prop · H60350 · 2019-03-05 00:00:00 — Slutligen anser utredningen att möjligheten till jämkning av ett villkor i ett äktenskapsförord eller ett föravtal enligt 12 kap. 3 § äktenskaps- balken är för allmänt hållen för att vara förenlig med EU-förordningarnas allmänna målsättning och i skälen uttryckta krav på restriktivitet. Även i detta avseende hänvisar utredningen till möjligheten att tillämpa ordre public-förbehållet. I förarbetena till den gällande lagstiftningen uttalas att meningen inte är att jämkning ska kunna ske i alla de situationer då en tillämpning av ut- ländsk lag leder till ett resultat som avviker från vad som är naturligt enligt svenska förhållanden. Men när en tillämpning av utländsk lag leder till ett resultat som enligt ett svenskt betraktelsesätt – såsom det kommer till ut- tryck i 12 kap. 1 och 3 §§ – framstår som oskäligt ger bestämmelsen möjlighet till jämkning. Vidare anges i förarbetena att en efterlevande make bör ges samma starka ställning vid en bodelning som sker här i landet, oavsett om svensk eller utländsk lag ska tillämpas i ma- teriellt hänseende i övrigt vid bodelningen. Vid en bodelning som sker med anledning av en makes död, innebär reglerna alltså att en efterlevande ma- ke inte i något fall kan tvingas att dela med sig av sin egendom (se 12 kap. 2 § ). I förarbetena anges vidare att jämkningsreglerna i första hand syftar till att vara ett skydd för den efterlevande maken att inte behöva avstå egen- dom till ett särkullbarn till den avlidne eller en testamentstagare. Reglerna kan emellertid tillämpas även i andra fall, t.ex. för att egendomen inte direkt ska tas i anspråk av den avlidnes borgenärer i hans eller hennes dödsbos konkurs. Det konstateras också att motsvarigheter till jämk- ningsbestämmelserna i 12 kap. ofta saknas i utländsk lag och att bestäm- melserna har en utpräglad skyddskaraktär. De förhindrar bl.a. att en make som har sin hemvist här i landet får lämna ifrån sig egendom till den andra maken i enlighet med det andra landets lag, om ett sådant överlämnande av egendomen framstår som oskäligt. (Se prop. 1989/90:87 s. 26 samt 54 och 55, och prop. 1986/87:1 s. 44–48.) EU-förordningarna kommer att innebära att utländsk lag i större ut- sträckning än tidigare kommer att tillämpas vid bodelningar som förrättas i . Eftersom förordningarnas regler om tillämplig lag är universella, kan utländsk lag som har helt andra utgångspunkter än den svenska rätts- ordningen tillämpas av svenska domstolar. Detta talar för att behovet av internationellt tvingande regler i vart fall inte kommer att vara mindre . I förordningarnas skäl anges visserligen att bestämmelserna om internationellt tvingande regler är ett undantag som måste tolkas restrik- tivt. Det innebär emellertid inte något nytt i förhållande till det synsätt som redan präglar den gällande svenska lagstiftningen. I förarbetena fästs av- seende vid den uppenbara risken med att utsträcka det svenska regelsys- temets tillämpningsområde och begränsa utrymmet för utländsk lag. Det anges också att det måste accepteras att en utländsk lag är grundad på värderingar och synsätt som avviker från dem som vi har i . Jämkningsreglerna ger dock en möjlighet till jämkning när en tillämpning av den utländska lagen leder till resultat som framstår som oskäliga (se prop. 1989/90:87 s. 25 och 26 samt 54 och 55). Det gjordes alltså vid reglernas införande en noggrann avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande. Det finns inte några indikationer på att den gällande ordningen har lett till orimliga resultat i rättstillämpningen. Det kan också konstateras att har bedömt att bestämmelserna i den finska äktenskapslagen om jämkning – liksom bestämmelserna om skydd för den gemensamma bostaden – även fortsättningsvis ska vara interna- tionellt tvingande regler (se den finska propositionen RP 190/2018 rd s. 22 och riksdagsskrivelsen RSv 156/2018). I likhet med Lagrådet finner regeringen att det finns både skäl och ut- rymme att föra över bestämmelserna i 10 § lag till den nya lagen. I förhållande till systematiken lag bör dock en ändring ske. bestämmelser i 12 kap. 2 § om en efterlevande makes rätt att behålla sitt giftorättsgods (första stycket) och om hans eller hennes förlust vid bl.a. uppsåtligt dödande eller medverkan till sådant brott av rät- ten att få del i den avlidnes giftorättsgods eller av rätten att få behålla sitt giftorättsgods (andra stycket) är i strikt mening inte några jämkningsregler. De skiljer sig också från jämkningsreglerna i 12 kap. 1 och 3 §§ genom att de är obligatoriska och inte fakultativa. I samband med att reglerna lag gjordes tillämpliga på sambor följdes inte heller lagens ursprung- liga systematik (se 1 § andra stycket 2 lag och prop. 2000/01:148 s. 24 och 25). Mot denna bakgrund bör det finnas en särskild bestämmelse i den nya lagen som anger att bestämmelserna i 12 kap. 2 § äktenskapsbal- ken ska vara internationellt tvingande. För att underlätta för rättstillämparna bör det – vilket efterfrågar – uttryckligen i den nya lagen anges vilka bestämmelser i äk- tenskapsbalken som är internationellt tvingande. Skydd för tredje mans intressen lag finns det även regler till skydd för tredje mans intressen när utländsk lag är tillämplig i fråga om makarnas förmögenhetsförhållan- den. Inskränkningar som en utländsk lag innehåller i en makes rätt att för- foga över sådan fast egendom eller tomträtt som tillhör denne make och som finns i kan inte göras gällande mot tredje man i vidare mån än vad som följer av svensk rätt (11 § första stycket). Detsamma gäller inskränkningar i makes rätt att förfoga över sin övriga egendom eller att skuldsätta sig, om tredje man och maken befann sig i när rätts- handlingen företogs och tredje man inte kände till eller borde ha känt till inskränkningen (11 § andra stycket). Begränsningar som en utländsk lag innehåller i en makes skyldighet att med sin egendom svara för sina skul- der kan inte göras gällande i , om skulden hänför sig till en rätts- handling varigenom en make har förfogat över sin fasta egendom eller tomträtt och egendomen finns här i landet (12 § första stycket). gäller om skulden hänför sig till en rättshandling varigenom en make har förfogat över annan egendom eller skuldsatt sig, om tredje man och maken befann sig i när rättshandlingen företogs och tredje man inte kände till eller borde ha känt till inskränkningen (12 § andra stycket). finns särskilda bestämmelser om när gåvor mellan makar blir gällande mot givarens borgenärer (5 § tredje stycket andra meningen). Enligt artikel 27 f i EU-förordningarna ska den lag som är tillämplig enligt förordningarna reglera verkningarna av makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden på ett rättsförhållande mellan en make respektive registrerad partner och en tredje man. Den tillämpliga lagen får dock, enligt artikel 28.1 i förordningarna, inte åberopas av en make eller registrerad partner mot en tredje man om inte denne hade kännedom om eller borde ha haft kännedom om den lagen. I artikel 28.2 i förordningarna anges ett antal omständigheter som gör att tredje man ska anses ha haft kännedom om lagen. Om den lag som är tillämplig inte kan åberopas av en make eller en registrerad partner gentemot en tredje man, ska rättsverkan med avseende på tredje man regleras av lagen i det land vars lag är tillämplig på transaktionerna mellan maken respektive den regist- rerade partnern och tredje man (artikel 28.3 a). Om det gäller fast egendom eller registrerade tillgångar eller rättigheter, regleras rättsverkan med avseende på tredje man av lagen i det land där egendomen är belägen eller där tillgångarna eller rättigheterna är registrerade (artikel 28.3 b). Artikel 28 utgår alltså från tredje mans faktiska eller presumerade kän- nedom om den tillämpliga utländska lagen, medan lag innebär annorlunda utformade och sammantaget mer långtgående begränsningar av tillämpningen av utländsk rätt. bestämmelser om rättsverkan i förhållande till tredje man i internationella situationer, är det inte möjligt att föra över de nuvarande svenska reglerna lag till den nya lagen. Det innebär alltså att EU-förordningarna kommer att ersätta den nuvarande regleringen av skyddet för tredje mans intressen i internationella situationer. En annan sak är att förordningarnas reglering kan innebära att svenska materiella regler till skydd för tredje mans intressen kan bli tillämpliga till följd av regleringen i förordningarna. I artikel 29 i förordningarna finns det regler om anpassning av sakrätter. En motsvarande bestämmelse finns i EU:s arvsförordning (artikel 31). en person åberopar en sakrätt som han eller hon har rätt till enligt den lag som är tillämplig på makars förmögenhetsförhållanden och denna sakrätt är okänd enligt lagen där rätten åberopas, ska sakrätten, om det är nöd- vändigt och i möjligaste mån, anpassas till den närmast likvärdiga sak- rätten enligt det landets lag med beaktande av de syften och intressen som den specifika sakrätten motiveras av och av den verkan den har. 25 är syftet att makarna, i en annan medlemsstat, ska komma i åtnjutande av de rättigheter som uppkommit eller överlåtits på dem som en följd av Anpassningen bör genomföras med beaktande av dels de syften och intressen som ligger bakom den specifika sakrätten, dels vilka verkningar som sakrätten har. När det gäller sakrätter som inte har någon motsvarighet i är det med hänsyn till de olika sakrätter som kan förekomma, enligt regeringens mening, inte möjligt att närmare reglera hur anpassningen till svenska Prop. 2018/19:50 sakrätter ska gå till. Dessa frågor kommer med nödvändighet att i varje enskilt fall behöva hanteras och anpassas inom ramen för befintliga sven- ska regler (jfr finska propositionen RP 190/2018 rd s. 22). Det bör därför inte införas några särskilda bestämmelser om hur utländska sakrätter ska anpassas. Regeringens förslag: Det ska införas ett krav i på att äktenskapsförord ska vara daterade. I den nya lagen ska det införas upplysningsbestämmelser om att äk- tenskapsbalken innehåller regler om registrering av äktenskapsförord som kompletterar formkraven i EU:s förordningar om makars och regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår dessutom att det ska införas ett krav i på att bodelnings- och föravtal ska vara daterade. en särskild bestämmelse om att ska föra in de uppgifter som ska registreras enligt EU-förordningarna i äktenskapsregistret. ningen föreslår däremot inte några bestämmelser som upplyser om äkten- skapsbalkens krav på registrering av äktenskapsförord. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. anser att det bör över- vägas att ange formkraven för äktenskapsförord även i den nya lagen eller att i den lagen hänvisa till . nämnden vid efterlyser en kompletterande bestäm- melse om registrering av äktenskapsförord i den nya lagen. fakultetsnämnden menar vidare att det inte finns ett praktiskt behov av att behålla en reglering som möjliggör för underåriga att ingå äktenskaps- reser frågan om inte gåvoavtal kan anses om- fattas av EU-förordningarnas definition av äktenskaps- respektive partner- Lantmäteriet är positivt till utredningens förslag att ett date- ringskrav ska gälla för alla bodelningsavtal, men framhåller att det kan innebära att fler bodelningshandlingar blir ogiltiga. Skälen för regeringens förslag: I artikel 3.1 b i EU-förordningen om makars förmögenhetsförhållanden definieras äktenskapsförord som varje avtal mellan makar eller blivande makar varigenom dessa reglerar sina Enligt artikel 25.1 i EU-förordningen ska ett äktenskapsförord vara skriftligt, daterat och undertecknat för att vara for- Det anges också att ett elektroniskt meddelande som möjlig- gör en varaktig dokumentation av äktenskapsförordet ska anses vara lik- värdigt med ett skriftligt meddelande. I artikel 25.2 och 25.3 finns vidare regler om att kompletterande formkrav i nationell rätt under vissa förhål- landen ska vara tillämpliga. Om en eller båda makarna för avtalets ingående har sin hemvist i en medlemsstat som föreskriver kompletterande formkrav för äktenskapsförord, ska även de komplet- terande kraven tillämpas. Om makarna däremot för föror- dets ingående har sin hemvist i olika medlemsstater och om lagarna i dessa stater föreskriver olika formkrav för äktenskapsförord, ska förordet anses giltigt till formen om det uppfyller kraven i lagen i någon av dessa stater. Om endast en av makarna för avtalets ingående har sin hemvist i en medlemsstat och om denna stat föreskriver kompletterande formkrav för äktenskapsförord, ska dessa formkrav tillämpas. föreskrivs avslutningsvis att om den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden föreskriver kompletterande formkrav, ska dessa formkrav tillämpas. Motsvarande reglering gäller i fråga om partnerskapsförord (artikel 3.1 c i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden). trycket partnerskapsförord används inte i svensk lagtext. I stället har den lagstiftningstekniken valts att i princip alla regler med anknytning till äktenskap tillämpas på registrerade partnerskap. skapsförord gäller alltså även för registrerade partner (se bet. 1993/94:LU28). Det finns inte anledning att gå ifrån den valda lagstift- Partnerskapsförord enligt EU-förordningen omfattas alltså enligt svensk rätt av reglerna för äktenskapsförord. En rättshandling mellan makar avseende deras förmögenhetsförhål- landen är giltig, om den stämmer överens med den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden när rättshandlingen äger rum. rättshandlingen äger rum före äktenskapet, är den giltig, om den stämmer överens med den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhål- landen när rättshandlingen företas. En rättshandling ska anses giltig till formen, om den uppfyller formkraven enligt lagen i det land där den äger rum eller där makarna då har sin hemvist. Ett äktenskapsförord mellan ma- kar som har sin hemvist i när rättshandlingen äger rum blir dock gällande här i landet bara om registrering sker enligt bestämmelserna i äk- Dessa bestämmelser, som återfinns i 5 § lag, ersätts av regleringen i EU-förordningarna. Formkraven för äktenskapsförord finns i 7 kap. 3 § andra och tredje Där framgår att ett äktenskapsförord ska upp- rättas skriftligen och undertecknas av makarna eller de blivande makarna. Ett äktenskapsförord ska vidare registreras hos . sålunda inte något krav på datering av äktenskapsförord vare sig i rent natio- nella situationer där är tillämplig eller i internationella situationer där blir tillämplig till följd av regleringen i Ett sådant krav på datering kommer framöver att gälla enligt Förordningarnas krav gäller dock bara om äktenskaps- förordet rör förmögenhetsförhållanden som har gränsöverskridande följder. Det skulle i många fall vara svårt för enskilda och att bedöma om dateringskravet är tillämpligt. Det är knappast möjligt eller ändamåls- enligt att i den svenska lagen på denna grund göra en åtskillnad mellan Ett generellt krav på datering bör därför införas för Det kan i sammanhanget konstateras att är de flesta äktenskapsförord daterade. För att underlätta för rättstillämparna bör det vidare – som tingsrätt och vid förordar – tas in en reglering i den nya lagen som upplyser om regler om registrering av äktenskapsförord. Av 7 kap. 3 § andra stycket framgår att även den som är underårig kan ingå ett äktenskapsförord, men att förmyndarens skriftliga medgivande ska inhämtas. Bestämmelser med denna innebörd har funnits . vid ifråga- sätter om det finns ett behov av att behålla möjligheten för en underårig att ingå äktenskapsförord. Det kan konstateras att det är möjligt för barn att få dispens att gifta sig (se 2 kap. 1 § samt prop. 2013/14:208). Det har också införts en ny huvudregel om att inga utländska barnäktenskap ska erkännas i . Undantag kan aldrig gö- ras om någon av parterna alltjämt är (se 1 kap. 8 a § lagen om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynder- skap). Bestämmelserna som möjliggör för underåriga att ingå äktenskaps- förord har alltså i stora delar spelat ut sin roll. De kan dock fortfarande ha betydelse för den som ingår äktenskap i nära anslutning till att han eller hon blir myndig. Ett slopande av bestämmelserna skulle kunna inskränka möjligheterna att i förväg med förmyndarens medgivande komma överens om egendomsordningen i äktenskapet. Utan ytterligare underlag finns det inte förutsättningar att göra den ändring som fakultetsnämnden föreslår. IEU-förordningarna anges att ett elektroniskt meddelande som möjlig- gör en varaktig dokumentation av äktenskaps- eller partnerskapsförordet ska anses vara likvärdigt med ett skriftligt meddelande. Detta får uppfattas som att förordningarnas skriftlighetskrav kan vara uppfyllt även om hand- lingen är i elektronisk form. ger inte förordningarna något svar på hur detta krav förhåller sig till kravet enligt samma förordningar på att förordet ska vara undertecknat. Förordningarna innehåller inga föreskrifter om hur ett undertecknande ska ske. I svensk rätt finns ett kompletterande krav på att registrering av förordet ska ske (7 kap. 3 § ). Förordet fogas till en ansökan till om registrering (16 kap. 2 § ). Regeringen bedömer att EU-förordningarna inte hind- rar att registreringsmyndigheten kräver att handlingen ges in i original. Utredningen föreslår att det i ska införas en bestäm- melse om att ska föra äktenskapsregister över de uppgifter som ska registreras enligt förordningarna. Eftersom skyldigheten att regi- strera äktenskapsförord är ett kompletterande formkrav som kommer att framgå av , behövs inte någon sådan reglering (se 16 kap. En annan fråga är om även andra avtal som förekommer mellan makar kan utgöra äktenskaps- eller partnerskapsförord i EU-förordningarnas mening. Utredningen ger förordningarna en vidsträckt tolkning och bedö- mer att bodelningsavtal enligt 9 kap. 5 § och föravtal om bodelning enligt 9 kap. 13 § första stycket samma balk kan utgöra äkten- skaps- eller partnerskapsförord i förordningarnas mening. Utredningen föreslår mot den bakgrunden att det ska införas ett krav i på att sådana avtal ska vara daterade. Regeringen menar dock att förordningarnas definition – ”varje avtal” – måste läsas i ljuset av att regelverken för äktenskapsförord och partner- skapsförord ser olika ut i de olika medlemsstaterna, vilket också framhålls i skäl 48 i förordningarna. Ändamålet med bestämmelserna får antas ha varit att äktenskapsförord och partnerskapsförord ska omfattas av förord- ningarna oavsett vilka regler som finns i medlemsstaterna i fråga om dem –inte att varje avtal som på något sätt berör makarnas eller partnernas egendom ska omfattas av förordningarna. Detta synsätt innebär att bodel- 2018/19:50 ningsavtal varigenom makarna fördelar egendomen vid äktenskapsskill- nad eller efter anmälan under bestående äktenskap inte ska anses vara ett äktenskapsförord i förordningens mening. Samma sak gäller avtal om den kommande bodelningen inför en förestående äktenskapsskill- nad (föravtal). Det ligger i stället närmare till hands att uppfatta förord- ningarna som att bara äktenskapsförord i mer strikt mening ska omfattas. Ett sådant synsätt ligger också i linje med hur finsk lagstiftning anpassats till EU-förordningarna (se finska propositionen RP 190/2018 rd och riks- dagsskrivelse RSv 156/2018). Något krav på datering av bodelningsavtal och föravtal bör alltså inte införas. Regeringens förslag: Ett lagvalsavtal om makars förmögenhetsförhål- landen ska registreras hos i äktenskapsregistret. Vid hand- läggningen av en ansökan om registrering tillämpas bestämmelser om registreringsärenden. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. vid uni- versitet vill att det belyses vad som ska gälla i sådana fall där det inte anges uttryckligen att ett visst lands lag ska tillämpas, men det framgår av om- ständigheterna att makarna utgått från att ett visst lands rättsordning ska tillämpas. undrar också om det finns någon tidpunkt efter vilken lagvalsavtal inte kan ingås. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 23.1 i EU:s förordningar om makars och registrerade partners förmögenhetsförhållanden ska ett lagvalsavtal vara skriftligt, undertecknat och daterat för att vara formellt giltigt. I artikel 23.2 föreskrivs vidare att om lagen i den medlemsstat där båda makarna eller de registrerade partnerna har sin hemvist vid tidpunk- ten för avtalets ingående föreskriver kompletterande formkrav för äkten- skaps- eller partnerskapsförord ska dessa formkrav tillämpas för lagvals- avtal. I artikel 23.3 i förordningarna anges att om makarna eller de regist- rerade partnerna för avtalets ingående har sin hemvist i olika medlemsstater och om lagarna i dessa stater föreskriver olika form- krav för äktenskaps- eller partnerskapsförord, ska avtalet anses giltigt till formen om det uppfyller kraven i lagen i någon av dessa stater. Om endast en av makarna eller partnerna för avtalets ingående har sin hemvist i en medlemsstat och om denna medlemsstat föreskriver komplet- terande formkrav för äktenskaps- eller partnerskapsförord, ska dessa formkrav tillämpas (artikel 23.4). Med äktenskaps- och partnerskapsförord i förordningarnas mening avses äktenskapsförord enligt 7 kap. 3 § . För äkten- skapsförord gäller enligt svensk rätt ett krav på registrering. Eftersom det av förordningarna framgår att formkraven för äktenskapsförord även gäl- ler för lagvalsavtal, krävs det inte någon reglering om detta i den nya lagen. I den nya lagen krävs det dock regler om handläggningen av ansökningar av registrering av lagvalsavtal. Dessa regler bör gälla för alla lagvalsavtal om makars förmögenhetsförhållanden och bör därför i förslaget till den nya lagen placeras i kapitlet med övriga bestämmelser (6 kap.). Det är inte ovanligt att äktenskapsförord innehåller lagvalsavtal. Efter- som äktenskapsförord registreras hos , bör därför utses att även ha hand om registreringen av lagvalsavtal. Vid handläggning bör de bestämmelser som gäller för handläggning av registre- ringsärenden att tillämpas (16 kap. ). Det innebär att bal- kens bestämmelser om ansökan, när registreringen ska anses ha skett och överklagande av beslut som rör registrering gäller vid registrering av lag- valsavtal som omfattas av någon av förordningarna. vid lyfter fram frågan om vad som ska gälla i sådana fall då det indirekt framgår att makarna varit överens om att ett visst lands lag ska vara tillämplig. Enligt de hittillsva- rande reglerna har det ansetts att när den enda rimliga tolkningen i en sådan situation är att makarna har avtalat om ett visst lands lag ska tillämpas, ska avtalet gälla (se prop. 1989/90:87 s. 41). Kravet på skriftlighet sätter dock en gräns för en tolkning som inte har stöd i ordalydelsen. Skriftlighets- kravet speglar att lagvalet är att anse som en betydelsefull fråga, något som särskilt gäller om makar eller blivande makar avsåg att ta sin hemvist i ett annat land än det där avtalet ingicks. Vid tolkningen av den skriftliga handlingen måste det vidare beaktas att det avtalade lagvalet ska avse makarnas egendom i dess helhet, inte bara vad som omfattas av den aktuella rättshandlingen (se NJA 2017 s. 168). EU-förordningarna ställer i artikel 23 upp ett antal formella krav för att lagvalsavtalet ska vara giltigt. Under förutsättning att de formella kraven är uppfyllda kan frågan om huruvida ett avtal har kommit till stånd då komma att bedömas enligt nationell rätt enligt artikel 24 (jfr den s.k. Giuliano-Lagarderapporten till en motsvarande bestämmelse – artikel 8 – i Romkonventionen; Report on the Convention on the law applicable to contractual obligations EUT 1980 C 282/1, s. 28).