avsnitt 5.5 och 8 om att överföra beslutsbefogenheten om särskilda föreskrifter och åtgärder med anledning av misskötsamhet till Kriminalvården uppkommer vissa begränsade kostnadsökningar för Kriminalvården i form nyrekrytering av personal, utbildningsinsatser och utarbetande av handböcker och arbetsbeskrivningar. förväntas antalet ärenden som rör villkorligt frigivna att minska hos över- vakningsnämnderna vilket kan komma att leda till något minskade kost- nader för övervakningsnämnderna. I avsnitt 8 föreslås utökade möjligheter för övervakningsnämnden att förverka villkorligt medgiven frihet. Det kan förväntas leda till ökade kost- nader för Kriminalvården till följd av ökad av anstaltsbeläggning. en fattas ca 150 beslut om förverkande av villkorligt medgiven frihet. Utifrån antagandet att varje beslut avser förverkande av förver- kas 2 eller sammanlagt drygt sex fängelseår. det i hälften av fallen kommer att förverkas i stället en ökad anstaltsbeläggning bestående i 1 125 fängelsedygn, dvs. ytterligare drygt tre fängelseår. ökade kostnader för Kriminalvården med 6 420 000 lagstiftningen är i kraft och därefter ökade kostnader om . Kostnaderna för förslagen bedöms kunna rymmas inom befintligt anslag. Enligt normaliseringsprincipen har Kriminalvårdens klienter rätt till samma stöd- och vårdinsatser som övriga medborgare. Det innebär att det generella ansvar som andra myndigheter har för t.ex. bostad, arbete samt hälso- och sjukvård även gäller Kriminalvårdens klienter. Kriminalvården är således inte ansvarig för att tillgodose klienternas behov av arbete, sjukvård, bostad, m.m. Däremot är Kriminalvården skyldig att samverka med andra aktörer. Den gällande ansvarsfördelningen innebär att Kriminalvården ansvarar för kostnaderna för villkorlig frigivning, varefter det ekonomiska ansvaret övergår till den dömdes hemkommun. En föreskrift om t.ex. kontrollerat boende i form av halvvägshus eller liknande efter villkorlig frigivning förutsätter därför ett åtagande från den dömdes hemkommun. Ett av regeringens syften med förslagen om särskilda föreskrifter är, som framgår i avsnitt 5.5, att föreskrifter ska användas i större utsträckning än . Som utredningen och vissa remissinstanser pekar på, kan t.ex. föreskrifter om vård och boende vara kostnadsdrivande för den frigivnes hemkommun. Samverkansarbetet skiljer sig åt i olika kommuner vilket medför att Kriminalvårdens klienter, även om behoven är liknande, behandlas olika beroende på hur samverkan fungerar i den aktuella kommunen. Den gällande ordningen medför att det i vissa fall kan vara andra överväganden än den frigivnes behov av stöd och kontroll som kommer att vara avgörande för om den frigivne kan meddelas en föreskrift. Det kan ifrågasättas om detta är ändamålsenligt. Som utredningen framhåller har dock kommunerna och samhället i stort mycket att vinna på att förebygga återfall i brott. Regeringen gör liksom utredningen bedömningen att förslagen sammantaget kan komma att leda till minskad brottslighet i samhället. Förslagen kan därför komma att innebära vinster för kommunerna, inte minst ekonomiska. Det är därför angeläget att kommunerna prioriterar återfallsförebyggande åtgärder för sina kommuninvånare under villkorlig frigivning efter ett fängelsestraff. i propositionen innebär däremot i sig inga nya åtaganden för kommuner- Prop. 2018/19:77 na. Därmed påverkas inte heller den kommunala självstyrelsen. Domstolarna och offentliga biträden De nya reglerna om föreskriftsrätt och elektronisk övervakning samt möjligheten att besluta om förverkande av villkorligt medgiven frihet i större utsträckning kan medföra att fler överklagar övervakningsnämndens beslut till domstol. Även förslaget att Kriminalvården ska få överklaga övervakningsnämndens beslut till domstol på samma sätt som den enskilde när övervakningsnämnden har överprövat ett beslut om föreskrifter eller åtgärder på grund av misskötsamhet eller har beslutat i en fråga om förverkande av villkorligt medgiven frihet, kan komma att innebära att fler ärenden når domstolarna. Regeringen bedömer dock att förslagen inte kan förväntas leda till en så stor ärendetillströmning hos domstolarna att de ökade kostnaderna inte kan rymmas inom befintliga anslag. I ärenden om förverkande av villkorligt medgiven frihet enligt 26 kap. ska ett offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (37 kap. 9 § ). Förslagen i propositionen kan leda till att offentliga biträden förordnas i något fler fall än . De ökade kostnader förslagen kan innebära avseende offentliga biträden bedöms dock bli så marginella att de inte kan anses innebära någon budgetpåverkan. De förstärkta återfallsförebyggande åtgärderna efter villkorlig frigivning som föreslås, bedöms bidra till att minska risken för att den dömde återfaller i brott och även främja hans eller hennes anpassning i samhället. Detta kan bidra till ökad trygghet i samhället. Som exempel kan nämnas att våldsbrott var den vanligaste brottskategorin för personer som dömdes till fängelse. Av dessa var kvinnor och män. Oavsett om våldet drabbar en närstående eller någon annan person, så skapar det en otrygghet bland befolkningen i stort. Särskilt kvinnor ger uttryck för en högre skattning av otrygghet i de årliga nationella trygghetsundersökningarna från . Regeringens övergripande jämställdhetspolitiska mål är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Ett av jämställdhetspolitikens delmål är att kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva medborgare och att forma villkoren för beslutsfattande. Ett annat är att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Eftersom förslagen bedöms bidra till att minska risken för att den dömde återfaller i brottslighet oavsett brottskategori, bedöms förslagen därmed kunna medföra positiva effekter för jämställdheten i samhället. 13.1Förslaget till lag om ändring i 26 kap. Om fängelse 10 § Efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock minst . Straffet är helt verkställt vid prövotidens utgång förutsatt att villkorligt medgiven frihet kan förklaras förverkad. Paragrafen innehåller regler om prövotid efter villkorlig frigivning och om när straffet ska anses helt verkställt. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I andra stycket finns den bestämmelse om när straffet ska anses vara helt verkställt som funnits i 24 §. Språkliga ändringar görs i förhållande till den hittillsvarande bestämmelsen. Någon ändring i sak är inte avsedd. 11 § Den frigivne ska vara skötsam och efter förmåga försöka försörja sig och betala skadestånd som har dömts ut på grund av brottet. Den frigivne är skyldig att inställa sig hos efter kallelse. Paragrafen innehåller det allmänna skötsamhetskravet för den som är villkorligt frigiven. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 14 § första stycket. I att vara skötsam ligger att den villkorligt frigivne ska rätta sig efter de skyldigheter som följer av eller enligt föreskrifter eller anvisningar som meddelats med stöd av den. Språkliga ändringar görs i förhållande till den hittillsvarande bestämmelsen. Någon ändring i sak är inte avsedd. 12 § Den som är villkorligt frigiven ska ställas under övervakning om det behövs för att minska risken att han eller hon begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället. Beslut i fråga om övervakning meddelas av Kriminalvården. Om inte annat har beslutats upphör övervakningen vid prövotidens utgång. Paragrafen innehåller regler om när den som friges villkorligt ska ställas under övervakning. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I första stycket, som motsvarar hittillsvarande 11 § första meningen, anges under vilka förutsättningar ett beslut om att ställa den villkorligt frigivne under övervakning kan meddelas. Beslutet om övervakning ska föregås av en behovsprövning. Avgörande är om det efter en individuell bedömning anses att övervakning behövs för att minska risken för att den frigivne återfaller i brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället. Genom att betona att åtgärden kan vidtas för att hindra återfall markeras övervakningens kontrollfunktion. Ändringen är inte avsedd att förändra möjligheten när det gäller beslutet kan fattas. Beslutet kan alltså fattas även innan villkorlig frigivning sker. Fattas inget beslut om övervakning inför eller i sam- band med frigivningen kan ett sådant beslut fattas senare om det finns behov av det. I andra stycket, som motsvarar hittillsvarande 11 § andra meningen, anges att det är Kriminalvården som fattar beslutet om övervakning. Paragrafens tredje stycke anger tiden för övervakningen. melsen framgår att övervakningen, om inte annat har beslutats, upphör vid prövotidens utgång. Som framgår av första stycket ska den villkorligt frigivne stå under övervakning så länge det finns behov av det i syfte att minska risken för återfall i brott eller på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället. Om behovet av övervakning upphör, kan Kriminalvården fatta beslut om att övervakningen ska upphöra före prö- Behovet av övervakning är oftast störst närmast efter den villkorliga frigivningen. Endast i undantagsfall finns behov av övervakning än . har en skyldighet att löpande ompröva behovet av övervakning framgår av 18 §. 13 § Övervakningen och kriminalvården i frihet i övrigt bedrivs under ledning av Kriminalvården förordnar övervakare och får förordna en eller flera personer att biträda vid övervakningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens ansvar för övervakningen och frivårdsverksamheten. Den motsvarar utan ändringar i sak hittillsvarande 12 §. 14 § Under övervakningen ska Kriminalvården genom stöd och kontroll verka för att den frigivne inte begår nya brott och för att hans eller hennes anpassning i samhället även i övrigt främjas. För varje frigiven som står under övervakning ska det upprättas en indi- viduellt utformad plan. Övervakningen ska planeras och utformas tillsammans med den dömde och i samverkan med berörda myndigheter. I planen får Krimi- nalvården meddela anvisningar om vad som ska gälla under övervakningen. I paragrafen regleras Kriminalvårdens arbetsuppgifter och ansvar vid Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I första stycket anges Kriminalvårdens övergripande uppgifter vid Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 14 § andra stycket. Genom stöd och kontroll ska Kriminalvården verka för att den frigivne inte återfaller i brott och för att hans eller hennes anpassning i samhället i I detta ligger ett ansvar avseende dels själva över- vakningen av den frigivne, dels de formella åtgärder som står till förfo- gande för att få den frigivne att följa de regler som gäller för honom eller henne enligt eller enligt föreskrifter eller anvisningar som meddelats med stöd av den. På Kriminalvården faller också ett särskilt ansvar att förmedla stöd i fråga om kontakter med andra myndigheter och Stöd kan också avse mindre formaliserade åtgärder, som hjälp med att göra en budget eller andra mer praktiska frågor. Enligt andra stycket ska det upprättas en individuellt utformad plan för Övervakningen ska planeras och utformas i samråd med den dömde och i samverkan med berörda myndigheter. I planen får Kri- minalvården meddela anvisningar om vad som ska gälla under övervak- 2018/19:77 ningstiden. Det kan t.ex. gälla anvisningar om på vilket sätt och i vilken omfattning den frigivne ska hålla kontakten med övervakaren. För fängelsedömda ska enligt 1 kap. 5 § fängelselagen (2010:610) en individuell plan upprättas för hela verkställigheten. Förevarande bestämmelse innebär inte att en ny plan behöver upprättas. Kriminalvården bör, liksom gällt, vid planeringen utgå från hela verkställigheten, dvs. både tiden i anstalt och tiden efter villkorlig frigivning. Det är dock viktigt att den plan som fastställs under verkställigheten följs upp och vid behov revideras inte bara under anstaltsvistelsen utan också inför och för villkorlig frigivning i de fall den frigivne ställs under övervakning. Det bör i planen anges tydliga ramar för den frigivne om vad han eller hon har att iaktta under övervakningen. 14 a § En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. I paragrafen, som är ny, klargörs att kontroll- och tvångsåtgärder alltid ska prövas mot proportionalitetsprincipen. Övervägandena finns i avsnitt 6.