prop · H603150 · 2019-06-25 00:00:00 — Arbetsdomstolen, Tjänstemännens central- organisation (TCO) och väcker frågan om det i lag bör framgå att verksamhetsutövaren i förhållande till den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad ska anses som arbetsgivare i mål som handläggs enligt arbetstvistlagen. Arbetsdomstolen och TCO väcker dessutom frågan om det bör finnas en förlängd tidsfrist för den som inte företräds av en arbetstagarorganisation och om bestämmelserna om preskription i anställningsskyddslagen ska gälla om talan hade kunnat grundas på den lagen. anser att en annan utformning av bevislättnadsregeln bör övervägas. Skälen för regeringens förslag Frågan om skadestånd ska utgå är en fråga som rör förhållandet mellan verksamhetsutövaren och arbetstagaren. Den typen av frågor handläggs som huvudregel enligt lagen om (1974:371) om rättegången i arbetstvister (arbetstvistlagen). Det kan också vara aktuellt att i vissa mål åberopa flera grunder för skadeståndsansvar, t.ex. att en och samma åtgärd – såsom en uppsägning – strider mot såväl anställningsskyddslagen som penning- tvättslagen. Det är lämpligt att dessa frågor behandlas i ett och samma mål. Arbetstvister prövas av en tingsrätt eller Arbetsdomstolen, beroende på vem som väcker talan och på vad tvisten avser. En tingsrätts avgörande kan överklagas till Arbetsdomstolen. Arbetsdomstolen är slut- och prejudikatinstans i arbetstvister. Inom domstolen finns hög arbetsrättslig kompetens och erfarenhet. Mål om skadestånd som rör förbuden mot repressalier bör därför handläggas som arbetstvister. 2018/19:150 Intresset av en snabb och säker rättstillämpning får anses väl tillgodosett genom att tvister om skadestånd enligt penningtvättslagen prövas slutligt i Arbetsdomstolen. Det aktualiserar frågan om även tvister mellan verksamhetsutövaren och andra personer än arbetstagare bör handläggas i samma ordning. Tvister om skadestånd enligt diskrimineringslagen mellan arbetsgivare och t.ex. den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft handläggs som arbetstvister (6 kap. 1 §). Enligt regeringens mening framstår det som lämpligt att även en tvist mellan verk- samhetsutövaren och den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft handläggs som arbetstvister. Arbetsdomstolen, TCO och väcker frågan om det i lag bör framgå att verksamhetsutövaren i förhållande till den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad ska anses som arbetsgivare i mål som handläggs enligt arbetstvistlagen. Enligt regeringens mening bör verksamhetsutövaren i förhållande till den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad anses som arbetsgivare i sådana mål. I lagen bör det vidare anges att den som fullgör praktik eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft ska anses som arbetstagare. Detsamma bör gälla vid tillämpning av reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen). När det gäller tvister mellan en verksamhetsutövare och t.ex. uppdrags- tagare, framstår det emellertid som främmande att låta dessa tvister hand- läggas som arbetstvister. Dessa tvister bör i stället prövas av allmän dom- stol och handläggas enligt bestämmelserna i om rätte- gången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten (s.k. dispositiva tvistemål). En förutsättning för skadeståndsansvar är att en repressalie från en verk- samhetsutövares sida har vidtagits på grund av att den enskilde har rappor- terat misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism eller överträ- delse av penningtvättslagen. kan det vara svårt för en en- skild att bevisa ett sådant samband. För att skyddet mot repressalier ska vara effektivt är det viktigt att den som anser sig ha blivit utsatt har en rimlig möjlighet att göra sin rätt gällande. Det finns därför anledning att överväga om det enskilde bör ges en bevislättnad i detta avseende. Flera lagar på området – t.ex. diskrimineringslagen (6 kap. 3 §) – inne- håller en sådan bevislättnadsregel för den enskilde. Innebörden är att om den enskilde visar omständigheter som ger anledning att anta att ett visst förhållande föreligger, är det den som påstås ha brustit i sina åligganden som ska visa att de påstådda förhållandena inte förekommit. Enligt rege- ringens mening framstår det som lämpligt att även i fråga om skadestånd enligt penningtvättslagen införa en bevislättnadsregel. Regeringen anser att den bör utformas efter förebild av diskrimineringslagen (jfr prop. 2007/08:95 s. 443–446). På arbetsrättens område skiljer sig preskriptionsreglerna på flera sätt från preskriptionsreglerna inom andra rättsområden. Det gäller t.ex. preskrip- tionstidens längd och sättet att avbryta preskription på. arbetsrätten är kortare än vad som gäller inom andra rättsområden och det krävs kvalificerade åtgärder för att undvika preskription. Arbetsdomstolen och TCO väcker frågan om det bör finnas en förlängd tidsfrist för den som inte företräds av en arbetstagarorganisation. ett intresse av att preskriptionsreglerna inom olika delar av det arbetsrättsliga området inte skiljer sig från varandra alltför mycket, särskilt eftersom skadeståndstalan i vissa fall kan föras med stöd av flera lagar. nu införa särskilda preskriptionsregler skulle enligt regeringens mening riskera att göra situationen mer komplex och svåröverskådlig. diskrimineringslagen hänvisas till preskriptionsreglerna i anställnings- skyddslagen, när talan förs med anledning av uppsägning eller avske- dande, och medbestämmandelagen, när talan förs av annan anledning än uppsägning eller avskedande. I fråga om preskriptionstider för talan om skadestånd enligt penningtvättslagen som ska prövas som arbetstvister bör hänvisningar därför göras till bestämmelserna om preskription i medbe- Enligt diskrimineringslagen omfattas arbetstagare som inte företräds av en arbetstagarorganisation av en frist i stället för den månadslånga fristen i medbestämmandelagen. ringens mening bör dock preskriptionsreglerna motsvara vad som gäller Arbetsdomstolen och TCO väcker dessutom frågan om bestämmelserna om preskription i anställningsskyddslagen ska gälla om talan hade kunnat grundas på den lagen. För det fall den påstådda repressalien är t.ex. en uppsägning eller ett avskedande kan talan om skadestånd föras även enligt anställningsskyddslagen och då gäller preskriptionsreglerna i den lagen. Man skulle därför kunna överväga att införa en reglering som innebär att preskriptionsreglerna i anställningsskyddslagen ska tillämpas i sådana fall. Enligt regeringens mening bör dock preskriptionsreglerna även i detta avseende motsvara vad som gäller enligt visselblåsarlagen, som inte inne- håller någon hänvisning till preskriptionsreglerna i anställningsskydds- Regeringens förslag: Sekretess gäller hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om skadestånd enligt penningtvättslagen. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan ändringsdirek- tivets krav på att enskildas rätt att tillvarata sin rätt inte ska påverka konfidentialiteten för de uppgifter som finansunderrättelseenheten sam- lat in. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för- I promemorian föreslås en bestämmelse om sekretess för en uppgift som hänför sig till sådan verksamhet som avses i 2 kap. 1 § 1 lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område ska gälla hos domstol om den förekommer i ett mål om skadestånd enligt Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag och bedömning: I 36 kap. offentlig- hets- och sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess till skydd för enskild i vissa mål och ärenden hos domstol, i vissa fall av medling, i ärenden om rättshjälp, m.m. Sekretess gäller hos domstol till skydd för enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i t.ex. mål om tillämp- ningen av diskrimineringslagen och visselblåsarlagen (36 kap. 4 § OSL). Det beror på att intresset av sekretess kan vara starkt i dessa mål. nämligen tänkas att det förekommer anklagelser mot enskilda eller avslöjanden av känsliga uppgifter om enskildas personliga eller ekono- Motsvarande gäller i mål om skadestånd enligt Den tystnadsplikt som följer av sekretessen inskränker inte rätten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Sekretess bör därför gälla hos domstol för uppgift om en enskilds per- sonliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om skadestånd enligt Mål om skadestånd enligt penningtvättslagen är av samma karaktär som mål om tillämpningen av diskrimineringslagen och visselblåsarlagen. nya sekretessbestämmelsen bör därför placeras i 36 kap. 4 § offentlighets- Enligt ändringsdirektivet ska enskildas rätt att tillvarata sin rätt inte på- verka konfidentialiteten för de uppgifter som Finansunderrättelseenheten samlat in (de nya artiklarna 38.2 andra meningen och 61.3 tredje stycket andra meningen i ursprungsdirektivet). En skadeståndstalan får i många fall antas grunda sig på en redogörelse inte bara för själva repressalieåtgärden utan även för den händelse som föranlett åtgärden, dvs. rapporten om misstänkt penningtvätt eller finansie- ring av terrorism eller överträdelse av penningtvättslagen. görelse kan därför innehålla uppgift om verksamhetsutövarens kundrela- tioner (misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism) eller egna affärsbeslut (överträdelse av penningtvättslagen). uppgifterna gäller kan alltså vara sådana som är eller kan bli föremål för utredning vid Finanspolissektionen, och det kan därför finnas ett intresse av att uppgifterna skyddas så att underrättelse- eller utredningsverksam- heten inte ska skadas. I ett mål om skadestånd gäller sekretess för uppgift om enskilds affärs- och driftsförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs (36 kap. 2 § OSL). uppgift om verksamhetsutövarens kundrelationer och egna affärsbeslut i vissa fall kan omfattas av sekretess. Svensk rätt uppfyller därmed redan Regeringens förslag: Fysiska och juridiska personer som driver yrkes- mässig verksamhet som avser förmedling, förvaring eller handel med konstverk ska omfattas av bestämmelserna om tillsyn och ingripande i penningtvättslagen och stå under tillsyn av länsstyrelserna. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan följande krav i ändringsdirektivet: –verksamhetsutövare är föremål för lämplig tillsyn, vilket inkluderar befogenheter att genomföra tillsyn på plats och på distans, samt vidta lämpliga och proportionella administrativa åtgärder för att avhjälpa situationen vid överträdelser. –tillsynsmyndigheterna ska samarbeta med sina utländska motsvarig- heter vid tillsyn över gränsöverskridande verksamhet, –ska offentliggöra en årsrapport med upp- gifter beträffande vidtagna ingripandeåtgärder och sanktioner. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Promemorian innehåller inget förslag i denna del. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. i län, i och Läns- styrelsen i anser att det är oklart vilken myndighet som ska utöva tillsyn över fysiska och juridiska personer som driver yrkesmässig verksamhet som avser förmedling, förvaring eller handel med konstverk. Om de nya verksamhetsutövarna ska stå under länsstyrelsernas tillsyn, anser länsstyrelserna och att verksamhetsutövarna ska anmäla sin verksamhet till . Skälen för regeringens förslag och bedömning Medlemsstaterna ska enligt ursprungsdirektivet kräva att de behöriga myndig- heterna effektivt övervakar och vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att ursprungsdirektivet efterlevs (artikel 48.1). direktivet ska medlemsstaterna kräva att alla ansvariga enheter är föremål för lämplig tillsyn, vilket inkluderar befogenheter att genomföra tillsyn på plats och på distans, samt vidta lämpliga och proportionella administrativa åtgärder för att avhjälpa situationen vid överträdelser (den nya artikel 48.1 a tredje stycket i ursprungsdirektivet). För verksamhetsutövare som inte omfattas av någon särskild rörelselag finns bestämmelser om tillsyn och ingripanden i 7 kap. penningtvättslagen. Dessa verksamhetsutövare står under tillsyn av länsstyrelserna i , och län (16 § förordningen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism). För verksamhetsutövare som omfattas av en särskild rörelselag finns bestämmelser om tillsyn och ingripanden i stället i den lagen (7 kap. 1 § tredje stycket penningtvättslagen). Dessa verksamhetsutövare står under tillsyn av , , , Fastighetsmäklarinspektionen respektive . I avsnitt 5 föreslås att fysiska och juridiska personer som driver yrkes- mässig verksamhet som avser förmedling, förvaring eller handel med konstverk ska vara verksamhetsutövare enligt penningtvättslagen. Läns- styrelsen i län, i och i anser att det är oklart vilken myndighet som ska utöva tillsyn över dessa verksamhetsutövare. Det finns inte någon särskild rörelsereglering som omfattar fysiska och juridiska personer som driver yrkesmässig verksamhet som avser förmedling, förvaring eller handel med konstverk. Av det skälet och för att genomföra ändringsdirektivet bör dessa verksamhetsutövare – i likhet med alla andra verksamhetsutövare som inte omfattas av någon särskild rörel- sereglering – omfattas av bestämmelserna om tillsyn och ingripanden i penningtvättslagen och stå under tillsyn av länsstyrelserna. Fysiska och juridiska personer som avser att driva yrkesmässig verk- samhet som består i förmedling, förvaring eller handel med konstverk ska därför – som länsstyrelserna och framhåller – anmäla detta till (7 kap. 3 § penningtvättslagen). Medlemsstaterna ska enligt ursprungsdirektivet kräva att de behöriga myndigheterna effektivt övervakar och vidtar de åtgärder som är nöd- vändiga för att säkerställa att ursprungsdirektivet efterlevs (artikel 48.1). Enligt ändringsdirektivet ska medlemsstaterna kräva att alla ansvariga enheter är föremål för lämplig tillsyn, vilket inkluderar befogenheter att genomföra tillsyn på plats och på distans, samt vidta lämpliga och propor- administrativa åtgärder för att avhjälpa situationen vid över- trädelser (den nya artikel 48.1 a tredje stycket i ursprungsdirektivet). Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna i den med- lemsstat där den ansvariga enheten driver företag utövar tillsyn över att dessa företag iakttar den medlemsstatens nationella bestämmelser för införlivandet av ursprungsdirektivet. I de fall då kreditinstitut och finan- siella institut ingår i en koncern ska medlemsstaterna se till att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där ett moderföretag är etablerat sam- arbetar med de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där de företag som ingår i koncernen är etablerade (den nya artikel 48.4 första och andra styckena i ursprungsdirektivet). Avseende koncerner ska medlemsstaterna också se till att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där ett moderföretag är etablerat utövar tillsyn över det effektiva genomförandet av koncernens riktlinjer och rutiner. För detta ändamål ska medlemsstaterna se till att de behöriga myn- digheterna i den medlemsstat där kreditinstitut och finansiella institut som ingår i koncernen är etablerade samarbetar med de behöriga myndig- heterna i den medlemsstat där moderföretaget är etablerat (den nya artikel 48.5 andra stycket i ursprungsdirektivet). Samtliga verksamhetsutövare som omfattas av penningtvättslagen står under tillsyn. De myndigheter (Fastighetsmäklarinspektionen, Finans- inspektionen, , Spelinspektionen och länsstyrelserna i , och ) och självreglerande organ () som utövar tillsyn ska i sin tillsynsverksamhet se till att de verksamhetsutövare som de har tillsyn över driver sin verk- samhet i enlighet med penningtvättslagen (8 kap. 6 § , 7 § valutaväxlingslagen, 24 § pantbankslagen [1995:1000], 3 a § revisors- lagen [2001:883], 10 kap. 1 § lagen [2004:46] om värdepappersfonder, 13 kap. 2 § lagen om bank- och finansieringsrörelse, 10 § lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet, 23 kap. 1 § lagen [2007:528] om värdepappersmarknaden, 8 kap. 1 § lagen [2010:751] om betaltjänster, 17 kap. 2 § försäkringsrörelselagen [2010:2043], 28 § fastighetsmäklar- lagen [2011:666], 5 kap. 1 § lagen om elektroniska pengar, 13 kap. 1 § lagen [2013:561] om förvaltare av alternativa investeringsfonder, 16 § lagen [2014:275] om viss verksamhet med konsumentkrediter, 18 kap. 2 § spellagen [2018:1138] och 8 kap. 3 § lagen [2018:1219] om försäkrings- distribution). Tillsynen omfattar även att ett moderbolag som är etablerat här i landet uppfyller sina skyldigheter enligt penningtvättslagen och att se till att gemensamma rutiner och riktlinjer tillämpas inom andra bolag i koncer- nen. Inom ramen för en sådan gränsöverskridande tillsyn ska svenska tillsynsmyndigheter samarbeta med tillsynsmyndigheterna i de medlems- stater som dotterbolagen är etablerade (4 § lagen [1992:160] om utländska filialer m.m., 3 kap. 1–5 §§ och 6 kap. 1 och 4–7 §§ lagen [1998:293] om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , 10 kap. 6 a § lagen om värdepappersfonder, 13 kap. 6 a, 7 och 8 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse, 8 kap. 7 § lagen om försäk- ringsdistribution, 23 kap. 6 §§ lagen om värdepappersmarknaden, 8 kap. 4 § lagen om betaltjänster, 17 kap. 3 § försäkringsrörelselagen, 5 kap. 4 § lagen om elektroniska pengar och 13 kap. 10–12 §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Svenska tillsynsmyndigheter har även i övrigt goda möjligheter att lämna uppgifter till utländska myndigheter i den utsträckning som olika EU-direktiv föreskriver (se 8 kap. 3 § OSL och prop. 2006/07:115 s. 516). För att tillsynsmyndigheterna ska kunna fullgöra sina tillsynsuppdrag finns det i respektive författning som reglerar verksamhetsutövarens verk- samhet dels skyldigheter för verksamhetsutövarna att lämna upplysningar och ge tillgång till handlingar som behövs för tillsynen, dels möjlighet att genomföra platsundersökningar (se t.ex. 13 kap. 3 och 4 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse). Tillsynsmyndigheterna har också rätt att ingripa mot åsidosättanden av gällande skyldigheter, bl.a. genom att utfärda förelägganden om rättelse. I vissa fall kan tillsynsmyndigheterna även återkalla tillstånd eller meddela en varning (se t.ex. 15 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Vidare kan tillsynsmyndigheterna i vissa fall besluta om sanktionsavgifter (se t.ex. 15 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Enligt regeringens uppfattning möjliggör nuvarande ordning en effektiv tillsyn över de verksamhetsutövare som står under tillsyn i . I fråga om tillsyn över gränsöverskridande verksamhet ska vidare tillsynsmyndig- heterna samarbeta med sina utländska motsvarigheter. Rege- ringen bedömer att de ingripandemöjligheter som tillsynsmyndigheterna har uppfyller ändringsdirektivets krav på lämpliga och proportionella administrativa åtgärder för att avhjälpa situationen vid överträdelser. 2018/19:150 Sammanfattningsvis uppfyller svensk rätt de krav som ändringsdirektivet ställer i denna del. I fråga om revisorer, skatterådgivare, notarier och andra oberoende jurister och fastighetsmäklare får medlemsstaterna enligt ursprungsdirektivet utse ett lämpligt självreglerande branschorgan till den myndighet som ska ta emot rapporter om misstänkt penningtvätt och finansiering av terrorism. Det självreglerande organet ska skyndsamt och i obearbetat skick över- lämna uppgifterna till finansunderrättelseenheten (artikel 34.1). Själv- reglerande organ som utsetts av medlemsstaterna ska enligt ändrings- direktivet offentliggöra en årsrapport med uppgifter avseende följande: 1.vidtagna ingripandeåtgärder och sanktioner, 2.antalet mottagna rapporter om överträdelser av de nationella bestäm- melser genom vilka ursprungsdirektivet införlivas, om tillämpligt, 3.antalet rapporter som inkommit och antalet rapporter som vidarebe- fordrats av det självreglerande organet till finansunderrättelseenheten, om tillämpligt, 4.antal och beskrivning av åtgärder som vidtagits för att övervaka ansva- riga enheters fullgörande av sina skyldigheter enligt bestämmelserna om åtgärder för kundkännedom, rapportering av misstänkta trans- aktioner, registerhållning, och interna kontroller, om tillämpligt (den nya artikel 34.3 i ursprungsdirektivet). Bestämmelser om tillsyn över och ingripande mot advokater och advokat- bolag vid tillämpning av penningtvättslagen finns i 8 kap. rättegångsbal- ken och stadgarna för , som fastställs av rege- ringen. Det är ett självreglerande organ – (genom samfundets styrelse och disciplinnämnd) – som utövar tillsyn över advokatväsendet och ingriper mot advokater som inte fullgör sina skyldigheter enligt penningtvättslagen. Styrelsen ska se till att det blir allmänt känt att någon har antagits som ledamot av samfundet eller avgått ur det medan disciplinnämnden får bestämma att ett beslut av nämnden i ett disciplinärende ska offentliggöras helt eller delvis (51 § stadgarna för ). Enligt regeringens mening uppfyller svensk rätt därmed ändringsdirektivets krav. 11.2Samarbete och utbyte av information Regeringens förslag: ska samarbeta och utbyta information med och behöriga myndigheter i andra medlemsstater i den utsträckning som följer av med- lemskap i EU. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan följande krav i ändringsdirektivet: tystnadsplikt för de personer som arbetar eller har arbetat vid hur får använda mottagen information som omfattas av tystnadsplikten, –begränsningar i fråga om användning av upp- gifter som har sitt ursprung i en annan medlemsstat, –att kan samarbeta och utbyta information med behöriga myndigheter i andra medlemsstater vid tillsyn enligt Solvens-II-direktivet och kapitaltäckningsdirektivet, –att inte förbjuda eller ställa orimliga eller onödigt restriktiva villkor för informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheterna och behöriga myndigheter i andra medlemsstater, och –att tillsynsmyndigheterna ska underrätta Finanspolissektionen om omständigheter som kan antas ha samband med penningtvätt eller finansiering av terrorism. Regeringen kan utan och medverkan ge i uppdrag att ingå samarbetsavtal för samarbete och informationsutbyte enligt ändringsdirektivet. Ändringsdirektivets möjlighet att ytterligare reglera informationsut- bytet mellan å ena sidan och å andra sidan övriga tillsynsmyndigheter, brottsbekämpande myndigheter och gransknings- och revisionsmyndigheter bör inte utnyttjas. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- ringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömning eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning Samarbete och utbyte av information Genom ändringsdirektivet införs detaljerade bestämmelser om samarbetet mellan myndigheter som har tillsyn över kreditinstitut och finansiella institut och andra myndigheter som omfattas av tystnadsplikt. Medlemsstaterna ska kräva att alla personer som arbetar eller har arbetat vid behöriga myndigheter som utövar tillsyn över kreditinstituts och finansiella instituts efterlevnad av detta direktiv, liksom revisorer eller experter som agerar på sådana behöriga myndigheters vägnar, omfattas av tystnadsplikt.