prop · H60387 · 2019-04-02 00:00:00 — De förutsättningar som tas upp i granskningen är huvudsakligen sådana som regeringen eller myndigheterna själva kan påverka. I granskningen ingår däremot inte att undersöka hur den kommunala tillsynen bedrivs eller vilka effekter den har på den tillsynade verksamheten. Inte heller den kommunala tillsynens förutsättningar i form av t.ex. ekonomiska eller personella resurser ingår i granskningen. En utgångspunkt för granskningen är att 15Syftet med tillsyn är att stärka efterlevnaden av de krav som följer av lag och andra bindande regler. En effektiv tillsyn ska således bidra till att kraven efterlevs och att avsedda effekter med regleringen uppnås. Att tillsynen är rättssäker och likvärdig innebär att den är förutsägbar respektive att ärenden med jämförbara förutsättningar bedöms på ett likartat sätt. En effektiv tillsynsvägledning ska främja att tillsynen bedrivs i enlighet med dessa förväntningar. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N tillsynsvägledning kan ses som en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för en effektiv, rättssäker och likvärdig tillsyn. Regeringen styr riket och i statens verksamhet ska hög effektivitet eftersträvas och god hushållning iakttas. Vid sidan av dessa grundläggande krav i regeringsformen respektive 1 kap. 3 § budgetlagen (2011:203) är den huvudsakliga bedömningsgrunden för granskning en vidareutveckling av relevanta delar av den tillsynsskrivelse som regeringen lämnade till och som har ställt sig bakom.16 I skrivelsen redovisade regeringen sina bedömningar av hur en tillsynsreglering bör vara utformad. Den innehåller principer för tillsyn och tillsynsvägledning samt huvuddragen i vad tillsynsvägledningen bör innehålla, dvs. Skrivelsen är emellertid inte tillräckligt konkret för att kunna användas som underlag för bedömning. har därför tolkat och utvecklat skrivelsens innehåll i syfte att tydliggöra vad som krävs för att tillsynsvägledningen ska medverka till att kommunernas tillsyn blir effektiv, likvärdig och rättssäker. Som ett första steg i granskningen har utvecklat vad som krävs för att statens tillsynsvägledning på ett ändamålsenligt sätt ska främja en effektiv, likvärdig och rättssäker tillsyn. En av utgångspunkterna för detta har varit regeringens tillsynsskrivelse . Dessa krav har därefter använts för att analysera och bedöma myndigheternas tillsynsvägledande insatser. Utöver att bedöma ändamålsenligheten i statens tillsynsvägledning inom vissa områden har det även ingått att identifiera faktorer som generellt sett kan vara viktiga för en välfungerande tillsynsvägledning. För att underlätta en sådan analys har valt att granska fyra tillsynsområden som inför granskningen tycktes variera avseende insatsernas omfattning, inriktning och resultat. Ytterligare ett argument för urvalet är att områdena sammantaget svarar för en betydande del av den tillsyn som kommunerna utför på statens uppdrag. 2009/10:79, bet. 2009/10:FiU12, rskr. 2009/10:210. 12 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Granskningens empiriska underlag består huvudsakligen av följande: •gruppintervjuer i tre län med företrädare för och den kommunala tillsynen i länet17 •skriftliga svar på frågor från , , och samt intervjuer med berörd personal på respektive myndighet •skriftliga svar på frågor från fyra berörda departement inom •genomgång och analys av relevanta dokument, såsom skriftliga vägledningar, verksamhetsplaner, enkätsvar från kommuner och länsstyrelser och årsredovisningar från de centrala myndigheterna •genomgång och analys av forskningsrapporter, utvärderingar samt officiellt tryck m.m. •genomgång och analys av ett urval av frågor och svar som inkommit till de centrala myndigheterna från kommunala inspektörer. I bilaga 3 redogörs närmare för granskningens underlag och metoder. Granskningen har genomförts av en projektgrupp bestående av projektledaren samt projektmedarbetarna . Professorerna (, ) och (Förvaltningshögskolan, ) har varit knutna till projektet som referenspersoner och gett synpunkter på granskningsupplägg och utkast till granskningsrapport. Företrädare för (Finans-, Miljö- och energi-, Närings- och Socialdepartementen), samt , , och har fått tillfälle att faktagranska och i övrigt lämna synpunkter på ett utkast till granskningsrapport. 17Gruppintervjuerna har dokumenterats i en intervjusammanställning som finns i akten till denna rapport. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N 2 Statlig styrning genom tillsynsvägledning I detta kapitel utvecklas vad som krävs för att den statliga tillsynsvägledningen ska bidra till att kommunernas tillsyn blir effektiv, likvärdig och rättssäker. Kapitlet bygger huvudsakligen på en vidareutveckling av regeringens tillsynsskrivelse och relevanta utredningar samt viss forskning inom området. Syftet med tillsynsvägledning är att styra och stödja den operativa tillsynen för att på så sätt öka enhetligheten i tillsynen och motverka icke-motiverade variationer i hur reglerna för den tillsynade verksamheten tillämpas. Tillsynsvägledningen består av tre huvudkomponenter. Dessa är råd och stöd, samordning samt uppföljning och utvärdering.18 Insatsen är därmed utformad som ett lärandesystem där resultatet av styrningen (råd, stöd och samordning) ska återkopplas (uppföljning och utvärdering) till myndigheterna och regeringen som på grundval av detta kan justera sin verksamhet respektive styrning, osv. 2.1.1 Tillsynsvägledning i form av råd och stöd En viktig del av de statliga myndigheternas tillsynsvägledning är att ge råd och stöd till de kommunala inspektörerna. Syftet är dels att hjälpa inspektörerna med att lägga upp sin tillsyn på ett effektivt sätt, dels att ge dem redskap för en likvärdig bedömning i det konkreta fallet. Det finns både en serviceaspekt och en innehållsaspekt när det gäller kvaliteten i myndigheternas råd- och stödverksamhet. Vägledningen måste både komma och vara klargörande för att den ska vara användbar för inspektörerna. Vid sidan av tillsynsvägledning har myndigheterna alltid rätt att utfärda allmänna råd, och ibland även föreskrifter, för den verksamhet som tillsynen avser. Inom ramen för sin tillsynsvägledning har myndigheterna även motsvarande rätt gentemot den kommunala tillsynen. Enligt regeringen bör föreskrifter om den kommunala tillsynen kunna avse frågor om krav på inventeringar och tillsynsplaner, rapportering, tillsynsfrekvenser, förebyggande åtgärder, urvalskriterier för och utförande av inspektioner, provtagning, samråd och dokumentation. Däremot bör som huvudregel föreskriftsrätten inte omfatta tillsynsorganens organisation.19 Råd och stöd kan huvudsakligen ges på två sätt. Antingen genom att publicera vägledningar eller genom att besvara frågor som kommer in till myndigheten. 2009/10:79, s. 28. 19Ibid, s. 29. 14 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Genom att publicera klargörande vägledningar och tillgängliggöra redan besvarade frågor kan myndigheten minska antalet inkommande frågor från inspektörerna. Att tolka lagstiftningen inom ett område kan vara svårt för inspektörerna. Råd och stöd handlar därför till stor del om tolkningshjälp, dvs. att ge redskap till de kommunala inspektörerna att självständigt förhålla sig till regelverket och göra likvärdiga bedömningar. Det är den kanske mest centrala delen av råd och stöd eftersom den syftar till likvärdighet och att hålla regelsystemet sammanhållet och begripligt.20 har i denna granskning valt att arbeta med två olika begrepp: tolkning och tolkningshjälp. Med tolkning avses att tillämpa en lagregel på en given situation i det enskilda fallet. Tolkning i denna specifika bemärkelse görs av den kommunala inspektören. Med tolkningshjälp avses den vägledning för hur man ska tolka ett regelverk som den centrala myndigheten tillhandahåller till den kommunala inspektören. Tolkningshjälpen består av två delar, dels en analys av de rättsliga ramar som det gällande regelverket utgör (från lag ned till allmänna råd och praxisbildning), dels råd om hur inspektören bör gå tillväga för att göra sin bedömning, t.ex. vilka aspekter som bör ingå i bedömningen och hur man kan värdera dessa. För att kunna ge tolkningshjälp krävs att den vägledande myndigheten analyserar och i allmän bemärkelse gör sin tolkning av regelverket. Att följa nedanstående steg är, enligt mening, ett lämpligt sätt för myndigheterna att utforma vägledningsmaterial för den kommunala tillsynen.21 1.Tydliggör vilka aspekter som bör ingå i bedömningen och hur de kan vägas samman. De grundläggande begrepp som reglerna är uppbyggda av bör diskuteras och om möjligt definieras. 2.Diskutera hur respektive aspekt kan och bör bedömas. Tydliggör var gränsen mellan tillåtet och otillåtet rimligen går. Om bedömningen förutsätter någon form av mätning bör det framgå hur detta ska ske, var gränsvärdena går och hur man hanterar osäkerheter i mätningen. 3.Vägledningen bör vara så konkret som möjligt och helst innehålla förtydligande exempel. Exemplen bör beskriva realistiska bedömningssituationer. 4.Det bör finnas råd om hur tillsynen kan gå till i praktiken, t.ex. hur man lämpligen väljer ut objekt som ska kontrolleras. 20Statskontoret uppger att kommunerna uppfattar att tolkning av lagar och andra bestämmelser är ett ansvar för de centrala myndigheterna, eftersom det är viktigt att reglerna tillämpas likartat över hela landet. Se Statskontoret, 2014, Vägledning till en bättre tillsyn, s. 52. 21Stegen har utarbetats av och testats i intervjuer med kommunala inspektörer. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N Det är dock viktigt att tolkningshjälpen inte blir alltför detaljerad. Den ska hjälpa inspektören att förhålla sig till regelverket men lämna utrymme för inspektörens självständiga och professionella bedömning. Samordning handlar huvudsakligen om tre saker: •mötesplatser där inspektörer får träffas, knyta kontakter och utbyta erfarenheter •gemensamma tillsynsprojekt där flera kommuner ingår och jobbar med en specifik inriktning och med en gemensam förförståelse av hur reglerna ska tolkas •utbildningar och seminarieverksamhet där inspektörerna får tillfälle att öka kompetensen när det gäller såväl sakområdet (ny lagstiftning, nya rättsfall etc.) som generella tillsynsfärdigheter. Insatserna syftar främst till en ökad och mer enhetlig förmåga att göra likvärdiga bedömningar av de krav som följer av lagstiftningen, men också till att initiera gemensamma tillsyner inom angelägna områden. De gemensamma projekten kan samordnas på regional eller nationell nivå. Regionala projekt är värdefulla eftersom tillsynen kalibreras inom i vart fall länet. Men för att få nationell likvärdighet krävs någon form av nationell styrning. Det innebär att regionala projekt behöver kvalitetssäkras av en nationell tillsynsvägledande myndighet. 2.1.3 Uppföljning och utvärdering Uppföljning och utvärdering är återkopplingsmekanismer i systemet. De kan avse såväl den kommunala tillsynen som den statliga tillsynsvägledningen. För att verksamheten kontinuerligt ska kunna förbättras och anpassas till utvecklingen krävs en fungerande uppföljning och utvärdering. Uppföljning och utvärdering är olika saker. En uppföljning svarar på vad som har hänt och om det har gått enligt plan. Det kan innebära en redovisning av antalet genomförda tillsyner inom ett visst område, antalet avvikelser etc. Uppföljning kan fånga in resultat eller i ett tidigt skede indikera effekter i relation till ett uppsatt mål. En utvärdering försöker dessutom förklara varför något har hänt. Utvärderingen bygger ofta på resultat från uppföljningen och syftar vanligen till att förstå och förklara prestationer och deras effekter. En utvärdering innefattar alltid en värdering av resultaten baserat på ett eller flera kriterier.22 Uppföljning genomförs som regel löpande medan utvärdering, som är mer arbetsintensivt, vanligen görs vid speciella tillfällen. 22Statskontoret, 2001, Utvärdera för bättre beslut!. 16 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N En effektiv och likvärdig tillsyn ställer krav på ett kontinuerligt förbättringsarbete där erfarenheter av vad som är framgångsrikt för att åstadkomma regelefterlevnad tas till vara.23 De tillsynsvägledande myndigheterna behöver följa hur kommunerna bedriver sin tillsyn för att kunna identifiera brister som bör åtgärdas.24 De tillsynsvägledande myndigheterna bör också följa upp och utvärdera sin egen tillsynsvägledning. Länsstyrelser genomför vanligtvis sin uppföljning av tillsynen i länet genom kommunbesök. Statskontoret har tidigare rapporterat om att dessa besök är positiva ur kommunernas synvinkel.25 2.2 Principer för att organisera tillsynsvägledningen I regeringens skrivelse konstateras att staten behöver ta ett tydligare och ökat ansvar för att styra de kommunala tillsynsuppgifterna. Vidare formulerar regeringen följande principiella bedömningar med relevans för denna granskning. •Begreppen tillsyn och tillsynsvägledning bör användas mer enhetligt i lagstiftningen. •En statlig myndighet per område bör utses av regeringen för att ansvara för tillsynsvägledningen. •Den tillsynsvägledande myndigheten bör i lag ges möjligheter att utfärda föreskrifter om tillsynen. •Länsstyrelsen bör ges en samordnande roll inom respektive län. •Uppgiftsfördelningen mellan den nationella myndigheten och bör regleras tydligt. Eftersom tillsynsområdena skiljer sig åt ska det enligt regeringen vara möjligt att göra avsteg från ovanstående principer, om det finns goda skäl för detta. Enligt mening borde dessa principer öka tillsynsvägledningens förutsättningar att uppnå de avsedda effekterna på kommunernas tillsyn. Tydliga uppdrag underlättar för myndighetens interna prioriteringar och kan också bidra till realistiska förväntningar från omvärlden. Väldefinierade och enhetligt använda begrepp är ett led i denna strävan mot tydlighet. Med en enhetlig terminologi mellan olika tillsynsområden förbättras förutsättningarna för generell kunskapsuppbyggnad om tillsyn och tillsynsvägledning. Det underlättar sannolikt också om en central myndighet tilldelas huvudansvaret för tillsynsvägledningen, medan i första hand ges en samordnande roll på regional nivå. Genom att koncentrera de personella resurserna och förenkla 23SOU 2017:63, s. 283. 2009/10:79, s. 37 f. 25Statskontoret, 2014, Vägledning till en bättre tillsyn, s. 31 och 56. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N kommunikationsvägarna gentemot inspektörerna skapas bättre förutsättningar för en nationellt likvärdig rådgivning av hög kvalitet. har en viktig roll på lokal och regional nivå, t.ex. för att skapa mötesplatser för de kommunala inspektörerna och genom kommunbesök som kan ge en ökad insikt i hur tillsynen bedrivs i praktiken. För att uppnå tydlighet behöver uppgiftsfördelningen mellan nationell och regional nivå regleras på ett klargörande sätt. Slutligen är det bra om den centrala myndigheten också ges möjligheter att utfärda bindande föreskrifter för kommunernas tillsyn. Det kan t.ex. handla om krav på inventeringar och tillsynsplaner, rapportering, tillsynsfrekvenser, förebyggande åtgärder, urvalskriterier för och utförande av inspektioner, provtagning, samråd och dokumentation.26 Det kan också gälla vilka krav som ska ställas på kommunernas uppföljningsstatistik. Enhetlighet i dessa avseenden ökar enligt mening förutsättningarna för en likvärdig och effektiv tillsyn. 2009/10:79, s. 28 f. 18 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 3 Tillsyn inom fyra områden I detta kapitel presenteras de tillsynsområden som ingår i granskningen. För varje område redovisas översiktligt hur det har organiserats samt vilken lagstiftning som styr tillsynen och därmed även tillsynsvägledningen. Den svenska alkoholpolitikens mål är att främja folkhälsan genom att minska alkoholens medicinska och sociala skadeverkningar. Målet ska nås genom insatser som motverkar skadligt dryckesbeteende och bidrar till en minskad total alkoholkonsumtion.27 All försäljning av alkoholdrycker till konsument ska skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhindras.28 Välfungerande tillsyn av bestämmelserna om alkoholservering och folkölsförsäljning är av stor vikt om målet ska uppnås.29 Enligt alkohollagen (2010:1622) kräver servering av spritdrycker, vin och starköl och andra jästa alkoholdrycker i normalfallet tillstånd av den kommun där serveringsstället är beläget.30 Under vissa förutsättningar får kommunen meddela en erinran eller varning till innehavaren av serveringstillståndet, och i vissa fall ställer lagen krav på att serveringstillståndet återkallas.31 Tillsynen på alkoholområdet regleras huvudsakligen i 9 kapitlet alkohollagen. Där framgår bl.a. att: •folkhälsomyndigheten har (med vissa begränsningar) tillsyn över efterlevnaden av bestämmelser i alkohollagen och anslutande föreskrifter •länsstyrelsen har tillsyn inom länet och ska också biträda kommunerna med råd i deras verksamhet •kommunen och har tillsyn över efterlevnaden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker samt tillsyn över detaljhandeln med folköl32 •kommunen ska upprätta en tillsynsplan som ska ges in till •Skatteverket har tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i alkohollagen avseende de som är berättigade att bedriva partihandel med spritdrycker m.m.33 2009/10:125, bet. 2010/11:SoU4, rskr. 2010/11:36, s. 56. 283 kap. 5 § alkohollagen (2010:1622). 2010/11:47, bet. 2010/11:SoU8, rskr. 2010/11:203, s. 24. 308 kap. 1 § alkohollagen (2010:1622). Av 8 kap. 1 a och 1 b §§ framgår vissa undantag från detta krav. 319 kap. 17 och 18 §§ alkohollagen (2010:1622). 32Enligt 8 kap. 11 § alkohollagen (2010:1622) beslutar kommunen om stadigvarande serveringstillstånd men ansökan får inte bifallas utan att yttrande från polismyndigheten inhämtats. genomför tillsyn på bl.a. restauranger i syfte att kontrollera ordning och nykterhet. 33Se 9 kap. 1 och 4 §§ alkohollagen (2010:1622). R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N •Konsumentverket har tillsyn avseende marknadsföring av alkoholdrycker.34 Av länsstyrelsernas instruktion framgår att de har ansvar för sådana tillsynsuppgifter som riksdag eller regering har ålagt dem.35 ska länsstyrelserna redovisa till hur de har utövat sin tillsyn enligt alkohollagen.36 Enligt sin instruktion har ansvar för tillståndsgivning, tillsyn, tillsynsvägledning och marknadskontroll i enlighet med vad som anges i lag och förordning. Vidare framgår att myndigheten ska svara för tillsynsvägledning i frågor som gäller hälsoskydd enligt 2, 5, 6 och 9 kap. (1998:808).37 Enligt alkohollagen har tillsyn över efterlevnaden av bestämmelser i alkohollagen och anslutande föreskrifter. I en författningskommentar till lagförslaget påpekas att det av tillsynsansvaret följer en rätt att ge vägledning för tillämpning av lagen och att detta inte behöver föreskrivas i lag.38 I regeringens proposition till ny alkohollag framhålls också att länsstyrelserna och (dåvarande) har ansvar för att genom uppföljning och vägledning bistå kommunerna i deras tillsynsverksamhet, och att ett effektivt sådant arbete bör kunna leda till minskande skillnader i den kommunala tillsynen.39 Kemikalier finns i nästan alla produkter och varor och används i de flesta industrier och branscher. Kemikalieproduktionen i världen har ökat kraftigt och den globala handeln bidrar till att farliga kemiska ämnen sprids vid tillverkning, användning och i avfallsledet.40 Kemikalieområdet är huvudsakligen reglerat genom bindande EU-förordningar41 och nationella bestämmelser om kemikalier som återfinns i miljöbalken42 och miljötillsynsförordningen (2011:13). 349 kap. 3 § alkohollagen (2010:1622). 352 § förordningen (2017:868) med länsstyrelseinstruktion. 36Förordning (2016:606) om samordning inom alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobaksområdet m.m. 376–7 §§ förordning (2013:1020) med instruktion för . 2009/10:125, En ny alkohollag, s. 171. 39Ibid, s. 152. 40Kemikalieinspektionen 2016, Underlag för genomförande av Agenda 2030, s. 13–14. 41Se t.ex. och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach). 42Reglerna i tillämpas för all verksamhet och alla åtgärder som påverkar miljön. 20 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N och myndighetsföreskrifter som preciserar bestämmelserna. Av framgår att tillsynsmyndigheter ska kontrollera efterlevnaden av samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken.43 De allmänna hänsynsreglerna i andra kapitlet gäller för all verksamhet och alla åtgärder.44 I 14 kapitel finns de särskilda bestämmelserna, bl.a. om kemiska produkter och biotekniska organismer, varor som behöver en särskild reglering t.ex. på grund av sitt innehåll av kemiska produkter eller biotekniska organismer. Kemikalieinspektionen kan meddela föreskrifter till förordningarna.45 I regleras det huvudsakliga ansvaret för tillsynen på kemikalieområdet. Kommunerna har, med vissa undantag, tillsyn över miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. och över kemiska produkter och biotekniska organismer enligt 14 kap. . Tillsynen avser butikers och grossisters hantering och försäljning av varor som är köpta av svenska leverantörer.46 Som exempel på tillsynsobjekt kan nämnas bensinstationer, dagligvarubutiker och färgbutiker. Vid tillsyn kontrolleras bl.a. förvaring och märkning av produkterna. Kemikalieinspektionen bedriver egen tillsyn. Den utgår från samma regler som kommunernas tillsyn men avser andra tillsynsobjekt. Kemikalieinspektionens tillsyn avser primärleverantörers utsläppande på marknaden av kemiska produkter och bekämpningsmedel. När det gäller varor har Kemikalieinspektionen tillsyn över alla led i leverantörskedjan, dvs. även distributörer.47 Av miljötillsynsförordningen (2011:13) framgår att ska ge vägledning och stöd till kommunerna i länet att utveckla tillsynen.48 Kemikalieinspektionen ska ge tillsynsvägledning i frågor om utsläppande på marknaden, införsel och utförsel av kemiska produkter, biotekniska organismer och varor samt allmänhetens hantering av sådana produkter, organismer eller varor.49 Den offentliga livsmedelskontrollen är viktig för att konsumenterna ska kunna lita på att livsmedlen är säkra och att informationen om vad de innehåller är tillförlitlig. 4326 kap. 1 § (1998:808). 2007/08:80, och EG-förordningen om kemikalieregistrering, s. 38. 45Ibid, s. 39. Ett exempel på föreskrifter är Kemikalieinspektionens föreskrift om bekämpningsmedel (KIFS 2008:3), som bl.a. innehåller nationella bestämmelser med krav på förpackning och märkning. 462 kap. 32 § miljötillsynsförordningen (2011:13). 47Detta framgår av 2 kap. 21 § 1 a) och b) miljötillsynsförordningen (2011:13). 483 kap. 16 § miljötillsynsförordningen (2011:13). 493 kap. 6 § miljötillsynsförordningen (2011:13) och förordningen (2009:947) med instruktion för Kemikalieinspektionen. R I K S R E V I S I O N E N B Ä D D A F Ö R B Ä T T R E T I L L S Y N – S T A T E N S V Ä G L E D N I N G A V K O M M U N A L T I L L S Y N Lagstiftningen på livsmedelsområdet omfattar alla led i livsmedelskedjan, från primärproduktion till försäljning och servering till konsumenter. Kommuner utför tillsyn av verksamheter som t.ex. restauranger, skolkök och grossister och transportörer av livsmedel.