prop · H603127 · 2019-05-27 00:00:00 — Dock bör även här, liksom enligt förordningen om användande av skjutvapen vid vakttjänst inom Försvarsmakten, gälla att skjutvapen får användas endast om det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till åtgärdens vikt. Den som hjälper den som enligt 24 kap. 1–4 §§ eller 10 § polislagen har rätt att begå en annars straffbelagd handling, har samma rätt (24 kap. 5 § ). Detta innebär att en skyddsvakts befogenheter i vissa fall kan sträcka sig längre, om denne utför åtgärden tillsammans med polisen eller militärpolisen, som är att anse som en polisman då denne fullgör sina uppgifter att upprätthålla allmän ordning och säkerhet inom Försvarsmakten. Det som är föreskrivet om polismän gäller i tillämpliga delar också för militärpolismän som fullgör sådana uppgifter, se 11 § förordningen (1980:123) med reglemente för militärpolisen. Skyddsvakters rätt enligt skyddslagen att ingripa mot obemannade farkoster ska utvidgas Flera remissinstanser lyfter fram behovet av ökade möjligheter att ingripa mot obemannade farkoster, däribland Försvarsmakten. i för fram att förslaget om våldsanvändning mot obemannade luftfartyg och andra obemannade luftfarkoster ska ses i ljuset av det förändrade omvärldsläget, och att ingen sannolikt ifrågasätter militära skyddsvakters möjligheter till våldsanvändning. Användning av skjutvapen kan enligt vara befogat under exceptionella omständigheter. Enligt vilar ett stort ansvar på civila skyddsvakter och det finns behov av en förmåga att göra korrekta bedömningar vid vapenanvändning mot obemannade luftfarkoster i tätort. anser därför att skyddsvakters utbildning i ämnet måste säkerställas. , och anser att en lagstiftning som möjliggör adekvata motåtgärder mot angrepp med drönare eller obemannade farkoster från luft, mark och sjö är nödvändig för ett adekvat skydd av den svenska energiförsörjningen. Bolagen anser dock att det behövs en fortsatt utredning om skyddsvaktens faktiska möjligheter att hantera oönskade drönare. Regeringen anser att det behöver säkerställas att skyddsvakter har uttryckliga och tillräckliga befogenheter att hantera obemannade farkoster. Detta är än mer angeläget än tidigare till följd av det försämrade omvärldsläget och vilken omfattande skada en antagonist kan orsaka med hjälp av en drönare eller annan obemannad farkost. Det finns gott om exempel på problem med att för totalförsvaret viktig verksamhet har störts på grund av drönare, bland annat vid flygplatser, kärnkraftverk eller militära skyddsobjekt. Polislagens bestämmelser om våldsanvändning avser huvudsakligen skyddsvakters ingripanden vid verkställande av frihetsberövanden, beslag och liknande och ger därför inte tillräckliga befogenheter vid skyddsvakters ingripande mot obemannade farkoster. Detta gäller särskilt civila skyddsvakter som, till skillnad från militära skyddsvakter, inte har rätt enligt polislagen att använda våld när denne möts av våld eller hot om våld. Vare sig civila eller militära skyddsvakter har heller en rätt enligt polislagen att använda våld för att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i Prop. 2018/19:127 miljön. I stället behöver de allmänna nöd- och nödvärnsbestämmelserna tillämpas i sådana fall, men de är tänkta att avse undantagssituationer. Det kan dessutom finnas behov av våldsanvändning mot en obemannad farkost utan att det i det specifika fallet bedöms vara fråga om en nödsituation. Mot denna bakgrund bör den våldsanvändning som behövs för genomförande av tjänsteåtgärder som mer regelmässigt kan antas ingå i skyddsvakternas mandat enligt skyddslagen i största möjliga mån komma till uttryck som uttryckliga bestämmelser i skyddslagen i stället för att reglerna om ansvarsfrihet tillämpas. På motsvarande sätt har polisens arbete och befogenheter reglerats varvid utförandet av polisiära tjänsteplikter så långt som möjligt stöds av positiva regler och inte härleds ur principerna om straffrihet. Att ändra befogenheterna i polislagen bör inte komma i fråga, bland annat eftersom en sådan utökning skulle gälla även för andra grupper än skyddsvakter. En särskild bestämmelse bör således införas i skyddslagen som ger skyddsvakter erforderligt mandat att ingripa mot obemannade farkoster. Med ingripande avses då exempelvis att hindra farkostens färd eller att oskadliggöra den. Denna ingripandebefogenhet bör gälla utöver de befogenheter som skyddslagen redan innehåller i fråga om undersökning (11 §), beslag (13 och 14 §§) och förverkande (32 §). Hur våld ska få användas enligt skyddslagen mot obemannade farkoster Bestämmelsen i skyddslagen bör inte ange vilka metoder som skyddsvakterna kan använda mot obemannade farkoster, utan formuleringen bör vara teknikneutral. Vilka metoder som används för ingripandet får bero på den teknik som står till buds och hur den får användas enligt gällande regler om bland annat tillståndskrav. Som påtalar behöver exempelvis riskerna med störning mot annan radioanvändning beaktas innan störsändare tas i bruk för militära ändamål, och civila skyddsvakter, till skillnad från militära skyddsvakter, saknar rätt att använda störsändare enligt 14 § förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation. Begränsningar följer av att agerandet ska behövas för att fullgöra bevakningsuppgiften och att våldsanvändning får ske först utifrån en behovs- och proportionalitetsbedömning. Sådant våld ska endast få komma i fråga om andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. Skrivningen får på så sätt en liknande formulering som den allmänna bestämmelsen om våldsbefogenhet i förhållande till person och egendom i polislagen. Utgångspunkten vid bedömningen bör vara att minsta möjliga våld ska användas i varje enskild situation. I bedömningen måste även vägas in vad för typ av skyddsobjekt det är fråga om och vilken hotbild som är för handen. Olika grader av våld kan aktualiseras beroende på den sammanvägda bedömningen. Liksom är fallet vid andra ingripanden enligt skyddslagen där våldsanvändning sker, får det i sista hand bli de rättskipande instanserna som med beaktande av samtliga omständigheter i varje enskilt fall får bedöma gränserna för vad som ska anses vara en försvarlig och proportionerlig våldsanvändning. 2018/19:127 Enligt Lagrådet bör det övervägas om det inte bör införas en motsvarande möjlighet till ersättning för skadad egendom vid skyddsvakters ingripanden mot obemannade farkoster som den som enligt 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder gäller vid ingripanden enligt bland annat 10 § polislagen. Kommittén har efter en översiktlig analys inte funnit skäl att föreslå någon särskild reglering om ersättning. finns det bland annat enligt den ovan nämnda lagen viss möjlighet att under särskilda förhållanden få ersättning för skadad egendom. En eventuell utökad möjlighet till ersättning förutsätter närmare överväganden. Det saknas beredningsunderlag för ett sådant förslag. Vid behov får denna fråga övervägas i ett annat sammanhang. Som och i för fram är det viktigt att skyddsvakterna ges den utbildning de behöver för att fullgöra sitt uppdrag. Skyddslagen reglerar emellertid inte vilket innehåll denna utbildning ska ha. Däremot får Försvarsmakten och med stöd av 14 och 15 §§ skyddsförordningen meddela föreskrifter om utbildningen av skyddsvakter. De myndigheterna får således överväga eventuella tillkommande utbildningsbehov. Ingripanden ska få göras inom, i närheten av och över skyddsobjekt Bevakningsbranschens , och Säkerhetsföretagen anser att det är av synnerlig vikt att regeringen tydliggör innebörden av uttrycket ”i närheten” av skyddsobjektet och att detta bör användas även i 10 och 12 §§ skyddslagen i stället för ”invid” skyddsobjektet. Regeringen har i avsnitt 6.1 stannat vid att föreslå att det straffsanktionerade tillträdesförbudet i fråga om obemannade farkoster ska gälla för själva skyddsobjektet och inte utsträckas till att även gälla i dess närhet. Regeringen anser däremot att mandatet för ingripande mot obemannade farkoster bör vara vidare än gränserna för det förtydligade tillträdesförbudet för dessa farkoster. Med tanke på hur en obemannad farkost – och då särskilt en luftfarkost – kan framföras och användas för antagonistiska handlingar kan det inte komma i fråga att en skyddsvakt ska behöva vänta till dess att farkosten är framme vid skyddsobjektet innan ett ingripande får ske. För att säkerställa skyddet av skyddsobjekt mot obehöriga obemannade farkoster är det i stället nödvändigt att det finns ett större handlingsutrymme i fråga om ingripanden. Att begränsa befogenheten att ingripa till att enbart gälla ”inom eller invid” är därmed för snävt. Det är heller inte lämpligt att ange ett visst avstånd i meter, utan vilket avstånd som bör komma i fråga bör bedömas från fall till fall bland annat utifrån skyddsobjektets belägenhet och verksamhetens karaktär. Det uttryck som kommittén föreslår ska gälla i sidled, ”i närheten av skyddsobjektet”, medger däremot en större flexibilitet. Regeringen bedömer att det är en lämplig, och tillräcklig, befogenhet i sidled. En fördel är också att uttrycket i dess närhet redan används i skyddslagen (13 §). I höjdled bör flexibiliteten vara än större och därmed möjliggöra att skyddsvakter agerar mot farkoster på en relativt hög höjd i luftrummet (se avsnitt 6.1). När det till exempel handlar om att släppa ner ett föremål från en drönare är det inte enbart från en låg höjd man kan orsaka skada. begränsning i höjd bör därmed inte anges, utan befogenheten bör gälla Prop. 2018/19:127 ”över” skyddsobjektet. Regeringen föreslår således att skyddsvaktens behörighet att ingripa mot obemannade farkoster ska gälla inom, i närheten av respektive över skyddsobjektet. Detta bör vara tillräckligt tydligt och förutsägbart såväl för enskilda som för skyddsvakter. Som framgår ovan måste behovs- och proportionalitetsprincipen vara uppfylld för att våld ska få användas. Förslaget är förenligt med grundlagsskyddade fri- och rättigheter Den föreslagna bestämmelsen ger skyddsvakter rätt till ingripande och våldsanvändning mot obemannade farkoster. Enskildas privata egendom kan därmed bli föremål för sådana åtgärder. Möjligheten att ingripa mot obemannade farkoster finns med stöd av skyddslagen, polislagen och 24 kap. . Genom förslaget läggs en reglering om ingripande och våldsanvändning mot sådana farkoster in i skyddslagen. Förslaget berör den grundlagsfästa rätten enligt 2 kap. 6 § regeringsformen till skydd mot husrannsakan och liknande intrång eftersom skyddsvakten kan behöva undersöka farkosten för att se om den till exempel innehåller farlig last. Vidare kan informationsfriheten enligt 2 kap. 1 § andra punkten regeringsformen aktualiseras i fråga om ingripanden mot en obemannad farkost som används för att inhämta upplysningar. Skyddet mot husrannsakan och liknande intrång samt informationsfriheten får begränsas genom lag (2 kap. 20 § regeringsformen). Sådana begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 21 §). Förutom de allmänna krav som gäller beträffande fri- och rättighetsbegränsningar enligt 2 kap. 20 och 21 §§ uppställs i 23 § särskilda förutsättningar för begränsning av vissa fri- och rättigheter, däribland informationsfriheten. Informationsfriheten får begränsas med hänsyn till bland annat rikets säkerhet, allmän ordning och säkerhet eller förebyggandet och beivrandet av brott (2 kap. 23 §). Det finns vidare ytterligare möjligheter att i lag begränsa vissa fri- och rättigheter för andra än svenska medborgare här i riket (2 kap. 25 §). En för folkrättsligt förpliktande bestämmelse om skydd för enskildas egendom finns i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Av artikelns första stycke följer att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom samt att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Denna bestämmelse inskränker emellertid, enligt andra stycket, inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Enskildas motstående intresse av att förfoga över och skydda sin egen- dom måste förstås beaktas vid bedömningen av bestämmelsens lämplighet Användningen av drönare ökar i snabb takt. att det framöver kommer att finnas fler drönare och andra obemannade farkoster i användning och att de beroende på modell och tilläggs- funktioner m.m. kan representera ännu större värden än vad som är fallet i Med tanke på att luftrummet inte innehåller några barriärer eller lik- nande får man också räkna med fall då någon av misstag eller rent förbi- seende fjärrstyr sin drönare inom förbjudet område och därmed riskerar att få sin drönare nedtagen och i samband med detta kanske förstörd. mot skälen för bestämmelsen måste denna risk dock kunna godtas, med tanke på den hotbild som obemannade farkoster kan innebära och sårbar- heten hos samhällsviktiga och skyddsvärda objekt. i propositionen om en skärpt straffrättslig reglering i skyddslagen utgör intrång på skyddsobjekt numera ett delvis annorlunda och större hot mot samhället och de enskilda som direkt berörs av brottet än vad som var fallet tidigare (prop. 2017/18:102 s. 27). Mot denna bakgrund är det av stor vikt att regler finns på plats för att möjliggöra ett effektivt ingripande mot en obemannad farkost som används för ett sådant intrång. regeln, med den behovs- och proportionalitetsbedömning som måste göras, innebär en väl avvägd våldsbefogenhet. Det syfte som den föreslagna bestämmelsen har – att skydda rikets säkerhet – är ett sådant ändamål som medger begränsningar i lag av de grundläggande fri- och rättigheter i regeringsformen som här är aktuella. Det är nödvändigt att göra denna begränsning för att uppnå ändamålet. skyddsvärden som i annat fall kan gå förlorade innebär ett allvarligt hot Begränsningen sträcker sig inte så långt att den ut- gör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Det finns andra möjligheter att inhämta information än att använda sig av drönare m.m. vid skyddsobjekt. Förslaget står därmed inte i strid med de fri- och rättigheter som skyddas Ett ingripande mot en obemannad farkost kan även innebära att anskaffarfriheten enligt 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 10 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen aktualiseras om farkosten används för att inhämta uppgifter i syfte att publicera dem i I avsnitt 6.1 bedömer regeringen att en överträdelse av tillträdesförbudet för att inhämta uppgifter utgör en brottslig anskaffningsmetod som inte omfattas av anskaffarfriheten och att förslaget i den delen således inte står i strid med tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens Föreskrifter får meddelas i lag om ansvar och ersättnings- skyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift har anskaffats (1 kap. 12 § 6 tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 18 § yttrandefrihetsgrund- Regeringen gör samma bedömning i fråga om skyddsvakters rätt att ingripa mot obemannade farkoster när ett tillträdesförbud har överträtts. Anskaffarfriheten hindrar således inte ett ingripande i en sådan situation. Som framgår ovan behöver befogenheten att ingripa mot obemannade farkoster vara vidare än gränserna för det förtydligade tillträdesförbudet. Det är ett reellt problem att sådana farkoster kan användas för antagonis- tiska handlingar mot skyddsobjekt, och om en skyddsvakt ska behöva vänta till dess att farkosten är inne på skyddsobjektet innan ett ingripande får ske kan det vara för sent att hindra ett angrepp. Enligt förslaget ska ett Prop. 2018/19:127 ingripande mot farkosten därför få ske även i närheten av skyddsobjektet. I den situationen är det emellertid inte fråga om en överträdelse av tillträdesförbudet. Om ett ingripande mot farkosten övervägs utan att tillträdesförbudet har överträtts, kan anskaffarfriheten aktualiseras. Om det uppstår en situation där ett ingripande skulle strida mot tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen får bestämmelsen sålunda inte tillämpas. Protokoll ska föras över ingripanden med våld Över kroppsvisitationer, tillfälliga omhändertaganden, gripanden och beslag ska det föras protokoll som anger skälen för åtgärden och vad som förekommit då åtgärden vidtogs (16 § skyddslagen). Dokumentationsskyldigheten har tillkommit i rättssäkerhetssyfte (prop. 1989/90:54 s. 70). Denna regel bör gälla även för de ingripanden mot obemannade farkoster som görs med stöd av den föreslagna bestämmelsen. Regeringen anser dock, till skillnad från kommittén, att dokumentationsskyldigheten bör begränsas till de ingripanden som innefattar en våldsanvändning. En sådan skyldighet är inte motiverad för ingripanden som sker utan att våld används. Om ingripandet till exempel enbart innebär att färden hindras utan att våld behöver användas, behöver ingripandet inte dokumenteras. Som jämförelse behöver protokoll exempelvis inte föras över den undersökning av fordon m.m. som kan ske enligt 11 §. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Kommitténs förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De förslag som lämnas tar sin utgångspunkt i det övergripande syftet att förbättra landets totalförsvarsförmåga. Kommittén har konstaterat att ändringarna bör kunna träda i kraft möjligt efter att beslut fattats. Regeringen delar denna bedömning, och föreslår därför att ikraftträdandet ska ske . Några särskilda övergångsbestämmelser bedöms inte vara nödvändiga. Beslut om skyddsobjekt som fattats med stöd av någon av de punkter i 4 § skyddslagen som här föreslås få ändrad ordningsföljd påverkas inte. Ändringarna innebär inte att möjligheten att besluta om skyddsobjekt med stöd av dessa punkter i någon del tagits bort. Vid tillämpning av sådana beslut får däremot beaktas att utpekat lagstöd för beslutet angivits i för- 2018/19:127 hållande till den för beslutet gällande lydelsen av bestämmelsen. Motsvarande gäller för beslut som rör . Regeringens bedömning: Förslagen bidrar till att stärka landets Förslagen kan medföra marginella kostnadsökningar för berörda myndigheter, men medför inga konsekvenser i fråga om jämställdhet, miljö, den kommunala självstyrelsen eller medlemskap i unionen. Eventuella kostnadsökningar ryms inom befintliga anslagsramar. Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt om kostnader och är i huvudsak positiva till förslagen. anser dock att förslaget i fråga om obemannade farkoster riskerar att få en återhållande effekt för såväl den undersökande journalistiken som för massmediernas nyhetsrapportering. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för totalförsvaret och säkerhet Förslagen som regeringen här lägger fram syftar till ett förbättrat skydd för totalförsvarsverksamhet och därmed för säkerhet. Utökningen av möjliga skyddsobjekt ligger i linje med den återupptagna sammanhängande planeringen för totalförsvaret i och möjliggör ett förstärkt skydd för sådan verksamhet som är av central betydelse för att upprätthålla samhällets grundläggande förmåga. Genom de tillägg som föreslås blir beslut om skyddsobjekt en möjlighet att överväga vid behov av förstärkt skydd exempelvis i fråga om försörjningsberedskap. Den som äger eller nyttjar byggnader m.m. som används för sådan verksamhet som omfattas av de föreslagna tilläggen i skyddslagen kan då ansöka om beslut om skyddsobjekt. Beslutsfattande myndigheter får möjlighet att även i dessa fall pröva frågor om skyddsobjekt. Förslaget att införa en möjlighet för regeringen att utöka kretsen av skyddsobjekt av betydelse för totalförsvaret när försvarsberedskapen kräver det möjliggör ett bättre skydd för byggnader och anläggningar m.m. som i en viss situation bedöms vara av betydelse för totalförsvaret och då i behov av ett förstärkt skydd i form av tillträdesförbud och bevakning i enlighet med lagens bestämmelser. Sådana behov kan uppstå utan att hotbilden når upp till de kriterier som gäller för höjd beredskap. Förslaget innebär därmed att en för landets försvarsförmåga väsentlig flexibilitet möjliggörs i lagstiftningen. Det föreslagna tydliggörandet av tillträdesförbudet tillsammans med att skyddsvakter ges en tydlig rätt att ingripa mot obemannade farkoster kommer att väsentligt förbättra möjligheten att motverka användningen av sådana farkoster på ett sätt som riskerar att skada skyddsvärd verksamhet. Skyddslagen bygger till sin konstruktion på att det är den enskilde objektsinnehavaren som ansöker om att få till exempel en byggnad beslutad som skyddsobjekt. Det är sedan upp till den som äger eller nyttjar ett skyddsobjekt att ansvara för att objektet bevakas och att nödvändig information lämnas. Den utökning som här föreslås av möjliga skyddsobjekt innebär att rättsliga möjligheter att besluta och upprätthålla ett förstärkt skydd med stöd av skyddslagen möjliggörs. Skyddslagstiftningen innehåller bestämmelser om beslutsfattande och överklagandemöjligheter i fråga om skyddsobjekt. Berörda myndigheter har därmed redan att fatta beslut om skyddsobjekt med stöd av skyddslagen inom ramen för befintligt system. Mindre kostnader kan aktualiseras för utbildning och information om de nya eller förtydligade reglerna samt för upplysning om fattade beslut, främst inom berörda myndigheter och vid myndigheters kontakter med enskilda. Vidare kan antalet ärenden om skyddsobjekt komma att öka. Någon sådan ökning av betydelse kan dock inte förutsättas. Befintliga strukturer får användas för administration och beslutsfattande. Förslagen som avser tillträdesförbud och ingripanden i fråga om obemannade farkoster bedöms inte innebära några märkbara samhällsekonomiska kostnader. Förtydligade regler om tillträdesförbud för sådana farkoster kan medföra att överträdelser i något större utsträckning än tidigare lagförs, vilket innebär mer arbete för , , domstolar och Kriminalvården. Detta bör dock inte påverka de totala kostnaderna för berörda myndigheter annat än marginellt och bör därmed kunna rymmas inom befintliga anslag. Förslaget kan antas medföra ett behov av utökad utbildning för skyddsvakter men bedöms därutöver inte medföra några ökade kostnader för bevakningen av skyddsobjekten. Sådana ingripanden får anses ingå i skyddsvakters ordinarie bevakningsuppdrag. Förslaget pekar heller inte ut några särskilda metoder eller tekniker och innebär alltså inte att objektsinnehavare eller andra förmodas bekosta någon angiven typ av teknik eller utrustning. Vidare kan myndighetsföreskrifter och allmänna råd om bland annat skyddsvakter behöva ses över. Även information till enskilda kan behöva lämnas av berörda myndigheter. Alternativet att inte införa förslagen innebär däremot en risk för kostnader för såväl det allmänna som enskilda objektsinnehavare då skyddsobjekten skulle ha ett svagare skydd rättsligt sett och i större mån riskera att skadas vid eventuella angrepp som sker med hjälp av obemannade farkoster. Sammantaget bedömer regeringen att eventuella kostnadsökningar till följd av förslagen endast blir marginella för berörda myndigheter. Kostnadsökningar ska finansieras inom ramen för befintliga anslag.