rfr · H70WRFR2 · 2019-11-06 00:00:00 — Seminarium om livslångt lärande anordnade utbildningsutskottet ett seminarium i på temat Det livslånga lärandet. Seminariets frågeställningar fokuserade på hur de övergripande behoven av kompetens och kompetensförsörjning ser ut i och vad som behövs för att behoven ska kunna tillgodoses. I seminariet deltog representanter från myndigheter, aktuella utredningar, fackliga organisationer, arbetsgivarorganisationer samt forskare. I det följande redovisas programmet, en utskrift av de stenografiska uppteckningar som gjordes vid seminariet och de bilder som talarna visade under sina presentationer. Tidpunkt: kl. 9.00–11.45 Plats: Förstakammarsalen, (ingång från Riksplan) 9.00Utskottets ordförande (S) hälsar välkommen. In- ledning av (S), ordförande i utskottets styrgrupp för uppföljning och utvärdering. 9.05Vad står begreppet livslångt lärande för? Hur ser den internationella diskussionen ut? , professor i vuxenpedagogik, 9.20Hur ser kompetensbehoven ut? Vad behövs för att tillgodose behoven? En lägesbild utifrån respektive myndighets ansvarsområde och perspektiv (per talare) , generaldirektör, , generaldirektör, , generaldirektör, för , generaldirektör, , analytiker, 10.10Synpunkter och förslag om framtidens kompetensförsörjning från ett antal aktuella utredningar (per talare) , utredare, resursutredningen (Strut) , utredare, , utredare, om planering och dimensionering av komvux och gymnasieskola 10.45Synpunkter och förslag om framtidens kompetensförsörjning från fackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer (per talare) , utredare, akademikers centralorganisation () , utredare, () , utredare, i (LO) , chef för utbildning, forskning och innovation, , sektionschef, avdelningen för arbetsgivarpolitik, Kommuner och Landsting (SKL) 11.15Frågor från utskottets ledamöter 11.45Avslutning av (M), ledamot i utskottets styrgrupp för uppföljning och utvärdering Stenografisk utskrift från seminariet Ordföranden: till detta viktiga seminarium om livslångt lärande! Jag heter och är ordförande för utbildningsutskott och socialdemokrat. Vårt utskott tycker självklart att vi har förmånen att få jobba med de allra roligaste och viktigaste frågorna här i . När det handlar om det livslånga lärandet är det verkligen så. Att lära mer, lära om och lära nytt är vad som krävs, både för de enskilda personerna och för vårt samhälle, som ständigt utvecklas. Vi ska få lyssna på talare som alla kommer att bygga på vår kunskap. Min uppgift när det gäller att leda detta möte är att se till att alla verkligen har möjlighet att dela med sig av det man vill förmedla på den lilla tid man har fått. Jag kommer därför att vara stenhård med den tid ni som ska tala har på er. Som ni har sett på dagordningen får utskottets ledamöter sedan ställa frågor i slutet. I övrigt kommer vi att ha två mingeltillfällen. Passa då på att mingla, för det är då ni andra kan ställa frågor till oss alla. Därmed vill jag än en gång hälsa er välkomna och lämna ordet till styrgruppens ordförande. (S): I regeringsformen står det att alla utskott ska följa upp och utvärdera riksdagsbeslut inom sitt ämnesområde. Men vi har också ett ansvar att spana . Detta seminarium är en del av det arbetet och ska höja utskottets samlade kunskap. Redan under förra mandatperioden bad vi vårt mycket kompetenta kansli att ta fram ett underlag som skulle svara på frågorna: Vad är livslångt lärande? Hur beskrivs det? Vem har ansvar? Det var många frågor. Om jag själv skulle svara är bildningsperspektivet såklart väldigt centralt. Det börjar i en förskola med hög kvalitet, fortsätter i en jämlik kunskapsskola och sedan med goda möjligheter att ställa om och göra om som vuxen, på både formellt och icke formellt sätt. Det finns tillgång till högre utbildning i hela landet, och det finns studiecirklar på äldreboendet. Men ett så brett perspektiv kan vi inte ha . Dagens seminarium fokuserar på kompetensbehov och kompetensförsörjning, för det är en stor utmaning här och och . Jag och hela utskottet ser fram emot att ta del av era inspel till vårt fortsatta mycket viktiga arbete med frågan! , : Jag är djupt tacksam över att ha fått inbjudan att komma hit till er – ni som i detta land har valts till och fått ansvar STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET för att skapa de bästa förutsättningarna för människor att växa, utvecklas och få nya chanser i livet. Att omskola sig och ta nya kliv i livet kan för vissa vara vardagsmat, för andra något stort och förunderligt och för en del inte ens en möjlighet. Det är här politiken, det vill säga ni, kommer in, som möjliggörare och ansvariga för att människor ska kunna ta det där klivet, som är så viktigt på så många plan. har , sett i relation till många andra länder, byggt upp ett omfattande system för vuxnas studier. Det handlar om flera delar: komvux, som en plats som kan ge människor en första eller andra chans och kunskaper som förbereder dem för samhället och yrkeslivet eller kanske ger möjlighet till personlig utveckling; högskolan och , som erbjuder möjlighet till högre studier; folkbildningen, som ger människor möjlighet till kulturell, demokratisk och kompetensgivande bildning; arbetsmarknadsutbildning och, inte att förglömma, arbetsplatslärandet och alla de möjligheter till lärande som skapas genom ett aktivt föreningsliv. är ett av de länder i världen som har de högsta deltagarsiffrorna för olika former av studier bland den vuxna befolkningen, vilket framgår av den tabell sammanställd av Rubenson och Desjardin som jag nu visar. Att har så stort deltagande i studier i vuxen ålder är nog något som många människor inte är medvetna om. Jag brukar till exempel fråga kollegor och studenter vilken utbildningsform i , av gymnasieskolan och komvux, som har flest elever. De svarar fel. I tabellen ser vi hur omfattande deltagandet i dessa två utbildningsformer var . Som ni kan notera är det fler elever som deltar i komvux än i gymnasieskolan. Det innebär att ni har ett stort ansvar att se till att de erbjuds möjlighet till en bra utbildning, som förbereder dem för både ett nutida och ett framtida arbets- och samhällsliv och ger möjligheter till personlig utveckling. Detta har ni fastslagit genom skollagen, där det bland annat står: ”Målet för den kommunala vuxenutbildningen är att vuxna ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling.” Men hur ser det då ut? På hur stort allvar tycks ni ta dessa tre uppdrag, som ni har givit komvux? För att svara på den frågan kan vi i ett första skede vända oss till programmet för denna halvdag. I blickfånget står frågan om kompetensförsörjning. Den må vara viktig men knyter framför allt an till den del i skollagen som tydliggör att komvux ska förbereda för arbetslivet. Precis som i många andra sammanhang och i en rad olika offentliga texter sätter ni som politiker och de ni satt att utreda frågor fokus nästan uteslutande på en del av det uppdrag ni har beslutat att komvux ska ha. När jag gick igenom de då aktuella utredningarna om komvux, den om sfi och den om grundvux 2013, återkom frekvent begrepp som effektivisering, kostnadseffektivitet, flexibilitet och individanpassning. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Begreppet personlig utveckling återkom endast vid de tillfällen då skollagen citerades. Detta sätter fingret på en fråga som sällan diskuteras mer ingående och explicit i den offentliga debatten, nämligen: Varför utbildning och för vad? I detta fall är frågan: Varför utbildning för vuxna eller varför livslångt lärande och för vad? Eller snarare – svaret på frågan ”varför livslångt lärande och för vad?” tas för givet som något självklart och odiskutabelt. För att utveckla detta argument ytterligare vill jag göra en kort tillbakablick på framväxten av begreppet livslångt lärande, ett policybegrepp som har vuxit fram och fyllts med olika innehåll. Föregångaren till begreppet livslångt lärande var begreppet livslång utbildning. Det senare begreppet användes till exempel i Faures rapport från , Learning to be, 1972. Han lade fram fyra grundpelare för rapporten. Här påpekas bland annat att livslång utbildning har en central funktion för att skapa en fundamental solidaritet och en gemensam tro på demokrati, för att på så sätt fullt utveckla människan i ett samhälle som ställer allt större krav. Som den framstående utbildningsforskaren skriver är detta en anmärkningsvärt tydlig humanistisk syn på utbildningens roll i samhället, som speglar framtidstro och tro på generell och universell utveckling. Livslång utbildning kom att ersättas av begreppet livslångt lärande. lade 1994 fram livslångt lärande som mid-term strategy . blev livslångt lärande centralt i white paper inom EU om konkurrens och ekonomisk utveckling. plockade 1996 upp begreppet i sin rapport a Reality for All. utropade unionen det europeiska året för livslångt lärande. EU publicerade 2001 sitt memorandum för livslångt lärande, som fastslår en långsiktig plan för hur det livslånga lärandet ska utvecklas i unionen. Detta skifte från livslång utbildning till livslångt lärande är inte bara ett skifte i begrepp utan också ett skifte i svaret på frågorna om varför och för vad. Låt oss vända oss till EU:s memorandum om livslångt lärande. Här kan vi se hur strategin framför allt lägger fokus på frågor om ekonomisk utveckling och konkurrens, men även social inkludering finns med på ett hörn. Förhoppningen som skrivs fram är att människor genom individuellt anpassade utbildningar ska bli anställningsbara, och social inkludering ska uppstå. Vi ser därmed hur den starkt humanistiskt influerade diskurs som genomsyrade har ersatts av en mer ekonomiskt driven diskurs, något som flera forskare har lyft fram i studier av begreppets framväxt och användning i olika geografiska sammanhang. Detta för även med sig en omdefinition av relationen mellan staten och den enskilde medborgaren. Staten ska möjliggöra deltagande i studier genom hela livet, men det är upp till den enskilde att ta ansvar för att tacka ja till sådana erbjudanden. Inte minst blir en sådan relation tydlig i begreppet anställningsbarhet. Flera forskare pekar på att detta begrepp implicerar att fullt ansvar STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET läggs på den enskilde att bli anställningsbar. Lyckas inte den enskilde är det dennes eget fel. Låt oss nu hoppa fram till nutid. Som jag redan nämnt och som ni redan sett har denna halvdag fokus på kompetensförsörjning. Detta är inte en slump utan ligger väl i linje med hur den ekonomiskt drivna diskursen har omformats och tar sig uttryck . Begreppet kompetensförsörjning tycks bli allt vanligare i politiska texter. Låt oss ta det exempel jag nu visar från . Det är bara ett exempel men illustrativt för hur kompetensförsörjning blivit en central del i det sätt på vilket det talas om livslångt lärande. Sådan försörjning ses som nödvändig för fortsatt god ekonomisk utveckling. Med andra ord, svaret på frågan ”varför livslångt lärande och för vad?” blir åena sidan väldigt explicitgjort, men å andra sidan tas det för givet. Livslångt lärande blir framför allt och kanske nästan uteslutande en fråga om medel för att tillskapa ekonomisk tillväxt, snarare än något som ska bilda människan för samhällslivet mer brett och skapa möjlighet till personlig utveckling. Låt oss nu gå till en angränsande, central fråga. Oavsett vad svaret blir på frågan ”varför livslångt lärande och för vad?” kan vi konstatera att vuxnas studier och lärande, genom historien och även , av er politiker lyfts fram som en viktig fråga även om frågans vikt har skiftat, åtminstone om vi ser till hur staten har finansierat sådan verksamhet . Den fråga jag nu kort vill beröra är på vilket sätt ni, som representanter för detta parlament, ser till att det i detta land finns goda möjligheter att skapa kunskap om de olika former för vuxnas studier och lärande som ni finansierar. För att svara på den frågan kan vi empiriskt göra några nedslag. För det första kan vi se i vilken utsträckning det svenska universitetsväsendet bidrar till att skapa kunskap om verksamheter av denna typ. Ett mått kan vara hur väl vi står oss i jämförelse med andra länder vad gäller finansiering av professurer och därtill kopplade forskningsmiljöer med fokus på vuxenutbildning och folkbildning. Vi kan först ta som exempel. Där finns ungefär tio professurer med profil mot vuxenpedagogik och vuxnas lärande eller andra typer av närliggande benämningar. I finns det snart femtio professurer. I finns det en professur, trots att vi är ett av de länder i världen som har högst studiedeltagande bland den vuxna befolkningen. Så viktiga tycker våra politiker och våra universitet att dessa frågor är. Men frågan är inte ny. kollegor till er och utredare som era kollegor har utsett har genom historien återkommande påpekat bristen på forskningsbaserad kunskap om olika sammanhang för vuxnas studier. Låt oss ta några exempel. Det första är en motion från moderaten . Hon föreslår att en professur i vuxenpedagogik inrättas, något som även föreslås av socialdemokraterna . Dessa motioner och en rad andra inlägg i debatten resulterade i den första och fortfarande enda professuren i vuxenpedagogik i . STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET Men frågan har naturligtvis återkommit. Vi ser till exempel hur socialdemokraterna i en motion föreslår att ytterligare professurer inrättas för att skapa kunskap om dessa områden. I samband med anförde den socialdemokratiskt ledda regeringen i sin utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning bland annat ett behov av ökad forskning om lärandeprocesser inom vuxenutbildningen. Det behov som identifierades tycks dock inte ha åtgärdats. I den publicerade återkommer samma argument: att kunskapsproduktionen när det gäller vuxenutbildningen är underdimensionerad. Även här i andra kammare har liknande behov anförts av parlamentariker. I en motion från inlämnad anförs bland annat att en stor andel av dem som undervisar inom vuxenutbildningen inte har tillräckligt god utbildning för att göra detta, något som de menar måste åtgärdas. Med andra ord har kollegor till er parlamentariker samt utredare som ni har utsett att utreda olika frågor påtalat bristen av vetenskaplig produktion gällande vuxnas studier och lärande, som ni finansierar. Men en tydlig bild växer ändå fram: Å ena sidan är flera parlamentariker medvetna om bristen på kunskapsproduktion inom området, å andra sidan tycks det svenska parlamentet inte anse att frågan är tillräckligt viktig för att göra något åt detta. Om frågan ansetts vara viktig hade nog , ett land med så högt studiedeltagande bland vuxna, lyckats få till mer än en enda professur i vuxenpedagogik . Nära kopplat till det föregående är frågan om på vilket sätt landets lärarutbildningar lever upp till de krav ni ställt på dem som ska förbereda studenterna för arbete inom komvux. I den proposition som lade grunden för nuvarande lärarutbildning anförde den borgerliga regeringen bland annat vikten av att lärarutbildningar lyfter fram vuxenutbildningen och dess särskilda behov och frågeställningar. Vidare har ni i högskoleförordningen fastslagit att ämnes- och yrkeslärarprogrammen ska förbereda studenter för arbete i de sammanhang där de får behörighet; där inkluderas komvux. Frågan är hur väl era statligt finansierade lärosäten följer era beslut. I en nyligen genomförd studie gick jag igenom kursplaner och litteraturlistor för alla kurser inom ramen för den utbildningsvetenskapliga kärnan vid tolv av landets universitet. Jag sökte på ord som indikerar olika utbildningssammanhang och olika målgrupper för att se hur närvarande vuxenutbildningen och vuxna som elever var i det kunskapsinnehåll och de mål som fanns för kurserna. Resultatet var nedslående. Som vi kan se i den tabell jag nu visar tycks till exempel endast två av tolv lärosäten veta om att det finns en läroplan för vuxenutbildningen som ni har beslutat om och som gäller . Den finns alltså med på litteraturlistor för två av de landets tolv utbildningar som jag har tittat på. Man vet alltså inte om att det finns en läroplan – det är ganska anmärkningsvärt. Det framgick även av studien att ord som ”vuxenutbildning” STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET och ”vuxna” inte var vanligt förekommande, till skillnad från ord som ”skola”, ”grundskola”, ”gymnasieskola”, ”barn” och ”ungdomar”. Med andra ord – om ni som parlamentariker anser det vara viktigt att de lärare som jobbar med de hundratusentals eleverna i komvux har kompetens för arbete i ett sådant sammanhang finns det mycket för er att göra. Det handlar inte bara om att se till att era lärosäten som har rätt att bedriva lärarutbildning följer de krav ni har ställt upp i högskoleförordningen utan också om att ni de facto exkluderar lärarna inom komvux och folkhögskola från statliga insatser för kompetens- och löneutveckling. Framför allt kan ni inte bara tala om vikten av kunskapsproduktion och vuxenutbildning utan måste även se till att göra verklighet av det ni talar om. För att summera: har ett väl utbyggt och omfattande system för vuxnas studier. Antalet elever och deltagare per capita är bland de högsta i världen. Svaret på frågan ”varför livslångt lärande och för vad?” är snävt avgränsat till en ekonomistiskt driven diskurs. Vuxenutbildningens uppdrag att utbilda för samhällslivet och för personlig utveckling marginaliseras. Det finns behov av kunskapsproduktion gällande vuxnas studier och lärande, vilket parlamentariker har påpekat, men har man inte gjort något åt det. Lärarutbildningarna ignorerar de krav ni ställt på dem, vilket gör att lärare i komvux under sin utbildning riskerar att inte få den kunskap som behövs för att förbereda sig för arbete i ett sådant sammanhang. De elever som går i komvux får inte de välutbildade lärare de har rätt till. tycks dessa frågor anses viktiga, åtminstone om man ser till vad ni parlamentariker säger, snarare än till vad ni gör. Är det inte dags för er att inte bara talk the talk utan också walk the walk? , Arbetsförmedlingen: Tack för möjligheten att komma hit och tala om ett av de kanske mer betydelsefulla ämnen som vi kommer i kontakt med när vi tittar på landets långsiktiga utveckling. För oss på Arbetsförmedlingen handlar dessa frågor i stor utsträckning om just kompetensförsörjning. Vi hörde beskriva balansen mellan kompetensförsörjning och en utbildad befolkning i ett bredare perspektiv. Vi upplever att vi är en av de myndigheter som försöker påverka balansen mot kompetensförsörjning eftersom vi upplever att det ofta finns ett fortsatt behov av att föra in de perspektiven. Möjligen kan vi mot bakgrund av den tidigare föredragningen konstatera att det redan finns en ganska bred sådan diskussion. Vi ser att behoven av kompetensförsörjning, livslångt lärande och utbildning ökar. Hela det paketet står i vår värld för ett område som får ökad betydelse. Vi ser också att det förändras. Om vi traditionellt sett tänker oss att utbildning förmedlar kunskap driver vi liksom många arbetsgivare mot att också diskutera ytterligare förmågor och människors potential – allt utifrån att STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET arbetslivet förändras allt snabbare, och vi ser att arbetsgivare i ökad utsträckning rekryterar efter framtida potential. Förändringarna är så snabba att det inte alltid går att hålla fast vid endast specifika ämneskunskaper. De måste kombineras med både förmåga och framtida potential. Kompetensförsörjningen anser vi är ett gemensamt ansvar. Individen har ett ansvar, arbetsgivarna har ett och samhället och politiken ett. För vår del jobbar vi inom hela det spektrumet. Vi möter arbetssökande som vi vägleder och coachar in i olika utbildningar eller i arbete. Vi jobbar med arbetsgivare i deras kompetensförsörjning, och vi jobbar med organisationer och förser politiken med beslutsunderlag. Vi konstaterar som sagt att utbildnings- och kompetensförsörjningsfrågorna blir allt viktigare. Vi kan se att det blir viktigare med vad vi kan kalla en grundläggande basutbildning, som för många arbetsgivare och på arbetsmarknaden handlar om en fullgjord gymnasieutbildning. Arbetslöshetssiffrorna är påtagligt höga för dem som inte har en gymnasieutbildning. Vi ser också stora behov, inte minst framöver, av olika former av spetskompetens. Vi tror att länder i mycket större utsträckning kommer att konkurrera med varandra för att attrahera den kompetens som man själv kanske inte förmår att få fram via utbildning och träning. Vi ser också att många länder i vår omvärld jobbar väldigt aktivt med dessa frågor nationellt. Inom den internationella arbetsförmedlingsvärlden är det tydligt att många länder, med sina regeringar och parlament i spetsen, driver olika kompetensförsörjningsfrågor som ett sätt att göra länderna mer konkurrenskraftiga . Om detta är ett gemensamt ansvar är det inte bara utifrån ett meso-, mikro- och makroperspektiv. Det är också ett gemensamt ansvar för många olika aktörer inom systemet. Många utbildningssystem är inte konstruerade för att till exempel underlätta övergångar för studenter mellan olika utbildningar. Olika myndigheter är involverade. Detta har lett till att vi från ett antal myndigheter har startat ett gemensamt projekt för att identifiera hur studenternas upplevelse av utbildningssystemens funktion ser ut. Var uppstår det skav? Vad är det som gör att det är svårt för vissa att både komma in och kanske också gå vidare i olika studiesteg? Detta samarbete bedrivs mellan ett antal myndigheter, och förhoppningsvis kommer arbetet att leda till ökad kunskap så att vi kan stödja politiken i dess beslutsfattande. , : God förmiddag och tack för inbjudan! har ansvar för grundskola, gymnasium och komvux, och mina kommentarer begränsar sig därför till dessa skolformer. Jag tror att alla här förstår att det om vi ska klara kompetensförsörjningen vill till att klarar sitt uppdrag och att elever lämnar behöriga för nationellt program. Och om de är behöriga för nationellt program STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN SEMINARIET vill det till att de klarar gymnasiet och lämnar det med examen så att de kan studera vidare eller komma i arbete. Ska det bli rätt måste det börja rätt – det är min utgångspunkt. Om vi börjar med presenterar nya resultat gällande behörighet till nationellt program. Förändringarna är väldigt små. När man tittar på dessa siffror är det alltid intressantare att titta på olika grupper, och vi kan se att av de elever vars föräldrar har högst gymnasieutbildning saknar behörighet. Det är en alldeles för hög siffra. Man tänker sig då kanske att det behövs kraftfulla insatser. Jag skulle vilja säga att det kanske inte i huvudsak är mer insatser som krävs för denna elevgrupp, utan bättre kvalitet. Många elever skulle klara skolan om de mötte en skola med högre kvalitet. Det kan handla om sådant som arbetsro, tydliga krav och förväntningar och undervisning som faktiskt är anpassad till de elever som sitter i klassrummet. Inom denna grupp ryms dock också elever som verkligen behöver något utöver det som alla andra elever får; det är de elever som är nyanlända. Jag vill inte trötta er med siffror, men av de elever som har kommit till under årskurserna 1–5 är behörighetsgraden . Bland de elever som har kommit till senare och alltså gått högst i skolan är behörighetsgraden . Här behövs naturligtvis riktade insatser. Sådana pågår: lovskola och satsningar på förstelärare i områden där många av dessa elever har sin skolgång. Detta är bra. Dåligt är att vi i så liten utsträckning vet vad de skolor gör som faktiskt framgångsrikt jobbar med denna elevgrupp. När vi tittar på hur det går för dessa elever ser vi nämligen att det går olika bra även för dem. Då kan vi utgå från att det finns skolor som gör rätt saker och andra som kanske gör fel saker.