rfr · H70WRFR2 · 2019-11-06 00:00:00 — Här tycker jag verkligen att vi borde samla oss kring de framgångsfaktorer som utmärker de skolor som lyckas med denna grupp elever, som har kommit sent till och gått ett begränsat antal år i skolan. Utbildningen ska ju vila på vetenskap och beprövad erfarenhet, och vi borde alla ta ansvar för att inslagen av fritt valt arbete blir mindre. Gymnasiet, då? Hur ser det ut där? Jo, mellan 14 000 och 15 000 elever lämnar gymnasiet utan examen. När vi på tittar på den här elevgruppen kan vi konstatera att ungefär hälften saknar ett eller ett par ämnen. Det är alltså väldigt lite som gör att de inte får examen, så här talar jag inte om kraftfulla insatser. Vad som krävs här är att skolan följer dessa elevers skolgång, får syn på vad det är som saknas och sätter in adekvata och relevanta åtgärder. Det krävs alltså inte särskilt mycket för att lyckas med betydligt fler elever i gymnasieskolan. Man kan också tänka sig ett fjärde gymnasieår, vilket ju förekommer. Men det är naturligtvis mycket kostsammare och organisatoriskt svårare, och som ni vet kräver det en tillgång på lärare som vi inte har. Jag tycker att det är intressant att titta på den stora grupp elever som går det kommer snart med en rapport, där vihar följt upp vad som händer med dessa elever när de lämnar gymnasiet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET kan konstatera – det här tycker jag är viktigt, och vi ska alla ha det i minnet – att det går olika bra för dem beroende på vilket introduktionsprogram de har gått. Föga överraskande: Har de gått yrkesintroduktion får de arbete i mycket större utsträckning än om de har gått andra introduktionsprogram. Det bör alltså vara någonting att satsa på framöver – att se till att dessa elever går yrkesintroduktion. Intressant är också att man kan konstatera att elever med utländsk bakgrund i mycket större utsträckning kommer i arbete efter ett introduktionsprogram än elever med svensk bakgrund. Vi vet att andelen elever som går yrkesprogram minskar, inte bara i utan i hela . Det vi behöver göra här är framför allt att eliminera den negativa bild som finns av yrkesprogram. Det är faktiskt så att elever har en negativ bild av yrkesprogram, och det alldeles i onödan. Det bör vi och många andra ta ansvar för – också branschen. talade för komvux här. Där pågår många insatser. Behövs det fler? Nej, kanske inte självklart. Däremot behöver man – eller jag; det är bäst att jag säger jag, annars blir arg – ta hand om de satsningar som redan pågår. Jag tycker att det allra viktigaste är att vi gör det. Jag ska inte rabbla alla. visatsar på yrkesvux, och vi kan se att kommunerna på olika sätt tar del av den satsningen och skjuter till av egna medel de pengar som möjliggör denna utbildningsväg för eleverna. När vi tittar på utbildningsplikten kan vi se att ansvarstagandet varierar och att man ger olika mycket stöd till eleverna. Här borde vi samla oss och ta ett gemensamt ansvar för komvux, och det gör vi på olika sätt. Det är kommuner, branscher, inte minst och naturligtvis Arbetsförmedlingen. Några avslutande kommentarer. Ordföranden: Det vet jag inte om du hinner. Dina har blivit sex. Då får du ta en kortkort. , : Då tar jag en, då. Det är inte säkert att den bästa formen av kompetensutveckling är att man sätter sig i skolbänken. En praktiknära undervisning och kompetensutveckling är kanske en bättre väg att gå. Dels blir förutsättningarna för lärande bättre när teori möter praktik och dels kan man med mer praktiknära lärande fortsätta att vara en resurs på arbetsplatsen. Vi ser de vägarna in i till exempel läraryrket i större utsträckning än tidigare, och det är bra. Jag brukar tänka så här: Om alla är på kurs och utbildning, vem ska då göra jobbet? , Myndigheten för : Tack för inbjudan! Jag tänkte säga något kort om två saker. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Dels tänkte jag förstås säga något om och dess roll som kompetensförsörjare och del i ett livslångt lärande. Det jag också hoppas hinna med att säga någonting om är om erfarenheterna från också kan förstärka arbetet med något slags nationellt kompetensförsörjningssystem. har goda utfall – av dem som har gått en utbildning och blir examinerade får jobb , av dem åtminstone till viss del inom det yrkesområde de utbildade sig till. av dem som examinerats byter arbetsgivare efter utbildningen. Det är en rejäl spridning på utbildningar över hela landet. YH har bedrivits i 167 kommuner. Tar man med även KY-utbildningar har utbildning bedrivits i 200 kommuner. De examinerade har bra löneutveckling. Det är positiva effekter på sysselsättningen. Det finns också någon studie som visar att de påverkar produktiviteten i företag inom tekniksektorn efter utbildningen. De studerande är nöjda. Detta betyder inte att allt fungerar bra eller att allt är perfekt, men det finns en del positiva saker att luta sig mot. Slutsatsen som jag drar är att i allt väsentligt fungerar och når de mål som man tänkte när man konstruerade YH-systemet. Detta till en kostnad på per studerande och år. Utifrån detta gör jag tre reflektioner. Den första är om man borde ha mer yrkeshögskola om det nu fungerar så pass bra som jag beskriver. Det pågår redan en kraftig expansion. ska verksamheten öka med . Från av den expansionen, 2018, har vi en del uppföljningsdata. De är i allt väsentligt positiva sett till studerandetillströmning, det vill säga de som påbörjar en utbildning. Vi har ju ingen aning om de kommer att slutföra utbildningen. Det vet vi förstås inte. Men de uppföljningsdata vi har för år ett ser ändå positiva ut. Det ser ut som om expansionen skulle kunna fungera. När det gäller årets siffror hoppas jag att jag inom en månad har motsvarande uppföljningsdata och kan redovisa dem. Jag hade hoppats kunna göra det , men det gick inte. När det gäller år tre till fem av expansionen vet vi ingenting. Men jag tänker ungefär så här: Om uppföljningsdata ser lika positiva ut som de gör bör det finnas saker som talar för att detta kommer att fungera, alltså att man kan genomföra expansionen . Allt talar naturligtvis inte för det, men mycket talar för det. Det som skulle kunna hända är möjligtvis en tidsfördröjning på ett eller . Sedan är det väl läge att fundera på om man vill att ska expandera ännu mer. Om man får tro branscher och arbetsliv finns det ett sådant behov. Kanske är det läge att börja ta fram underlag och fundera på om det skulle vara en rimlig utveckling. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Den andra reflektionen jag gör är denna: Om nu fungerar bra, skulle man kunna kopiera den modellen och stoppa in den i andra utbildningsformer? Svaret på den frågan är nej; det går naturligtvis inte. Den typen av förändringsstrategi fungerar ju aldrig. Men jag skulle nog ändå kunna säga att själva konstruktionen i YH-modellen med fördel skulle kunna prövas inom till exempel yrkesutbildningen för vuxna för att se om den skulle kunna påverka så att behoven framför allt i näringslivet kunde tillfredsställas bättre av yrkesutbildning än vad vi klarar av . Kanske man till och med på ungdomssidan skulle kunna göra någon form av test för att se om det skulle kunna fungera. Men kopiera tror jag inte på. Den tredje reflektionen jag gör utifrån bilden jag försöker måla upp av är om man kan använda erfarenheter från när man försöker bygga någon form av sammanhållet system för nationell kompetensförsörjning generellt i landet. När det gäller erfarenheterna från – det handlar om behovsanalyser, branschsamverkan, samverkan med arbetslivets parter och vad det nu kan tänkas vara men också de erfarenheter som myndigheterna har från arbete med validering, branschvalidering, kvalifikationsramverket SeQF, den myndighetssamverkan som flera varit inne på och som faktiskt håller på att ta sig och samverkan med olika regionala organ – ser jag behov av någon form av struktur som är hämtad ur YH-tänket. Jag ska se om jag kan leta fram en bild. Ordföranden: är din tid ute, . , Myndigheten för : Är tiden ute? Jag visar bilden, och så visar jag snabbt nästa bild också. Min poäng är att ska man jobba med någon form av nationell kompetensförsörjning är det flera olika funktioner som måste samverka. Jag tror att MYH men naturligtvis också många andra myndigheter måste bidra i detta. Jag tror att det kommer att behövas väldigt mycket myndighetssamverkan. Jag stannar där. , : Tack för inbjudan att delta! UKÄ är som ni säkert känner till en av sektorsmyndigheterna för högskolesektorn, som bland annat håller ordning på statistik och kunskapsunderlag inom sektorn. Jag tänkte ta min utgångspunkt i detta faktum och beskriva lite grann hur det ser ut. Det finns ju många anledningar att studera. En del vill ha sitt första jobb, men många studerar faktiskt för att få ett nytt jobb, karriärväxla, helt byta STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET inriktning eller uppdatera sig inom sitt yrkesområde. Många av studenterna som finns inom högskolan är på det sättet livslångt lärande studenter. Vi taggar dem inte på det sättet och det finns heller ingen taggning av huruvida syftet med kurserna är att tillfredsställa den typen av behov, så det är svårt att säga exakt hur det ser ut. Men det svenska högskolesystemet är i huvudsak kursbaserat, vilket gör det användbart för många olika syften vid sidan om att bara erbjuda långa programutbildningar. Av de 380 000 studenter vi har är 110 000 registrerade på kurser. Bland dem finns det naturligtvis många som läser för att öka sitt kunnande efter de inledande studierna. Vi ser också att när det är lågkonjunktur för de långa programutbildningarna ökar kursdeltagandet, så universiteten tillgodoser det här behovet på lite olika sätt. Det varierar alltså mellan 110 000 och 200 000 personer som är engagerade i kursutbudet. Man kan också titta på studenternas ålder. är det av studenterna som är och av studenterna som är . Det är klart att i den gruppen finns det också många som studerar vid högskolan i syfte att skapa ett livslångt lärande. När det gäller studieformerna är det eller 70 000 studenter som studerar på andra sätt än heltid på campus. Det är allt från deltidsstudier och distansstudier till sommarkurser eller andra utbildningsformer där man försöker tillgodose andra behov än heltidsstudenternas. För att bara ta sommarkurserna, som pågår , har de någonstans mellan 3 000 och 4 000 helårsstudenter beroende på vilket år man tittar på. Men det är naturligtvis betydligt fler personer som engagerar sig i den typen av studier. Man kan också se på hur många som återkommer till högskolan efter examen. Det är faktiskt så att av alla examinerade studenter återkommer för att fylla på sin kunskap genom att registrera sig på kurser eller program i en senare del av livet. Vi har också vissa program inom högskolan som faktiskt är designade för livslångt lärande, där man ofta kombinerar arbete och studier, till exempel specialistsjuksköterska och flera andra legitimationsyrken, specialpedagoger med flera. Det är ungefär 4 000 helårsstudenter inom den kategorin. Och 4 000 är en magisk siffra – ungefär lika många, 4 000 helårsstudenter, finns inom högskolans uppdragsutbildning. Det är naturligtvis många fler personer, men det är också en stor del som omsätter närmare 1 ½ miljard. Så här kan man fortsätta. Mitt budskap så här långt är att högskolan gör mycket när det gäller livslångt lärande. Utbudet följer behoven, men det är för den skull inte sagt att utbudet täcker behoven. Inom högskolan, som liksom järnvägssystemet går för högtryck på –av sin kapacitet, ställs planeringen inför att ställa brist mot brist. Är det bättre att tillgodose vårdens behov av sjuksköterskor eller att arbeta med livslångt lärande i olika sammanhang? Sedan kan man förstås diskutera om den strategiska uppmärksamheten inom högskolesektorn är på den nivå som man kanske skulle vilja att den var. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Finns det en medvetenhet om behoven i denna sektor? Har man utvecklingsinsatser, inte minst av pedagogisk art, för att fånga upp de speciella typer av kunskapsinhämtning som passar för livslångt lärande? Har man bra prognosverktyg för att se huruvida de bristsituationer som man har att arbeta med kan bedömas och värderas på olika sätt? Man kan också diskutera arbetsfördelningen mellan universitet och högskolor å ena sidan och yrkeshögskolor å den andra men också mellan universitet, högskolor och yrkeshögskolor å ena sidan och arbetsgivare å den andra – eller mellan arbetsgivare och skattebetalare, kan man kanske säga. Avslutningsvis vill jag bara peka på styrsystemens viktighet i detta. självklart att det påpekar utbudet som högskolan har. Man kan se på de mekanismer som finns i själva resursfördelningen. Det har funnits förslag på att ändra dem på ett sådant sätt att man genererar fler kurser av ett visst slag. Men jag vill också peka på det förslag som läggs in i den så kallade Strut-utred- ningen, där man bland annat förespråkar ett system där inte alla behöver göra precis samma sak utan man skulle kunna ha en mer intelligent dialog med de enskilda högskolorna för att på så sätt gynna både profileringen på högskolorna och utbudet av livslångt lärande. , : har en vision: Vi vill ha fler företag som vill, kan och vågar. Det vi ser i våra undersökningar är att företagen vill – de vill växa – men i vissa fall inte kan eller vågar på grund av kompetensbristen. Den har seglat upp som det största hindret i vår enkätundersökning Företagens villkor och verklighet. Det är av företagen som svarar att tillgång till lämplig arbetskraft är det som hindrar dem. Jag ska säga att det är de små och medelstora företagen som vi undersöker i denna enkät, för det är dem vi främjar i vår verksamhet. De andra klarar sig något bättre själva och har kanske också andra aktörer på sin sida, så att säga. På andra plats kommer krångliga regler och på tredje plats tid att ta sig an kärnverksamheten. Vi har förstås många soloföretag i som inte har tid för strategi. Den lilla figuren till höger på denna bild visar hur antalet svarande som tycker att det är kompetensförsörjning som är problemet har förändrats . Som ni ser ställer vi frågan , och det är igen. Man kan se att detta lite grann följer konjunkturen, men det är inte hela sanningen. Jag återkommer till det. Byggbranschen har det allra svårast när det gäller kompetensförsörjning. Därefter kommer industrin på andra plats och sedan transport och magasinering. Vi har hubbar i , till exempel i Jönköpingstrakten, där man försöker specialisera sig inom logistik men har svårt att hitta folk. Till höger på denna bild har vi samma tidsserie. Vi kan se att byggbranschen följer konjunkturen extremt mycket medan andra branscher kanske har en liten förskjutning i hur de följer konjunkturen i detta avseende. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Här kommer en bild på det jag nämnde – att det inte bara är en konjunkturfråga. Vi ser att fanns det 0,15 lediga jobb för varje arbetslös. är det nästan dubbelt så hög andel; det närmar sig 0,3 lediga jobb för varje arbetslös. Det betyder att problemet ur företagens perspektiv inte kommer att försvinna när konjunkturen nu troligen växlar, utan man kommer fortfarande att ha svårt att hitta rätt folk. Vi har beställt en särskild studie från vid av industrin och den högteknologiska industrin. Den visar att det nu sker en stor omvandling med digitalisering, automatisering med mera. Det är en spetsprocess; det kommer alltså helt nya yrken med specialister. Men det är också en process som sker på bredden. Är man jurist på ett stort företag måste man lära sig till exempel vad som händer med upphovsrätten när en process automatiseras. Det är olika juridiska frågor som berörs av det här. Det betyder också att kompetensutveckling måste till. Det handlar kanske inte om att man måste ha en jättelång ny utbildning. Men man måste få en skjuts, en injektion, kanske några kvällar , när man är yrkesverksam. Man ser också i denna studie att det finns en stark manlig dominans. Det gäller även den tillverkningsnära tjänstesektorn, som är intimt kopplad till själva tillverkningen. I tjänstesektorn är man något yngre, men man är fortfarande man. Vi ser också att en fjärdedel av yrkena i den högteknologiska industrin – hit räknar vi fordon, läkemedel och en del andra branscher – är glesbefolkade. De innehas av färre än hundra personer. Så kanske det ska vara. I vissa fall är det helt naturligt. Men det gör också att vårt kompetenslandskap, som forskarna väljer att kalla det, är ganska sårbart. Vi ser många regioner i som talar om att ”vi måste ha så här många med yrke X”, men det kanske inte finns så många i hela . kan det alltså finnas orealistiska förhoppningar på hur man ska kunna specialisera sig inom en region. Man har i undersökningen kombinerat kvantitativa data med intervjuer av företag och konstaterat att företagen tyvärr är ganska reaktiva. De använder traditionella metoder även om tjänstesektorn är lite bättre på att jobba med sociala medier och på andra sätt locka till sig folk. Men man hinner inte med den strategiska kompetensplaneringen. Man hinner tänka att ”nu slutar –vi måste få en ny ”, men man hinner inte tänka lite mer långsiktigt. Det kanske till exempel inte alltid är en fråga om att rekrytera en ny person. Man kanske kan locka till sig en ny styrelsekompetens eller kompetensutveckla dem som man har. Vad kan staten och andra offentliga aktörer göra? Vi skulle gärna se att man ökar styrningen av dimensioneringen av olika utbildningar. Vi förstår att det blir problem om man har ett stort antal tomma platser. Det är ju inte önskvärt, men ska man verkligen fortsätta att göra det så lönsamt att locka till sig elever med exempelvis e-sport som det är ? Är det vad näringslivet och de offentliga arbetsgivarna behöver? Vi ser att man behöver förändra attityden till bristyrken och kulturen i olika yrken för att göra den mindre könsstereotyp. Det är en fråga för individen, som STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET behöver mer kunskap om vad till exempel industrin är . Det är ett rent yrke med goda möjligheter till kompetensutveckling. Det är inte den smutsiga fabriken som man kanske ser framför sig. Men vi behöver också en attitydförändring hos branscherna. Den där skulle mycket väl kunna vara en kvinna i stället. Hur skapar man omklädningsrum, attityder och sådant som gör att kvinnor känner sig välkomna? Vi har en statistik som heter Regionala matchningsindikatorer, som SCB på uppdrag av oss tittar på. Där ser vi till exempel att inom it-branschen, som skriker efter folk, är det högre andel män som jobbar med det som de är utbildade till. Om de har en eftergymnasial datautbildning jobbar de i stor utsträckning med det medan en lägre andel kvinnor gör detsamma. De har gått denna långa högskoleutbildning men jobbar med någonting helt annat – ibland i helt okvalificerade yrken, som de inte hade behövt gå på högskola för alls. Vi tycker att man ska stödja företagen att arbeta mer strategiskt med sin kompetensförsörjning. Det gör bland annat vi på . Vi har både EU-medel och nationella medel till vårt förfogande. Men det finns också branschorganisationer och många andra som jobbar med detta och som kan behöva stöd just för att tänka inte bara på rekrytering utan också på ett mer komplext sätt kring kompetensförsörjning. Vi behöver öka möjligheten att vidareutbilda sig i vuxen ålder och då kanske inte alltid den långa utbildningen utan korta utbildningar på kvällstid och distans som funkar för dem som redan är yrkesverksamma. Det är ofta individen som ser att någonting är på väg att hända, kanske innan företaget och branschen ser det, och tänker att den måste bredda sin kompetens. Om vi helt förlitar oss på att företagen sköter kompetensutvecklingen, vad händer då när företaget går i konkurs? Vi måste uppmuntra också individen. Det är, som någon sa tidigare, ett delat ansvar. Vi behöver stärka insatserna för validering, inte minst av dem med utländsk bakgrund. Det är väl den andra begåvningsreserven, om man får säga så. Det är både personer med utländsk bakgrund och personer som är underrepresenterade könsmässigt som är lösningen på många håll. Vi behöver göra det möjligt för fler att få en gymnasieutbildning, som bland andra var inne på. Man klarar sig inte på svensk arbetsmarknad utan en gymnasieutbildning, så vi behöver satsa på att få med oss de sista individerna – även om det går bra på ett övergripande plan i svenskt utbildningsväsende. Ordföranden: Då är det kaffepaus. över tio är vi tillbaka här igen. , : lämnades till regeringen , och kommer propositionen Komvux för stärkt kompetensförsörjning. Vi valde att kalla utredningen andra STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET och en annan chans – ett komvux i tiden. Vad är då ett komvux i tiden? Jo, det är självfallet att komvux ska följa samhälls- och arbetsmarknadsbehov. Detta har komvux gjort under sina dryga , och det behöver det fortsätta att göra. , med matchningsproblematik och stora omställningar på arbetsmarknaden och fler nyanlända i behov av utbildning eller fullgjord gymnasieutbildning, något som i stort sett är ett krav för att få ett jobb, vilket vi hörde här förut, måste komvux spela ett stort antal roller. Jag har lyft fram kompensatorisk, en väg in för unga utanför, att det behöver vara en viktig del av etableringen av nyanlända, att det ska främja personlig utveckling, som nämnde, och att det behöver vara ett flexibelt verktyg för snabb omställning. Inte minst är det centralt för kompetensförsörjning, och därför måste det fungera som ett verktyg även för detta. De utbildningsinsatser som krävs för att lösa matchningsproblematiken behöver till stor del ske inom vuxenutbildningen. Det står ganska klart nu att gymnasieskolan inte ensam kan lösa den kompetensbrist som finns, inte ens om söktrycket skulle gå rakt uppåt . Det är för få elever, och ledtiderna från påbörjad till avslutad utbildning är för långa. Där är yrkesvux ett kraftfullt verktyg för kompetensförsörjningen, men då måste komvux kunna ge möjlighet till både en andra och en annan chans. Det måste alltså vara möjligt både att ta igen tidigare skolmisslyckanden och att yrkesväxla och byta bana. Det måste gå att röra sig horisontellt genom utbildningssystemet. Det kanske inte är en högre utbildning man måste ha för att få ett jobb utan en annan utbildning. Man måste kunna gå från en gymnasieexamen inom till exempel ett högskoleförberedande program till en yrkesutbildning på komvux. är detta tyvärr i stort sett omöjligt i stora delar av , och det har att göra med urvalsreglerna. Även om det finns en massa punkter i komvuxutredningen som skulle kunna hänföras till kompetensförsörjning lyfter jag upp just urvalsreglerna, för de är så pass centrala för att yrkesvux ska fungera som det verktyg det behöver vara för kompetensförsörjningen. Jag har inte tid att gå igenom det här i detalj, men bygger urvalsreglerna på att man prioriterar dem med minst utbildning och sedan dem med kort utbildning eller svag ställning på arbetsmarknaden. Under utredningens gång mötte vi flera fall där urvalsreglerna har satt krokben för människor som är i behov av utbildning. Samtal med företrädare för arbetslivet visar att komvux inte kan spela den roll det behöver göra för kompetensförsörjningen därför att urvalsreglerna sätter stopp. De stänger dörrar för folk. Det gäller till exempel personer som har en högskoleförberedande examen från gymnasiet och som är arbetslösa. De har för lång utbildning. Kort tidigare utbildning är ofta ett absolut begrepp och tolkas som att personen inte har en gymnasieutbildning. Det handlar om personer som har tagit en yrkesexamen men som inte vill eller kan jobba inom det yrket utan behöver byta. Det handlar om nyanlända med studier från hemlandet som inte är gångbara i , och då sitter de i STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Dörren är stängd för dem när det gäller att få en yrkesutbildning och kunna ta ett jobb, och de kommer inte vidare.