prop · H603104 · 2019-04-11 00:00:00 — resolutionstexten vid mandatförlängningen. Mandatförlängningen präglades av Polisarios närvaro i buffertzonen. Resolutionsförhandlingarna kom att användas som ett påtryckningsmedel för att övertyga dem att lämna zonen. Rådet antog sedan resolution (2017) med konsensus och mandat förlängdes med tolv Den andra förlängningen skedde genom resolution (2018). Förhandlingarna präglades även av att Polisario återvänt till buffertzonen och därutöver meddelat sin avsikt att flytta installationer till området öster om sandvallen. pennhållaren ståndpunkt begränsades mandatförlängningen till sex månader, i syfte att bryta dödläget och sätta press på parterna. förde en nära dialog med under förhandlingarna i avsikt att få till stånd en balanserad resolutionstext. Resolution kunde antas med tolv röster för och tre nedlagda (, och ). Den tredje mandatförlängningen blev mindre omstridd. resolution (2018) antogs. Röstbilden blev densamma som 2018 med tolv röster för och tre nedlagda röster (, och föreslog under förhandlingarna omfattande skrivningar som inkluderades i de slutliga resolutionerna. handlade det om formuleringar om den politiska processen, situationen i flyktinglägren i , förstärkt samarbete från parterna med FN:s kontor för mänskliga rättigheter (OHCHR), förtroendeskapande åtgärder samt kvinnors deltagande i den politiska processen och i Skr. 2018/19:104 verksamhet. fick också med nya formuleringar med en uppmaning till deltagande från grannländerna i den politiska processen. I resolutionsförhandlingarna föreslog skrivningar om den humanitära situationen, med stöd från . I övrigt föreslog , och att formuleringar skulle tas med om kvinnors och ungdomars roll i den politiska processen. Generalsekreteraren hade signalerat en vilja att väcka liv i den politiska processen. Han fick stöd för denna ambition av rådsmedlemmarna. före detta förbundspresident, , utnämndes till nytt sändebud. , som tillträdde , inledde sina konsultationer i regionen . gjorde han sitt första framträdande i säkerhetsrådet. Han vädjade till rådet om stöd och betonade att en återupptagen politisk process krävde att parterna omprövade sina positioner. Starkt stöd uttrycktes för i dennes uppdrag. återrapporterade till säkerhetsrådet. , som hade tagits emot av utrikesminister i före mötet, tillkännagav att målsättningen var att hålla direkta förhandlingar . Starkt stöd gavs till sändebudet och dennes ansträngningar för en återupptagen politisk process i FN-regi. fick en uppdatering från där denne meddelade att direkta samtal skulle hållas och att inbjudningar skulle skickas ut till parterna och grannländerna. medlemmar gav vid mötet starkt stöd till arbete och den plan som han tillkännagett. Den 5–hölls i de första direkta samtalen mellan parterna . hade inför och i säkerhetsrådet haft nära kontakt med samtliga relevanta parter. Högnivåsamtal fördes med , , Polisario och FN. fortsatte även att ge humanitärt stöd till de västsahariska flyktingarna i . Internationella sanktioner är ett instrument för ansträngningar att trygga fred och säkerhet samt främja demokrati och mänskliga rättigheter. förekom det att FN beslutade om mycket breda sanktioner mot ett visst land, men använder sig säkerhetsrådet i stor utsträckning av riktade sanktioner som vänder sig mot en specifik individ eller enhet, till exempel frysningsåtgärder och reserestriktioner, alternativt handelsrestriktioner för särskilda varor såsom vapen och naturresurser. Riktade sanktioner används för att undvika negativa effekter av sanktioner för civilbefolkningen som sanktionerna ger tydligare signaleffekter för dem de är avsedda att påverka. 2018/19:104 Vid inträde i säkerhetsrådet fanns det tretton pågående sanktionsregimer mot olika länder (/, , , , , , , , , och Sydsudan) och terroristgrupper (Isil/Daesh och samt talibanerna). Under tid i säkerhetsrådet avslutades den del av sanktionsregimen /som berörde (se avsnitt 6.1.7). I sanktionskommittéerna är samtliga rådsmedlemmar representerade. Uppdragen som ordförande för kommittéerna fördelas mellan de valda medlemmarna, eftersom de permanenta medlemmarna till synes inte är beredda att åta sig ordförandeuppdragen. Ofta avgörs ordförandefördelningen sent och emellanåt med överraskande utgång. Denna ordning har väckt betydande kritik från de valda medlemmarna och diskuterats inom ramen för utvecklingen av rådets arbetsmetoder (se avsnitt 7.2). Särskilt diskrepansen mellan ansvar och inflytande har uppmärksammats, eftersom man som vald rådsmedlem är ordförande för en sanktionskommitté för ett visst land, som pennhållarskapet för samma land tillfaller en annan, permanent, rådsmedlem. FN-ambassadör utsågs vid inträdet i säkerhetsrådet till ordförande i sanktionskommittén för . Efter att sanktionsregimen för inrättats genom resolution (2017) ombads FN-ambassadör bli kommittéordförande även för denna sanktionskommitté. Den dagliga hanteringen av sanktionsarbetet innebär en betydande arbetsinsats som sker parallellt med rådets övriga arbete. Det handlar framförallt om att bevaka och ta ställning till den information i form av noter som inkommer till sanktionskommittéerna. Trots att rollen som sanktionskommittéordförande medför ett ansvar och en arbetsbörda som är betydande, är handlingsutrymmet förhållandevis begränsat och beroende av den politiska kontexten i respektive kommitté. Detta förstärks av att ordföranden förväntas agera neutralt och opartiskt i ledandet av kommitténs arbete. I sanktionskommittén för försvårade sålunda motsättningar mellan de permanenta medlemmarna arbetet och resulterade i vissa fall i att kommittén inte kunde nå konsensus även i till synes enkla frågor. arbetade för att främja konsensus inom kommittén. Samtliga beslut inom sanktionskommittéerna fattas med konsensus. Trots att det i teorin innebär att samtliga femton medlemmar har rätt till ”veto”, är det i praktiken framför allt de permanenta medlemmarna som utnyttjar detta. Kravet på konsensus gjorde exempelvis att hade möjlighet att i beskrivande sammanfattningar av listningar som blir offentliga motsätta sig referenser till icke-listade personer, och på så sätt bidra till en positiv utveckling ur ett rättssäkerhetsperspektiv. verkade för att sanktionskommittéerna skulle besöka relevanta stater för att få en bild av utvecklingen på marken. Två resor till och en resa till – den första i kommitténs historia – anordnades under ordförandeskap i respektive sanktionskommitté. deltog även i andra sanktionskommittéers resor med representanter från eller från ambassaderna på plats. Resorna bidrog med kunskap och ökad förståelse för genomförandet av sanktionsinstrumentet, men också till ett stärkt samarbete med respektive sanktionskommitté och de Skr. 2018/19:104 expertpaneler som bistår kommittéerna. 7.1.1Sveriges ordförandeskap för sanktionskommittéer för inrättades 2011. Under ordförandeskap bestod FN:s sanktioner mot i ett vapenembargo samt bestämmelser om inspektion av fartyg och luftfartyg som misstänks transportera vapen och tillhörande material, reserestriktioner, frysningsåtgärder och åtgärder för att stoppa olaglig export av . för möts endast för informella konsultationer, men är en av de tyngre kommittéerna med tanke på det stora antalet skriftliga ärenden (begäran om undantag från olika åtgärder, förslag om listning av fartyg och personer, förfrågningar från medlemsstater med mera) som måste omhändertas . briefade ambassadör säkerhetsrådet om vad som pågick i kommittén. I sina tal till säkerhetsrådet tog vid ett flertal gånger upp de genom sanktionerna frysta tillgångarna och menade att dessa minskade i värde på grund av sanktionerna. Enligt påfördes inte alltid ränta och fondförvaltarna förvaltade inte aktivt tillgångarna men tog ändå betalt för sina tjänster. uppskattade förlusterna till . Åtgärderna infördes som en förebyggande åtgärd för att skydda tillgångarna – inte för att straffa – och tog därför på sig att undersöka vad som kunde göras för att förebygga eventuella förluster. Problematiken diskuterades med sanktionskommittén, expertpanelen och generalsekreterarens särskilda representant för , . Det stod tidigt klart att rådsmedlemmarna under rådande omständigheter inte var beredda att låta libyerna själva förvalta tillgångarna. Efter att ha försökt finna gångbara alternativ togs kontakt med för att se om banken kunde fungera som en tredje part. presenterade sitt “Reserves Advisory and Management Program” (RAMP) som skulle kunna anpassas för . Under programmet skulle förvalta en del av likvida tillgångar som fick tillgång till kompetensutveckling och kapacitetsuppbyggnad. faciliterade flera samtal mellan banken och . När lämnade rådet pågick samtalen fortfarande. uppmanade därför att i egenskap av ny ordförande i kommittén fortsätta arbetet med projektet. På sanktionskommitténivå var drivande i antagandet av två så kallade genomförandenoter (”Implementation Assistance Notice”, ) som avser frysningsåtgärdernas omfattning. Både 5 och 6 antogs och publicerades . 5 klargjorde att utbetalning av förvaltningskostnader och juridiska kostnader enligt paragraf 19, 20 och 21 av resolution (2011) omfattas av undantag från frysningsbestämmelserna. 2018/19:104 kostnader kräver således endast notifiering till kommittén givet att kommittén inte motsätter sig utbetalningen/notifiering. 6 klargjorde att medlemsstater kan addera ränta, andra inkomster eller betalningar till frysta tillgångar tillhörande de två sanktionerade enheterna ”Authority” () och ”Portfolio” (LAIP) i enlighet med paragraf 20 i resolution (2011), men att dessa adderade inkomster förblir frysta. Utbetalning av ränta eller andra inkomster på tillgångar inkomna före till och kräver således en undantagsbegäran och kommitténs godkännande. I synnerhet antagandet av 6 krävde omfattande arbete på bilateral nivå med specifikt intresserade stater för att nå konsensus inom kommittén. Båda ger värdefull vägledning till såväl stater som den privata sektorn, och förhoppningen är att de ska främja och underlätta genomförande av sanktionerna. Under ordförandeskap i sanktionskommittén listades åtta personer. beslutade sanktionskommittén om att lista sex personer involverade i människosmuggling i . Detta var första gången som sanktionskriterierna använts för detta ändamål. agerade för att möjliggöra detta och för att säkerställa att listningsförslagen uppfyllde kraven på rättssäkerhet. respektive listades vidare två personer som ansågs ha motverkat politisk stabilitet i landet och genomförandet av . listade sanktionskommittén även två fartyg som misstänktes för att illegalt ha smugglat oljeprodukter från . Den 1–besökte sanktionskommittén under ledning av ambassadör i egenskap av sanktionskommittéordförande. Det var det första besöket i landet av sanktionskommittén sedan sanktionsregimen inrättades. Samtal genomfördes i med representanter från den libyska samlingsregeringen samt ”Authority” () och ”Portfolio” och (LAIP). Möten var även planerade med representanter för representanthuset i östra , men de kunde inte genomföras till följd av underhållsarbete på flygplatsen i al- Bayda (Beida). Besöket bidrog till ökad kunskap om sanktionerna och deras genomförande. Som ordförande för sanktionskommittén lade ambassadör tonvikten vid sanktionernas syfte att främja en fredlig utveckling i landet för det libyska folket. Tydliga budskap framfördes om mänskliga rättigheter och det internationella samfundets förväntan på ett moget och ansvarsfullt ledarskap. för inrättades till följd av brott mot vapenvilan och återupprepade attacker mot FN:s fredsbevarande Sanktionerna bestod av reserestriktioner och frysningsåtgärder, Skr. 2018/19:104 men vid instiftandet av regimen fanns det inga individer eller enheter på sanktionslistan. Ambassadör utsågs till ordförande för kommittén. första uppgift blev att bygga upp sanktionskommittén från grunden. ledde förhandlingarna om riktlinjer för kommittéarbetet. Förhandlingsläget var utmanande eftersom de senaste motsvarande riktlinjerna, som antagits för sanktionskommittén 2015, på många sätt begränsade ordföranderollen. I förhandlingarna om riktlinjer för hänvisade en permanent medlemsstat till riktlinjerna för Sydsudan men lade även mer långtgående förslag i hopp om att stärka individuella kommittémedlemmars bestämmanderätt. Förhandlingarna pågick innan riktlinjer kunde antas. Tillsättandet av expertpanelen var också en utmaning då en permanent medlemsstat invände mot ett förslag till expert. Panelen fick nöja sig med fyra experter istället för fem. Under ambassadör ledning genomförde sanktionskommittén för två kommittéresor till landet (den 26–och den 3–) med möten i och Timbuktu. Samtal genomfördes med parterna i fredsavtalet, icke-signatärgrupper, civilsamhället, medlargruppen samt Minusma. Ambassadör underströk att sanktionsregimens primära syfte var att främja fred, säkerhet och stabilitet, inte minst som stöd till nationella initiativ och genomförande av fredsavtalet. Det fanns ett utbrett stöd för sanktionsregimen bland nyckelaktörer, med enighet om att hotet om sanktioner hade effekt på fredsprocessen. listade tre personer, bland annat för hindrande av fredsprocessen, brott mot mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt samt organiserad brottslighet. Listningarna genomfördes med stöd av . stod tillsammans med , , , , och som medförslagsställare. Vid listandet av de tre personerna gav kommittén indikationer om en öppenhet att överväga avlistning för det fall nyckelåtaganden i fredsavtalet uppfylldes och den olaga aktivitet som låg till grund för listning upphörde. Denna typ av indikationer ges sällan vid listning och bör ses som ett positivt element då just ovisshet gällande vad som krävs för att avlistas har bidragit till kritik mot sanktionsinstrumentet i stort. utförde ett antal robottester och ett sjätte kärnvapenprov. sanktionerna kunde beviljas av humanitära skäl men det var svårt för 2018/19:104 medlemsstater, FN-organ och hjälporganisationer att faktiskt utverka undantag från sanktionskommittén för . bidrog därför till antagandet av en så kallad genomförandenot (”Implementation Assistance Notice”, ) om humanitära undantag. 7 antogs och innebar bland annat att organisationer som tidigare levererat humanitär assistans inte skulle behöva gå via en medlemsstat med begäran om undantag utan kunde skicka ansökan direkt till kommittén. Initiativ för effektivare användning av sanktioner har länge förespråkat en effektivare och mer rättssäker användning av sanktioner och deltagit i flera processer om riktade sanktioner. genomförde tillsammans med , , och en högnivåöversyn av FN:s sanktioner med sikte på hur effektiviteten kunde förbättras. Slutrapporten ”Nations Sanctions”, som presenterades , innehöll 150 rekommendationer. Som säkerhetsrådsmedlem arbetade för att genomföra de rekommendationer som riktade sig till rådsmedlemmar. hade dessutom kommit långt i arbetet med att genomföra de cirka 60 rekommendationer som riktade sig till dem. presenterade en uppföljningsrapport (”Assessment of Achievements, Challenges and Opportunities”) som bröt ner de 150 rekommendationerna till tio uppföljningsbara åtgärdspunkter. En av dessa var en manual för inkommande sanktionskommittéordförande. , innan lämnade säkerhetsrådet. presenterade tillsammans med , , och en praktisk handbok som ska bistå inkommande ordförande och andra medlemsstater med en översikt av arbete inom sanktionskommittéerna. Mer kunskaper, kompetens och engagemang främjar ett förbättrat, mer effektivt och ändamålsenligt sanktionssystem. togs fram med hjälp av ett konsultföretag och inkluderar konsultationsrundor med rådets medlemmar och berörda stater. Efter mordet på de två sanktionsexperterna från och från i (se avsnitt 7.1.3) verkade för införandet av ett nytt listningskriterium gällande attacker mot sanktionsexperter. Inom sanktionsregimen för infördes således ett nytt listningskriterium avseende attacker mot FN-personal, inklusive sanktionskommitténs expertpanel, genom resolution (2017). verkade för att införa motsvarande listningskriterium i andra sanktionsregimer, såsom vid inrättandet av sanktionsregimen för genom resolution (2017). Vid översynen av sanktionsregimen för föreslog att sexuellt och könsbaserat våld skulle bli ett fristående listningskriterium, dvs. särskilt lyftas fram ur det bredare kriteriet om kränkningar av mänskliga rättigheter, ett förslag som gick igenom (resolution (2017), se även avsnitt 6.1.4). verkade därefter framgångsrikt för att få in detta fristående kriterium i sanktionsregimen för Sydsudan genom resolution (2018), sanktionsregimen för genom resolution (2018) och sanktionsregimen för genom resolution (2018). Initiativ för ökad rättssäkerhet Tillsammans med övriga länder i den så kallade likasinnadegruppen för riktade sanktioner har länge engagerat sig för att förmå säkerhetsrådet att ändra sina procedurer för att stärka rättssäkerheten vid sanktioner riktade mot personer. Likasinnadegruppen består utöver av , , , , , , , , och . Detta engagemang fortsätter även efter säkerhetsrådsmedlemskapet. Vid sanktioner riktade mot enskilda personer eller enheter måste särskild hänsyn tas till rättssäkerhetsaspekter och respekten för grundläggande fri- och rättigheter. hade noterat att icke-listade personer och enheter omnämnts i de beskrivande sammanfattningarna för listade personer och enheter som är offentliga och publiceras på FN:s hemsida. Icke-listade kan till exempel, i en sådan beskrivande sammanfattning, påstås ha kopplingar till brottslig verksamhet. Eftersom detta sker enbart indirekt och då inom ramen för listning av någon annan, så finns det ingen given mekanism som en icke-listad kan vända sig till för att ifrågasätta omnämnandet eller för att bli borttagen. invände därför mot alla nya listningsförslag som innehöll omnämnande av icke-listade i de beskrivande sammanfattningarna och bearbetade sedan de länder som lagt fram listningsförslagen för att få bort omnämnandena. agerande väckte först motstånd men detta avtog under den senare delen av medlemskapet. Efter samtal med och , som efterträdde i rådet och som båda är med i gruppen för likasinnade om riktade sanktioner, finns det goda förhoppningar om att de kommer att agera på samma sätt som gjort. Ombudspersonen för sanktioner mot Isil/Daesh och Instiftandet av ombudspersonsfunktionen för sanktioner mot Isil/Daesh och 2009 var ett betydande steg mot stärkt rättssäkerhet. , som var ombudsperson vid inträde i rådet, sade upp sig . Ombudspersonen tillsätts av FN:s generalsekreterare men enligt resolution (2009) ska sanktionskommittén konsulteras vilket har tolkats som att generalsekreterarens förslag måste antas av sanktionskommittén genom konsensus. Det stod klart att en långvarig vakans skulle påverka rättssäkerheten negativt för listade personer och enheter. och likasinnade verkade för att skyndsamt hitta en kvalificerad efterträdare genom att sätta press på och särskilt de permanenta rådsmedlemmarna. Det dröjde dock innan sanktionskommittén kunde enas om en kandidat – schweizaren , som tillträdde 2018/19:104 2018. Anledningen till den utdragna processen var olika syn bland de permanenta medlemmarna på lämplig kompetens och regional bakgrund för kandidaten. inkom tillsammans med medlemmarna i likasinnadegruppen för riktade sanktioner med ett brev till rådet där det redogjordes för ett antal förslag på reform av ombudspersonens mandat. Brevet understryker vikten av att värna ombudspersonens självständighet, motverka längre vakanser på posten och säkerställa transparens i ombudspersonens processer. Brevet uppmanar även rådet att överväga en utvidgning av mandatet för ombudspersonens kontor till andra sanktionsregimer. I samband med översynen av sanktionsregimen för Isil/Daesh och gjorde , , , och ett uttalande i säkerhetsrådet till stöd för ombudspersonen och stärkt rättssäkerhet i samtliga säkerhetsrådets sanktionsregimer. Seminarium i för humanitära experter Den 8–stod , efter att ha fått en informell förfrågan från , värd för ett seminarium i för humanitära och humanitärrättsliga experter i expertpanelerna som bistår sanktionskommittéerna. Deltagare var experter från expertpanelerna för , , , , och . Syftet var att experterna skulle öka sina kunskaper om metoder för och insamling och värdering av bevis, särskilt i fråga om sexuellt och könsbaserat våld i komplexa miljöer, samt att utbyta erfarenheter och bästa praxis. Programmet togs fram i nära samråd med experterna. Seminariet inleddes med ett möte med utrikesminister och representanter från det svenska civilsamhället och myndigheter. Utrikesministern betonade inte minst starka stöd för expertpanelerna. Övriga delar av programmet utgjordes av workshoppar för experterna med deltagande av svensk expertis från , och in Military Operations. Seminariet uppskattades av de humanitära experterna, som har begränsade möjligheter att mötas gemensamt mellan de olika panelerna och få den här formen av anpassad utbildning. försvann den svenska sanktionsexperten och hennes amerikanske kollega under ett uppdrag i Kasaï- regionen i (DRK). och arbetade på uppdrag av säkerhetsrådet som oberoende experter till rådets kommitté för sanktionerna mot DRK, den så kallade 1533-kommittén – som expertgruppens samordnare och som humanitär expert. hade bland annat till uppgift att kartlägga förövare av allvarliga brott mot internationell humanitär rätt och mänskliga rättigheter samt att föreslå personer som skulle kunna bli föremål för rådets sanktioner. Efter en omfattande sökinsats av FN:s stabiliseringsinsats Monusco hittades de båda efter drygt i en grav inte långt från där de försvunnit. Det stod klart att de båda mördats, något som senare bekräftades av en video som spelats in av gärningsmännen. Mordet på de båda experterna kom att bli en av de tyngsta frågorna under tid i och bortom rådet. För svensk del handlade det i ett inledningsskede om att underlätta informationsflödet och att hantera de konsulära aspekterna tillsammans med och Monusco. drev också frågan om ansvarsutkrävande, både för att klargöra vad som hänt och för att förövarna skulle kunna ställas inför rätta. Statsminister och utrikesminister har sålunda tidigt gjort klart att regeringen inte kommer att ge sig i denna fråga. Budskapet upprepades av dem , såväl inom som utanför rådet. arbetade också för att sekretariatet, säkerhetsrådet och FN-systemet i stort på ett bättre sätt skulle trygga säkerheten för denna typ av uppdragstagare. bekräftade generalsekreteraren i ett pressmeddelande att Catalán och hade hittats döda, och uttryckte en förväntan om en fullständig utredning av händelsen från kongolesisk sida samt att FN avsåg genomföra en utredning. FN utfäste sig att göra sitt yttersta för att rättvisa skulle skipas om det skulle visa sig vara fråga om brottsliga handlingar. Rådet fördömde dagen därpå händelsen i ett pressmeddelande, där det uppmanade DRK att genomföra en fullständig utredning och åtala förövarna, välkomnade generalsekreterarens utlovade utredning samt uppmuntrade DRK att samarbeta. informerades om att sekretariatet beslutat att tillsätta en så kallad undersökningskommitté (), något som sker rutinmässigt i samband med allvarligare olyckor eller attacker mot FN- personal och FN-anknuten personal. Kommittén leddes av den pensionerade tidigare säkerhetschefen i FN, . Syftet med en sådan kommitté är att så långt möjligt fastställa vad som skett, men också att dra lärdomar kring säkerhetsrutiner och villkor för att undvika liknande händelser. hade emellertid inte till uppgift att gå till botten i ansvarsutkrävandefrågan. begärde därför under konsultationer i rådet och sedan skriftligen till generalsekreteraren att lägga fram förslag på hur FN, inklusive rådet, skulle kunna stödja pågående nationella utredningar och säkerställa att förövarna ställdes inför rätta. lämnade sin rapport till . En sammanfattning av rapporten (S/2017/13) offentliggjordes för allmänheten.