prop · H70323 · 2019-10-01 00:00:00 — får utöver det som sägs i första stycket avstå från att besluta om en sanktionsavgift om överträdelsen är ursäktlig. Beräkning av antalet berörda personer Beräkningen av sanktionsavgiften för vart och ett av de bankaktiebolag eller sådana utländska kreditinstitut som avses i 4 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse ska baseras på det antal personer, avrundat neråt till närmaste tusental, som inte hade en rimlig tillgång till den aktuella kontanttjänsten såvitt gäller betalkonton i det aktuella bankaktiebolaget eller utländska kreditinstitutet när tidsfristen för föreläggande enligt 11 § löpte ut (antalet berörda personer). Om bristen avser såväl uttag av kontanter som hantering av dagskassor ska två sådana beräkningar göras. Vid beräkningen av sanktionsavgiften för vart och ett av de bankaktiebolag eller sådana utländska kreditinstitut som avses i 4 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse ska hänsyn också tas till omfattningen av bankaktiebolagets eller filialens inlåning från svensk allmänhet per närmast föregående år i förhållande till den genomsnittliga inlåningsvolymen för samtliga sådana bolag och institut som omfattas av kraven i detta kapitel, beräknad på samma sätt. Bankaktiebolagets eller filialens inlåning enligt första stycket ska divideras med den genomsnittliga inlåningen. Kvoten ska multipliceras med . Beräkning av sammanlagt belopp Sanktionsavgiften ska bestämmas till den produkt som följer av att antalet berörda personer enligt 14 § multipliceras med det belopp som följer av beräkningen enligt 15 § andra stycket. Trots det som sägs i bestämmelserna i 14–16 §§ får en sanktionsavgift inte understiga . I fråga om bankaktiebolag får en sådan avgift inte heller överstiga det högsta belopp för sanktionsavgift för det aktuella bolaget som följer av bestämmelserna i 15 kap. 2019/20:23 Bilaga 2 2019/20:23 Bilaga 2 8 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Bestämmelserna om verkställighet i 15 kap. 11–14 §§ lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse ska tillämpas även på beslut om sanktionsavgift enligt 12 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1. vilka åtgärder som ett bankaktiebolag eller ett utländskt kreditinstitut ska vidta för att tillhandahålla de tjänster som avses i 1 § första stycket och 3 § första stycket i tillräcklig utsträckning, 2. vilka uppgifter som ska lämnas till eller enligt 7 §, och 3. beräkningen av antalet berörda personer enligt 14 §. över att bestämmelserna i denna lag över att bestämmelserna i denna lag följs, liksom bestämmelserna följs, liksom bestämmelserna förordning (EG) nr 924/2009 av förordning (EG) nr 924/2009 av överskridande betalningar i gemen- överskridande betalningar i gemen- skapen och om upphävande av för- skapen och om upphävande av för- ordning (EG) nr 2560/2001 och i ordning (EG) nr 2560/2001 och i ordning (EU) nr 260/2012 av den ordning (EU) nr 260/2012 av den om antagande av tek- om antagande av tek- niska och affärsmässiga krav för niska och affärsmässiga krav för 3Senaste lydelse 2014:220. euro och om ändring av förordning euro och om ändring av förordning (EG) nr 924/2009. (EG) nr 924/2009. styrelsen ska dock övervaka att be- stämmelserna om tillgång till kon- stycket och 3 § första stycket och de föreskrifter i anslutning därtill som har meddelats med stöd av denna lag är uppfyllda. i 4 b kap. spektionens ingripanden i sådana fall finns i 4 b kap. 9–18 §§. För betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer omfattar tillsynen även att deras betaltjänstverksamhet drivs enligt andra författ- ningar som reglerar deras verksamhet, bolagsordning, stadgar samt interna instruktioner som har sin grund i en författning som reglerar deras I fråga om tillsynen över övriga betaltjänstleverantörer enligt 1 kap. 3 § gäller bestämmelserna i de lagar som reglerar deras verksamhet, om inte annat följer av denna lag. ska samråda med innan en till- synsåtgärd eller ett ingripande vidtas mot någon som har ansvar för betal- ningssystem för överträdelse av 7 kap. 1 och 2 §§. Lydelse enligt prop. beslut enligt 23 § tredje stycket och 24 § andra stycket och beslut om sanktionsföreläggande får inte överklagas. Andra beslut av Finansinspek- Andra beslut av Finansinspek- tionen enligt denna lag får överkla- tionen enligt denna lag får överkla- gas till allmän förvaltningsdomstol. gas till allmän förvaltningsdomstol. Även beslut av Post- och telestyrel- sen om föreläggande enligt 4 b kap. 7 § tredje stycket får överklagas till Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. ma att ett beslut om förbud, föreläg- ma att ett beslut om förbud, föreläg- gande eller återkallelse ska gälla gande eller återkallelse ska gälla får bestämma att ett föreläggande enligt 4 b kap. 7 § tredje stycket ska gälla . 1.Denna lag träder i kraft i fråga om 1 kap. 6 b § och 4 b kap. 7 § första och andra styckena och i övrigt . 2.Sanktionsavgift enligt 4 b kap. 12 § får beslutas endast för överträdelser som har skett efter . 2019/20:23 Bilaga 3 Efter remiss har yttranden kommit in från , , Datainspektionen, DHR – Delaktighet, Handlingskraft, Rörelsefrihet, , , , , Företagarna, i , Hela ska leva, Justitiekanslern, i , , , , i (LO), , i , i , i , län, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällets frågor, , (), , , , , , , , , , SPF Seniorerna, , , , , Föreningar, Kommuner och Landsting, konsumenter, riksbank, Säkerhetspolisen, , (), och Visit . Därutöver har yttranden inkommit från Alternativ för , , Li Hoffström, i , Föreningen i , Gröna seniorer i de grönas , , och Säkerhetsföretagen. Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att lämna några synpunkter: Bankinstitutens , , , , Funktionsrätt , Konsumenternas Bank- och , ombudsmän, , , Akademikers (), , SäkerhetsBranschen och Visita. I denna lag finns bestämmelser om betaltjänster som tillhandahålls i och utförs inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).I denna lag finns också bestämmelser om betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer, betalkonto och skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster. 2019/20:23 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2010:751) om betaltjänster dels att 1 kap. 1 och 6 b §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas ett nytt kapitel, 9 kap., av följande lydelse. I denna lag finns bestämmelser om betaltjänster som tillhandahålls i och utförs inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I denna lag finns också bestämmelser om betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. I 4 a kap. finns bestämmelser om 1.avgifter för betalkonto, 2.byte av betalkonto, 3.kreditinstituts skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner till en konsument. Denna lag gäller inte en tjänst Denna lag, med undantag för som endast möjliggör uttag av kon- tanter med hjälp av uttagsauto- dighet i 9 kap. 3 §, gäller inte en mater, om den som tillhandahåller tjänst som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttags- automater, om den som tillhanda- 1.agerar för en eller flera kortutgivares räkning, 2.inte är part i ramavtalet med den kund som tar ut medel från ett betalkonto, 3.inte tillhandahåller sådana andra betaltjänster som anges i 2 §, och 4.informerar kunden om eventuella uttagsavgifter eller växelkurs i 4 kap. 3, 4, 7 och 8 §§ innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. 1Senaste lydelse 2018:175. Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket tas bort. 2 Senaste lydelse 2018:175. 9 kap. Skyldighet för Platser för kontantuttag och dagskasseinsättningar Sådana kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut som till- handahåller betalkonton med grund- läggande funktioner till konsumenter, ska tillhandahålla tjänster som gör det möjligt att ta ut kontanter från dessa konton (platser för kontant- uttag) i betryggande utsträckning i Sådana kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut som till- handahåller betalkonton till före- tag, ska tillhandahålla tjänster som gör det möjligt att sätta in kontan- ter på dessa konton (platser för dagskasseinsättningar) i betryggan- de utsträckning i hela landet. Första och andra styckena gäller endast institut och filialer som den närmast föregående år hade mer än i in- låning från allmänheten. tillsyn över att kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut uppfyller sina skyldigheter enligt ta att förelägga företag som till- handahåller platser för kontantut- tag eller platser för dagskassein- sättningar att lämna de uppgifter som behövs för att styrelsen ska kunna utöva tillsyn enligt 2 §. 2019/20:23 Bilaga 4 Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Om ett kreditinstitut eller en filial till ett utländskt kreditinstitut inte uppfyller sina skyldigheter enligt 1 §, ska överlämna ärendet till för ingripande. Om ett överlämnat ärende enligt 4 § gäller ett kreditinstitut, får förelägga institutet att vidta rättelse inom . Om institutet inte följer föreläggandet, får inspektionen besluta att institutet ska betala en sanktionsavgift. Avgiften tillfaller staten. får avstå från ingripande om regelöverträdelsen är ursäktlig. Bestämmelser om ingripande mot filialer till utländska kreditinstitut finns i 15 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. ska inte överlämna ett ärende enligt 4 § och ska inte ingripa enligt 5 §, om det med beaktande av samtliga platser för kontantuttag respektive dagskasseinsättningar 1.finns tillgång till sådana platser i betryggande utsträckning i hela landet, eller 2.endast är ett ringa antal personer som inte har sådan tillgång som avses i 1. Sanktionsavgiften ska, med de begränsningar som följer av 8 §, bestämmas till produkten av 1.det antal personer, avrundat nedåt till närmaste tusental, som inte har tillgång till platser för kontantuttag respektive dagskasseinsättningar i betryggande utsträckning i hela landet (avvikelsen), 2.institutets inlåning från allmänheten i förhållande till den genomsnittliga inlåningen från allmänheten närmast föregående år för samtliga kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut som omfattas av 1 § första och andra styckena, och 3.5 000 kronor. Sanktionsavgiften ska fastställas till högst det högsta av av kreditinstitutets omsättning närmast föregående räkenskapsår eller, i förekommande fall, motsvarande omsättning på koncernnivå, 2.två gånger den vinst som institutet gjort till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 3.ett belopp som i svenska kronor motsvarar . Om överträdelsen har skett under institutets första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. Avgiften får inte vara så stor att institutet därefter inte uppfyller skyldigheterna enligt 6 kap. 1 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Om ett kreditinstitut varken uppfyller sina skyldigheten enligt 1 § första stycket eller 1 § andra stycket, ska en sanktionsavgift beslutas för varje regelöverträdelse. 2019/20:23 Bilaga 4 2019/20:23 Bilaga 4 Bestämmelser om verkställighet av beslut om sanktionsavgift finns i 15 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Post- och beslut om föreläggande enligt 3 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av enligt denna lag får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelser om överklagande av beslut enligt detta kapitel finns i 17 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, för tillämpningen av 1 §, meddela föreskrifter om att ett visst högsta antal personer får ha ett visst längsta vägavstånd i kilometer mellan folkbokföringsadressen och den närmaste platsen för kontantuttag respektive dagskasseinsättning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur avvikelsen enligt 7 § 1 ska fastställas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett företag ska lämna enligt 3 §första stycket och till vilken myndighet uppgifterna ska lämnas. 2019/20:23 Bilaga 4 Denna lag träder i kraft i fråga om 1 kap. 6 b § och 9 kap. 2, 3, 11 och 14 §§ och i övrigt . 2019/20:23 Bilaga 5 Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden och Skyldigheter för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet samt rättssakkunniga och , biträdda av kanslirådet . Förslaget föranleder följande yttrande. Enligt 2 § 1 lagen om betaltjänster avses med betaltjänster bl.a. tjänster som gör det möjligt att sätta in och ta ut kontanter på ett betalkonto (kontanttjänster). Lagen innehåller inget krav på var kontanttjänsterna ska vara tillgängliga eller på geografisk spridning av dem. I propositionen Statens ansvar för vissa betaltjänster (prop. 2006/07:55) uttalas att det är ett grundläggande behov för samhället att alla kan utföra betalningar och göra uttag av kontanter samt att det därutöver bör finnas möjlighet till hantering av dagskassor för näringsidkare och ideella föreningar. Vidare anförs att statens ansvar endast bör omfatta de orter och den landsbygd där behovet av tjänsterna inte tillgodoses av marknaden (s. 13). I lagrådsremissen föreslås en skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla vissa kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet. ska utöva tillsyn och får efter överlämnande av ett ärende av besluta föreläggande om rättelse och besluta om sanktionsavgift. Ett genomförande av förslaget i lagrådsremissen skulle medföra att de kreditinstitut som uppfyller kraven i förslagets 9 kap. 1 § tredje stycke (dvs. de institut som i det nu aktuella avseendet blir att betrakta som marknaden) blir skyldiga att bibehålla tillgängligheten till nämnda kontanttjänster på, enligt vad som upplysts vid föredragningen, den nivå som gällde . I praktiken medför regleringen att friheten att lägga ned en befintlig kontanttjänst på en plats – t.ex. för att efterfrågan har minskat och nedläggningen därför inte bedöms menligt inverka på kundrelationen – inskränks, liksom näringsidkarens avtalsfrihet i förhållande till kunderna. också formuleras som att förslaget i den situationen innebär att kontanttjänsten utan ersättning fortsättningsvis bedrivs på den platsen för att tillgodose ett övergripande samhällsbehov snarare än av de skäl som tidigare motiverat att tjänsten tillhandahållits där. Lämpligheten av den valda lösningen för att kontanttjänster ska vara tillgängliga kan, som också framgår av flera av remissinstansernas yttranden, från en principiell utgångspunkt diskuteras. De skäl som anförs för lösningen (att det är rimligt på grund av att den befintliga infrastrukturen ägs direkt eller indirekt av instituten och för att kontanttjänsterna är nära förbundna med institutens verksamhet) är mot vad som anförts ovan inte helt övertygande. Om någon motsvarande fördelning, eller frysning, av ansvaret för en funktion som bedöms samhällsviktig har förekommit tidigare framgår inte av lagrådsremissen. Av remissen framgår emellertid att statens roll på området, inbegripet roll, kommer att vara föremål för det fortsatta utredningsarbetet. Lagrådet ser därför inte skäl att nu fördjupa sig i frågan. Föreläggande och sanktionsavgift enligt 9 kap. 5, 6, 7 och 8 §§ Genom förslaget ska det vara möjligt att ingripa mot ett institut som anses inte uppfylla sina skyldigheter. Ingripandena består av rättelseföreläggande och sanktionsavgift. Denna avgift ska beräknas på ett visst sätt och sedan fastställas. Det är fråga om en mekanisk beräkning av avgiften enligt 7 §. När den beräknade avgiften ska fastställas ska iaktta att avgiften inte överstiger något av de högsta belopp som följer av 8 §. Det förekommer inte någon prövning av om den sålunda fastställda avgiften är proportionerlig i förhållande till den brist som orsakat att den fastställs. Emellertid har systemet byggts upp så att det får anses ligga flera rimlighetsbedömningar i momenten innan avgiften fastställs. Sålunda är tillsynsmyndigheten visserligen enligt 4 § skyldig att överlämna ett ärende, men är enligt 6 § ålagd att inte göra detta om den med beaktande av där angivna omständigheter finner att det finns tillgång till platser för kontantuttag i betryggande utsträckning i hela landet eller det endast är ett ringa antal personer som inte har tillgång till sådana platser. I båda fallen görs bedömningen med utgångspunkt i 1 §. Tanken är visserligen att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska ge ut föreskrifter för tillämpningen av 1 §. Men just i frågan om undantag från skyldigheten att överlämna ett ärende framgår inte annat än att lämnats ett betydande skön. Till detta kommer att inte får ingripa om inte ett ärende överlämnats och att – när ett överlämnande gjorts – inspektionen är ålagd att inte ingripa om inspektionen finner att vissa i 6 § angivna förutsättningar föreligger. Också dessa förutsättningar innehåller ett bedömningsutrymme. 2019/20:23 Bilaga 5 2019/20:23 Bilaga 5 Vidare kan beaktas att redan i 5 § första stycket ges inspektionen ett betydande skön, eftersom det anges att inspektionen ”får” besluta om en avgift om ett rättelseföreläggande inte följs. I paragrafens andra stycke anges, utan närmare precisering, att inspektionen ”får” avstå från ingripande om överträdelsen är ”ursäktlig”. Om kommer fram till att en sanktionsavgift ska beräknas ska detta göras enligt en formel som uttrycks i 7 §. Resultatet av denna beräkning ska därefter jämföras med de tre tak för avgiften som anges i 8§ första stycket 1–3. Avgiften ska fastställas till högst det högsta av dessa tak. Om fråga är om överträdelse såvitt avser båda skyldigheterna i 1 § ska enligt 9 § en sanktionsavgift beslutas för varje överträdelse. Denna bestämmelse innebär alltså att det kan bli fråga om uttag av flera avgifter vars summa överstiger de tak som anges i 8 § och att någon proportionell bedömning av storleken av den summan inte förekommer. Som framgått av beskrivningen ovan innefattar flera av de moment som föregår ett beslut om avgift betydande mått av skönsmässiga bedömningar och dessutom att inspektionen får beakta om en överträdelse är ursäktlig. Det är således inbyggt ett bedömnings- och handlingsutrymme för båda myndigheterna. Även bestämmelserna om de högsta nivåer som anges i 8 § får anses innefatta ett mått av rimlighetshänsyn. Det sagda innebär att förutsättningarna för de avgifter som kan komma i fråga har blivit föremål för en rimlighetsbedömning uppdelad i flera moment. Det är visserligen inte fråga om en proportionalitetsbedömning. Men likväl får det anses att regelverket säkerställer en tillfredsställande bedömningsmarginal. Såvitt Lagrådet kan förstå innebär bestämmelsen i 9 § dock att flera sanktionsavgifter kan utgå utan att summan av avgifterna kan bli föremål för en rimlighetsbedömning. Denna sak bör övervägas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 9 kap. 7 och 8 §§ I 7 § anges att en avgift ska ”bestämmas” på ett visst sätt och med de ”begränsningar som följer av 8 §”. I 8 § anges att den bestämda avgiften ska ”fastställas” till ett visst högsta belopp. Det blir i sammanhanget otydligt om någon skillnad mellan orden bestämma och fastställa är avsedd. Otydligheten förstärks av att avgiften enligt 7 § ska bestämmas ”med de begränsningar som följer av 8 §”. Lagrådet föreslår att 7 § inleds enligt följande. Sanktionsavgiften ska beräknas till produkten av Lagrådet föreslår att 8 § inleds enligt följande. Sanktionsavgiften ska fastställas till det belopp som beräknats enligt 7 § och får inte överstiga det högsta av 2019/20:23 Bilaga 5 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , , , , , , Shekarabi, Ygeman, , , , Regeringen beslutar proposition Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster