urf · H6A5URF2 · 2019-06-17 00:00:00 — Enligt det direktiv som ligger till grund för utredningsarbetet behöver avgångsvillkoren för riksrevisorer förtydligas. Av direktiven framgår därutöver följande. till ombudsmän och riksrevisorerna kan besluta om olika former av avgångsersättning, och vägledning kan hämtas från chefsförordningen. Om en riksrevisor avgår ger emellertid inte förordningen någon omedelbar vägledning. Nämnden behöver inte strikt tillämpa chefsförordningen utan har enligt sin instruktion avsevärd frihet att fatta beslut med hänsynstagande till de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall. Nämndens stora frihet kan dock begränsa förutsägbarheten i nämndens beslut i olika situationer, vilket kan få negativa konsekvenser för möjligheter att rekrytera lämpliga personer till uppdraget som riksrevisor. Den som överväger att åta sig revisorsuppdraget kan vilja veta vilka ekonomiska villkor som gäller för uppdraget, t.ex. vilka ekonomiska konsekvenser som en förtida avgång kan få. Det är också av stor betydelse för att villkoren är gynnsamma för att de bäst lämpade personerna ska kunna väljas för uppdraget. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER Det finns ett behov av att närmare precisera riksrevisorernas avgångsvillkor, särskilt för riksrevisorer som avslutar sitt uppdrag . 6.1.2 Den parlamentariska kommitténs överväganden En genomgång av de frågor om avgångsersättningar som kan uppstå när en riksrevisor lämnar sitt uppdrag visade enligt den parlamentariska kommittén att det grundläggande regelverket kan fungera på ett rimligt sätt i reguljära situationer, men lämnar endast ringa vägledning för avgörandena i mer svårbedömda fall. till ombudsmän och riksrevisorerna har visserligen enligt sin instruktion en avsevärd frihet att fatta beslut med hänsynstagande till de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall, något som öppnar för en vidare möjlighet att besluta om avgångsersättning om det är påkallat. Det är enligt kommittén eftersträvansvärt att som regel kunna räkna med en avgångsersättning som svarar mot ett avgångsvederlag enligt chefsförordningen. Möjligheterna för den som överväger att åta sig ett uppdrag som riksrevisor att räkna med attraktiva ekonomiska villkor, även om uppdraget inte kan fullföljas en hel mandatperiod, är av betydande vikt från synpunkt. Det har betydelse för att ska kunna välja de bäst lämpade personerna till uppdraget. Enligt kommittén bör en utgångspunkt vara att den som åtar sig att vara riksrevisor i vart fall inte ska förlora på det i ekonomiskt avseende. 6.1.3 Skälen för våra förslag och bedömningar Den parlamentariska kommittén konstaterade att uppdraget som riksrevisor är ett av de viktigaste uppdragen inom svensk statsförvaltning. En riksrevisor ska inte bara åtnjuta samlade förtroende utan även allmänhetens. En riksrevisor måste därför uppvisa yrkesskicklighet och gedigen erfarenhet av offentlig verksamhet samt stor integritet och ett omvittnat gott omdöme. En riksrevisor måste även ha god förmåga att på ett bra sätt leda och ansvara för myndigheten . Kraven på en riksrevisors kompetens, tidigare erfarenhet och person är därför mycket höga och rekryteringsbasen för uppdraget som riksrevisor begränsad. De personer som valts till riksrevisor har haft gedigen tidigare yrkeserfarenhet, oftast som myndighetschefer under regeringen. En riksrevisors uppdrag är att granska och lämna rekommendationer avseende statlig verksamhet och hur den fullgörs. En riksrevisors självständighet får inte försvagas eller framstå som försvagad. En misstanke om att en riksrevisor, för att stärka sina möjligheter till en ny anställning och fortsatt ekonomisk trygghet, skulle avstå från slutsatser som är befogade men som skulle 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER vara besvärande för t.ex. regeringen, skulle allvarligt rubba förtroendet för En riksrevisor bör därför ha förutsättningar att fullgöra sitt uppdrag utan att behöva oroa sig för sin försörjning den dag uppdraget upphör. Begreppet avgångsersättning bör ersättas av avgångsförmåner I 1 § andra stycket lagen med instruktion för till ombudsmän och riksrevisorerna anges att nämnden ska besluta om avgångs- I 1 § första stycket chefsförordning anges i stället att det i förordningen finns bestämmelser om rätt till avgångsförmåner för arbetsta- gare som har tidsbegränsad anställning som chef för en myndighet som lyder direkt under regeringen. De avgångsförmåner som enligt förordningen avses är tjänstepension, inkomstgaranti och avgångsvederlag. Det synes inte finnas någon avsedd skillnad mellan begreppen avgångser- sättning och avgångsförmån. Det är angeläget att terminologin i lagen med instruktion för nämnden mot- svarar den i chefsförordningen, särskilt som nämndens beslut utgår från de bestämmelser som gäller för myndighetschefer under regeringen. därför att det av 1 § lagen med instruktion för nämnden ska framgå att nämn- den ska besluta om avgångsförmåner. En grundläggande bestämmelse om avgångsförmåner bör införas i Vi har övervägt en mer detaljerad författningsreglering av riksrevisorernas villkor för att öka tydligheten och förutsägbarheten vad gäller de ekonomiska förhållanden som följer med uppdraget, i synnerhet när det gäller förmåner i samband med att uppdraget avslutas . Det finns dock skäl som talar Riksrevisorernas villkor bör även fortsättningsvis utgå från de regler som gäller för myndighetschefer under regeringen. Om en detaljerad reglering av riksrevisorernas villkor införs i lag, skulle detta emellertid tvinga fram lagänd- ringar varje gång villkoren i något avseende behöver ändras till följd av änd- ringar i de bestämmelser som reglerar myndighetschefers villkor enligt chefs- Enligt vår bedömning är det däremot lämpligt att i lagen med instruktion för nämnden ta in en grundläggande bestämmelse om vad nämnden har att beakta vid beslut om avgångsförmåner. På detta sätt ökar tydligheten och för- Dessutom skapas förutsättningar att i förarbetena ge nämnden viss vägledning vid utformningen av de särskilda villkor som bör Nämnden har i sina villkor utgått från vad som gäller för myndighetschefer Denna ordning, som följer av utta- landen (se avsnitt 3.4), bör framgå av lagen. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER Därutöver har nämnden, enligt samma uttalande, att ta hänsyn till de särskilda förhållanden som följer med uppdraget som riksrevisor och som skiljer sig på ett väsentligt sätt från en anställning som myndighetschef. Även detta bör enligt vår bedömning framgå av lagen. En sådan skillnad är att en riksrevisor inte kan väljas om, och när förordnandetiden är avslutad har riksrevisorn att finna sitt uppehälle på annat håll. I vissa fall kan vederbörande gå i pension, vilket också förutsattes då myndigheten bildades, men så har inte alltid blivit fallet. En väsentlig skillnad mellan en anställning som myndighetschef under regeringen och ett uppdrag som riksrevisor är att en riksrevisor inte kan förflyttas till ett annat uppdrag eller en annan anställning inom t.ex. . En myndighetschef uppbär lön för hela förordnandetiden även om han eller hon lämnar sin chefsbefattning för att bli generaldirektör i . Någon motsvarande möjlighet finns inte för en riksrevisor. Mot bakgrund av detta föreslår vi att det i lagen tas in en bestämmelse om att riksrevisorernas avgångsförmåner ska beslutas med utgångspunkt från vad som gäller för chefer för myndigheter som lyder direkt under regeringen, men att hänsyn ska tas till de särskilda förhållanden som följer med uppdraget som riksrevisor. Inkomstgaranti efter fullgjord förordnandetid En myndighetschef under regeringen kan efter anställningstidens slut erbjudas en fortsatt anställning i samma befattning på den aktuella myndigheten eller på en annan myndighet. En riksrevisor kan däremot inte erbjudas ett fortsatt uppdrag eller nytt uppdrag i motsvarande befattning då förordnandetiden är avslutad. Som nämnts anförde , när förslaget om lagreglering av löne- och anställningsvillkoren för riksrevisorer lades fram, att skälet för att det bör finnas ett utrymme för avgångsersättning är det särskilda förhållandet att riksrevisorerna inte ska kunna väljas om (se avsnitt 3.4). För att en riksrevisor ska kunna fullgöra uppdraget utan hänsyn till sin framtida försörjning har nämnden när det gäller de enskilda riksrevisorerna beslutat att en rätt till inkomstgaranti uppnås efter en förordnandetid och att den som fullgjort ett sådant förordnande är undantagen från ålderskraven i den tillämpliga chefsförordningen för erhållande av inkomstgaranti. Det är som nämnts viktigt att säkra en riksrevisors oberoende och att han eller hon ska kunna fullgöra uppdraget utan hänsyn till sin framtida försörjning. Att en riksrevisor inte kan erbjudas ett nytt uppdrag i samma befattning bör därför föranleda nämnden att även fortsättningsvis besluta om inkomstgaranti efter fullgörandet, oavsett riksrevisorns ålder då uppdraget är avslutat. I övrigt bör chefsförordningens bestämmelser om inkomstgaranti gälla även i de situationer då en riksrevisor får inkomstgaranti. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER Avgångsvederlag bör i regel utgå om uppdraget avslutas Enligt chefsförordningarnas bestämmelser inträder en rätt till avgångsvederlag för den myndighetschef som vid anställningstidens utgång står utan ny anställning. Avgångsvederlag syftar till att ge den anställde ekonomisk trygghet under den omställningssituation som kan uppstå efter det att en anställning har avslutats. En rätt till avgångsvederlag föreligger dock inte om myndighetschefen lämnar anställningen . Eftersom nämndens beslut i fråga om de enskilda riksrevisorerna utgår från bestämmelserna i de förordningar som reglerar myndighetschefers villkor, har nämnden gjort bedömningen att en riksrevisor som lämnar uppdraget inte har rätt till avgångsvederlag.22 I direktiven anges att avgångsvillkoren för riksrevisorerna behöver preciseras och detta särskilt för de riksrevisorer som avslutar sitt uppdrag . Vidare betonas vikten av förutsägbarhet. En förutsägbarhet för de personer som överväger att åta sig uppdraget som riksrevisor kan endast komma till stånd genom en huvudregel, med eventuella undantag från denna regel. En sådan huvudregel kan antingen utformas som att avgångsvederlag i regel ska utgå eller att så inte ska vara fallet. Vid ställningstagandet till vilket alternativ som bör väljas beaktar vi följande. Riksrevisorer har en särskild ställning. Detta kommer bl.a. till uttryck i att det i regeringsformen anges under vilka omständigheter en riksrevisor kan skiljas från uppdraget och att en kvalificerad majoritet av de röstande ledamöterna i måste ställa sig bakom ett sådant beslut. Den särskilda ställning och det starka skydd som omgärdar riksrevisorernas uppdrag innebär också att förväntningarna på att en riksrevisor fullföljer uppdraget är höga, även i situationer som är påfrestande för den enskilda riksrevisorn. Detta skulle kunna motivera att avgångsvederlag inte ska utgå om en riksrevisor avslutar sitt uppdrag . En riksrevisors situation kan emellertid förändras väsentligt, både arbetsmässigt och privat . Det kan även uppstå situationer då förtroendet för en riksrevisor har satts ifråga och att det är olämpligt att en riksrevisor fullföljer uppdraget. Förhållandena kan vara sådana att myndighetens verksamhet påverkas negativt eller att förtroendet för som myndighet skadas. Det förhållandet att inte har möjlighet att förflytta en riksrevisor till ett annat uppdrag eller en annan anställning inom t.ex. , talar för att en riksrevisor ska kunna erbjudas ekonomisk trygghet om han eller hon anser sig behöva lämna uppdraget . Av hänsyn till myndighetens bästa – något som måste väga tungt i sammanhanget –bör en riksrevisor inte känna sig tvingad att fullfölja förordnandet av ekonomiska skäl, då andra skäl talar med styrka för att han eller hon bör lämna uppdraget. I direktiven anges att det är av stor betydelse för att villkoren är gynnsamma, och detta för att de bäst lämpade personerna ska kunna väljas för 22I en mycket speciell situation har nämnden dock gjort en annan bedömning, se avsnitt 5.4. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER Vi beaktar i detta avseende även det som den parlamentariska kommittén uttalade som en utgångspunkt: att den som åtar sig att vara riksrevisor i vart fall inte ska förlora på det i ekonomiskt avseende och att det är av betydande vikt för att denne kan räkna med attraktiva avgångsvillkor även om uppdraget inte kan fullföljas. Man har att räkna med att rekryteringar av riksrevisorer även kan komma att ske från kretsen av myndighetschefer under regeringen. För dessa chefer kan det utgöra en försämring att inte kunna komma i åtnjutande av avgångsvederlag, vilket de till följd av förflyttningsmöjligheten kan ha möjlighet till om de tvingas sluta som myndighetschefer. Detta leder oss sammantaget till bedömningen att avgångsvederlag som regel bör utgå till en riksrevisor som avslutar sitt uppdrag . Enligt chefsförordningen får en myndighetschef som har rätt till avgångsvederlag en sådan ersättning efter avslutad anställningstid, om han eller hon inte erbjuds en ny anställning i samma befattning. Vi anser att det i regel inte finns skäl att när det gäller riksrevisorer göra en annan bedömning av den tid under vilken avgångsvederlag bör kunna utgå. En riksrevisor som endast fullgjort av uppdraget bör emellertid inte ges en rätt till avgångsvederlag . En riksrevisor som innehaft uppdraget än 24 månader bör enligt vår mening ges rätt till avgångsvederlag . I övrigt bör chefsförordningens bestämmelser om avgångsvederlag gälla även i de situationer då en riksrevisor får avgångsvederlag. En rätt till avgångsvederlag kan inträda först sedan beslutat att bifalla en riksrevisors ansökan om att bli entledigad , och nämnden fattat ett särskilt beslut om att en rätt till avgångsvederlag föreligger. Det torde inte finnas något hinder mot att nämnden beslutar om att avgångsvederlag ska utgå från tiden för beslut om entledigande. Särskilda förhållanden som bör leda till att avgångsvederlag inte utgår En riksrevisor kan tvingas lämna sitt uppdrag till följd av beslut enligt 13 kap. 8 § första stycket RF. får skilja en riksrevisor från uppdraget om riksrevisorn inte längre uppfyller de krav som gäller för uppdraget eller om riksrevisorn gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Den första grunden avser den situationen att riksrevisorn inte längre uppfyller de formella behörighetskraven (valbarhetskriterierna), dvs. att riksrevisorn har försatts i konkurs, blivit underkastad näringsförbud eller har fått förvaltare förordnad enligt 11 kap. 7 § . Det kan också finnas grund för att skilja en riksrevisor från uppdraget om han eller hon tagit anställning eller uppdrag, alternativt på annat sätt börjat utöva verksamhet som kan påverka hans eller hennes självständiga ställning.23 2001/02:73 s. 14 f., bet. 2001/02:KU25, rskr. 2002/03:9, jfr 2016/17:URF1 s. 100. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER Ytterligare en grund för att skilja en riksrevisor från uppdraget, som ansetts följa av de formella behörighetskraven, är att en riksrevisor på grund av sjuk- dom som beräknas pågå inte kan utföra sina uppgifter.24 Allvarlig försummelse som grund för skiljande från uppdraget kan enligt parlamentariska kommitté bestå i ett handlande eller en underlåtenhet att handla av mer allvarligt slag. Allvarlig försummelse kan också utgöra flera fall av handlande eller underlåtenhet att handla, som var för sig inte når upp till den nivån, men som sammantaget innebär ett grovt åsidosättande av upp- Även brottslighet kan vara grund för entledigande och då framför allt om brottslighet skett inom ramen för uppdraget. Annan brottslighet kan också utgöra grund för skiljande från uppdraget om den är sådan att den kan medföra bristande förtroende för riksrevisorn eller för som myndighet. Det bör fordras att riksrevisorn genom ett lagakraftvunnet avgörande förkla- rats skyldig till brottet.25 Det är som ytterst avgör om ett visst handlande, eller en underlå- tenhet att handla, kan betraktas som ett grovt åsidosättande av uppgiften och om allvarlig försummelse därmed föreligger. Minst tre fjärdedelar av de rös- tande i kammaren och mer än hälften av ledamöter måste enas om beslutet att skilja en riksrevisor från uppdraget (13 kap. 8 § första stycket RF). I likhet med parlamentariska kommitté gör vi bedömningen att en rätt till avgångsvederlag inte bör tillerkännas en riksrevisor då han eller hon skiljs från uppdraget med stöd av regeringsformen.26 De brister som en riksre- visor då uppvisat är av sådan karaktär att något avgångsvederlag inte bör komma i fråga. Att en riksrevisor skiljs från uppdraget kan även jämföras med situationen att en myndighetschef avskedas enligt vid grovt åsidosättande av sina åligganden gentemot arbetsgivaren, vilket leder till att avgångsförmåner inte utgår enligt chefsförordningen. Vi anser vidare att om sådana förhållanden framkommer som innebär att en rätt till avgångsvederlag framstår som oskälig, bör nämnden ha möjlighet att besluta att avgångsvederlag inte ska utgå. Denna möjlighet bör dock tillämpas Som exempel på situationer där det skulle kunna vara oskäligt att avgångsvederlag utgår kan följande nämnas. Den situationen kan uppstå att en riksrevisor väljer att själv avgå i stället för att invänta en process som av allt att döma kommer att leda till, eller skulle komma att leda till, att denne skiljs från uppdraget. Det kan även vara så att det som kan läggas riksrevisorn till last är allvarligt, utan att det är så allvarligt att det utgör grund för skiljande. En riksrevisor kan välja att lämna uppdraget för att tillträda en annan anställning eller ett annat uppdrag. En riksrevisor kan också lämna uppdraget utan att ha något rimligt och godtagbart skäl för detta. 2001/02:73 s. 17 f. och prop. 1997/98:40 s. 87, jfr 2016/17:URF1 s. 100. 25 2016/17:URF1 s. 107 f. 26 2017/18:URF2 s. 82. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER även i sådana situationer ha möjlighet att fatta beslut om att avgångsvederlag inte ska utgå. Nämndens beslut avseende en riksrevisors villkor På samma sätt som bör den enskilde riksrevisorns villkor dokumenteras i nämndens beslut i samband med att en riksrevisor tillträder uppdraget. Av nämndens beslut framgår riksrevisorns lön, allmänna anställningsvillkor samt vilken chefsförordning som ska tillämpas. Upplysningsvis framgår även vilket pensionsavtal som är aktuellt. Utöver detta framgår de särskilda villkor som följer med uppdraget som riksrevisor, i förhållande till den aktuella chefsförordningen. Det vi anfört ovan bör avspegla sig i villkoren för nuvarande och framtida riksrevisorer. Nämndens beslut avseende ombudsmän I vårt uppdrag ingår inte att utreda villkoren som gäller för ombudsmän. Lagen med instruktion för nämnden reglerar även nämndens beslut avseende ombudsmän. Vid en genomgång av nämndens beslut har det framkommit att även de enskilda ombudsmännens förmåner beslutas med hänvisning till de bestämmelser som gäller för myndighetschefer under regeringen. Om- budsmännens villkor innefattar emellertid inte några avvikande villkor i förhållande till chefsförordningarnas bestämmelser. Att begreppet avgångsersättning byts ut mot begreppet avgångsförmåner innebär inte någon ändring i sak. Det förhållandet att vi föreslår ett nytt tredje stycke i lagen med instruktion för nämnden, där det tydliggörs vad nämnden har att beakta inför sitt beslut om riksrevisorers villkor, är inte avsett att tolkas som att ombudsmännens villkor inte bör bestämmas med utgångspunkt från chefsförordningarna. Bedömning: Mot bakgrund av att den statliga tjänstepensionen är utformad på samma sätt för samtliga statsanställda och regleras genom det statliga pensionsavtalet, bör inte särbestämmelser för riksrevisorers pensionsförmåner införas. 6.2.1 Uppdraget i denna del Enligt utredningens direktiv har vi i uppdrag att utreda pensionsförmånerna för riksrevisorer samt att lämna de förslag som är möjliga och relevanta. 6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG AVSEENDE RIKSREVISORERNAS AVGÅNGSFÖRMÅNER Den parlamentariska kommittén angav att frågan om rätten till pensions- förmåner för riksrevisorer kan vålla komplikationer i praktiken. het att fatta beslut om pensionsförmåner kan dock vara begränsad eftersom regleringen av pensionsförhållandena på det statliga området är beroende av 6.2.2 Skälen för vår bedömning Inledning Den statliga tjänstepensionen är utformad på samma sätt för samtliga statsanställda och regleras genom det statliga pensionsavtalet. En rätt till hel tjänstepension föreligger numera efter 30 statliga tjänsteår. omfattades statligt anställda av pensionsplanen PA-91, men för myndighetschefer fanns även vissa särbestämmelser för pensionsförmåner i de förordningar som reglerade myndighetschefers villkor. Särbestämmelserna för myndighetschefers pensioner är nu borttagna, och i takt med att f.d. myndighetschefer går i ålderspension omfattas allt färre av de äldre bestämmelserna. Pensionsförmåner i enlighet med det statliga pensionsavtalet Vi har under utredningsarbetet inte funnit något som talar för att pensionsförmånerna påverkas negativt vid ett uppdrag som riksrevisor i förhållande till en anställning som myndighetschef under regeringen. Samma bestämmelser gäller för båda grupperna. Vi gör bedömningen att det inte finns skäl att införa särbestämmelser för riksrevisorers pensionsförmåner. Riksrevisorernas pensionsförmåner bör även fortsättningsvis utgå i enlighet med de bestämmelser som reglerar detta för myndighetschefer under regeringen, och i enlighet med det statliga pensionsavtalet. Överenskommelse om tjänstepension i visst fall Nämnden fattar inte beslut om de enskilda riksrevisorernas tjänstepension, då riksrevisorer omfattas av bestämmelserna i det statliga pensionsavtalet. Som framgår av tidigare avsnitt (4.4.4.) om myndighetschefers tjänstepension kan dock en statsanställd tjänsteman som omfattas av Avdelning II i pensionsavtalet PA 16 under vissa förutsättningar träffa en överenskommelse med arbetsgivaren om att han eller hon ska omfattas av Avdelning I. Enligt 1 § lagen med instruktion för nämnden, ska nämnden förutom lön, även besluta om en riksrevisors övriga anställningsförmåner. I det fall en riksrevisor som omfattas av Avdelning II önskar träffa en överenskommelse om att omfattas av Avdelning I, är det nämnden som kan träffa en sådan överenskommelse med riksrevisorn. En sådan överenskommelse om en enskild riksrevisors tjänstepension bör dokumenteras särskilt i nämndens protokoll. 7 Karens för riksrevisorerna 7.1 Uppdraget i denna del parlamentariska kommitté betonade att riksrevisorernas ansvarsfulla uppdrag, med en i princip obegränsad möjlighet till insyn i offentlig verksamhet, kan innebära en risk för skada om informationen används otillbörligt när en riksrevisor lämnar sitt uppdrag. Enligt kommittén kan förtroendet för riksrevisorsämbetet även påverkas av om en riksrevisor efter sin mandatperiod ingår ett anställnings- eller uppdragsförhållande i en organisation som är eller kan vara föremål för granskning, eller ett annat anställnings- eller uppdragsförhållande som medför en risk för intressekonflikter. Kommittén gjorde bedömningen att en möjlighet till karens därför bör införas när ett uppdrag som riksrevisor upphör, och att den nämnd som föreslagits för att bedöma statsråds och statssekreterares eventuella karens även kan vara aktuell för att pröva en karens för riksrevisorer. Kommittén lämnade inga lagförslag i denna del men föreslog att en reglering av riksrevisorers karens skulle utredas vidare i ett annat sammanhang. Enligt våra direktiv ska bestämmelser om karenstid efter avslutat uppdrag som riksrevisor föreslås, samt vilken myndighet som ska pröva frågor om sådan karenstid.