prop · H70364 · 2019-12-16 00:00:00 — För det första får föremål som skäli- gen kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag (bevis- beslag). Det avser föremål som kan ha bevisvärde antingen för den fort- satta utredningen eller för det slutliga avgörandet av målet. Syftet med be- slaget kan till exempel vara att avgöra om en gärning är brottslig, försöka knyta en gärningsman till brottet eller belysa gärningsmannens uppsåt eller brottets svårhet. En annan typ av beslag avser föremål som skäligen kan antas vara avhänt någon genom brott (återställandebeslag). Syftet med ett sådant beslag är att återställa det beslagtagna föremålet till den rättmätige Ett tredje ändamål med beslag är att säkerställa ett framtida för- verkande av föremål på grund av brott (förverkandebeslag). Sådana beslag Prop. 2019/20:64 tar endast sikte på sakförverkande och får användas för att till exempel säkra förverkande av sådant som har varit föremål för brott eller som an- vänts som hjälpmedel vid brott. Slutligen får beslag göras i syfte att utreda frågan om s.k. utvidgat förverkande enligt 36 kap. 1 b § . Eftersom ett sådant beslag syftar till att säkra föremål och handlingar som behövs för att utreda frågan är detta en form av bevisbeslag. Föremål inklusive skriftliga handlingar får tas i beslag. Beslag får i all- mänhet göras oberoende av brottets beskaffenhet. Beslag av försändelser hos ett post- eller telebefordringsföretag eller beslag för utredning om för- verkande av utbyte av brottslig verksamhet förutsätter dock att brottet är av viss svårhetsgrad (27 kap. 3 § RB). Att föremål ägs av någon annan än den som har föremålet i sin besittning hindrar inte att det tas i beslag. Be- slag förutsätter inte heller att det finns någon som kan misstänkas för det brott som har föranlett beslaget. Därför kan beslag riktas mot såväl miss- tänkta som andra. Beslag får dock endast beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den miss- tänkte eller för något annat motstående intresse (27 kap. 1 § RB). I 27 kap. 2 § RB regleras det s.k. beslagsförbudet. Det innebär att en skriftlig handling inte får tas i beslag om den kan antas innehålla uppgifter som en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § RB inte får höras som vittne om och handlingen innehas av honom eller henne eller av den som tystnadsplikten gäller till förmån för. har i rättsfallet NJA 2015 s. 631 slagit fast att beslagsförbudet omfattar även annan information än skrift och andra bärare av information än papper. Regler om husrannsakan finns i 28 kap. RB. Om det finns anledning att anta att ett brott, på vilket fängelse kan följa, har begåtts får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet. Hos annan än den som skäligen kan miss- tänkas för brottet får husrannsakan företas bara om brottet har begåtts hos honom eller henne eller om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att det kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller att annan utredning om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet kan vinnas (28 kap. 1 § RB). Det är i normalfallet undersökningsledaren eller åklagaren som förord- nar om husrannsakan men även rätten får besluta i frågan. Om det är fara i dröjsmål får en polisman företa husrannsakan utan sådant förordnande (28 kap. 4 § RB). Tjänstemän vid och har motsvarande befogenhet, 26 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Ett beslut om husrannsakan ska föregås av en proportionalitetsavväg- ning (28 kap. 3 a § RB). 2019/20:64 Reglerna om husrannsakan och beslag hör samman på så sätt att en hus- rannsakan ofta är nödvändig för att möjliggöra ett beslag. Husrannsakan i beslagssyfte förutsätter också att det sökta föremålet kan tas i beslag. Till skillnad från beslag finns det regler som tillåter husrannsakan utan- för en förundersökning, se 19 § lagen om särskild utlänningskontroll. Lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (LIRB) finns bestämmelser om att svenska myndigheter, främst åklagare och domstolar, kan bistå andra stater vid utredning om och lagföring för brott (1 kap. 4 §). Lagen innehåller även bestämmelser om att svenska åklagare eller dom- stolar kan begära bistånd i en förundersökning eller rättegång (1 kap. 7 §). I 1 kap. 2 § räknas upp alla de åtgärder som omfattas av lagen, t.ex. förhör under förundersökning, beslag och olika hemliga tvångsmedel. uttalad målsättning med lagen är att svenska åklagare och domstolar ska kunna lämna rättslig hjälp till utländska myndigheter med alla de åtgärder som kan vidtas vid en svensk förundersökning eller rättegång, se propo- sitionen Internationell rättslig hjälp i brottmål (prop. 1999/2000:61 s. När ett nytt tvångsmedel införts i nationell rätt har det också införts motsvarande bestämmelser i lagen om internationell rättslig hjälp i brott- mål, se propositionen Hemlig rumsavlyssning (prop. 2005/06:178 s. 89). En annan grundsyn i lagen är att rättslig hjälp i , bl.a. med hem- liga tvångsmedel, lämnas under de förutsättningar som gäller för mot- svarande åtgärd i en svensk förundersökning eller rättegång enligt rätte- gångsbalken eller annan lag eller författning (2 kap. 1 §). hemliga tvångsmedel ställs därutöver upp ett krav på dubbel straffbarhet (2 kap. 2 §), dvs. att den straffbara gärning som biståndet avser även ska vara en straffbar gärning i . En svensk åklagare kan på motsvarande sätt begära bistånd i en annan stat, bl.a. med hemliga tvångsmedel. I 4 kap. 25–28 b §§ LIRB finns detaljerade bestämmelser om hand- läggningen av dessa ärenden och verkställigheten av ett hemligt tvångs- medel, t.ex. om granskning och underrättelse till enskild vid verkställighet i och om att åklagaren i vissa fall måste inhämta rättens tillstånd Mot bakgrund av Europeiska unionens konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater (SÖ 2005:42) finns vissa bestämmelser i lagen som rör hemliga tvångs- medel, men som avviker från det traditionella sättet att samarbeta när en stat ansöker om hjälp i en annan stat som efter en prövning verkställer Dessa bestämmelser gäller endast gentemot en medlemsstat i Europeiska unionen, eller . En sådan särreglering är tekniskt bistånd med hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation. Tekniskt bistånd innebär att avlyssningen eller övervakningen görs gentemot en person som finns i en annan stat än den som bistår med avlyssningen eller övervakningen och då meddelandena eller uppgifterna om meddelandena, under betryggande former, kan överföras till den ansökande staten. Det kan t.ex. Prop. 2019/20:64 röra sig om svenska myndigheter som bistår tyska myndigheter med att avlyssna någon som finns i . För ett sådant bistånd gäller särskilda förutsättningar (4 kap. 25 b § andra stycket 3 och fjärde stycket). Omedelbar överföring av meddelanden eller uppgifter om meddelanden kan också äga rum när den som avlyssnas eller övervakas finns i (4 kap. 25 a §). En annan särreglering i lagen gäller tillstånd till gränsöverskridande hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation (4 kap. 26 a–c §§). Det är i egentlig mening inte fråga om att något bistånd lämnas, utan att en tillåtelse lämnas till att en stat avlyssnar eller övervakar en person som finns i den stat som lämnar tillståndet. Det kan t.ex. röra sig om att svenska myndigheter tillåter att danska myndigheter avlyssnar någon som finns i . I dessa fall gäller samma förutsättningar som för motsvarande åtgärd i (4 kap. 26 a § tredje stycket). På motsvarande sätt kan en svensk åklagare ansöka om tekniskt bistånd med eller tillstånd till gränsöverskridande hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. I 5 kap. 2 § LIRB finns be- stämmelser om att rättslig hjälp får förenas med villkor som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som när nödvändiga från allmän syn- punkt. Det kan bl.a. röra sig om villkor som gäller om hur avlyssnat eller övervakat material får användas efter det att materialet har överlämnats till den ansökande staten (prop. 1999/2000:61 s. 147). 4.6.2 Lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder och rådets direktiv /41/EU av om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området ersätter samarbetet mellan EU:s medlemsstater som tidigare skedde enligt bestäm- melserna om internationell rättslig hjälp i brottmål (se föregående avsnitt). Direktivet genomfördes i huvudsak genom lagen (2017:1000) om en euro- Lagen gäller i förhållande till alla EU-medlems- stater utom och (1 kap. 2 §). Gentemot dessa två stater tillämpas lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. utredningsorder innebär – något förenklat – att en åklagare eller domstol i den stat där brottsutredningen eller rättegången pågår beslutar om att en utredningsåtgärd ska vidtas i en annan medlemsstat i syfte att inhämta I lagen räknas upp vilka utredningsåtgärder som omfattas av lagens tillämpningsområde, bl.a. hemliga tvångsmedel (1 kap. 4 §). utgångspunkt i direktivet och lagen är att en medlemsstat endast kan utfär- da en utredningsorder eller är skyldig att erkänna och verkställa en sådan order om den åtgärd som avses är tillgänglig i den aktuella medlemsstaten. Svenska myndigheter är således inte skyldiga att erkänna och verkställa hemliga tvångsmedel som inte är tillgängliga i , men kan inte heller själva utfärda en utredningsorder avseende ett sådant tvångsmedel. En europeisk utredningsorder avseende hemliga tvångsmedel får utfär- das i av åklagare om de förutsättningar som gäller för att vidta utredningsåtgärden under en svensk förundersökning är uppfyllda och 2019/20:64 åtgärden är proportionerlig (2 kap. 1 och 3 §§). Dessutom krävs att domstol har lämnat tillstånd att utfärda ordern. Åklagaren har dock viss möjlighet att fatta interimistiska beslut. När det gäller hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation kan en utredningsorder ut- färdas för avlyssning eller övervakning i eller i en annan medlems- stat, såväl i den medlemsstat till vilken ordern översänds som i en tredje medlemsstat (2 kap. 17 §). Liksom i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål kan det bli aktuellt med överförande av meddelan- den eller uppgifter om meddelanden (även om begreppet tekniskt bistånd inte används). I de fall ett sådant överförande är möjligt och upptagningen eller uppteckningen sker i tillämpas 27 kap. 31–33 §§ rättegångs- balken om underrättelse till enskild. Vid samtliga hemliga tvångsmedel, även hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning, tillämpas 27 kap. 22–24 §§ samma balk om t.ex. granskning. När en europeisk utredningsorder avseende hemliga tvångsmedel har utfärdats i en annan medlemsstat och sänts över till är utgångs- punkten att den ska erkännas och verkställas här (3 kap. 1 §). Det krävs dock att den gärning som avses i utredningsordern motsvarar ett brott en- ligt svensk lag och att övriga förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd i en svensk förundersökning är uppfyllda. En utredningsorder be- höver ska inte heller erkännas och verkställas om en vägransgrund i 3 kap. 5–7 §§ är tillämplig. En utredningsorder avseende hemliga tvångsmedel handläggs av åklagare, men domstol prövar om utredningsordern ska er- kännas och verkställas (3 kap. 8 och 9 §§). Åklagaren har viss möjlighet att fatta interimistiska beslut om erkännande och verkställighet (3 kap. och 10 §). Om utredningsordern kan erkännas och verkställas i , ska beslut meddelas om att verkställighet ska äga rum, en s.k. verkställbarhets- förklaring (3 kap. 19 §). För verkställigheten av utredningsordern finns särskilda bestämmelser om hemliga tvångsmedel i 3 kap. 34–37 §§. Liksom i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål finns, beträffan- de hemlig avlyssning och övervakning av elektronisk kommunikation, möjlighet till omedelbar överföring till den andra staten. Det uppställs också en möjlighet till upptagning eller uppteckning i av medde- landen eller uppgifter om meddelanden. Dessa överlämnas sedan enligt vad som föreskrivs i särskilda bestämmelser (3 kap. 38 och 39 §§). Det finns också särskilda regler om underrättelse till annan medlemsstat och om underrättelse från annan medlemsstat till när hemlig av- lyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation kan ske på den andra statens territorium utan bistånd från denna (4 kap. 12–15 §§). 4.6.3Lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation Lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK) syftar till att enskilda och myndigheter ska få tillgång till säkra och effektiva elektro- niska kommunikationer och största möjliga utbyte vad gäller urvalet av elektroniska kommunikationstjänster. Allmänna kommunikationsnät av sådant slag som vanligen tillhanda- hålls mot ersättning eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunika- tionstjänster får endast tillhandahållas efter anmälan till tillsynsmyndig- heten () (2 kap. 1 § LEK). att den som bedriver sådan anmälningspliktig verksamhet ska utplåna eller Prop. 2019/20:64 avidentifiera lagrade eller på annat sätt behandlade trafikuppgifter som avser användare som är fysiska personer eller som avser abonnenter, när uppgifterna inte längre behövs för att överföra ett elektroniskt meddelande (6 kap. 5 § LEK). Med trafikuppgifter avses uppgifter som behandlas i syfte att befordra elektroniska meddelanden via ett elektroniskt kommu- nikationsnät eller för att fakturera meddelandena. Ett viktigt undantag till regeln om utplånande och avidentifierande är att detta inte gäller för elek- troniska meddelanden som omfattas av beslut om hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation, tekniskt bistånd med sådan avlyssning eller övervakning eller inhämtning av uppgifter enligt inhämt- ningslagen (6 kap. 8 § LEK). Lagen innehåller också bestämmelser om lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter. Sådana uppgifter får som utgångspunkt behandlas endast sedan de har avidentifierats eller användaren eller abonnenten gett sitt samtycke till behandlingen (6 kap. 9 §). Även beträffande dessa upp- gifter finns ett undantag som innebär att de får behandlas utan nämnda begränsning om de omfattas av beslut om inhämtning av uppgifter enligt 27 kap. RB eller inhämtningslagen (6 kap. 10 a §). Vid verkställighet av hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation finns möjlighet för de brottsbekämpande myndigheterna att få information från operatörer och andra som tillhandahåller tjänster på området. Enligt 6 kap. 19 § LEK ska nämligen vissa verksamheter bedri- vas så att beslut om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation kan verkställas och så att verkställandet inte röjs. De verksamheter som avses är för det första tillhandahållande av ett allmänt kommunikationsnät som inte enbart är avsett för utsändning till allmänheten av program som avses i 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen. Vidare avses tillhandahållande av tjänster inom ett allmänt kommunikationsnät vilka består av en allmänt tillgänglig tele- fonitjänst till fast nätanslutningspunkt som medger överföring av lokala, nationella och internationella samtal, telefax och datakommunikation med en viss angiven lägsta datahastighet, som medger funktionell tillgång till internet. Slutligen avses också tillhandahållande av en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst till mobil nätanslutningspunkt. Flera av reglerna i 6 kap. LEK genomför bestämmelser i mentets och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kom- munikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation), vilket antogs bl.a. för att säkerställa full respekt för rättigheter enligt artikel 7 och 8 i EU:s rättighetsstadga. Direktivet är föremål för översyn inom EU. Enligt 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen har, till främjande av ett fritt meningsutbyte och en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande, var och en rätt att ta del av allmänna handlingar. Rätten får dock begränsas bl.a. om det krävs med hänsyn till intresset att förebygga eller beivra brott och skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhål- landen (2 kap. 2 § första stycket tryckfrihetsförordningen). 2019/20:64 sådana begränsningar finns i offentlighets- och sekretesslagen. Offentlig- hets- och sekretesslagen innehåller bestämmelser som är av särskild bety- delse när reglerna om hemliga tvångsmedel ska beskrivas. Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till förundersökning i brott- mål eller till angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs (18 kap. 1 § OSL). I 18 kap. 2 § OSL regleras sekretessen i de brottsbekämpande myndigheternas under- rättelseverksamhet. För uppgift som hänför sig till sådan verksamhet gäller sekretess bl.a. om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verk- samheten skadas. För uppgifter i verksamhet som avser rättsligt samarbete på begäran av en annan stat eller en mellanfolklig domstol, gäller sekretess bl.a. för uppgift som hänför sig till en angelägenhet som angår tvångs- medel, om det kan antas att det varit en förutsättning för den andra statens eller den mellanfolkliga domstolens begäran att uppgiften inte skulle röjas (18 kap. 17 § OSL). I 35 kap. OSL regleras sekretess till skydd för enskild i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott, m.m. Av 1 § följer bl.a. att sekre- tess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska för- hållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den en- skilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott eller annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av en åklagarmyndighet, , , , eller . Det finns bestämmelser i särskilda lagar som reglerar tystnadsplikt. Av intresse i detta sammanhang är att det i 6 kap. 21 § LEK finns en reglering om tystnadsplikt för den som i samband med tillhandahållande av ett elek- troniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av en uppgift som hänför sig till angelägenhet som avser använd- ning av hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 18 eller 19 § RB eller tekniskt bistånd med hemlig avlyssning av elektronisk kommuni- kation eller med hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt 4 kap. 25 b § LIRB. 4.7Användningen av hemliga tvångsmedel redovisar regeringen användningen av hemliga tvångsmedel i en skrivelse till . Skrivelsen baseras på årliga redovisning, vilken myndigheten sammanställer tillsammans med Eko- brottsmyndigheten, , och . Redovisningen innehåller bl.a. uppgifter om antalet meddelade tillstånd om hemliga tvångsmedel, hur många personer som varit föremål för åtgärder och om uppgifterna som kommit fram gjort nytta. redovisningarna att hemliga tvångsmedel används i en mycket liten del av alla förundersökningar. Av regeringens redovisning av användningen av hemliga tvångsmedel (skr. 2018/19:19) och redovisning av användningen av vissa hemliga tvångsmedel kan bl.a. följande utläsas: –Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation omfattade 1 378 personer, vilket är en ökning då 1 253 personer avlyssnades. beviljades 4 465 tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation. –Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation omfattade 2 162 personer, vilket är en minskning då 2 290 personer över- vakades. beviljades 7 991 tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. –Hemlig kameraövervakning omfattade 152 personer, vilket är en ökning då 117 personer övervakades. beviljades 153 tillstånd till hemlig kameraövervakning. –Hemlig rumsavlyssning omfattade 63 personer. Det är en ökning då motsvarande siffra var 55 personer. beviljades 77 tillstånd till hemlig rumsavlyssning. –fattades 595 beslut om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamhet av Polismyn- digheten och . Det är en minskning då 688 beslut fattades. Säkerhetspolisen fattade 163 beslut av motsva- rande slag. –har inte använt hemliga tvångsmedel enligt preventivlagen. –I Säkerhetspolisens verksamhet har det fattats 309 beslut om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning. En viktig faktor för rättfärdigandet av hemliga tvångsmedel är att de ska göra nytta. Med nytta menas i det här sammanhanget bl.a. och framför allt att uppgifterna har bidragit till att förundersökningen kunnat drivas framåt på ett bättre sätt än vad som annars varit möjligt. Även om det ska noteras att ett tvångsmedel kan ha flera olika nyttoparametrar anges bl.a. följande om nyttan redovisning. –Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation har i av fallen utgjort underlag i förhörssituation och i av fallen lett till att effektiv spaning kunnat genomföras. I av fallen har uppgifterna bidragit till att den misstänkte kunnat åtalas och i av fallen att den misstänkte kunnat avföras från utredningen. –Nyttan av hemlig övervakning av elektronisk kommunikation redo- visas genom anonymiserade exempel från tillämpningen. Där framgår att det i åtskilliga fall lett till att en gärningsman bl.a. kunnat knytas till en brottsplats och i andra fall att en misstänkt kunnat avföras från utredningen. –Hemlig kameraövervakning har i av fallen gjort underlag i förhörssituation och i av fallen medfört att effektiv spaning har kunnat genomföras. I av fallen har uppgifterna bidragit 2019/20:64 till att den misstänkte kunnat åtalas och i av fallen att den misstänkte kunnat avföras från utredningen. –Hemlig rumsavlyssning har i av fallen utgjort underlag i förhörssituation och i av fallen medfört att effektiv spaning har kunnat bedrivas. I av fallen har uppgifterna bidragit till att den misstänkte kunnat åtalas och i av fallen att den misstänkte kunnat avföras från utredningen. –Nyttan av inhämtning av uppgifter i underrättelseverksamhet redovisas genom anonymiserade exempel där det framgår att brottslig verksamhet i åtskilliga fall kunnat avvärjas och kriminella nätverk kunnat kartläggas. Vad är hemlig dataavläsning? Frågan om hemlig dataavläsning aktualiserades när Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) lämnade sitt delbe- tänkande Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. (SOU 2005:38). I betänkandet föreslogs bland annat att hemlig dataavläs- ning skulle införas som ett hemligt tvångsmedel i . I remissför- farandet riktades dock viss kritik mot förslaget om hemlig dataavläsning och det ledde inte till lagstiftning. lämnade Utredningen om vissa hemliga tvångsmedel be- tänkandet Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott (SOU 2012:44). I be- tänkandet gjordes bland annat utvärderingar av vissa tidsbegränsade lagar på området för hemliga tvångsmedel. Av betänkandet framgår att de brottsbekämpande myndigheterna framhållit att det finns stora behov av att införa regler om hemlig dataavläsning. Det ingick inte i utredningens uppdrag att lämna förslag om lagstiftning i frågan, men utredningen påpe- kade vikten av att saken skulle utredas.