prop · H70338 · 2019-11-12 00:00:00 — Polisiära befogenheter kan ges till inlånade tjänstemän som har polisiära befogenheter i sin hemstat. Inlånade tjänstemän som deltar i en operation i värdstaten får bära sin nationella tjänsteuniform och ska alltid kunna styrka sin behörighet och identitet (artikel 7). Inlånade polismän som ges polisiära befogenheter i värdstaten ska ha samma rätt att använda tjänstevapen och annan utrustning som värdstatens polismän. Andra tjänstemän ska bara få använda tjänstevapen och annan liknande utrustning i nödvärnssituationer. För att polismän ska få använda vapen och annan utrustning ska den motsvara den som värdstatens polismän använder (artikel 8). Inlånade tjänstemän kan, i enlighet med vad som överenskommits, bl.a. korsa gränsen med fordon på land, på vatten eller i luften. Tjänstemännen ska omfattas av samma trafikbestämmelser som värdstatens tjänstemän, om ett civilt fordon eller ett fordon utmärkt med officiella beteckningar används (artikel 9). När det gäller kostnader ska varje stat stå för sina egna kostnader. Om inget annat avtalats, ska dock värdstaten stå för inlånade tjänstemäns uppehälle (artikel 10). Om inlånade tjänstemän orsakar skador under en insats, ska värdstaten ansvara för skadorna i enlighet med sin nationella lagstiftning. Skador hos den andra statens myndighet eller tjänstemän ska inte ersättas. Värdstaten har i vissa fall en regressrätt mot tjänstemännens hemstat (artikel 11). Utländska tjänstemän ska i straffrättsligt hänseende jämställas med värdstatens tjänstemän, om inget annat följer av ett annat avtal som är bindande för staterna (artikel 11). Utländska tjänstemän ska i tjänsterättsligt hänseende, särskilt vad gäller disciplinära bestämmelser, omfattas av den tillämpliga lagstiftningen i sin egen stat (artikel 12). Enligt avtalet bör de behöriga myndigheterna samverka, exempelvis genom övningar, för att skapa förutsättningar för effektivt bistånd i enlighet med avtalet (artikel 13). Avtalet avslutas med bestämmelser om ikraftträdande m.m. (artikel 14). 2019/20:38 5.2 Avtalets godkännande och genomförande Regeringens förslag: godkänner avtalet med . Avtalet ska genomföras genom bestämmelser i lagen om inter- nationellt polisiärt samarbete. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: När Prümrådsbeslutets och Atlasråds- beslutets bestämmelser om operativt samarbete genomfördes i svensk rätt angav regeringen att de svenska brottsbekämpande myndigheterna som utgångspunkt ska klara av sina uppdrag på egen hand, men att den ökade rörligheten över gränserna och behovet av skydd mot terroristattentat och annan grov brottslighet ställer allt större krav på internationell samverkan. Att den svenska polisen som huvudregel ska klara av sitt uppdrag på egen hand var enligt regeringen en viktig utgångspunkt när ett genomförande av rådsbesluten övervägdes. Ett utökat samarbete skulle inte förändra polisens uppdrag och nya samarbetsmöjligheter borde därför vara ett komplement, främst för situationer där uppdraget kunde utföras på ett bättre sätt genom internationellt samarbete. En annan viktig utgångspunkt var att rättssäkerhet och kvalitet inte skulle försämras och att ett utökat samarbete måste utformas så att grundläggande principer om rättssäkerhet och den enskildes rättigheter kan upprätthållas. Regeringen bedömde att rådsbesluten borde genomföras bl.a. eftersom de möjliggör att utländska tjänstemän förstärker den svenska polisens förmåga på ett helt annat sätt än vad som var möjligt (se prop. 2016/17:139 s. 38 f.). Avtalet med har tagits fram för att möjliggöra ett sådant samarbete mellan svenska och norska särskilda insatsgrupper som hade kunnat ske om tillämpat Atlasrådsbeslutet (se avsnitt 5.1). Avtalet är utformat så att det kan genomföras utan att man gör avsteg från de utgångspunkter som angavs vid genomförandet av Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet, utgångspunkter som bör gälla även i det här sammanhanget. Om avtalet genomförs skulle norska tjänstemän, i de situationer som avtalet gäller, kunna förstärka den svenska polisens förmåga på ett sätt som inte är möjligt . Vid samarbete i enligt avtalet med ska norska tjänstemän kunna utföra uppgifter som innefattar myndighetsutövning. Redan av den anledningen måste avtalet till viss del genomföras genom bestämmelser i lag. Avtalet behöver därför godkännas av . För att den svenska förmågan att bekämpa terrorism ska stärkas ytterligare, föreslår regeringen att godkänner avtalet. Eftersom samarbete enligt avtalet med bör regleras i samma författning som det operativa polissamarbete som är möjligt , bör avtalet på lagnivå genomföras genom bestämmelser i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Närmare förslag på hur genomförandet kan ske lämnas i avsnitt 6–8. Samarbete mellan särskilda insats- Regeringens förslag: Regeringen, och Säkerhets- polisen ska få begära bistånd från norska särskilda insatsgrupper enligt För att eller Säkerhetspolisen ska få begära bistånd ska regeringen ha lämnat sitt medgivande. dock inte krävas i brådskande fall som kan innebära fara för människors liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom. digheten eller Säkerhetspolisen ska underrätta regeringen om bistånd har begärts utan regeringens medgivande. därefter pröva om beslutet att begära bistånd ska undanröjas eller bestå. och Säkerhetspolisen ska samråda med varandra innan regeringens medgivande begärs. Om myndigheterna begärt bi- stånd utan regeringens medgivande, ska de underrätta varandra om det. Bistånd ska få begäras om det är lämpligt och för att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra brott enligt lagen om straff för terroristbrott. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom Säkerhetspolisen till- styrker eller har inga invändningar mot förslaget. der mot för vilka ändamål bistånd ska få begäras och anser att det kan finnas skäl att tillåta samarbete även för att bekämpa andra brott än anför att myndigheten utgår från att det som avses med en särskild insatsgrupp är den , inte de regionala insatsstyrkorna. Skälen för regeringens förslag Bistånd enligt avtalet med Avtalet med gör det möjligt att begära bistånd från norska särskilda Biståndet ska ges till en svensk särskild insatsgrupp. Som anges i avsnitt 5.1 har avtalet med tagits fram för att möjlig- göra ett sådant samarbete mellan svenska och norska särskilda insats- grupper som hade kunnat ske om tillämpat Atlasrådsbeslutet. Avtalets beskrivning av vilket bistånd som kan begäras avviker något från motsvarande beskrivning i rådsbeslutet. Bistånd enligt avtalet kan bestå av operativt stöd, tillhandahållande av utrustning eller expertis (artikel 4), medan bistånd enligt rådsbeslutet kan bestå av genomförande av opera- tioner där utländska tjänstemän agerar i en stödfunktion eller av tillhanda- hållande av utrustning eller expertis (artikel 3 i rådsbeslutet). dock inte varit att avvika från rådsbeslutets sakliga innehåll, och det är alltså samma slags bistånd som omfattas av avtalet som av rådsbeslutet. Också den definition av begreppet särskild insatsgrupp som finns i av- talet med skiljer sig från den som finns i Atlasrådsbeslutet. definieras begreppet som brottsbekämpande myndigheters enheter som är 2019/20:38 specialiserade på att hantera krissituationer (artikel 3), medan det i rådsbeslutet definieras som brottsbekämpande enheter som har hantering av krissituationer som en specialuppgift (artikel 2 i rådsbeslutet). Inte heller här har någon saklig skillnad varit avsedd mellan avtalet och rådsbeslutet. Med anledning av det som anför kan det noteras att definitionen av begreppet särskild insatsgrupp inte i sig innebär att det bara är den som kan delta i samarbete enligt Atlasrådsbeslutet eller avtalet med . Det är dock den som ingår i , dvs. det nätverk som är grunden för Atlasrådsbeslutet. Oberoende av det gör också lämplighetsskäl att det för regeringen inte framstår som aktuellt i praktiken att regionala resurser skulle delta i de aktuella samarbetena. och Säkerhetspolisen ska kunna samarbeta med norska myndigheter avgör vilka svenska myndigheter som ska kunna bedriva samarbete med norska myndigheter enligt avtalet med . När det gäller samarbete enligt Atlasrådsbeslutet har lagstiftaren bestämt att både och Säkerhetspolisen ska kunna samarbeta med utländska myndigheter i . I förarbetena anges att i och för sig har huvudansvaret för operativa polisinsatser på fältet, men att Säkerhetspolisen har huvudansvaret för den svenska terrorismbekämpningen och att det kan finnas situationer där bistånd från en utländsk insatsgrupp aktualiseras utan att har hunnit bli engagerad i ett ärende (se prop. 2016/17:139 s. 56). De skäl som angavs vid genomförandet av Atlasrådsbeslutet har bäring även här. Enligt regeringen bör därför både och Säkerhetspolisen kunna samarbeta med norska myndigheter enligt avtalet med . Regeringen, och Säkerhetspolisen ska få ta initiativ till samarbete genom att begära bistånd bestämmer också vilka svenska myndigheter som ska få initiera ett samarbete genom att begära bistånd enligt avtalet med . Det går att ställa upp särskilda krav när det gäller t.ex. beslutsproceduren. Bistånd enligt Atlasrådsbeslutet får begäras av regeringen, och Säkerhetspolisen (4 kap. 4 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Regeringens uttryckliga rätt att begära bistånd motiveras i förarbetena med att det inte kan uteslutas att regeringen kan ha ett intresse av att initiera samarbete i vissa situationer. och Säkerhetspolisens initiativrätt har sin bakgrund i att myndigheterna har bäst förutsättningar att bedöma det egna behovet av bistånd. Regeringens medverkan krävs när polisen tar initiativ till samarbete, vilket ska ses mot bakgrund bl.a. av att det kan ha utrikespolitiska dimensioner att begära bistånd från utländska särskilda insatsgrupper i de situationer som omfattas av rådsbeslutet (se prop. 2016/17:139 s. 56 f.). Regeringen anser att regeringen, och Säkerhetspolisen bör få begära bistånd också enligt avtalet med . Regeringens medverkan bör krävas när polisen tar initiativ till samarbete, eftersom det även när det gäller avtalet kan ha utrikespolitiska dimensioner att begära bistånd i de situationer som omfattas av överenskommelsen. Kravet på regeringens medverkan bör ges samma närmare innehåll som vid samarbete enligt Atlasrådsbeslutet (se 4 kap. 5 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Det föreslås därför att och Säkerhetspolisen ska behöva regeringens medgivande för att få begära bistånd enligt avtalet med , förutom i brådskande fall som kan innebära fara för människors liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom. och Säkerhetspolisen ska i de senare fallen underrätta regeringen om att bistånd har begärts, varpå regeringen ska pröva om beslutet att begära bistånd ska undanröjas eller bestå. På samma sätt som vid samarbete enligt Atlasrådsbeslutet bör och Säkerhetspolisen vara skyldiga dels att samråda med varandra innan regeringens medgivande begärs, dels att underrätta varandra om att bistånd begärts utan regeringens medgivande. Det behöver inte framgå av författning att en begäran om bistånd, enligt artikel 4 i avtalet med , som huvudregel ska vara skriftlig och innehålla viss information. Några författningsåtgärder krävs alltså inte i den delen. Bistånd ska få begäras om det är lämpligt och för att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra terroristbrott Bistånd enligt avtalet med kan begäras när det anses lämpligt i samband med hanteringen av en krissituation (artikel 4). Vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete ställde lagstiftaren upp ett lämplighetskrav för att bistånd ska få begäras (4 kap. 3 och 6 §§ lagen om internationellt polisiärt samarbete). Kravet ska garantera att vissa utgångspunkter upprätthålls (se prop. 2016/17:139 s. 45 och 57 f.). Den myndighet som överväger att begära bistånd enligt rådsbesluten ska beakta att den svenska polisen som huvudregel ska klara av sitt uppdrag på egen hand och att möjligheten att begära bistånd är avsedd som ett komplement, främst för situationer där polisen kan utföra sitt uppdrag på ett bättre sätt genom internationell samverkan. Myndigheten ska också beakta att rättssäkerhet och kvalitet inte ska försämras om samarbete sker. Frågan om lämplighetskravet är uppfyllt ska avgöras utifrån förhållandena i det enskilda fallet. Omständigheter som måste beaktas är t.ex. vilket slags situation det rör sig om, vilket bistånd som skulle begäras, behovet av samarbete, tillgängliga nationella resurser och förutsättningarna för ett rättssäkert och effektivt samarbete (se prop. 2016/17:139 s. 94, 95 och 97). Regeringens uppfattning är att ett motsvarande lämplighetskrav bör gälla för att bistånd ska få begäras enligt avtalet med . Detta eftersom de angivna utgångspunkterna bör upprätthållas även vid samarbete enligt avtalet (se avsnitt 5.2). Ett lämplighetskrav ligger också i linje med avtalstexten. Kravet kommer att innebära att den myndighet som överväger att initiera ett samarbete måste ta ställning till om det är lämpligt att samarbeta med norska myndigheter i just den situation som det är fråga om. Bistånd enligt avtalet med kan alltså, enligt artikel 4 i avtalet, begäras i samband med hanteringen av en krissituation. 2019/20:38 avses varje situation där en behörig myndighet har skäl att tro att det föreligger en straffbar handling som innebär ett allvarligt, direkt hot mot personer, egendom, infrastruktur eller institutioner. För svensk del sägs det kunna röra sig om exempelvis – men alltså inte bara – situationer som omfattar handlingar som kan utgöra terroristbrott enligt nationell rätt (artikel 3). Vid genomförandet av Atlasrådsbeslutet begränsade lagstiftaren möjligheten att begära bistånd på så sätt att bistånd enligt rådsbeslutet bara får begäras för att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra brott enligt lagen om straff för terroristbrott (4 kap. 6 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Skälet till begränsningen är att det inte hade framkommit något behov av att samarbeta med utländska insatsgrupper för att hantera krissituationer som inte avser terroristbrott (se prop. 2016/17:139 s. 58). Säkerhetspolisen anser att det kan finnas skäl att möjliggöra samarbete enligt avtalet med även för att bekämpa andra brott än terroristbrott. Enligt regeringen framstår den begränsning som gäller vid samarbete enligt Atlasrådsbeslutet dock som ändamålsenlig också när det gäller samarbete enligt avtalet med . Regeringen föreslår därför att bistånd enligt avtalet ska få begäras för att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra terroristbrott. Regeringens förslag: Regeringen, och Säkerhets- polisen ska få överlåta förvaltningsuppgifter till vid samarbete enligt avtalet med . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten enligt regerings- formen är att rättskipnings- och förvaltningsuppgifter, däribland polisiära uppgifter, sköts av svenska myndigheter. Utländska polismän får i princip inte bedriva polisverksamhet här annat än i form av biträde åt svensk polis, och alltid i närvaro av svenska polismän (se JO 2005/2006 s. 113 f.). Regler om ett mer långtgående samarbete finns dock för bl.a. samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. med kan på samma sätt som de samarbetena innebära att förvalt- ningsuppgifter överlåts till en annan stat. får enligt 10 kap. 8 § regeringsformen bemyndiga regeringen eller någon annan myndighet att i särskilda fall besluta om en överlåtelse av förvaltningsuppgifter till en annan stat. När det gäller samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet finns ett sådant bemyndigande i 4 kap. 7 § lagen om internationellt polisiärt samarbete. Det som är aktuellt nu är, liksom vid genomförandet av Prümråds- beslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete (se 2016/17:139 s. 46 och 59), att låta regeringen, och Säkerhetspolisen besluta om överlåtelser av förvaltningsuppgifter inom ramen för särskilda polissamarbeten. Samarbetet ska enligt vad som före- slås i avsnitt 6.3 ske inom ramen för särskilda insatser som är klart av- Det är fråga om överlåtelser i särskilda fall, och regeringen före- Prop. 2019/20:38 slår därför att i lag bemyndigar regeringen, och Säkerhetspolisen att besluta om överlåtelserna. Regeringens förslag: Innan ett samarbete enligt avtalet med påbörjas, ska en överenskommelse om samarbetet ingås med . Överenskommelsen ska få ingås av regeringen, eller Säkerhetspolisen. En överenskommelse som innebär att norska tjänstemän ska delta i samarbete i ska avse en särskild insats som är klart avgränsad. Överenskommelsen ska reglera samarbetets särskilda syfte, vilket bistånd den norska myndigheten ska ge, och plats samarbetet ska genomföras, vilka norska tjänstemän som ska delta, hur ledning ska utövas, vilka befogenheter tjänstemännen ska ha, och vilka vapen och vilken annan liknande utrustning de ska få inneha. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Ett samarbete ska föregås av en överenskommelse som ingås av regeringen, eller Säkerhetspolisen Innan ett samarbete enligt avtalet med påbörjas, måste en överenskommelse ingås om vilket samarbete som ska genomföras i det enskilda fallet. Vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet förhåller det sig på motsvarande sätt. De myndigheter som har rätt att ta initiativ till samarbete enligt rådsbesluten, får också ingå överenskommelser om samarbete med andra stater (4 kap. 8 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Enligt förarbetena ligger det i sakens natur att regeringen bara kan avtala om huvuddragen i ett samarbete. Om regeringen har tagit initiativ till och avtalat om ett samarbete, måste överenskommelsen därför kompletteras genom en överenskommelse som ingås av eller Säkerhetspolisen (se prop. 2016/17:139 s. 47 och 60). Eftersom regeringen, och Säkerhetspolisen ska få ta initiativ till samarbete enligt avtalet med , anser regeringen att myndigheterna också bör kunna ingå överenskommelser om samarbete med . och Säkerhetspolisens möjlighet att ingå överenskommelserna är beroende av ett bemyndigande från regeringen (10 kap. 2 § regeringsformen). Bemyndiganden finns på förordningsnivå (se 21 § förordningen [2014:1102] med instruktion för och 17 § förordningen [2014:1103] med instruktion för Säkerhetspolisen). bestämmer vilka myndigheter som ingår överenskommelserna för norsk del. En särreglering för vissa överenskommelser En överenskommelse om samarbete enligt avtalet med kan innebära att norska tjänstemän ska delta i samarbete i . Undantaget är överenskommelser som bara innebär att utrustning ställs till svenskt förfogande. När det gäller samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet finns det en särreglering som träffar just överenskommelser som innebär att utländska tjänstemän ska delta i samarbete i . Bakgrunden är att samarbetet bör avgränsas på ett tydligt sätt (se prop. 2016/17:139 s. 48 och 60). En överenskommelse som har den aktuella innebörden ska avse en särskild insats som är klart avgränsad. Överenskommelsen ska dessutom reglera ett antal frågor: samarbetets särskilda syfte, vilket bistånd den utländska myndigheten ska ge, och plats samarbetet ska genomföras, vilka utländska tjänstemän som ska delta, hur ledning ska utövas, vilka befogenheter tjänstemännen ska ha, och vilka vapen och vilken annan liknande utrustning de ska få inneha (4 kap. 8 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Om norska tjänstemän ska delta i samarbete i , bör samarbetet avgränsas på ett tydligt sätt. Regeringen föreslår därför att den särreglering som redovisas ovan ska gälla också vid samarbete enligt avtalet med . Avtalet med säger inget om överenskommelsernas form. I likhet med en begäran om bistånd (se artikel 4) bör dock en överenskommelse som huvudregel vara skriftlig. Om en överenskommelse behöver vara muntlig, t.ex. i en brådskande situation, är det viktigt att innehållet i den dokumenteras skriftligen, så att man i efterhand kan kontrollera vad som avtalats. Den föreslagna ordningen överensstämmer med vad som gäller vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet och behöver inte författningsregleras. 6.4Vilka norska tjänstemän ska få delta i samarbetet? Regeringens förslag: Norska tjänstemän ska få delta i samarbete enligt avtalet med om de är lämpliga för uppgiften och anställda vid en samverkande myndighet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Avtalet med gäller samarbete mellan svenska och norska särskilda insatsgrupper. Flera slags tjänstemän kan ingå i grupperna. Det kan t.ex. både röra sig om polismän och andra slags tjänstemän. Vid genomförandet av Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete ställde lagstiftaren upp ett krav på lämplighet för deltagande i samarbete i . alltså delta i samarbete enligt rådsbesluten bara om de är lämpliga för upp- Prop. 2019/20:38 giften (4 kap. 9 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Enligt regeringen vore det orimligt att inte ställa ett krav på lämplighet också för deltagande i samarbete enligt avtalet med . Ett sådant krav bör alltså gälla. Av tydlighetsskäl bör det, liksom vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet, också framgå att de tjänstemän som ska delta ska vara anställda vid en samverkande myndighet. Vilka norska tjänstemän som ska delta i ett samarbete får avgöras efter samråd med den samverkande myndigheten. eller Säkerhetspolisen ansvarar för att genom kontakter med myndigheten kontrollera att tjänstemännen är lämpliga för uppgiften. 6.5Ledning över norska tjänstemän Regeringens förslag: Norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med ska stå under ledning av eller Säkerhetspolisen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Ledning regleras i artikel 6 i avtalet Enligt artikeln ska inlånade tjänstemän ”som ingår i en särskild insatsgrupp i värdstaten” verka under den statens ledning. Även om det finns artiklar i avtalet som talar om inlånade tjänstemän utan något tillägg eller någon precisering, har avsikten inte varit att begränsa den krets som träffas av artikeln. Vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet ska utländska tjänstemän stå under ledning av eller Säkerhetspolisen (4 kap. 9 § lagen om internationellt polisiärt samarbete). Enligt förarbetena kan ledningen utövas både på plats och distans. Om utländska tjänstemän åtföljs av ett eget befäl, är det naturligt att de står under ledning av det befälet, som i sin tur mer direkt underställs svenska tjänstemän. Om de utländska tjänstemännen ska agera som en sammanhållen enhet, är det enligt förarbetena vidare naturligt att de genom ett eget befäl ges ett uppdrag med vissa ramar och begränsningar. eller Säkerhetspolisen ska alltid kunna följa och lämna instruktioner för de utländska tjänstemännens agerande, och åtgärder ska rapporteras till och stämmas av med myndigheten (se prop. 2016/17:139 s. 50, 62 och 99). På motsvarande sätt som gäller vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet bör norska tjänstemän som deltar i samarbete enligt avtalet med stå under svensk ledning. Ledningen bör enligt regeringen kunna utövas på samma sätt som vid samarbete enligt rådsbesluten. 2019/20:38 6.6