prop · H60342 · 2019-01-31 00:00:00 — Hovrätten för anser att tingsrätterna i stället för den föreslagna ordningen bör få lagligt stöd att upprätta listor över advokater som kan anlitas fram till dess att tingsrätten öppnar. och anser att det finns anledning att överväga vissa ersättningsfrågor. Skälen för regeringens förslag Behov av en offentlig försvarare utanför domstolarnas öppettider Beslut om att en offentlig försvarare ska förordnas fattas av rätten (21 kap. 4 § ). Tingsrätterna är tillgängliga under ordinarie arbetstid. Därutöver har tingsrätterna , annan allmän helgdag, lördag, , och nyårsafton beredskap för prövning av bland annat frågor om häktning och förordnande av offentliga försvarare (1 § förordningen [1988:31] om tingsrätternas beredskap för prövning av häktesfrågor m.m.). Under helgberedskapen är de tingsrätter som fungerar som beredskapsdomstolar tillgängliga ett antal timmar varje beredskapsdag. Beslut om att förordna en offentlig försvarare kan inte fattas och nätter eftersom domstolarna då håller Det får till följd att det kan dröja innan en misstänkt får tillgång till en offentlig försvarare. Att försvarare inte kan förordnas och nätter har uppmärksammats i olika sammanhang. ombudsmän har i en framställning till regeringen begärt att regeringen ska överväga att låta utreda hur en misstänkts rätt till offentlig försvarare vid inledande polisförhör ska kunna säkerställas då tingsrätterna inte har expeditionstid (Ju2010/09882/DOM). ombudsmän har även vid flera andra tillfällen påtalat att det finns ett sådant behov (JO 2011/12 s.77, beslut med dnr 2978–2012 och JO 2016/17 s. 400). Även har i en skrivelse uppmärksammat regeringen på behovet (Ju2015/10073/DOM). I skrivelsen till regeringen påtalas ett antal konsekvenser som följer av att en offentlig försvarare inte går att utse av dygnet. Som exempel anges svårigheter att snabbt klarlägga om en misstänkt är oskyldig, längre frihetsberövanden som följd och ökade svårigheter att lagföra vissa medelsvåra ungdomsbrott. I anslutning till att skrivelsen lämnades utarbetade nya riktlinjer för handläggning av ungdomsärenden (RåR 2006:3). Av riktlinjerna följer att en försvarare alltid ska vara närvarande vid förhör i sak med den unge misstänkte om det inte finns mycket starka skäl av nödkaraktär som talar mot det. Rättshjälpsdirektivets syfte är att medlemsstaterna ska se till att misstänkta faktiskt kan utöva sin rätt till tillgång till en försvarare (skäl 1). Den misstänkte ska i ett tidigt skede kunna utöva sin rätt i praktiken och på ett effektivt sätt (artikel 3 i försvarardirektivet). I promemorian bedöms att en ordning som innebär att rätten till offentlig försvarare i praktiken inte kan tillgodoses är svårförenlig med direktivets bakomliggande syften. Regeringen delar den bedömningen. För att syftet med direktivet fullt ut ska uppfyllas och för att komma till rätta med de tillämpningsproblem som uppmärksammats av bland annat bedömer regeringen att det finns behov av att kunna förordna en offentlig försvarare även och nätter. Enligt rättshjälpsdirektivet ska beslut om rättshjälp, liksom om förordnande av försvarare, fattas av en behörig myndighet utan onödigt dröjsmål (artikel 6). Den behöriga myndigheten ska som utgångspunkt vara en oberoende myndighet eller en domstol. I brådskande fall medges tillfällig medverkan av åklagare eller polis (skäl 24). Om beslut om rättshjälp inte kan fattas före genomförandet av till exempel förhör bör åtminstone akut eller provisorisk rättshjälp beviljas innan förhöret genomförs (skäl 19). Med hänsyn till parternas roller i rättskedjan är utgångspunkten att det är rätten som utser en offentlig försvarare. Domstolsprövningen är en viktig rättssäkerhetsgaranti. Domstolarnas beredskap medger dock inte att brådskande beslut kan fattas dygnet runt. Frågan om utvidgad beredskap för brådskande beslut har varit föremål för överväganden, se bland annat propositionen De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation (prop. 2011/12:55 s. 74 f.). Regeringen bedömde då att det inte var rimligt att bygga upp en organisation för att domstolarna skulle kunna fatta snabba beslut under dygnets alla timmar. Efter att bland annat rättssäkerhetsaspekter beaktats infördes en ordning som innebär att åklagaren interimistiskt får fatta beslut om inhämtning av elektronisk kommunikation som sedan anmäls till rätten En utredare har vidare haft i uppdrag att, i syfte att uppnå en snabbare lagföring av brott, föreslå bland annat hur en ordning med jourdomstolar kan utformas. Utredaren lämnade i sin redovisning av uppdraget inte något sådant förslag bland annat med hänvisning till att syftet bedöms kunna uppnås på andra mer verksamhets- och kostnadseffektiva sätt, se promemorian Snabbare lagföring (Ds 2018:9). I rättshjälpsdirektivet finns, som framgår av det föregående, inte något absolut krav på att en domstol i alla situationer ska besluta om rättshjälp och förordna försvarare. Tvärtom medger direktivet en annan ordning i Häktes- och restriktionsutredningen föreslår att åklagaren ska kunna förordna offentliga försvarare och nätter när domstolen Motsvarande förslag lämnas i promemorian. instanser, bland annat ombudsmän, , Attunda tingsrätt, , och tingsrätt, ställer sig bakom förslaget men det mottar också kritik. ena parten ska kunna utse den andra partens offentliga försvarare kritiseras av bland andra , och De anser i stället att denna rätt exklusivt ska tillkomma Åklagarväsendet bedriver, till skillnad från domstolarna, i viss omfattning verksamhet under dygnets alla timmar. Att lägga uppgiften att förordna en offentlig försvarare på åklagare när domstolen inte är tillgänglig kan dock, som framgår av remissutfallet, ifrågasättas av bland annat principiella skäl. Som regeringen konstaterar i det föregående finns det ett behov av att kunna förordna offentliga försvarare och nätter då dom- stolarna inte är tillgängliga. Att inrätta och upprätthålla en sådan ordning vid domstolarna skulle medföra en ökad kostnad för rättsväsendet. Omfattningen av kostnaderna beror bland annat på den närmare utformningen av jouren eller beredskapen och hur många domare som skulle behöva vara i tjänst för att täcka behovet i hela landet. promemorian görs bedömningen att de förväntade kostnadsökningarna talar mot inrättandet av ett sådant system. Att införa ett joursystem för domstolarna enbart för att förordna offentliga försvarare skulle enligt regeringen medföra att rättsväsendets resurser används på ett sätt som inte framstår som effektivt eller ändamålsenligt. Ett sådant system kan därför i nuläget inte förordas. En ordning där åklagare under vissa förutsättningar förordnar offentliga försvarare kan enligt regeringen accepteras under förutsättning att kravet på hög rättssäkerhet kan bibehållas. En sådan ordning bör inte bara vara utan också uppfattas som objektiv. En viktig utgångspunkt för regeringens överväganden i denna del är att åklagaren, som framhåller, är en professionell aktör med hög rättslig kompetens som omfattas av såväl objektivitetsprincipen (1 kap. 9 § regeringsformen och 23 kap. 4 § ) som av tjänsteansvar i sin yrkesutövning. förutsättning för en rättssäker ordning är vidare att tillämpningsområdet för åklagarens beslutanderätt tydligt kan avgränsas dels , dels i omfattning. En annan självklar utgångspunkt är att åklagaren endast ska ha rätt att fatta interimistiska beslut som möjligt ska överlämnas till rätten för prövning. Enligt regeringens bedömning uppfyller en ordning som utformas i enlighet med vad som utvecklas närmare i det följande de rättssäkerhetskrav som bör ställas upp. En begränsad rätt för åklagaren att förordna en offentlig försvarare Det behov som bedöms finnas av att kunna förordna offentliga försvarare är begränsat till kvällar och nätter när domstolarna inte är tillgängliga för beslut. En bestämmelse som ger åklagare rätt att förordna offentliga försvarare bör därför vara avgränsad till sådana tillfällen. Som påpekar bör begränsningen tydligt framgå av författningstexten. Promemorians förslag innehåller inte någon tidsmässig avgränsning i författningstexten, men det framgår av författningskommentaren att bestämmelsen endast är avsedd att tillämpas utanför domstolarnas kontors- och beredskapstid. Enligt utredningens förslag ska åklagaren kunna förordna offentlig försvarare om det finns risk för att en utredning onödigt fördröjs. Regeringen bedömer att det förslaget inte avgränsar tillämpningsområdet för bestämmelsen på ett önskvärt sätt. Avgränsningen bör i stället utformas så att det i bestämmelsen anges att den är tillämplig då domstolen inte är tillgänglig för beslut. Bestämmelsens tillämpningsområde bör också vara avgränsat i omfattning. Endast när en försvarare behövs för att genomföra åtgärder som inte kan vänta bör det komma i fråga att åklagare förordnar en offentlig försvarare. Det kan till exempel röra sig om att förhör med den misstänkte inte kan anstå. I promemorians förslag avgränsas omfattningen av tillämpningsområdet genom att det i författningstexten anges att det ska föreligga ett brådskande behov av en försvarare för en person som är gripen eller anhållen. Regeringen anser att den utformningen är väl avvägd. Rättshjälpsdirektivet medger endast tillfällig medverkan av åklagare och förutsätter att åklagarens beslut prövas av den behöriga myndigheten. Såväl utredningen som promemorian föreslår en interimistisk beslutanderätt för åklagare. För att en sådan ordning ska uppfylla högt ställda rättssäkerhetskrav och för att uppfylla det krav som ställs i direktivet är det nödvändigt att åklagarens beslut att förordna en offentlig försvarare alltid följs av en prövning av rätten. Domstolsprövning medför också goda förutsättningar för enhetlighet och kvalitet i besluten. Av författningstexten bör det tydligt framgå att beslutet är av tillfällig karaktär. Det sker lämpligen genom att det i bestämmelsen, på det sätt som föreslås i promemorian, anges att åklagaren får förordna en offentlig försvarare i avvaktan på rättens beslut. Beslutet bör möjligt överlämnas till rätten för prövning. Utgångspunkten är att den som den misstänkte har föreslagit för uppdraget som offentlig försvarare ska förordnas förutsatt att han eller hon är behörig (21 kap. 5 § andra stycket ). Principen om det fria biträdesvalet är grundläggande och utrymmet att frångå den misstänktes önskemål är begränsat. Särskilda skäl kan emellertid motivera att någon annan än den som den misstänkte valt förordnas som försvarare. 2018/19:42 Vid ett interimistiskt förordnande av en offentlig försvarare är syftet med förordnandet att tillgodose ett brådskande behov. Den som ska förordnas måste till exempel kunna medverka vid förhör som ska hållas med den misstänkte eller natten. Skulle den föreslagne försvararen inte kunna utföra uppdraget under sådana förutsättningar bör det kunna utgöra ett sådant särskilt skäl som talar mot att förordna den som den misstänkte valt. Om den misstänkte inte lämnar något förslag på försvarare eller om den föreslagne försvararen inte kan förordnas behöver en annan person som är behörig för uppdraget väljas. I både utredningen och promemorian lämnas förslag om att tingsrätterna bör tillhandahålla en lista över försvarare som kan vidtalas för sådana uppdrag. Det framstår som en rättssäker ordning att åklagarens val av offentlig försvarare ska vara styrt av en sådan lista. Domstolarnas ansvar för en sådan lista bör enligt promemorian regleras i förordning. Ett liknande förslag lämnas av Hovrätten för . Av promemorian framgår att domstolarna vanligtvis tillämpar en turordningslista som hjälpmedel vid valet av försvarare när någon särskild försvarare inte har föreslagits av den misstänkte. En liknande lista som ska användas av åklagarna vid interimistiska förordnanden bör bidra till att ge legitimitet till besluten och tillskapa en rättssäker ordning. En sådan lista bör därför användas och regeringen instämmer i att det bör regleras i förordning. Av regleringen bör det framgå att det finns en skyldighet för domstolarna att tillhandahålla en sådan lista samt de grundläggande förutsättningarna för hur listan ska upprättas. Vissa krav bör också ställas på innehållet i åklagarens beslut. Beslutet bör innehålla uppgifter om vem som har förordnats för uppdraget och om den misstänkte har haft något eget förslag på försvarare. Om den misstänktes förslag på försvarare har frångåtts, bör det även framgå om den misstänkte står fast vid sitt förslag på försvarare eller i stället godtar den som har förordnats i enlighet med listan. Till skillnad från bedömer regeringen att kraven på beslutets innehåll inte behöver regleras särskilt. När förordnandet överlämnats till rätten ska rätten på vanligt sätt pröva förutsättningarna för förordnandet utifrån behov och lämplighet. och efterfrågar förtydliganden i vissa ersättningsfrågor. Ersättning till en offentlig försvarare bestäms av varje instans för det arbete som utförts där. Vanligen sker det i anslutning till att målet avgörs. Uppkommer fråga om byte av försvarare kan ersättningen komma att prövas tidigare. Regeringen föreslår inte några särskilda bestämmelser om ersättning för de fall en åklagare förordnar en offentlig försvarare. Något behov av att till exempel kunna byta försvarare kan inte förutses i den ordning som föreslås eftersom den kommer att tillämpas endast vid brådskande behov och nätter. Sådana frågor kan hanteras enligt nuvarande ordning i den efterföljande prövningen i domstol. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att åklagaren ska ha rätt att, under tid då domstolen inte är tillgänglig för beslut, i avvaktan på rättens beslut förordna en offentlig försvarare för en misstänkt som är gripen eller anhållen och som har ett brådskande behov av en försvarare. Ett sådant beslut ska möjligt överlämnas till rätten för prövning. Rätten till en offentlig försvarare vid verkställighet av en europisk arresteringsorder Regeringens förslag: Om ett överlämnande beviljas enligt en europeisk eller nordisk arresteringsorder har den eftersökte rätt till en offentlig försvarare fram till dess att ett beslut om överlämnande har verkställts. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Rätten till rättshjälp i samband med en europeisk arresteringsorder gäller fram till dess att ett överlämnande sker eller fram till dess att beslutet att inte överlämna har fått laga kraft (artikel 5.1). I svensk rätt finns ingen bestämmelse som reglerar hur länge ett försvararuppdrag pågår. Av praxis framgår att uppdraget som offentlig försvarare för en tilltalad i den ordinarie brottmålsprocessen upphör när avgörandet i ansvarsfrågan har fått laga kraft (NJA 2006 s. 464). I överlämnandeärenden är den offentlige försvararens uppdrag inte att bistå den eftersökte under en förundersökning och efterföljande rättegång, utan han eller hon har i stället till uppgift att biträda den eftersökte i överlämnandeärendet. I promemorian uttalas att det därför måste ligga i uppdragets natur att det, i vart fall, pågår fram till dess att överlämnandefrågan blivit slutligt avgjord genom ett beslut som har fått laga kraft. Direktivet ger den eftersökte rätt till rättshjälp fram till dess att ett överlämnande sker, det vill säga även i tiden efter det att avgörandet i överlämnandefrågan har fått laga kraft. Den eftersökte ska till exempel ha rätt till rättshjälp när det begärs förnyad förhandling i häktningsfrågan eller om humanitära skäl åberopas till stöd för ett uppskjutande av verkställigheten efter det att överlämnandefrågan har fått laga kraft. I promemorian föreslås att det i svensk rätt ska införas en bestämmelse om att uppdraget som offentlig försvarare för en eftersökt person gäller fram till dess att ett överlämnande har verkställts. Regeringen instämmer i att en sådan bestämmelse bör införas. Regeringen föreslår därför att det i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder görs en ändring med innebörden att den eftersökte har rätt till en offentlig försvarare fram till dess att ett beslut om överlämnande har verkställts. Motsvarande ändring bör göras i lagen (2011:1165) om överlämnade från enligt en nordisk arresteringsorder. 5.4Behovet av ytterligare lagändringar Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller åtagandena i direktivet utan ytterligare lagändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrar sig, bland annat , Attunda tingsrätt, och 2018/19:42 , instämmer i eller har inga invändningar mot promemorians bedömning av i vilka delar det krävs författningsändringar för att uppfylla åtagandena i direktivet. ombudsmän framför att det finns anledning att i det fortsatta lagstiftningsarbetet ytterligare analysera om rätten till rättshjälp vid genomförandet av en vittneskonfrontation tillgodoses i gällande rätt. Skälen för regeringens bedömning: Förutom de lagändringar som behandlas i avsnitt 5.2–5.3 görs i promemorian bedömningen att svensk rätt uppfyller de krav som ställs i direktivet utan ytterligare lagändringar. ombudsmän menar att det finns anledning att i det fortsatta lagstiftningsarbetet ytterligare analysera om direktivets krav vid genomförande av vittneskonfrontationer tillgodoses genom gällande rätt. Rättshjälpsdirektivet syftar till att säkerställa att den materiella rätten till försvarare som föreskrivs i försvarardirektivet faktiskt kan utövas. Någon självständig rätt till försvarare kan inte härledas ur rättshjälpsdirektivet. När försvarardirektivet genomfördes i svensk rätt diskuterades bland annat den misstänktes rätt att ha sin försvarare närvarande vid vittneskonfrontationer. Vissa lagförslag lämnades också i samband med det (prop. 2015/16:187 s. 30). Vad ombudsmän anför ger inte regeringen anledning att frångå den bedömning som gjorts i tidigare lagstiftningsarbete och i promemorian om direktivets tillämpningsområde. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att det inte krävs några ytterligare lagändringar för att uppfylla åtagandena enligt direktivet. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. I promemorian föreslås en annan tidpunkt för ikraftträdandet. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning. Häktes- och restriktionsutredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår en annan tidpunkt för ikraftträdandet. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 12.1 i rättshjälpsdirektivet ska medlemsstaterna sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Regeringen anser därför att lagändringarna bör träda i kraft . Författningsändringarna är av processrättslig karaktär. Av allmänna processrättsliga principer följer att nya processuella regler blir tillämpliga Det finns inte anledning att här frångå de allmänna Prop. 2018/19:42 principerna. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte. Kostnader och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Eventuella kostnadsökningar bedöms rymmas inom befintliga anslag. Förslagen stärker rättssäkerheten för misstänkta och tilltalade. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: bedömer att förslaget om interimistiskt försvararförordnande av åklagaren kommer att medföra en kostnadsökning för domstolarna genom fler försvararförordnanden och en ökad arbetsbörda till följd av en ökad måltillströmning om byte av påtalar att förslaget om interimistiska försvararförordnande kommer att föranleda att måste inrätta ett särskilt kanslistöd för jourhavande Häktes- och restriktionsutredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen bedömer att reglerna om ersättning till offentliga försvarare kan behöva ses över. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Gällande rätt uppfyller till största del direktivets krav men ett par ändringar föreslås. Förslaget till ändring i innebär att den som grips och anhålls under kvälls- eller inte längre behöver vänta många timmar innan han eller hon får en offentlig försvarare. Som en följd av det kan det första polisförhöret i sak hållas snabbare och frihetsberövandet ofta upphöra tidigare. särskilt viktigt ur ett barnrättsperspektiv. För , men även för domstolarna, kan en viss ökad De nya arbetsuppgifterna och rutinerna för myndigheterna kan vidare komma att medföra vissa utbildningsinsatser och nya riktlinjer. Regeringen gör, till skillnad från och , bedömningen att de kostnadsökningar som förslaget kan medföra bedöms vara marginella och ryms inom befintliga Det är också den bedömning som görs i promemorian och av För de offentliga försvararna innebär förslaget att de, i något större utsträckning än tidigare, kan komma att behöva närvara vid förhör utanför Det arbete som då läggs ned hade med nuvarande ordning till stor utsträckning utförts under ordinarie arbetstid. Det är alltså inte fråga om något ytterligare arbete jämfört med . Förslaget kan därmed inte förväntas leda till ett ökat antal försvararförordnanden eller ökade kostnader i någon större utsträckning för offentliga försvarare. När det gäller förslaget om att reglera en sluttidpunkt för rätten till en offentlig försvarare för eftersökta enligt en europeisk eller nordisk arresteringsorder rör det sig om ett förtydligande av hur bestämmelserna Förslagen bedöms därför inte leda till ökade kostnader. 2018/19:42 Det finns i övrigt inte anledning anta att förslaget kommer att leda till några kostnader eller andra konsekvenser för berörda myndigheter, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Förslaget kan inte förväntas få betydelse för brottsligheten. Förslaget kan inte heller förväntas få betydelse för jämställdheten mellan män och kvinnor. 8.1Förslaget till lag om ändring i 4 § En offentlig försvarare förordnas av rätten. Om rätten har skilt saken från sig får rätten, till dess den misstänkte har överklagat eller tiden för att överklaga har gått ut, förordna en försvarare att biträda honom eller henne i högre rätt. Frågan om förordnande av offentlig försvarare ska tas upp när en framställning görs eller rätten annars anser att det finns anledning till det. När domstolen inte är tillgänglig för beslut får åklagaren, i avvaktan på rättens beslut, förordna en offentlig försvarare för en misstänkt som är gripen eller anhållen och som har ett brådskande behov av en försvarare. Beslutet ska möjligt överlämnas till rätten för prövning. Paragrafen innehåller bestämmelser om förordnande av en offentlig försvarare. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. I tredje stycket, som är nytt, införs en rätt för åklagaren att fatta interimistiska beslut om förordnande av offentliga försvarare. Bestämmelsen utgör ett undantag till huvudregeln i första stycket om att en offentlig försvarare förordnas av rätten. Bestämmelsen är endast tillämplig när domstolen inte är tillgänglig för beslut, det vill säga utanför domstolens kontors- och beredskapstid. Tillämpningen förutsätter att det finns ett brådskande behov av en försvarare för en person som är gripen eller anhållen. Det kan till exempel röra sig om att förhör med den misstänkte inte kan anstå. Om den misstänkte har föreslagit någon som är behörig för uppdraget ska denne förordnas, om det inte finns särskilda skäl mot det (21 kap. 5 § ). Skulle den föreslagna försvararen inte kunna utföra uppdraget bör detta kunna utgöra ett sådant särskilt skäl som talar mot att förordna den som den misstänkte valt.