prop · H60387 · 2019-04-02 00:00:00 — •Säkerställ att de tillsynsvägledande myndigheterna har ett tydligt uppdrag samt att arbets- och ansvarsfördelningen inom respektive område är ändamålsenlig. I normalfallet bör den centrala myndigheten ha ett övergripande nationellt ansvar för tillsynsvägledning medan har ansvar för regional samordning och uppföljning. rekommendationer till de centrala tillsynsvägledande myndigheterna: •Säkerställ att det finns klargörande och användbara vägledningar i tillräcklig omfattning för den kommunala tillsynen. •Etablera en effektiv ordning för att besvara tillsynsrelaterade frågor på ett klargörande sätt inom rimlig tid, och där svaren görs tillgängliga för alla inspektörer. 60 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N •Överväg att bedriva nationella tillsynsprojekt eller att kvalitetssäkra och sprida relevant material från regionala tillsynsprojekt till alla kommuner. •Utvärdera kommunernas tillsyn och den egna tillsynsvägledningen i syfte att kontinuerligt utveckla tillsynsvägledningens effektivitet. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N Upplaga 5:1 Reviderad upplaga 2014. Samlad verksamhetsrapportering av arbetet inom ANDT-strategins insatsområden . Återredovisning av länsstyrelsernas arbete enligt alkohol- och tobakslagstiftningen samt bedömning av kommunernas tillsyn 2016. Länsrapportens undersökning 2016 arbete enligt alkohollagen. Kemikalieinspektionen, 2016. Underlag för genomförande av Agenda 2030. Kemikalieinspektionen, 2017. Detaljhandelstillsyn – handledning för tillsyn av kemiska produkter och bekämpningsmedel i detaljhandeln. Artikelnummer: 511 260. Kemikalieinspektionen, 2017. Tillsynshandledning – tillsyn av CLP-märkning i handeln. Kemikalieinspektionen, 2017. Kemikalieinspektionen, 2018. Plan för tillsynsvägledning för åren 2016–2018 Reviderad . Livsmedelskontrollen – Utveckling, brister och förbättringsförslag. kontroll i livsmedelskedjan 2016. nationella kontrollplan för livsmedelskedjan 2018–2021. Miljösamverkan , 2016. Tillsyn av oljeavskiljare. Miljösamverkan , 2017. Verksamhetsberättelse 2017 Nationell samverkan för bättre tillsyn – roligt, effektivt, utvecklande. Miljösamverkan , 2018. Kompetensförsörjning i miljöbalkstillsynen, rapport 6731. Vägledning om tillstånd och anmälan vid användning av växtskyddsmedel inom särskilda områden. Lägesbeskrivning av den kommunala miljöbalkstillsynen. Uppföljning av kommuners och länsstyrelsers tillsyn enligt . Livsmedelskontrollen, 2014:12. Tillsyn av ställföreträdare och överförmyndare, 2017:33. 62 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Statlig tillsyn – Granskning på medborgarnas uppdrag. Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn. Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. Statskontoret, 2001. Utvärdera för bättre beslut! – Att beställa utvärderingar som är till nytta i beslutsfattandet, 2001:22. Statskontoret, 2014. Vägledning till en bättre tillsyn, 2014:17. Tillsyns- och föreskriftsrådet, 2007. Utvärdering av tillsynsvägledningen avseende 2009/10:FiU12, rskr. 2009/10:210. Kommittédirektiv (2000:62). Tydligare och effektivare statlig tillsyn. Kommittédirektiv (2003:70). Tilläggsdirektiv till utredningen om en tydligare och effektivare statlig tillsyn (Ju 2000:06). Proposition (1994/95:89). Förslag till alkohollag. Proposition (1997/98:45). Proposition (2007/08:80). och EG-förordningen om kemikalieregistrering. Proposition (2009/10:125). En ny alkohollag. Proposition (2009/10:167). Proposition (2009/10:175). Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt. Proposition (2010/11:47). En samlad strategi för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken. Skrivelse (2009/10:79). En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N Recensioner av fyra vägledningar När kommunerna ska utöva tillsyn om dagligvaruhandeln och kontrollera 18- årsgränsen för köp av folköl kan de använda sig av metoden kontrollköp. Metoden kontrollköp är tillåten enligt lag och har skrivit föreskrifter och allmänna råd om kontrollköp (FoHMFS 2015:1). Vägledningen utgår ifrån de bestämmelser som finns i föreskrifterna och de allmänna råden. Metoden går i korthet ut på att kommunen, som tillsynsmyndighet, anlitar en person som har fyllt för att genomföra kontrollköp av folköl. Den anlitade personen ska därefter försöka köpa folköl utan att visa legitimation. Om personen lyckas köpa alkohol innebär det att butiken påvisats brista i sina rutiner vilket kan leda till att även barn får köpa folköl. Kontrollköpsguiden består av fyra kapitel: Planering, Genomförande, Dialog och Uppföljning. Planering handlar om kommunens förberedelser inför kontrollköpet, Genomförande om själva köpet och kommunens underrättelse till näringsidkaren, Dialog om den dialog som bör föras mellan kommunen och den som lämnat ut varan och Uppföljning handlar om sammanställning och resultatredovisning av genomförda kontrollköp. Kontrollköpsguiden styrs i princip helt av reglerna i alkohollagen samt förordningar, föreskrifter och allmänna råd. Det innebär att guiden får formen av sammanställning av ett antal regler. Eftersom reglerna är förhållandevis konkreta är det bedömning att det i huvudsak fungerar att skriva guiden som en renodlad regelsammanställning. Den lagregel som tillsynas genom kontrollköpen finns i 3 kap. 7–8 §§ alkohollagen. Av 7 § framgår att alkoholdrycker inte får säljas eller annars lämnas ut till den som inte har fyllt . Beträffande folköl gäller motsvarande den som inte har fyllt . Enligt 8 § tredje stycket ska den som lämnar ut alkoholdrycker förvissa sig om att mottagaren har uppnått den ålder som anges i 7 §. Lagreglerna om kontrollköp finns i alkohollagen kapitel 9, 15a och 15b §§. Å ena sidan förs inte i guiden någon diskussion om de olika begreppen i lagregeln, å andra sidan är lagregeln enkel till sin natur med endast litet tolkningsutrymme. bedömer att det förmodligen hade varit lämpligt att kort presentera lagregeln som inledning till kontrollköpsguiden och att föra en diskussion om vilket samhällsproblem som regeln ska åtgärda. Om regeln är enkel att tillämpa är detta något som explicit bör diskuteras i texten. 64 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N En regel som får alltför begränsat utrymme i guiden är att kommunerna på grund av kapitel 9 § 15b är förhindrade att meddela förbud eller varning på grund av det som framkommit under kontrollköpet. Regeln behöver tolkas in i ett sammanhang med de övriga reglerna som ingår i vägledningen. Knäckfrågan är om den avslutande dialogen är en del av kontrollköpet eller om kontrollköpet kan anses avslutat när den som kommunen anlitat för köpet går från butiken. Om dialogen inte är en del av kontrollköpet så är kommunen oförhindrad att meddela förbud eller varning. Problemet bottnar i att det inte är definierat i guiden om kontrollköp är själva genomförandet eller om kontrollköp består av delarna planering, genomförande, uppföljning och dialog. I guiden presenteras flera tips som bedömer förbättrar likvärdigheten i hur metoden används och som ibland kan utgöra exempel. Exempelvis presenteras utdrag ur de allmänna råden som beskriver att kommunen bör använda sig av kontrollköpare med ungdomligt utseende. Ur de allmänna råden presenteras också vilken information som kan vara lämplig att dokumentera efter kontrollköp. Det finns dock tillfällen då guiden kunde ha förtydligats genom ytterligare exempel i texten. Det är tydligt att haft denna ambition i och med att myndigheten refererar till sin film i materialet. Guiden innehåller dock för lite information om hur kommunerna bör välja granskningsobjekt, t.ex. baserat på risk eller enligt ett rullande schema. Det är ur likvärdighetssynpunkt värdefullt om kommunerna får råd på detta område så att ett mer likvärdigt arbetssätt utvecklas. Sammanfattningsvis är Kontrollköpsguiden en tillsynsvägledning som i huvudsak fyller det behov som en inspektör har av vägledning. Det finns dock flera aspekter att förbättra, t.ex. att presentera lagtexten och bakgrunden till lagreglerna, förklara hur reglerna ska tolkas i relation till varandra samt att arbeta med tydliga exempel i vägledningen. Tillsyn av CLP-märkning i handeln – Kemikalieinspektionen När kemikaliska produkter säljs i handeln ska de vara märkta enligt de EU- gemensamma reglerna. hade sin egen märkning, men gäller enbart (CLP).215 Vägledningen syftar till att utifrån CLP- förordningen ge stöd till de kommunala inspektörerna att kontrollera att märkningen är på svenska och att det finns barnskyddande förslutning och 215CLP står för engelskans classification, labelling and packaging (klassificering, märkning och förpackning). Reglerna för klassificering, märkning och förpackning som gällde innan CLP- förordningen trädde i kraft var införda i svensk lagstiftning genom Kemikalieinspektionens föreskrifter KIFS 2005:7, men dessa regler hade sitt ursprung i två EU-direktiv så reglerna var inte unika för . R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N kännbar varningsmärkning för de produkter där så krävs. Handledningen togs ursprungligen fram för ett tillsynsprojekt som Kemikalieinspektionen bedrev , men den är alltjämt aktuell. Tillsynshandledningen består av nio kapitel. De första två kapitlen är av introducerande natur. Därefter följer ett kapitel om hur kommunerna bör resonera när de väljer vilka objekt som ska inspekteras. Kapitel fyra handlar om reglerna som ska kontrolleras. I kapitel fem lyfts det upp olika moment i tillsynen. Därefter följer ett kapitel om vilka sanktioner som är aktuella vid olika påträffade brister. Kapitel sju till nio är specifikt projektinriktade: kommunikationsinsatser, råd och tips samt hur tillsynarna ska rapportera sin tillsyn till projektledningen på Kemikalieinspektionen. Kemikalieinspektionens vägledning resonerar inledningsvis om urval av inspektionsobjekt. I vägledningen konstateras att de större kedjorna ofta granskas i andra kommuner och att det därför är i de mindre butikerna som störst risker finns. De mindre lokala företagen kan till exempel ha produkter från utländska varumärken som saknar svensk märkning. I vägledningen finns sedan en lista över butiker som ofta säljer kemiska produkter, exempelvis skobutiker, bensinstationer och färgbutiker. Kemikalieinspektionen ger här uttryck för att kommunernas urval gärna får återspegla ett riskperspektiv. I vägledningen finns flera begreppsdiskussioner. En sådan diskussion handlar om kemiska kontra kosmetiska produkter där det slås fast att kosmetiska produkter inte ingår i kommunernas kemikalietillsyn och att det därför är viktigt att veta var gränsen går. Det är dock inte alltid enkelt att avgöra om en produkt ska klassas som en kemisk eller kosmetisk produkt: till exempel är nagellack en kosmetisk produkt medan alla kosmetiska produkter för djur är kemiska produkter. En annan diskussion handlar om märkningsreglerna enligt den nya CLP- förordningen. Denna diskussion förs genom att den nya och gamla märkningen jämförs i vägledningstexten. Man presenterar också kraven på att all märkning måste vara av CLP-typ från . Märkningen i svenska butiker måste också ha text på svenska. Kännbar varningsmärkning finns för att personer med nedsatt syn ska kunna avgöra om en förpackning har ett farligt innehåll. Kännbar märkning måste finnas på produkter som är märkta med vissa typer av faroangivelser och märkningen ska då placeras på särskild plats och se ut på ett visst sätt. Också dessa begrepp diskuteras förtjänstfullt i vägledningen. Bland annat tar man upp hur kraven ska anpassas till olika typer av förpackningar. Dessutom tas speciella undantag upp, t.ex. att brandfarliga aerosoler inte behöver ha kännbar varningsmärkning trots att faroangivelsen i normala fall skulle kräva detta. Barnskyddande förslutning är också ett område som vägledningen tar upp och diskuterar. Kravet på denna typ av 66 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N skydd på förpackningen kommer av vissa faroangivelser. Det finns också vissa krav på utformningen av förpackningen och att den ska fungera under hela förpackningens livslängd. Den barnskyddande förslutningen måste testas av laboratorium. Det finns också undantag från kravet på testning om det är uppenbart att förpackningen är säker för barn. bedömer att Kemikalieinspektionen inledningsvis i vägledningen för initierade resonemang om lagens begrepp och dess krav. De problem som kan skönjas är att lagreglerna och myndighetens tolkning av dessa inte syns i texten. Detta leder till att det inte är uppenbart för läsaren när en lagregel och myndighetens tolkning av denna inte är friktionsfri. För en inspektör är det viktigt att kunna ta egen ställning till det vägledande materialet. Det är trots allt den kommunala inspektören som ska kunna argumentera för sitt beslut. En begreppsdiskussion som kommer att lida av att lagregeln inte redovisas i relation till myndighetens tolkning är kravet på barnskyddande förslutning. En noggrann läsare får intrycket av att meningen ”förpackningen ska fungera under hela livslängden” är ett direkt lagkrav. Helt säker blir läsaren dock inte eftersom någon laghänvisning inte skrivs ut. När sedan Kemikalieinspektionen presenterar bedömningsmallen blir det tydligt att de barnskyddande förpackningarna kan sluta fungera under tidens gång och att detta kan vara tillåtet förutsatt att de godkänts i en ISO-standard. Detta beror enligt muntlig uppgift från myndigheten på att lagkravet från förordningstexten är att produkten uppfyller ISO-standarden i stället för att kravet är att produkten ska fungera som avsett. Vägledningen innehåller en tydlig arbetsgång och en checklista för vad inspektörerna ska kontrollera när de är ute på inspektion. Där finns också beskrivet en slags bedömningsnorm för när det uppkommer en brist. Är märkningen till exempel inte försedd med svensk text är varan felaktig och får inte säljas. Vägledningen ger också förslag på lösning på problemet, t.ex. att företaget klistrar över klistermärket med felaktig märkning med ett med rätt märkning. I vägledningen framgår också vilka sanktioner som ska tillämpas och när de ska tillämpas. Tillämpningen av sanktioner är en bedömning som Kemikalieinspektionen tagit fram i dialog med åklagarmyndigheten. Tillsynshandledningen har också flera bilder som illustrerar vad som sägs i texten. I princip visar bilderna enkla exempel som gör det lättare för läsaren att förstå texten. Dock hade det varit fördelaktigt om texten kunnat få innehålla ytterligare konkreta exempel på de bedömningar av märkning, barnskyddande förslutningar och kännbara varningsmärkningar som tillsynen handlar om. Trots att texten är förhållandevis konkret så hade konkretionen kunnat förbättras med en eller flera bedömningssituationer ur verkligheten. Sammantaget är detta en vägledning som bedöms fungera relativ väl. Urvalet av tillsynsobjekt diskuteras inledningsvis på ett sätt som bör kunna göra att inspektörerna blir bekväma i hur de ska gå tillväga. Begreppen som utgör basen R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N för lagstiftningen och därmed tillsynen diskuteras därefter, ofta på ett ingående sätt. Vägledningen har också textavsnitt som behandlar arbetsgången och bedömningen samt när och hur sanktioner ska delas ut. Vägledningen hade dock kunnat förbättras ytterligare. Dels hade det varit bra om begrepp och bedömningar hade refererat aktuell lagstiftning, dels hade det varit bra med exempel som konkretiserat bedömningar. Vägledning om tillstånd och anmälan vid användning av växtskyddsmedel inom särskilda områden – gäller EU:s växtskyddsmedelsförordning som syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljö, harmonisera reglerna för utsläpp av växtskyddsmedel på marknaden och förbättra jordbruksproduktionen. Till följd av de ändrade EU-reglerna beslutade regeringen om förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel. har därefter författat en vägledning för tillstånd och anmälan vid användning av växtskyddsmedel. Ett grundläggande krav för att få använda kemiska bekämpningsmedel är att den som vill använda dessa produkter måste ansöka om tillstånd eller anmäla detta hos den kommunala tillsynsmyndigheten. behöver sedan utreda tillståndet eller anmälan där tillstånd medges efter en rimlighetsavvägning. Ett grundläggande krav i EU-reglerna är att den som söker tillstånd att använda kemiska växtskyddsmedel prövar andra alternativ som är mindre skadliga för miljön. Prioriteringsordningen är då följande: 2.Mekanisk eller termisk bekämpning 3.Biologisk bekämpning med makroorganismer 4.Biologisk bekämpning med mikroorganismer 5.Kemisk bekämpning med växtskyddsmedel med låg risk 6.Kemisk bekämpning med växtskyddsmedel som inte är farliga för vattenmiljön 7.Kemisk bekämpning med växtskyddsmedel som är farliga för vattenmiljön Vägledningen består av fem kapitel. I det första beskrivs regelverket för användningen av växtskyddsmedel, Därefter kommer ett kapitel som redogör för användningen av växtskyddsmedel inom särskilda områden. I kapitel tre beskrivs de olika alternativa val av bekämpningsmedel som ska beaktas vid tillstånd eller anmälan om kemiska bekämpningsmedel. I nästa kapitel presenteras ytterligare detaljerad information som rör tillståndsplikten och anmälningsskyldigheten. Slutligen, i kapitel fem, redogörs för hur handläggning av tillstånds- och anmälningsärenden ska gå till. 68 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Vägledningen handlar om vad som krävs för att handlägga tillstånd och anmälningar vid användning av växtskyddsmedel. Att en verksamhet har tillstånd eller har anmält är i och för sig en grund för tillsyn. Detsamma gäller förstås om en verksamhet inte fått tillstånd, då kan det vara en grund för tillsyn. Ett exempel är om kommunen får upplysningar om att växtskyddsmedel använts utan tillstånd. Att tillstånd eller anmälan är nära förknippat med senare tillsyn innebär dock inte att detta är en vägledning om tillsyn. För att en vägledning ska vara en tillsynsvägledning behöver den beröra tillsynen i sig. Det kan handla om aspekter som togs upp ovan i bedömningskriterierna, exempelvis om hur kommunen bör göra sitt urval, hur kommunen i praktiken utför tillsyn, om var gränserna går för tillåtet eller otillåtet. När det gäller begrepp som ingår i lagstiftningen och som påverkar både tillstånd, anmälningar och förmodligen tillsynen så diskuteras dessa utförligt i vägledningen. Lagstiftningen och refereras också när begreppen diskuteras. Det är alltså transparent var olika begrepp kommer ifrån och hur myndigheten tolkat dessa. Dessutom är vägledningen kort hållen och kärnfull så att den är relevant för handläggarna av tillstånd och anmälningar. Trots att vägledningen berör handläggning av tillstånd och anmälningar så innefattar den ett avsnitt om bedömningar av en ansökan. I detta fallet är bedömningen förhållandevis komplex och myndigheten når inte riktigt ända fram i att förklara hur bedömningen ska göras. Här stannar myndigheten vid att beskriva de aspekter som behöver ingå i en bedömning utan att beskriva vilka aspekter som är mer centrala och vilka som kanske är mer av randaspekter. Det skulle vara värdefullt med information om hur en handläggare ska tänka när den ska fatta sitt beslut. Naturligtvis är detta svårt att uttrycka i text, men förmodligen blir det ännu svårare för de enskilda handläggarna när de lämnas utan hjälp i detta avseende. Om den tillsynsvägledande myndigheten uppfattar tillsynsområdet som för stort för att utforma en konkret vägledning är det ändå värdefullt om myndigheten i stället kan lyfta fram några detaljerade exempel på riktiga beslutssituationer som kan uppkomma i tillsynen och beskriva dessa i berättande text. På så sätt kan handläggarna förmodligen tillgodogöra sig tillsynsprocessen på ett bättre sätt än om de lämnas helt utan hjälp om hur tillsynen ska gå till. Sammanfattningsvis är vägledning om tillstånd och anmälan vid användning av växtskyddsmedel ingen tillsynsvägledning, även om inspektörer kan ha användning för den i sin tillsyn. Nästan alla aspekter av tillsynen utelämnas och vägledningen fokuserar helt på det moment som i de flesta fall kommer innan tillsyn. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N Kontrollwiki är ett internetbaserat informationsverktyg som förser inspektörer med information om tillsynen. I fallet med dricksvatten ligger information utspridd på flera sidor och det krävs flera sökningar med preciserade söktermer för att inspektören ska få hela bilden klar för sig. En komplett vägledning på dricksvattenområdet är alltså ingenting som en inspektör får serverat sig utan är resultatet av ett aktivt kunskapssökande. Följande sidor på Kontrollwiki har funnit är tillsynsvägledande för kontrollen av dricksvatten: Dricksvatten – Stödjande information för och kommuner, Utföra offentlig kontroll – grunder, Upprätta och fastställa undersökningsprogram och faroanalys samt Hur ska analyserna genomföras? Reglerna i föreskrifter (LIVSFS 2017:2) om dricksvatten men också i föreskrifter (LIVSFS 2008:13) om åtgärder mot sabotage och annan skadegörelse riktad mot dricksvattenanläggningar. På sidan Utföra offentlig kontroll – grunder tas det upp vad det innebär att vara livsmedelsinspektör, vad som avses med riskbaserad livsmedelskontroll, att förbereda och genomföra kontrollbesök samt att skriva rapport, beslut och uppföljning av eventuella avvikelser. I Dricksvatten – Stödjande information för och kommuner finns definitionsdiskussioner om begrepp som ingår i lagstiftningen. Här tas exempelvis upp vad dricksvatten är, vad ett vattenverk är och vad som är beredning av dricksvatten. På Kontrollwikis sida om att upprätta och fastställa undersökningsprogram och faroanalys tas det upp att det är verksamhetsutövarens ansvar att genomföra faroanalys och ett undersökningsprogram. fastställer därefter analysen och programmet. I Hur ska analyserna genomföras finns information om verksamhetsutövarnas analyser av dricksvatten, både hur de ska genomföras och vilka krav som finns på analysmetoder. avsnitt i Kontrollwiki som handlar om dricksvatten har ett starkt tillsynsperspektiv. Visserligen är vissa avsnitt allmänna hållna: till exempel är begreppsdiskussionerna om dricksvatten inriktade mot såväl producenter som användare och kontrollmyndigheter, men viss information är direkt inriktad mot inspektörerna och deras arbetsuppgift, t.ex. sidan om grunderna i att utföra offentlig kontroll. Diskussionen på denna sida är också inriktad på konkret tillsyn på ett sådant sätt att inspektörer har nytta av det, exempelvis att resultatet av kontrollen bör skrivas så att det tydligt framgår vilka observationer som medfört en avvikelse och vilken lagstiftning avvikelsen grundas på. Det är också tydligt att kontrollen ska utföras riskbaserat, vilket innebär att kontrollaktiviteter främst ska riktas mot de faror som utgör betydande hälsorisker. 70 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N