prop · H60386 · 2019-04-02 00:00:00 — 54Inrikesministern överklagade den domen till Court of Appeal (& ) (Civil Division) (Appellationsdomstolen för och , avdelningen för tvistemål och förvaltningsmål, ) (nedan kallad Court of Appeal). DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15 55Den domstolen har anfört att inrikesministern enligt section 1.1 i Dripa utan förhandstillstånd från en domstol eller ett oberoende förvaltningsorgan får föreskriva en allmän ordning som ålägger offentliga teleoperatörer att lagra alla uppgifter i fråga om varje system för posttjänster eller telekommunikationer , om ministern bedömer att ett sådant krav är nödvändigt och proportionerligt för att uppnå de mål som anges i lagstiftning. Även om dessa uppgifter inte innefattar innehållet i en kommunikation, skulle de kunna vara särskilt ingripande i privatlivet för kommunikationstjänsternas användare. 56 Den hänskjutande domstolen har i beslutet om hänskjutande och i sitt avgörande av , som meddelades inom ramen för målet om överklagande och där den beslutade att begära förhandsavgörande från anfört att de nationella bestämmelserna om lagring av uppgifter med nödvändighet omfattas av artikel 15.1 i direktiv /58 och således måste iaktta de krav som följer av stadgan. Enligt artikel 1.3 i direktivet har unionslagstiftaren emellertid inte harmoniserat bestämmelserna om tillgång till lagrade uppgifter. 57Vad gäller Digital Rights-domens inverkan på de frågor som aktualiserats i det nationella målet, har den hänskjutande domstolen anfört att i det mål som avgjordes genom Digital Rights-domen hade att pröva giltigheten av direktiv /24, inte giltigheten av den nationella lagstiftningen. Med hänsyn bland annat till det nära sambandet mellan lagring av uppgifter och tillgång till uppgifterna, var det nödvändigt att direktivet åtföljdes av en rad garantier och att i Digital Rights-domen, som ett led i prövningen av lagenligheten av direktivets bestämmelser om lagring av uppgifter, även bedömde bestämmelserna om tillgången till dessa uppgifter. Domstolen hade således i den domen inte i åtanke att formulera några tvingande krav på nationell lagstiftning rörande tillgång till uppgifter som inte genomför unionsrätten. Domstolens resonemang var vidare nära kopplat till direktivets syfte. En nationell lagstiftning måste dock bedömas utifrån syftena med den lagstiftningen och det sammanhang den ingår i. 58Vad gäller behovet av att begära ett förhandsavgörande från , har den hänskjutande domstolen betonat att då den fattade beslut om hänskjutande, hade sex domstolar i andra medlemsstater, däribland fem i högsta instans, ogiltigförklarat nationell lagstiftning med stöd av Digital Rights-domen. Svaret på de frågor som aktualiseras är således inte uppenbart, och det är nödvändigt att besvara dem för att kunna avgöra de nationella målen. 59Mot denna bakgrund beslutade Court of Appeal (& ) (Civil Division) (Appellationsdomstolen för och , avdelningen för tvistemål och förvaltningsmål) att vilandeförklara målen och ställa följande frågor till : ”1) Innebär Digital Rights-domen (särskilt punkterna 60–62) att det i unionsrätten uppställs tvingande krav som en medlemsstats nationella bestämmelser om tillgång till uppgifter som lagrats i enlighet med nationell lagstiftning måste uppfylla för att vara förenliga med artiklarna 7 och 8 i stadgan? 2)Innebär Digital Rights-domen att artikel 7 och/eller artikel 8 i stadgan ges ett mer vidsträckt tillämpningsområde än artikel 8 i såsom den bestämmelsens tillämpningsområde har fastställts i praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna ()?” 60Genom beslut av , m.fl. (C-698/15, ej publicerat, EU:C:2016:70) biföll domstolens ordförande begäran från Court of Appeal (& ) (Civil Division) (Appellationsdomstolen för och , avdelningen för tvistemål och förvaltningsmål) om att mål C-698/15 skulle handläggas skyndsamt i enlighet med artikel 105.1 i domstolens rättegångsregler. DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15 61 Genom beslut av domstolens ordförande av förenades målen C-203/15 och C-698/15 vad gäller det muntliga förfarandet och domen. Den första frågan i mål C-203/15 62Kammarrätten har ställt den första frågan i mål C-203/15 för att få klarhet i huruvida artikel 15.1 i direktiv /58 jämförd med artiklarna 7, 8 och 52.1 i stadgan ska tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell lagstiftning – som den i det nationella målet – som i brottsbekämpande syfte föreskriver en generell och odifferentierad lagring av samtliga trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter avseende samtliga abonnenter och registrerade användare och samtliga elektroniska kommunikationsmedel. 63Frågan har uppkommit bland annat av den anledningen att direktiv /24, som den berörda svenska lagstiftningen syftade till att införliva, förklarades ogiltigt genom Digital Rights-domen, men parterna är oense om räckvidden av den domen och dess inverkan på nämnda lagstiftning, vilken reglerar lagring av trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter samt de nationella myndigheternas tillgång till dessa uppgifter. 64Domstolen ska inledningsvis pröva om sådan nationell lagstiftning som den som är i fråga i målet omfattas av unionsrättens tillämpningsområde. Tillämpningsområdet för direktiv /58 65De medlemsstater som har yttrat sig skriftligen till domstolen har uttryckt skilda meningar om huruvida, och i så fall i vilken utsträckning, nationell lagstiftning som reglerar lagring av trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter samt nationella myndigheters tillgång till sådana uppgifter, i brottsbekämpande syfte, omfattas av tillämpningsområdet för direktiv /58. Enligt den belgiska, den danska, den tyska, den estniska regeringen och samt den nederländska regeringen bör denna fråga besvaras jakande, medan den tjeckiska regeringen har föreslagit att den ska besvaras nekande, eftersom sådan lagstiftning har brottsbekämpning som enda syfte. har gjort gällande att endast lagstiftning om lagring av uppgifter, men däremot inte lagstiftning om behöriga nationella brottsbekämpande myndigheters tillgång till sådana uppgifter, omfattas av direktivets tillämpningsområde. 66Slutligen har kommissionen, i sitt skriftliga yttrande till domstolen i mål C-203/15, hävdat att den svenska lagstiftning som är i fråga i det målet omfattas av tillämpningsområdet för direktiv /58. har den i sitt skriftliga yttrande i mål C-698/15 anfört att direktivets tillämpningsområde endast omfattar nationella bestämmelser som reglerar lagring av uppgifter, och inte bestämmelser som reglerar nationella myndigheters tillgång till uppgifterna. De sistnämnda bestämmelserna ska dock enligt kommissionen beaktas vid bedömningen av om en nationell lagstiftning som reglerar lagring av uppgifter hos leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster utgör ett proportionerligt ingrepp i de grundläggande rättigheter som garanteras i artiklarna 7 och 8 i stadgan. 67Domstolen vill i det sammanhanget påpeka att tillämpningsområdet för direktiv /58 ska bedömas med hänsyn bland annat till direktivets allmänna systematik. 68Enligt lydelsen i artikel 1.1 i direktiv /58 harmoniserar direktivet bland annat medlemsstaternas bestämmelser för att säkerställa ett likvärdigt skydd av de grundläggande fri- och rättigheterna, i synnerhet rätten till integritet och konfidentialitet, när det gäller behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation. DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15 69Enligt artikel 1.3 i direktiv /58 ska direktivet inte tillämpas på ”statens verksamhet” på de områden som avses här, det vill säga bland annat statens verksamhet på straffrättens område och verksamheter som avser allmän säkerhet, försvar och statens säkerhet, inbegripet statens ekonomiska välstånd när verksamheten rör statens säkerhet (se analogt, beträffande artikel 3.2 första strecksatsen i direktiv /46, dom av , , C-101/01, EU:C:2003:596, punkt 43, och dom av , Satakunnan Markkinapörssi och Satamedia, C-73/07, EU:C:2008:727, punkt 41). 70Artikel 3 i direktiv /58 anger att direktivet ska tillämpas på behandling av personuppgifter i samband med att allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster tillhandahålls i allmänna kommunikationsnät inom unionen, inbegripet allmänna kommunikationsnät som stöder datainsamling och identifieringsutrustning (nedan kallade elektroniska kommunikationstjänster). Direktivet ska därför anses reglera verksamheten för leverantörer av sådana tjänster. 71Artikel 15.1 i direktiv /58 låter medlemsstaterna, på de villkor den föreskriver, ”genom lagstiftning vidta åtgärder för att begränsa omfattningen av de rättigheter och skyldigheter som anges i artikel 5, artikel 6, artikel 8.1, 8.2, 8.3 och 8.4 och artikel 9 i detta direktiv”. Artikel 15.1 andra meningen i samma direktiv nämner, som exempel på åtgärder som medlemsstaterna får vidta, åtgärder ”som innebär att uppgifter får bevaras”. 72De lagstiftningsåtgärder som avses i artikel 15.1 i direktiv /58 avser förvisso sådan verksamhet som endast kan bedrivas av staten eller statliga myndigheter och som inte kan bedrivas av enskilda personer (se, för ett liknande resonemang, dom av , Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, punkt 51). De syften som dessa åtgärder ska ha enligt nämnda bestämmelse, det vill säga att skydda nationell säkerhet, försvaret och allmän säkerhet samt att förebygga, undersöka, avslöja och väcka åtal för brott eller vid obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationssystem, sammanfattar också väsentligen syftena med de verksamheter som avses i artikel 1.3 i direktivet. 73Sett till den allmänna systematiken i direktiv /58 betyder dock inte de omständigheter som nämns i föregående punkt att de lagstiftningsåtgärder som avses i artikel 15.1 i direktivet ska anses uteslutna från direktivets tillämpningsområde. Det skulle helt frånta den bestämmelsen dess ändamålsenliga verkan. Nämnda bestämmelse förutsätter nämligen med nödvändighet att de där avsedda nationella åtgärderna, såsom de om lagring av uppgifter i brottsbekämpande syfte, omfattas av direktivets tillämpningsområde, eftersom direktivet uttryckligen tillåter medlemsstaterna att vidta sådana åtgärder endast under förutsättning att de däri angivna villkoren är uppfyllda. 74De lagstiftningsåtgärder som avses i artikel 15.1 i direktiv /58 reglerar dessutom – för de syften som anges i bestämmelsen – verksamheten för leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster. Den bestämmelsen, jämförd med artikel 3 i samma direktiv, ska därför tolkas på så sätt att sådana lagstiftningsåtgärder omfattas av direktivets tillämpningsområde. 75I tillämpningsområdet ingår i synnerhet en lagstiftningsåtgärd, såsom den som är i fråga i det nationella målet, som ålägger sådana leverantörer en skyldighet att lagra trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter. Deras verksamhet innebär nämligen med nödvändighet att de behandlar personuppgifter. 76Tillämpningsområdet inkluderar även en lagstiftningsåtgärd som, såsom i det nationella målet, innebär att nationella myndigheter får tillgång till uppgifter som lagrats av leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster. 77Skyddet för konfidentialitet vid elektronisk kommunikation och för därmed förbundna trafikuppgifter, som säkerställs i artikel 5.1 i direktiv /58, gäller för åtgärder som vidtas av andra personer än användarna, oavsett om de är privatpersoner eller privata enheter eller om de är statliga enheter. DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15 bekräftas av skäl 21 i samma direktiv, syftar direktivet till att hindra obehörig åtkomst av kommunikation, inbegripet ”uppgifter som har samband med sådan kommunikation”, för att skydda konfidentialiteten vid elektronisk kommunikation. 78En lagstiftningsåtgärd genom vilken en medlemsstat med stöd av artikel 15.1 i direktiv /58 ålägger leverantörer av elektronisk kommunikation att, för de syften som nämns i denna bestämmelse, ge de nationella myndigheterna tillgång till uppgifter som leverantörerna lagrat, på de villkor som föreskrivs genom åtgärden, rör följaktligen behandling av personuppgifter från leverantörernas sida, och denna behandling omfattas av direktivets tillämpningsområde. 79Då datalagringen endast sker för att i förekommande fall ge behöriga nationella myndigheter tillgång till uppgifterna, måste dessutom en nationell lagstiftning som föreskriver att uppgifter ska lagras i princip innehålla bestämmelser om behöriga nationella myndigheters tillgång till de uppgifter som lagrats av leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster. 80Den tolkningen får också stöd av artikel 15.1b i direktiv /58, enligt vilken leverantörerna ska införa interna förfaranden för att besvara förfrågningar om tillgång till användarnas personuppgifter, på grundval av nationella bestämmelser som antagits med stöd av artikel 15.1 i direktivet. 81Av vad som anförts följer att nationell lagstiftning av det slag som är i fråga i de båda nationella målen omfattas av tillämpningsområdet för direktiv /58. Tolkningen av artikel 15.1 i direktiv /58, mot bakgrund av artiklarna 7, 8, 11 och 52.1 i stadgan 82Enligt artikel 1.2 i direktiv /58 ska bestämmelserna i detta direktiv ”precisera och komplettera” direktiv /46. Som framgår av skäl 2 i direktiv /58, eftersträvas i detta direktiv i synnerhet att säkerställa full respekt för rättigheterna i artiklarna 7 och 8 i stadgan. Det framgår av redogörelsen för skälen i förslaget till och rådets direktiv om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation (KOM/2000/385 slutlig), som låg till grund för direktiv /58, att unionslagstiftaren avsett att ”garantera en fortsatt hög skyddsnivå för personuppgifter och privatliv för alla elektroniska kommunikationstjänster, oavsett vilken teknik som används”. 83Direktiv /58 innehåller specifika bestämmelser för detta ändamål, vilka – såsom framgår av bland annat skälen 6 och 7 – syftar till att skydda användarna av elektroniska kommunikationstjänster mot de risker för deras personuppgifter och integritet som ny teknik och den ökade kapaciteten för automatisk lagring och behandling av uppgifter medför. 84Enligt artikel 5.1 i direktiv /58 ska medlemsstaterna genom nationell lagstiftning säkerställa konfidentialitet vid kommunikation via allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster liksom för därmed förbundna trafikuppgifter. 85Principen om konfidentialitet vid kommunikation som infördes genom direktiv /58 innebär bland annat, som framgår av artikel 5.1 andra meningen i direktivet, i princip förbud för andra personer än användarna att utan användarnas samtycke lagra trafikuppgifter avseende elektronisk kommunikation. Undantag gäller endast för personer som har laglig rätt att göra detta i enlighet med artikel 15.1 i direktivet, samt för teknisk lagring som är nödvändig för överföring av kommunikationen (se, för ett liknande resonemang, dom av , Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, punkt 47). 86Enligt artikel 6 i direktiv /58, och som också framgår av skälen 22 och 26 i direktivet, får trafikuppgifter behandlas och lagras i den utsträckning och som krävs för att kunna fakturera för tjänster, marknadsföra tjänster eller tillhandahålla kringtjänster (se, för ett liknande resonemang, dom av , Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, punkterna 47 DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15 och 48). Vad specifikt gäller fakturering för tjänster, är sådan behandling endast tillåten fram till utgången av den period under vilken det lagligen går att göra invändningar mot fakturan eller kräva betalning. När den perioden har löpt ut, ska de behandlade och lagrade uppgifterna utplånas eller avidentifieras. Vad gäller andra lokaliseringsuppgifter än trafikuppgifter, föreskriver artikel 9.1 i direktivet att de endast får behandlas på vissa villkor och sedan de har avidentifierats eller om användarna eller abonnenterna gett sitt samtycke. 87Räckvidden av bestämmelserna i artiklarna 5, 6 och 9.1 i direktiv /58, som syftar till att säkerställa konfidentialitet vid kommunikation och därmed förbundna trafikuppgifter och minimera riskerna för missbruk, ska vidare bedömas mot bakgrund av skäl 30 i direktivet. Där anges att ”[s]ystemen för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikationstjänster bör utformas så att mängden nödvändiga personuppgifter begränsas till ett absolut minimum”. 88Artikel 15.1 i direktiv /58 ger förvisso medlemsstaterna möjlighet att föreskriva undantag från deras principiella skyldighet enligt artikel 5.1 i samma direktiv att garantera konfidentialiteten för personuppgifter liksom från motsvarande skyldigheter enligt bland annat artiklarna 6 och 9 i direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av , Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, punkt 50). 89I och med att artikel 15.1 i direktiv /58 ger medlemsstaterna möjlighet att begränsa omfattningen av den principiella skyldigheten att säkerställa konfidentialiteten för kommunikation och därmed förbundna trafikuppgifter, ska denna artikel emellertid enligt domstolens fasta praxis tolkas strikt (se, analogt, dom av , , C-119/12, EU:C:2012:748, punkt 23). En sådan bestämmelse kan alltså inte motivera att undantaget från denna principiella skyldighet, i synnerhet förbudet i artikel 5 i direktivet mot att lagra dessa uppgifter, görs till huvudregel. Det skulle i stor utsträckning förta verkan av sistnämnda bestämmelse. 90Artikel 15.1 första meningen i direktiv /58 föreskriver att de lagstiftningsåtgärder som den bestämmelsen avser och som avviker från principen om konfidentialitet för kommunikationer och därmed förbundna trafikuppgifter ska syfta till att ”skydda nationell säkerhet (dvs. statens säkerhet), försvaret och allmän säkerhet samt för förebyggande, undersökning, avslöjande av och åtal för brott eller vid obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationssystem” eller ha ett annat syfte enligt artikel 13.1 i direktiv /46, som artikel 15.1 första meningen i direktiv /58 hänvisar till (se, för ett liknande resonemang, dom av , Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, punkt 53). Denna uppräkning av syftena är uttömmande, vilket också framgår av artikel 15.1 andra meningen i direktivet, enligt vilken lagstiftningsåtgärder ska vara motiverade av ”de skäl” som fastställs i artikel 15.1 första meningen. Medlemsstaterna kan alltså inte anta sådana åtgärder för andra syften än de som räknas upp i artikel 15.1 första meningen i direktiv /58. 91Vidare föreskrivs i artikel 15.1 tredje meningen i direktiv /58 att ”[a]lla åtgärder som avses i [artikel 15.1 i direktivet] skall vara i enlighet med de allmänna principerna i [union]slagstiftningen, inklusive principerna i artikel 6.1 och 6.2 [FEU]”. Bland dessa ingår de allmänna principer och grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan. Nämnda artikel 15.1 ska alltså tolkas mot bakgrund av de grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan (se, analogt, beträffande direktiv /46, dom av , Österreichischer Rundfunk m.fl., C-465/00, C-138/01 och C-139/01, EU:C:2003:294, punkt 68, dom av , Google och Google, C-131/12, EU:C:2014:317, punkt 68, och dom av , Schrems, C-362/14, EU:C:2015:650, punkt 38). 92Skyldigheten, enligt nationell lagstiftning av nu aktuellt slag, för leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster att lagra trafikuppgifter i syfte att vid behov göra dem tillgängliga för behöriga nationella myndigheter väcker frågor om sådan lagstiftnings förenlighet inte bara med DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15 artiklarna 7 och 8 i stadgan, som uttryckligen nämns i tolkningsfrågorna, utan även med yttrandefriheten, som garanteras i artikel 11 i stadgan (se, analogt, beträffande direktiv /24, Digital Rights-domen, punkterna 25 och 70). 93Betydelsen av såväl rätten till respekt för privatlivet, vilken garanteras i artikel 7 i stadgan, som rätten till skydd för personuppgifter, vilken garanteras i artikel 8 i stadgan, framgår av domstolens praxis (se, för ett liknande resonemang, dom av , Schrems, C-362/14, EU:C:2015:650, punkt 39 och där angiven rättspraxis) och ska beaktas vid tolkningen av artikel 15.1 i direktiv /58. Detsamma gäller yttrandefriheten, med tanke på den särskilda betydelse den har i varje demokratiskt samhälle. Denna grundläggande rättighet, som garanteras i artikel 11 i stadgan, utgör en av grundvalarna för ett demokratiskt och pluralistiskt samhälle och ingår i de värden som unionen enligt artikel 2 FEU bygger på (se, för ett liknande resonemang, dom av , Schmidberger, C-112/00, EU:C:2003:333, punkt 79, och dom av , Patriciello, C-163/10, EU:C:2011:543, punkt 31). 94Enligt artikel 52.1 i stadgan ska varje begränsning i utövandet av de rättigheter och friheter som erkänns i stadgan vara föreskriven i lag och vara förenlig med deras väsentliga innehåll. Begränsningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt intresse som erkänns av unionen eller mot behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter (dom av , N., C-601/15 PPU, EU:C:2016:84, punkt 50). 95Artikel 15.1 första meningen i direktiv /58 föreskriver att medlemsstaterna får vidta en åtgärd som avviker från principen om konfidentialitet vid kommunikation och därmed förbundna trafikuppgifter om åtgärden ”i ett demokratiskt samhälle är nödvändig, lämplig och proportionell” för de syften som anges i den bestämmelsen. Skäl 11 i direktivet preciserar att en åtgärd av sådant slag måste stå i ”strikt” proportion till det avsedda ändamålet. Vad särskilt gäller lagring av uppgifter kräver artikel 15.1 andra meningen i direktivet att uppgifter endast bevaras ”” och att lagringen ”motiveras” av de skäl som fastställs i artikel 15.1 första meningen i direktivet. 96Att proportionalitetsprincipen ska iakttas framgår även av domstolens fasta praxis, enligt vilken skyddet av den grundläggande rätten till respekt för privatlivet på unionsnivå kräver att undantag från och begränsningar av skyddet för personuppgifter ska inskränkas till vad som är strängt nödvändigt (dom av , Satakunnan Markkinapörssi och Satamedia, C-73/07, EU:C:2008:727, punkt 56, dom av och C-93/09, EU:C:2010:662, punkt 77, Digital Rights-domen, , Schrems, C-362/14, EU:C:2015:650, punkt 92). 97Vad gäller frågan huruvida en nationell lagstiftning som den som är i fråga i mål C-203/15 uppfyller de villkoren, påpekar domstolen att den lagstiftningen föreskriver en generell och odifferentierad lagring av samtliga trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter för samtliga abonnenter och registrerade användare avseende samtliga elektroniska kommunikationsmedel och ålägger leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster att systematiskt och kontinuerligt lagra dessa uppgifter, utan undantag. Som framgår av begäran om förhandsavgörande, motsvarar de kategorier av uppgifter som avses med denna lagstiftning väsentligen dem för vilka lagring föreskrevs i direktiv /24. 98De uppgifter som leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster således är skyldiga att lagra är sådana som gör det möjligt att spåra och identifiera en kommunikationskälla, identifiera slutmålet för en kommunikation, identifiera en kommunikations datum, tidpunkt, varaktighet och typ, identifiera användarnas kommunikationsutrustning och identifiera lokaliseringen av mobil kommunikationsutrustning. Bland dessa uppgifter ingår abonnentens eller den registrerade användarens namn och adress, det uppringande telefonnumret, det uppringda numret och IP-adressen för internettjänster. Dessa uppgifter gör det möjligt att få kännedom om med vilken person en abonnent eller registrerad användare har kommunicerat och på vilket sätt, hur länge kommunikationen varat och från vilken plats kommunikationen skett. Uppgifterna gör det dessutom DOM AV DEN 21.12.2016 – FÖRENADE MÅLEN C-203/15 OCH C-698/15