prop · H603158 · 2019-09-04 00:00:00 — Institut får inleda verk- samheten i varje fall efter det att tagit emot en underrättelse från den behöriga myndigheten i hemlandet (2 kap. 1 a § LUFT). Vad som är att anse som tjänstepension och gränsöverskridande verk- samhet definieras i lagen (1 kap. 6–7 och 13 §§ LUFT). Det finns också bestämmelser om vilka uppgifter som utländska tjänstepensionsinstitut ska lämna i en underrättelse till den behöriga myndigheten i hemlandet när de åtar sig uppdrag. Hänvisningar görs i dessa delar till de uppgifter som EES-försäkringsgivare ska lämna, vilket omfattar uppgift om den som i egenskap av arbetsgivare ska betala försäkringspremierna och om det huvudsakliga innehållet i de överenskommelser som ska ligga till grund för försäkringarna (2 kap. 2 och 3 §§ LUFT). ska, om det behövs, senast från att den tog emot en underrättelse från den behöriga myndigheten i hemlandet lämna uppgifter om i tillämplig arbetsrätt på tjänstepensions- området samt om de bestämmelser om information som gäller här i landet gentemot den som ingår avtal eller avser att ingå ett avtal, liksom gentemot dem som annars är ersättningsberättigade. ska även underrätta den behöriga myndigheten om väsentliga ändringar i bestäm- melserna (3 kap. 2 § LUFT). Den behöriga myndigheten i hemlandet har ansvaret för den finansiella tillsynen medan ansvarar för tillsynen i övrigt (3 kap. 1 § LUFT). När det gäller tillsyn och ingripanden ska samarbeta med den behöriga myndig- heten i hemlandet och inspektionen har också vissa möjligheter till ingrip- anden (3 kap. 2 och 6 §§ LUFT). ska lämna information om bl.a. de överens- kommelser som ligger till grund för pensionerna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vilken information som ett utländskt tjänstepensionsinstitut ska lämna (8 kap. 1 b § LUFT). Utländska tjänstepensionsinstitut har rätt att driva verksamhet i Andra tjänstepensionsdirektivets bestämmelser om gränsöverskridande verksamhet överensstämmer till stor del med bestämmelserna om gräns- överskridande verksamhet i första tjänstepensionsdirektivet. Dessa be- stämmelser har i fråga om utländska tjänstepensionsinstitut genomförts genom bestämmelser i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänste- pensionsinstituts verksamhet i . Av den lagen följer bl.a. att ut- ländska tjänstepensionsinstitut får driva verksamhet i och att företag i får ge uppdrag åt utländska institut. Det som anges i andra tjänstepensionsdirektivet om att medlemsstaterna ska tillåta företag inom deras territorier att stödja tjänstepensionsinstitut som erbjuder sig att driva eller faktiskt driver gränsöverskridande verksamhet är därmed genomfört i svensk rätt. Det finns inte något som hindrar svenska företag från att stödja gränsöverskridande verksamhet som tjänstepensionsinstitut driver. Det saknas därför anledning att vidta några lagstiftningsåtgärder i dessa delar. Den nya definitionen av gränsöverskridande verksamhet som finns i andra tjänstepensionsdirektivet föranleder dock några justeringar i lagen 2018/19:158 om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i Som nämns ovan avses med gränsöverskridande verksamhet i andra tjänstepensionsdirektivet förvaltning av en pensionsplan där för- hållandet mellan det uppdragsgivande företaget och berörda medlemmar och förmånstagare styrs av social- och arbetsmarknadslagstiftning som är relevant på området för tjänstepensionsplaner i en annan medlemsstat än hemmedlemsstaten (artikel 6.19). Det kan därmed, som beskrivs ovan, vara fråga om gränsöverskridande verksamhet i också om arbets- givaren finns i samma medlemsstat som det utländska tjänstepensions- Den avgörande frågan är om svensk lagstiftning på området ska tillämpas på förhållandet mellan arbetsgivaren och berörda arbetstagare Enligt de befintliga definitionerna i lagen om utländska försäkrings- givares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i avses med tjänstepension vissa avtal som ingås med arbetsgivare här i landet (1 kap. 6 §). anses vara det land där åtagandena ska fullgöras om det uppdragsgivande företaget har sitt etableringsställe i (1 kap. 7 §). Dessa begränsningar till företag och arbetsgivare i bör tas bort för att bestämmelserna i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänste- pensionsinstituts verksamhet i ska överensstämma med defini- tionen av gränsöverskridande verksamhet i andra tjänstepensions- Regeringen anser att definitionen av i vilket land åtagandena ska fullgöras bör ändras i enlighet med direktivets definition. Även när det gäller den information som ska lämna om de krav som gäller i bör direktivets begrepp ”social- och arbetsmarknadslagstiftning” användas (3 kap. 2 § LUFT). tjänstepensionsdirektivet genomfördes konstaterades att det för tjänste- pensionsinstitut som vill driva gränsöverskridande verksamhet i främst blir fråga om att respektera ingångna kollektivavtal (prop. 2004/05:165 s. 194 och 242–243). Det saknas skäl att nu göra en annan anser att det i fråga om utländska tjänstepensions- institut behöver förtydligas om medlemmar ska anses vara försäkrade och om uppdragsgivande företag ska anses vara försäkringstagare eller om de ska behandlas på något annat sätt. meddela tjänstepension i den mening som avses i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . definition av tjänstepension som togs in i lagen om utländska försäkrings- givares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i när första tjänstepensionsdirektivet genomfördes var avsedd att täcka in de olika slags produkter som utländska tjänstepensionsinstitut kan tänkas erbjuda och tydliggöra att de förmåner som avses inte ska anses utgöra försäkring i lagens mening (samma prop. s. 240). De lösningar som valdes när första tjänstepensionsdirektivet genom- fördes bör ses mot bakgrund av att det inte finns något krav i unionsrätten på att ha tjänstepensionsinstitut som har egna åtaganden. som tjänstepensionsinstitut driver i medlemsstaterna kan vara utformad på olika sätt och avse produkter av skilda slag. Den definition som tagits in i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i får anses omfatta även sådan verksamhet som inte kan anses utgöra försäkring men som ändå ska tillåtas i i enlighet med andra tjänstepensionsdirektivets bestämmelser om gränsöverskrid- ande verksamhet. Att de förmåner som utländska tjänstepensionsinstitut tillhandahåller inte ses som försäkring i den mening som avses i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i kan dock inte anses ha någon betydelse för tillämpningen av annan lagstiftning i . Att detta varit avsikten framgår inte minst genom de hänvisningar som gjordes till försäkringsavtalslagen (2005:104) när första tjänstepensionsdirektivet genomfördes (samma prop. s. 243). Det får alltså bedömas i varje enskilt fall vilken lagstiftning som är tillämplig på den verksamhet som kan komma att drivas i av utländska tjänste- pensionsinstitut och vilka begrepp som i dessa sammanhang ska användas för de utländska instituten. EES-försäkringsgivares verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring I promemorian lämnas förslag om vissa ändringar i de bestämmelser i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verk- samhet i som rör EES-försäkringsgivares verksamhet i avseende tjänstepensionsförsäkring. Bestämmelserna infördes i lagen med anledning av genomförandet av första tjänstepensionsdirektivet. Regler- ingen måste ses mot bakgrund av den möjlighet som finns enligt såväl första som andra tjänstepensionsdirektiven (artikel 4) att tillämpa bestäm- melserna i tjänstepensionsdirektivet om bl.a. gränsöverskridande verk- samhet på tjänstepensionsverksamheten hos livförsäkringsföretag. När det gäller försäkringsföretagens tjänstepensionsverksamhet enligt försäk- ringsrörelselagen har valt att inte längre tillämpa den möjligheten (prop. 2015/16:9 s. 201). Svensk Försäkring och anför att det kan ifrågasättas om lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i bör reglera EES-försäkringsgivares verksamhet i avseende tjänstepensionsförsäkring på det sätt som sker . Regeringen anser att eventuellt ändrade tidsfrister enligt promemorians förslag och ändringar i enlighet med de synpunkter som förs fram kräver mer omfattande beredning än vad som kan ske inom ramen för detta lagstiftningsärende. Ändrade tidsfrister och krav på uppgifter i underrättelsen om gränsöverskridande verksamhet I andra tjänstepensionsdirektivet har vissa tidsfrister ändrats från i första tjänstepensionsdirektivet . Enligt andra tjänstepensionsdirektivet är tidsfristen för den behöriga myndigheten i värdlandet att informera om de krav som ska tillämpas i landet. Tidsfristen är för när tjänstepensionsinstitutet tidigast får påbörja sin verksamhet i de fall då ingen information inkommer om värdlandets krav. Motsvarande tidsfrister i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i bör justeras så att de överensstämmer med andra tjänstepensionsdirektivet. Utländska tjänstepensionsinstitut bör alltså få inleda gränsöverskridande verksamhet i i varje fall efter det att Finans- inspektionen tagit emot anmälan om gränsöverskridande verksamhet. Tidsfristen för inspektionen att informera om i tillämplig arbetsrätt 2018/19:158 och informationskrav enligt svensk rätt bör för utländska tjänste- pensionsinstitut vara från det att underrättelsen togs emot. Enligt andra tjänstepensionsdirektivet ska ett tjänstepensionsinstituts anmälan om gränsöverskridande verksamhet innehålla uppgifter om det uppdragsgivande företagets huvudsakliga verksamhetsort och om värd- landet. Det bör därför anges i lagen om utländska försäkringsgivarens och tjänstepensionsinstituts verksamhet i att en underrättelse ska innehålla uppgifter om arbetsgivarens hemvist och i vilket land tjänste- pensionsavtalen ska fullgöras. Bemyndigande avseende hur utländska tjänstepensionsinstitut ska lämna information Andra tjänstepensionsdirektivet innehåller vissa skärpta krav om den information som tjänstepensionsinstitut ska lämna till presumtiva medlemmar, medlemmar och förmånstagare (artiklarna 36–44). ska omfattas av de informationskrav som värdlandet ställer upp i enlighet med direktivet (artikel 11.6). I lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i finns en bestämmelse som anger att utländska tjänstepensionsinstitut ska ge berörda personer den information som behövs om bl.a. de överenskommelser som ligger till grund för pen- sionerna (8 kap. 1 b §). Enligt ett bemyndigande i lagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om vilken informa- tion som ett utländskt tjänstepensionsinstitut ska lämna. Finansinspek- tionen har meddelat sådana föreskrifter om information (Finansinspek- tionens föreskrifter och allmänna råd [FFFS 2011:39] om information som gäller försäkring och tjänstepension). Även de skärpta informationskraven bör därför genomföras i myndighetsföreskrifter. Det är också lämpligt att direktivets krav på hur information ska lämnas genomförs i sådana före- skrifter. Detta kan ske med stöd av ett bemyndigande att meddela verk- ställighetsföreskrifter. Regeringen anser därför att det bör tas in en upp- lysning i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensions- instituts verksamhet i om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om hur information ska lämnas. Tillsyn över och ingripanden mot utländska tjänstepensionsinstitut I andra tjänstepensionsdirektivet finns bestämmelser som bl.a. anger att tjänstepensionsinstitutet ska vara föremål för löpande tillsyn av den behöriga myndigheten i värdlandet i fråga om verksamhetens förenlighet med värdlandets informationskrav och kraven i denna stats social- och arbetsmarknadslagstiftning (artikel 11.10 och 11.11). Bestämmelserna överensstämmer i huvudsak med motsvarande bestämmelser i första tjänstepensionsdirektivet. I promemorian lämnas inte några förslag om ändringar i sak av de be- stämmelser i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensions- instituts verksamhet i som avser tillsyn över och ingripanden mot utländska tjänstepensionsinstitut. Regeringen instämmer i att sådana ändringar inte kan anses nödvändiga för att genomföra andra tjänste- Prop. 2018/19:158 pensionsdirektivet. Inga särskilda placeringsregler för utländska tjänstepensionsinstitut I avsnitt 8.2.9 konstateras att andra tjänstepensionsdirektivet inte tillåter värdlandet att fastställa investeringsregler utöver dem som ska gälla för samtliga tjänstepensionsinstitut enligt direktivet. Utredningen och promemorian behandlar denna fråga mot bakgrund av att det var tillåtet enligt första tjänstepensionsinstitutet att låta utländska tjänstepensions- institut omfattas av vissa kvantitativa investeringsregler. har dock inte utnyttjat denna möjlighet, något som alltså numera inte heller är tillåtet. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att det inte bör införas något krav på att utländska tjänstepensionsinstitut ska följa svenska investeringsregler för sin verksamhet i . Definitionen av ett utländskt tjänstepensionsinstitut I lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verk- samhet i finns en definition av vad som avses med ett utländskt tjänstepensionsinstitut som hänvisar till första tjänstepensionsdirektivet. Hänvisningen bör ändras så att den görs till andra tjänstepensions- direktivet. Den bör även göras statisk, vilket innebär att den görs till direktivet i dess ursprungliga lydelse. Anledningen till det är att eventuella ändringar i direktivet bör föranleda överväganden av lagstiftaren om huruvida lagtexten behöver ändras. 8.1.1Omfattningen av de försäkringstekniska avsättningarna Regeringens förslag: Ett tjänstepensionsföretags försäkringstekniska avsättningar ska motsvara det belopp som krävs för att företaget ska kunna uppfylla alla åtaganden som skäligen kan förväntas uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal. De försäkringstekniska avsättningarna ska motsvara företagets ansvarighet för 1.försäkringsfall, förvaltningskostnader och andra kostnader under resten av avtalsperioden för löpande försäkringar (livförsäkrings- avsättning), 2.inträffade oreglerade försäkringsfall, kostnader för regleringen av dessa samt återbäring som förfallit till betalning men inte betalats ut (oreglerade skador), 3.sådan återbäring som är garanterad i nominella eller reala belopp (garanterad återbäring), och som inte omfattas av 1 eller 2, 2018/19:158 4. återbäring som är villkorad av värdeförändringar på tillgångar eller av ett visst försäkringstekniskt resultat som försäkringstagarna, de försäkrade eller andra ersättningsberättigade står risken för (villkorad återbäring), och 5.fondförsäkringsåtaganden där försäkringstagarna, de försäkrade eller andra ersättningsberättigade bär investeringsrisken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om de försäkringstekniska avsättningarnas inne- håll. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det i utredningens förslag inte närmare anges vilka avsättningar som ska göras. I utredningens förslag används även en delvis annan terminologi. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Svensk Försäkring anser att det bör anges i lag vilka avsättningar som ska göras. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt promemorians förslag omfattar posterna villkorad åter- bäring och fondförsäkring inte ett tjänstepensionsföretags ansvarighet för åtaganden som försäkringstagare står risk för. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag Enligt andra tjänstepensionsdirektivet ska tjänstepensionsinstitut som förvaltar tjänstepensionsplaner för samtliga pensionsplaner alltid inneha tillräckliga tekniska avsättningar motsvarande deras finansiella åtaganden till följd av gällande pensionsavtal (artikel 13.1). Om ett tjänstepensions- instituts åtagande täcker biometriska risker – risker kopplade till dödsfall, invaliditet och lång levnad (se definition i artikel 6.9) – eller garanterar antingen en viss avkastning eller en viss förmånsnivå, ska institutet göra tekniska avsättningar som är tillräckliga i förhållande till samtliga åtaganden (artikel 13.2). Motsvarande bestämmelser finns i första tjänste- pensionsdirektivet (artikel 15.1 och 15.2). I försäkringsrörelselagen (2010:2043), förkortad FRL, finns bestämmelser om de försäkringstekniska avsättningar som ett försäkringsföretag ska göra (5 kap. 3 §). Ett försäkringsföretag ska göra försäkringstekniska avsättningar för sina åtaganden med anledning av ingångna försäkrings- avtal. De försäkringstekniska avsättningarna ska motsvara det belopp som försäkringsföretaget skulle få betala om det skulle föra över sina åtaganden till ett annat försäkringsföretag, som är oberoende och som har intresse av att transaktionen genomförs. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll (5 kap. 18 § 1 FRL). För försäkringsföretag som följer övergångsbestämmelserna (punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen [2015:700] om ändring i försäkrings- rörelselagen [2010:2043]) gäller i stället bestämmelser om försäkrings- tekniska avsättningar i försäkringsrörelselagen i lydelsen före (5 kap. 1 §). Enligt dessa bestämmelser ska ett försäkrings- företags försäkringstekniska avsättningar motsvara belopp som krävs för att försäkringsföretaget ska kunna uppfylla alla åtagan- den som skäligen kan förväntas uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal. De försäkringstekniska avsättningarna ska motsvara företagets ansvarighet för 1.försäkringsfall, förvaltningskostnader och andra kostnader under resten av avtalsperioden för åtagandena (livförsäkringsavsättning), 2.inträffade oreglerade försäkringsfall, kostnader för regleringen av dessa samt återbäring som förfallit till betalning men inte betalats ut (oreglerade skador), 3.sådan återbäring som är garanterad i nominella eller reala belopp (garanterad återbäring), 4.sådan återbäring inom livförsäkringsrörelse som är villkorad av värdeförändringar på tillgångar eller av ett visst försäkringstekniskt resultat som försäkringstagarna eller andra ersättningsberättigade står risken för (villkorad återbäring), och 5.fondförsäkringar som försäkringstagarna eller andra ersättnings- berättigade står placeringsrisken för (fondförsäkringsåtaganden där försäkringstagaren bär placeringsrisken). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de försäkringstekniska avsättningarnas innehåll (5 kap. 17 § 1 FRL i lydelsen före ). För tjänstepensionskassor, dvs. understödsföreningar som driver tjänste- pensionsverksamhet, gäller motsvarande bestämmelser som för försäk- ringsföretag som följer övergångsbestämmelserna (7 kap. 1 § första stycket försäkringsrörelselagen [1982:713], i det följande benämnd FRL, jämförd med 22 a § lagen [1972:262] om understöds- föreningar, förkortad UFL). Omfattningen av de försäkringstekniska avsättningarna Enligt andra tjänstepensionsdirektivet ska ett tjänstepensionsinstitut alltid inneha tillräckliga tekniska avsättningar motsvarande deras finansiella åtaganden till följd av gällande pensionsavtal. Det bör därför införas bestämmelser om sådana avsättningar i den nya lagen om tjänstepensions- företag. I försäkringsrörelselagen benämns avsättningar som motsvarar ett försäkringsföretags åtaganden försäkringstekniska avsättningar. Eftersom även tjänstepensionsföretag kommer att driva en form av försäkrings- rörelse bör samma terminologi användas i den nya lagen. Som framgår ovan överensstämmer andra tjänstepensionsdirektivets bestämmelser om omfattningen av de tekniska avsättningarna (artikel 13.1 och 13.2) med motsvarande bestämmelser i första tjänstepensions- direktivet (artikel 15.1 och 15.2). Vid genomförandet i svensk rätt av första tjänstepensionsdirektivet gjordes bedömningen att bestämmelserna FRL uppfyllde direktivets krav (prop. 2004/05:165 s. 163). Dessa bestämmelser överfördes sedan till försäkringsrörelselagen (se prop. 2018/19:158 2009/10:246 s. 448). De grundläggande bestämmelserna om försäkrings- tekniska avsättningar i den nya lagen om tjänstepensionsföretag bör därför utformas efter förebild av de bestämmelser som gäller för försäkrings- företag som följer övergångsbestämmelserna och för tjänstepensions- kassor (5 kap. 1 § FRL i lydelsen före respektive 7 kap. 1 § första stycket FRL jämförd med 22 a § UFL). Ett tjänstepensionsföretags försäkringstekniska avsättningar ska alltså motsvara det belopp som krävs för att företaget ska kunna uppfylla alla åtaganden som skäligen kan förväntas uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal. Som Svensk Försäkring förordar bör det därutöver i den nya lagen närmare anges vilka avsättningar som ska göras. I likhet med det som gäller för försäkringsföretag som följer övergångsbestämmelserna och tjänstepensionskassor bör de försäkrings- tekniska avsättningarna omfatta posterna livförsäkringsavsättning, oreglerade skador, garanterad återbäring, villkorad återbäring och fond- försäkringsåtaganden. Enligt promemorians förslag ska posterna villkorad återbäring och fondförsäkringsåtaganden omfatta avsättningar för åtaganden som de för- säkrade eller andra ersättningsberättigade står risken för. Vid tjänste- pensionsförsäkring är det vanligtvis arbetsgivaren som är försäkrings- tagare och den anställde som är försäkrad, se avsnitten 5.2 och 5.4. Försäkringstagaren är i dessa fall inte ersättningsberättigad. Som framgår i de angivna avsnitten kan det dock finnas situationer där den anställde är den som tecknar försäkringen och därmed är ersättningsberättigad försäkringstagare. Regeringen anser därför att det i förhållande till prome- förslag behöver förtydligas att posterna villkorad återbäring och fondförsäkringsåtaganden även ska omfatta avsättningar för sådana åtaganden där försäkringstagare står för risken. Det kan finnas behov av mer detaljerade bestämmelser i föreskrifter på lägre nivå än lag när det gäller omfattningen av de försäkringstekniska avsättningarna, t.ex. om gränsdragningen mellan de olika avsättningarna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om de försäkringstekniska avsättningarnas innehåll. 8.1.2Beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna Regeringens förslag: Ett tjänstepensionsföretags försäkringstekniska avsättningar ska som huvudregel beräknas utan avdrag för avgiven åter- försäkring och motsvaras av det förväntade nuvärdet av de framtida kassaflöden som kan uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal (kassaflödesmetod). Försäkringstekniska avsättningar som motsvarar företagets ansvarighet för villkorad återbäring eller fondförsäkringsåtaganden där försäkringstagarna, de försäkrade eller andra ersättningsberättigade bär investeringsrisken får i stället tas upp till värdet på placeringstillgångarna för vilka försäkringstagarna, de försäkrade eller andra ersättningsberättigade bär investeringsrisken, om värdet inte är lägre än resultatet av en beräkning enligt en kassaflödes- metod. Beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna ska grundas på antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntesatser samt drifts- kostnader som var för sig är aktsamma. Om ett tjänstepensionsföretag ansvarar solidariskt för en försäkring ska det vid beräkningen av det enskilda företagets försäkringstekniska avsättningar beaktas bara den del av försäkringen som enligt avtal mellan företagen avser det företaget.