prop · H60379 · 2019-04-16 00:00:00 — Bestämmelsen i första stycket fjärde punkten är ny och innebär att den som anordnar eller genomför en transport av avfall som är avsedd att gå från ett land utanför EU genom ett land i EU för att slutligen transporteras till ett land utanför EU och inte gjort en skriftlig förhandsanmälan och saknar ett godkännande som krävs enligt artiklarna 47 och 48 döms för otillåten avfallstransport. Första stycket femte–tionde punkterna motsvarar nuvarande första stycket tionde–femtonde punkterna med vissa språkliga och redaktionella ändringar. Bestämmelsen i andra stycket är ny. Den kopplar till första stycket andra–fjärde, sjätte, åttonde och nionde punkterna där det för straffbarhet förutsätts att någon skriftlig föranmälan inte har gjorts eller att ett godkännande inte finns. Andra stycket vidgar straffbarheten enligt de punkterna till att även omfatta situationer då det finns en skriftlig förhandsanmälan eller ett godkännande som bygger på oriktiga uppgifter. Ansvar enligt andra stycket förutsätter att de övriga rekvisiten i första stycket punkt 2, 3 b–d och 3 f, 4, 6, 8 och 9 är uppfyllda. Med ”oriktig uppgift” avses t.ex. en felaktig uppgift om vilket avfall som anmälan eller ansökan om godkännande avser, vart avfallet är på väg eller vem som ska ta emot avfallet. Inte alla oriktiga uppgifter omfattas av bestämmelser utan 2018/19:79 endast oriktiga uppgifter som är av betydelse från miljö- eller hälsoskyddssynpunkt. Det innebär att mindre fel i anmälan eller ansökan om godkännande, såsom fel telefonnummer, inte kan ge upphov till straffansvar. Andra stycket första punkten avser fall då det finns en skriftlig förhandsanmälan men innehållet i anmälan är oriktigt på så sätt att det som framgår av anmälan inte överensstämmer med verkliga förhållanden, dvs. I fall då en sådan oriktig uppgift i en förhandsanmälan av en avfallstransport har betydelse från miljö- eller hälsoskyddssynpunkt ska det dömas till ansvar för otillåten avfallstransport. Naturligtvis behöver förekomsten av den oriktiga uppgiften och dess betydelse täckas av gärningspersonens uppsåt eller oaktsamhet. Andra stycket andra punkten avser en avfallstransport då det finns ett godkännande enligt något av de krav som avses i de angivna punkterna i första stycket. Om godkännandet har grundats på en oriktig uppgift som lämnats till godkännandemyndigheten och som utifrån miljö- eller hälsoskyddsaspekter har haft betydelse för godkännandet, ska det dömas till ansvar för otillåten avfallstransport. Naturligtvis behöver förekomsten av den oriktiga uppgiften och dess betydelse täckas av gärningspersonens uppsåt eller oaktsamhet. Bestämmelsen innebär alltså att det för ansvar krävs att någon fått ett godkännande som föranletts av att någon lämnat en oriktig uppgift eller att en skriftlig anmälan innehåller en oriktig uppgift. Bestämmelsen i tredje stycket är ny och innebär att grova fall av otillåten avfallstransport får en särskild brottsrubricering med en egen straffskala. Vid bedömningen av om brottet är att bedöma som grovt ska särskilt beaktas om det har utgjort ett led i en brottslighet som utförts systematiskt och , i stor omfattning eller har medfört eller kunnat medföra skador av stor omfattning eller av allvarlig art. I denna bedömning kan hänsyn tas till om det rört sig om organiserad brottslighet, stora mängder avfall och vilken typ av avfall det rört sig om. Om det t.ex. rört sig om avfall som innehåller särskilt farliga kemiska produkter som inte tas om hand på ett korrekt sätt finns en påtaglig risk för att hanteringen kunnat medföra skador av allvarlig art. Uppräkningen är inte uttömmande och frågan om brottet är att bedöma som grovt ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. Överträdelser av samtliga punkter i första stycket kan utgöra grov otillåten avfallstransport. Det gäller således inte enbart överträdelser av avfallstransportförordningen utan även transporter inom . Även den som döms till ansvar enligt andra stycket på grund av att en skriftlig anmälan innehåller en oriktig uppgift eller att ett godkännande föranletts av en oriktig uppgift kan dömas för grov otillåten avfallstransport. Bestämmelsen i fjärde stycket är ny och innebär att ansvar för otillåten avfallstransport inte ska utdömas om ansvar för gärningen även utgör ett miljöbrott enligt 29 kap. 1 § . Straffbestämmelsen om otillåten miljötransport är alltså subsidiär till straffbestämmelsen om miljöbrott. Det betyder att man i första hand ska pröva om ansvar ska dömas ut för miljöbrott. Först om detta inte är möjligt, ska gärningen prövas enligt bestämmelsen om otillåten avfallstransport. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga eller redaktionella. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 6.1 och 6.2. Paragrafen innehåller straffbestämmelse om försvårande av miljökontroll. Ändringen i första punkten innebär att straffansvaret i fråga om oriktiga uppgifter i en ansökan, anmälan eller annan handling utvidgas till att även omfatta oriktiga uppgifter som finns i en handling som visas upp för en myndighet. Det innebär att det räcker att myndigheten tar del av uppgifterna i handlingen. Första punkten a kompletteras så att oriktiga uppgifter som finns i de transportdokument som avses i artiklarna 16 b, 16 d, 16 e och 18.1, i sådana avtal som avses i artikel 18.2 och i sådan dokumentation som kan krävas enligt artiklarna 50.4a, 50.4c och 18.3 i avfallstransportförordningen omfattas av straffansvar. Det gäller t.ex. transportdokument som avser förhandsinformation om när en transport inleds, en mottagande anläggnings skriftliga bekräftelse av att avfallet tagits emot och anläggningens intyg om slutlig återvinning eller bortskaffande (artiklarna 16 b, 16 d, 16 e och 18.1). Det gäller även avtal mellan den person som organiserar transporten och mottagaren av avfallet (artikel 18.2). Det gäller dessutom sådan dokumentation som styrker avfallets ursprung eller destination och dokumentation som styrker att egendom inte är avfall, (artikel 50.4 a) samt sådan dokumentation som tillsynsmyndigheterna kan kräva för att kontrollera om en transport följer avfallstransportförordningen (artiklarna 50.4c och 18.3). Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om gärningar som är ringa, förhållandet mellan straffbestämmelser och andra straffbestämmelser samt åtal av gärningar som även kan föranleda miljösanktionsavgift. Ändringen i första stycket innebär att det inte ska dömas till ansvar för ringa fall av otillåtna avfallstransporter. Vid bedömningen av om en överträdelse är att bedöma som ringa är det avgörande att gärningen framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som är avsett att skyddas genom straffbestämmelsen. Det innebär att gärningen måste sättas i relation till det intresse som regeln syftar till att skydda. En sammanvägd bedömning måste alltid göras för att fastställa om en viss överträdelse är att anse som ringa och därför ska falla utanför det straffbara området. Avfallstransportförordningens huvudsakliga och överordnade syfte är miljöskydd. Vid bedömningen av om en olaglig avfallstransport är att anse som ringa bör därför göras en bedömning av vilka risker för miljöskyddet som transporter av det aktuella slaget innebär (jfr NJA 2006 s. 293 I.) I denna bedömning bör särskild hänsyn tas till mängden avfall och avfallets farlighet. Gärningen är att anses som ringa om medverkan i anordnandet av transporten eller i genomförandet av transporten varit obetydlig eller endast skett i en begränsad omfattning. Det kan t.ex. gälla den som endast fyllt i de dokument som krävs för transporten av avfall utan att på annat sätt vara delaktig i eller ansvarig för transporten. Ändringen i andra stycket innebär att det förtydligas att det inte ska dömas till ansvar enligt 29 kap. om gärningen är straffbar i smugglingslagen och ansvar kan dömas ut enligt smugglingslagen. Be- stämmelsen innebär således att ansvar kan dömas ut enligt även om gärningen är belagd med straff enligt smugglingslagen om ansvar inte har kunnat dömas ut enligt smugglingslagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.1.6 och 6.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om förverkande. Ändringen innebär att avfall kan förverkas om det varit föremål för brott och att otillåten avfallstransport läggs till i uppräkningen av de brott som kan ligga till grund för förverkandet. Ändringen innebär även att otillåten avfallstransport läggs till bland de brott som kan ligga till grund för förverkande av fortskaffningsmedel och annan egendom som har använts som hjälpmedel vid brott. Paragrafen gäller inte enbart för avfall som varit föremål för brott enligt 29 kap. 4 a § utan även avfall som påträffas vid annan brottslig verksamhet som omfattas av de brott som räknas upp i 29 kap. 12 §. Bestämmelsen hanterar endast sak- och värdeförverkande. Bestämmelsen i 36 kap. 4 § är, liksom tidigare, tillämplig på avfall som påträffas vid brott enligt 29 kap. Det innebär att om brott begåtts i näringsverksamhet och det uppkommit ekonomiska fördelar kan vinningen förverkas. Paragrafen har omarbetats för att göra den mer tydlig och lättillgänglig, bl.a. genom ny punktuppställning och ny styckesindelning. Dessa ändringar är endast språkliga och redaktionella och innebär ingen ändring i sak. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.4. Paragrafen är ny och innebär att avfall som tagits i beslag och som skäligen kan antas bli förverkat får säljas om det finns risk för att avfallet blir förstört under förvaringen, förvaringen är förenad med alltför stora kostnader eller det finns andra särskilda skäl. Sådant avfall får i stället förstöras om det inte kan säljas eller om det kan antas komma till brottslig användning eller på annat sätt är olämpligt för försäljning. Det är den myndighet som förvarar avfallet som får låta sälja eller förstöra avfallet. Bestämmelsen innebär att försäljning får ske av beslagtagen egendom trots att det inte finns något beslut om förverkande som vunnit laga kraft. En sådan försäljning är en ingripande åtgärd som bör komma i fråga bara när en fortsatt förvaring av avfallet framstår som oförsvarlig. En försäljning får därför ske endast om det finns särskilda skäl. Om det finns risk för att avfallet blir förstört eller om förvaringen är förenad med alltför stora kostnader är exempel på sådana särskilda skäl. Myndigheten ska, om möjligt, ge ägaren tillfälle att yttra sig i frågan, jfr 25 § förvaltningslagen (2017:900). Försäljning får ske om det finns risk för att det beslagtagna avfallet blir förstört under förvaringen. Det kan vara fallet om avfallet måste förvaras på särskilt sätt, såsom i viss temperatur eller på viss plats, för att inte bli förstört. Försäljning får även ske om förvaringen är förenad med alltför stora kostnader. Kostnaderna bör ställas i relation till bl.a. avfallets värde och den tid som beslaget kan förväntas gälla. Försäljning får dessutom ske när det finns andra särskilda skäl. Sådana särskilda skäl föreligger exempelvis då långvarig förvaring av avfallet innebär risk för skador på miljön och avfallet därför inte bör förvaras längre än nödvändigt. Paragrafen innebär också att en myndighet som har hand om beslagtaget avfall har rätt att under vissa förutsättningar förstöra avfallet. Avfall får förstöras om det inte kan säljas. Det kan ofta vara fallet när det gäller avfall eftersom avfall per definition är något som någon gör sig av med eller är skyldig att göra sig av med. Det hindrar dock inte att avfall i många fall inbringar ett stort värde och därför bör säljas i stället för att förstöras. Avfall får även förstöras om det kan befaras komma till brottslig användning, exempelvis genom att det finns risk för att avfallet olagligt transporteras om det säljs. Avfall får även förstöras om det är olämpligt för försäljning. Det gäller t.ex. om avfallet inte bör säljas utan tas om hand och förstöras på ett miljömässigt godtagbart sätt. Det kan även finnas bestämmelser i andra författningar som begränsar möjligheterna att försälja egendom. Det kan gälla exempelvis vapen, växter eller djur. Med att ”förstöra avfallet” avses även att avfall lämnas till återvinning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen är ny och innebär att ägaren eller annan rättsinnehavare av avfall som sålts eller förstörts enligt 12 a § har rätt till ersättning om avfallet inte förverkas. Om avfallet har sålts, ska ersättning betalas med i princip samma belopp som försäljningen gav. Om avfallet i stället har förstörts, ska ersättningen bestämmas till skäligt belopp. Med uttrycket ”skäligt belopp” avses normalt sett avfallets marknadsvärde då beslaget skedde. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen är ny och innebär att den som har anordnat en transport av avfall och som innan transporten påbörjats frivilligt har vidtagit en åtgärd som lett till att transporten inte genomförts i strid med avfallstransportförordningen eller förordning (EG) nr 1418/2007 inte döms till ansvar för otillåten avfallstransport. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den som anordnat en transport av avfall men som innan transporten inletts avbryter förfarandet så att transporten inte kommer till stånd ska inte dömas till ansvar. Inte heller den som anordnar en transport och som vidtar åtgärder så att avfallstransporten kan ske i enlighet med reglerna i avfallstransportförordningen eller förordning (EG) nr 1418/2007 ska dömas till ansvar. Det gäller t.ex. om någon anordnat en transport i strid med förordningarna men sedan beslutar sig för att avvakta med transporten till dess att transporten uppfyller kraven i förordningarna genom att lämna in en förhandsanmälan och därefter avvaktar med att inleda transporten tills att transporten godkänts. Det krävs dock att åtgärderna vidtas frivilligt. Om åtgärderna vidtas efter det att myndigheterna genomfört en kontroll har åtgärderna inte vidtagits frivilligt och det ska i dessa situationer dömas till 2018/19:79 ansvar för otillåten avfallstransport. Åtgärden måste vidtas innan transporten har påbörjats. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.1.1. Sammanfattning av promemorian Otillåten avfallstransport I den praktiska tillämpningen av straffbestämmelsen om otillåten avfallstransport i 29 kap. 4 a § har det visat sig att bestämmelsen är svår att tillämpa. Den främsta anledning till det är att det inte är möjligt att döma till fullbordat brott eftersom att det krävs att det skett en gränspassage för att brottet ska vara fullbordat. Promemorian innehåller därför förslag som innebär att straffansvaret för otillåten avfallstransport omfattar den som i fråga om avfall tulldeklarerar, anordnar eller genomför en transport som är avsedd att ske till ett land utanför EU i strid med vissa delar av avfallstransportförordningen. Förslaget innebär att brottet fullbordas på ett tidigare stadium och frikopplas från kravet på att en gränspassage ska ha skett. Promemorian innehåller även förslag om att det ska införas en särskild brottsrubricering för grova fall av otillåten avfallstransport med en egen straffskala och det ska finnas ett undantag från straffansvar i ringa fall. Det ska också införas en möjlighet till förverkande av avfall som varit föremål för brott. Otillåten avfallstransport ska inte längre vara straffbart på försöksstadiet. 1 Senaste lydelse 2010:210 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 29 kap. 4 a, 11 och 12 §§ ska ha följande lydelse. För otillåten avfallstransport döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.transporterar avfall utan tillstånd och därigenom bryter mot föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av 15 kap. 25 § om tillstånd för yrkesmässig transport av avfall, 2.inom Europeiska unionen transporterar avfall utan att göra en skriftlig förhandsanmälan och utan att ha ett giltigt godkännande och därigenom bryter mot artiklarna 4 och 9.6 i och rådets förordning (EG) nr 1013/2006 av om transport av avfall, porterar avfall för bortskaffande rerar, anordnar eller genomför en och därigenom bryter mot ett ex- transport som är avsedd att ske portförbud enligt artikel 34 i för- a) till ett land utanför Europeiska ordning (EG) nr 1013/2006, unionen i strid med exportförbuden i artikel 34, 36 och 40.1 i förordning (EG) nr 1013/2006, b) till ett land utanför Europeiska porterar avfall för bortskaffande unionen utan ett skriftligt godkän- utan att ha ett skriftligt godkännan- nande som krävs enligt artikel de och därigenom bryter mot artikel (EG) nr 1013/2006, 1013/2006, porterar avfall för återvinning och därigenom bryter mot ett exportför- bud enligt artikel 36 i förordning (EG) nr 1013/2006, c) till ett land som omfattas av porterar avfall för återvinning till förfarandereglerna i artikel 37 i för- ett land som omfattas av förfaran- ordning (EG) nr 1013/2006 i strid dereglerna i artikel 37 i förordning mot ett förbud eller utan en skriftlig (EG) nr 1013/2006 och därigenom förhandsanmälan som krävs enligt bryter mot ett förbud eller ett krav på skriftlig förhandsanmälan som gäller enligt artikel 37.2 andra stycket eller 37.5 i förordning (EG) nr 1013/2006 eller som gäller enligt artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 1418/2007 av om export för återvinning av visst avfall som förtecknas i bilaga III eller IIIA till och rådets förordning (EG) nr 1013/2006 till vissa länder som inte omfattas av OECD- beslutet om kontroll av gränsöverskridande transporter av avfall, 7.från Europeiska unionen exporterar avfall för återvinning till ett land som omfattas av förfarandereglerna i artikel 38 i förordning (EG) nr 1013/2006 utan att ha ett skriftligt godkännande och därigenom bryter mot artikel 38.4 a, 8.från Europeiska unionen exporterar avfall utan att avfallet är avsett för bortskaffande eller återvinning i en anläggning där bortskaffandet eller återvinningen sker enligt de bestämmelser som gäller i mottagarlandet och därigenom bryter mot någon av artiklarna 35.5, 37.4och 38.6 i förordning (EG) nr 1013/2006, 9.från Europeiska unionen exporterar avfall avsett för bortskaffande i ett utomeuropeiskt land eller territorium och därigenom bryter mot ett exportförbud enligt artikel 40.1 i förordning (EG) nr 1013/2006, 10.till Europeiska unionen importerar avfall för bortskaffande och därigenom bryter mot ett importförbud enligt artikel 41 i förordning (EG) nr 1013/2006, 11.till Europeiska unionen importerar avfall för bortskaffande utan att ha ett skriftligt godkännande och därigenom bryter mot artikel 42.4a i förordning (EG) nr 1013/2006, artikel 37.2 andra stycket eller 37.5 i förordning (EG) nr 1013/2006 eller enligt artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 1418/2007 av om export för återvinning av visst avfall som förtecknas i bilaga III eller IIIA till och rådets förordning (EG) nr 1013/2006 till vissa länder som inte omfattas av OECD-beslutet om kontroll av gränsöverskridande transporter av avfall, d)till ett land som omfattas av förfarandereglerna i artikel 38 i förordning (EG) nr 1013/2006 utan ett skriftligt godkännande som krävs enligt artikel 38.4, e)till ett land utanför Europeiska unionen i strid med artiklarna 35.5, 37.4och 38.6 i förordning (EG) nr 1013/2006 genom att avfallet inte är avsett att bortskaffas eller återvinnas i en anläggning som uppfyller de bestämmelser som gäller i mottagarlandet, 4.till Europeiska unionen importerar avfall för bortskaffande och därigenom bryter mot ett importförbud enligt artikel 41 i förordning (EG) nr 1013/2006, 5.till Europeiska unionen importerar avfall för bortskaffande utan att ha ett skriftligt godkännande och därigenom bryter mot artikel 42.4 a i förordning (EG) nr 1013/2006, 2018/19:79 Bilaga 2 2018/19:79 Bilaga 2 12.till Europeiska unionen importerar avfall för återvinning och därigenom bryter mot ett importförbud enligt artikel 43 i förordning (EG) nr 1013/2006, 13.till Europeiska unionen importerar avfall för återvinning utan att ha ett skriftligt godkännande och därigenom bryter mot artikel 44.4 a eller 45 jämförd med artikel 42.4 a i förordning (EG) nr 1013/2006, 14.till Europeiska unionen importerar avfall från ett sådant utomeuropeiskt land eller territorium som avses i artikel 46 i förordning (EG) nr 1013/2006 utan att göra en skriftlig förhandsanmälan och utan att ha ett giltigt godkännande och därigenom bryter mot artikel 46.1 jämförd med artiklarna 4 och 9.6, eller 15.blandar avfall under transport i strid med artikel 19 i förordning (EG) nr 1013/2006. För försök till brott som avses i första stycket 3-9 döms till ansvar enligt 23 kap. . 6.till Europeiska unionen importerar avfall för återvinning och därigenom bryter mot ett importförbud enligt artikel 43 i förordning (EG) nr 1013/2006, 7.till Europeiska unionen importerar avfall för återvinning utan att ha ett skriftligt godkännande och därigenom bryter mot artikel 44.4 a eller 45 jämförd med artikel 42.4 a i förordning (EG) nr 1013/2006, 8.till Europeiska unionen importerar avfall från ett sådant utomeuropeiskt land eller territorium som avses i artikel 46 i förordning (EG) nr 1013/2006 utan att göra en skriftlig förhandsanmälan och utan att ha ett giltigt godkännande och därigenom bryter mot artikel 46.1 jämförd med artiklarna 4 och 9.6, eller 9.blandar avfall under transport i strid med artikel 19 i förordning (EG) nr 1013/2006. Är brottet grovt, döms för grov otillåten avfallstransport till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen utgjort led i en brottslighet som utförts systematiskt, , i stor omfattning eller medfört eller kunnat medföra skador av stor omfattning eller allvarlig art. Ansvar ska inte dömas ut enligt denna paragraf om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt 1 §. Om en gärning som avses i 2, 2 a, Om en gärning som avses i 2, 2 a, 2 b, 3, 3 a eller 3 b §, 4 § första 2 b, 3, 3 a eller 3 b §, 4 § första stycket 2, 5 § 1 eller 7 a, 8 eller 9 § stycket 2, 4 a §, 5 § 1 eller 7 a, 8 är att anse som ringa, döms inte till eller 9 § är att anse som ringa, döms En gärning är att anse som inte till ansvar. En gärning är att ringa om den framstår som obetyd- anse som ringa om den framstår lig med hänsyn till det intresse som som obetydlig med hänsyn till det är avsett att skyddas genom straff- intresse som är avsett att skyddas Till ansvar enligt detta kapitel döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt detta kapitel för en gärning som omfattas av föreläggandet. Om en gärning som avses i 1–9 §§ kan föranleda miljösanktionsavgift och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtal väckas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. 2018/19:79 Bilaga 2 Djur, växter, produkter som utvunnits av djur eller växter, utbrutet material vid täktverksamhet, kemiska produkter, biotekniska organismer eller varor innehållande kemiska produkter eller genetiskt modifierade organismer eller produkter som innehåller eller består av genetiskt modifierade organismer, vilka har varit föremål för brott enligt 1, 2, 2 b, 3, 4, 5, 6 eller 8 § får förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller värdet av egendomen eller utbytet av ett sådant brott. Fortskaffningsmedel och annan egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 1, 2, 2 b, 3, 4, 5, 6 eller 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid sådana brott, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett