rfr · H60WRFR2 · 2019-01-01 00:00:00 — Ordföranden: , finansmarknadsministern! ska ledamöterna i utskottet ställa frågor och komma med synpunkter. Jag kommer att släppa fram två i Om ni riktar frågan till någon specifik person kan ni uttrycka det, men man får naturligtvis ställa frågor till alla. Det kommer att ta lite , men vi har en hel del tid. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN (S): Fru ordförande! Tack för de föredragningar vi fått lyssna på ! Det är imponerande att ni kan hitta nya, intresseväckande sätt att tala om vad som , känns det som, har varit precis samma sak. En stor eloge för det. Jag ska inte plåga Per med fler detaljer när det handlar om det som på många sätt har uttryckts som den stora frågan, nämligen hushållens skuldsättning och den svenska bostadsmarknaden. Han har ju själv poängterat att det här är frågor som regeringen och de partier som träffade avtalet ska återkomma till. Det är alldeles utmärkt. Det får väl räcka med konkretion. Jag skulle vilja börja med det internationella perspektivet, som flera av er har lyft fram. Mycket av regleringen kommer från internationella organ. Regleringen har till och med skapat nya sådana. viatt Europeiska unionen minskar. Ett land är på väg att gå ur, dessutom ett i de här sammanhangen väldigt viktigt land. Även på många andra sätt ser omvärldsfaktorer såsom de politiska förändringarna i stora och viktiga länder sämre ut . Frågan är om det globala systemet, det multilaterala systemet, är i ett sådant skick att man dels kan hantera potentiella nya problem, dels lösa situationer i reella kriser. Ni får gärna reflektera något över det, kanske inte så mycket regionalt – det tränar vi ju på – utan mer globalt. Vad gäller det andra som jag skulle vilja fråga om har tagit upp bruttosoliditet och kraven på att bankerna ska hålla mer kapital som inte är riskviktat. Jag tror att de flesta tycker att om bankerna ska fortsätta tjäna väldigt mycket pengar – det kanske de inte ska; snarare borde kanske kunderna få behålla en del – vore det förstås bra om de behöll mer av kapitalet för att bli starkare. Frågan är hur den typen av soliditetskrav skulle påverka bankerna själva. Det leder till beteendeförändringar, som Lybeck noterade förut, och då finns det två risker: att den utlåning som är ganska riskfri, exempelvis den till svenska kommuner, drabbas och att vi får se värdepapperisering och annat som gör att riskerna sprids på ett sätt som kanske inte alltid blir bättre. Min andra fråga till dig, , gäller projektet e-krona, som ju togs upp i föredragningen. Flera remissinstanser men också internationella organisationer som BIS har noterat att här finns det potentiella problem när det handlar om den finansiella stabiliteten. Tycker du att ni har tagit tillräcklig hänsyn till det i det arbete ni lagt ned ? en lokal fråga – den om proportionalitet. Det är klart att även om min lokala sparbank har en stor roll i min bygd är den inte systemviktig; det kan man inte säga. Men den möter ett regelverk som i stor utsträckning är detsamma som för stora banker. Flera av er har tagit upp den aspekten. Frågan är vilka konkreta åtgärder ni tänker vidta för att få mer av proportionalitet. Har ni liksom en lista på förslag att genomföra? Jag tror att det är många som skulle vilja se sådana förslag – utan att det för den skull bara handlar om att tunna ut och försvaga viktiga regelverk. Det var mina många frågor. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN (M): Finansiella aktörer, banker med flera, ska ju hållas så hårt som möjligt i en demokrati. Hos dem samlas ju både riskbenägna människor och riskbeteende generellt. Det är klart att vi från sida överlag är positivt inställda till att både tidigare och sittande regering har fortsatt och vidareutvecklat det ar- bete som vi initierade efter krisen. Det är svårt att utifrån en politisk roll så att säga underkänna myndighetschefer eller på annat sätt ha detaljsynpunkter. Överlag råder här bred konsensus. Det hörs också, och det är svårt att säga att jag själv eller vi skulle ha radikalt andra uppfattningar. Men uppgiften är ändå att också se helhetsperspektivet. om en stor svensk elektronikkedja som inte tjänar några pengar alls på sina elektroniska produkter utan får hela sitt positiva intäktsflöde från försäkring- arna de säljer på produkterna. Så är det ju – att köpa försäkringar är dyrt och kostsamt, och mycket av det arbete vi diskuterar här handlar om hur vi ska försäkra oss mot olika risker. Vi ska givetvis förhindra att de byggs upp men också försäkra oss mot att de uppkommer. Det är det första man får höra när man börjar läsa nationalekonomi: Det finns inga gratisluncher. har vi förvisso hört från podiet att det är värt att betala hur mycket som helst för att försäkra sig mot finansiella risker eftersom de är så omfattande när de väl inträffar att det är värt att betala en dyr premie. Men det är klart att vi som är folkvalda och politiska också måste ställa oss frågan vad detta betyder för arbetslösheten, för bnp-banan och bnp-tillväxten, för hushållen och så vidare och sätta in det inte bara i ett stabilitetssamman- hang utan också i ett bredare makrosammanhang. Vi måste fråga oss vad vi egentligen betalar för och får. Det är glädjande, tycker jag ändå, att det verkar ha vuxit fram stor konsen- sus kring att det är eget kapital som gäller. Det var någon som talade om det som att man kan ha en massa finlir på vägarna, men det är hastighetsgränsen Att vi har en stark egen kapitaluppbyggnad i olika institutioner är givetvis det viktigaste. Sedan är säkert resten uppe för diskussion om vad som är effektivt och vad som är ineffektivt. Eftersom det råder sådan konsensus handlar min ena fråga om att reflektera Vad är er enskilda bedömning av vad betalar för pris för att vi går rätt hårt fram på regleringssidan? Det betyder inte att det är fel, men det är viktigt att vi som folkvalda känner att ni som jobbar med detta och har ansvar för detta också har insikten om priset och inte tycker att det är Vad är priset för detta? Så till min andra fråga. Det talas mycket om marknadsmisslyckanden, men det finns ju också politiska misslyckanden. Vi kan vända oss mot och titta på vad får för gehör för sina positioner. Vi kan lyssna på vad har att säga om detta med alternativa marknader, om dåliga italienska banker och kanske dåliga spanska banker och det som ver- kar vara nästan en universallösning, åtminstone inom ramen för det europeiska samarbetet – att man ska trycka ut dåliga krediter på andrahandsmarknader. Där ska risken i ekonomin finnas. Det kanske stärker det finansiella systemet STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN eller minskar systemriskerna, men det minskar inte riskerna i ekonomin på totalen – makroriskerna, riskerna för arbetslöshet och att hushåll far illa, stora samlade konkurser och så vidare. Hur bedömer ni den risken? Har risken på totalen minskat så mycket som man först kan tro när man tittar på de grafer som redovisas, eller har en viktig poäng: att risken i hög rad har flyttat någon annanstans, kanske till och med någon sämre ”stans”, i ekonomin? Ordföranden: har våra gäster många frågor att besvara. Vem känner sig manad att börja? Man får vara på hugget här. Är du på hugget? , Riksgälden: Jag är alltid på hugget! Jag börjar med proportionaliteten i krav för små banker. Jag kan säga att inom krishanteringsramverket gör man skillnad på systemviktig bank och icke systemviktig bank, och det är rätt stora skillnader mellan kraven. Alla banker behöver planera för att hantera en kris, men vi har så kallade förenklade förfaranden för banker som inte är systemviktiga. Vi ställer mycket lägre krav på dem av just det skälet. Eftersom de inte är systemviktiga behövs det inga höga krav. De kommer att avvecklas i konkurs ifall de går omkull. Detta även om de lokalt kan kännas väldigt viktiga. Den andra frågan kom från . Ja, vad kostar reglerna? och är två amerikanska professorer som har skrivit en bok om finanskriser. De har försökt uppskatta vad en standardfinanskris kostar – en genomsnittlig finanskris, alltså en som inte är supermärklig men som inte alls är liten. Då talar vi om en förändring av statsskulden , alltså en fördubbling av statsskulden. Det är ett sätt att mäta det. Arbetslösheten skulle stiga med 7–. Det skulle alltså vara mer än en fördubbling i svenska termer. Tillgångspriserna skulle falla 40–. Då förstår man att det är rätt stora kostnader. Bara en fördubbling av statsskulden skulle innebära sisådär en 1 000–i svenska termer. För att slippa den kostnaden tror jag att man är beredd att ta några extra steg och gå lite längre med regleringar. Som jag sa tidigare: Det vi ser nu är att konsekvenserna av de tuffare regler som vi har infört är att de svenska bankerna är säkrare. Det betyder att hela deras finansiering blir billigare, allt annat lika. Då kan man ha regler som eventuellt skruvar upp kostnaden något. När man räknar på det ser man att kostnaden ökar med ganska få räntepunkter. Sedan har man vinsten av att den samlade finansieringskostnaden går ned. Vår bedömning är att det nog kan vara break even eller till och med ett plus för bankerna – att de gynnas av det tryggare och sundare klimatet i . Till slut ska jag säga att komplexiteten i regelverken egentligen till stor del är en funktion av en väldig massa second best-lösningar som satts ihop, alltså sådant som inte är perfekt eller det bästa att göra. Det är fullt av kompromisser, STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN och när man gör en kompromiss lägger man ofta till något. Det är väldigt sällan man förenklar, utan man gör det lite svårare och lite mer komplext. liksom skapat sig självt på grund av att vi inte går på det som är bäst från början, nämligen ännu mer kapital. , : Tack, , för frågorna! När det gäller det globala systemet gnisslar det lite . Var ligger fokus just , givet att det är som det är? Jo, det stora regelmakeriet är över. De kommande tio åren kommer det att handla om implementering. Det är nog bra i sig att det har blivit på det sättet, kanske av en ren sinkadus, för på global nivå finns det inte något intresse av något nytt regelmakeri. Jag kan inte heller se hur man , givet tingens ordning, skulle kunna komma överens om hur det skulle se ut. får man fokusera på att vi har det vi har, och sedan får man göra så gott man kan. Det som kommer att vara viktigt är implementeringen – att så transparent som möjligt hålla reda på vad länder gör och inte gör så att man vet vilka som i slutänden inte implementerar reglerna utan gör någonting helt annat. Den andra frågan var vad man gör i kriser. I kris är var och en sig själv närmast, så det är egenförsäkring som gäller. Ju mindre internationellt samarbete, desto mer är det detta som gäller. Konstigare än så är det inte. Och det är alltid så och kommer förmodligen alltid att vara så att det är de som behöver pengar som är i underläge i förhållande till dem som har pengar. Det lär inte förändras . Helst ska man helt enkelt inte försätta sig i ett läge där man behöver andras pengar, för då är det alltid dessa andra som bestämmer oberoende av vad man tycker själv. Så till frågan om bruttosoliditet. Skillnaden mellan bruttosoliditet och riskvägt kapital är att riskvägt kapital är ungefär som en väderleksrapport – skiner solen eller snöar det ? – medan bruttosoliditet handlar om hur stora förluster man tål när allt har gått snett. Mot den bakgrunden och eftersom väderleksrapporter är osäkra är det inte fel att ha hög bruttosoliditet. När vi pratar om komplexitet är det också så att om vi skulle satsa på en bruttosoliditet på låt oss säga , då kan man avstå från en mycket stor del av de besvärliga, krångliga och tekniska regler som vi har. Där finns det en sorts samsyn i den mening som pratar om. Från banksidan vill man ha så lite kapital som det över huvud taget är möjligt att ha. Då kan man alltid hitta en kompromiss, där man säger ungefär så här: Om vikör ned det egna kapitalet lite till och sedan lägger till fyra krångliga ekvationer med grekiska bokstäver som nästan ingen förstår, då är det lika säkert som tidigare – nästan säkrare. Det är det som är en del av komplexiteten i detta, så det är en nog så besvärlig trade-off att hitta någonting som är lagom. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Vad gäller frågan om svenska kommuner sa jag tidigare att särintressena ger sig till känna. Så gjorde de tydligen också. Jag har ingen mer kommentar till det, för det är alltid något särintresse som anser att de har lägre risk än alla andra och därför helst ska ha en riskvikt som är noll. Det ser man inte minst i den internationella diskussionen när det gäller risker som följer av att inneha statsobligationer, vilket är ett extra känsligt område. På frågorna om e-krona finns det inga enkla svar. Finansiell stabilitet finns i allra högsta grad på vår agenda när vi funderar kring de frågeställningarna. Ytterst är det ni som sitter här som är ägarna, då äger . I slutänden är det ni som bestämmer vad som ska gälla och inte gälla i detta land när det gäller elektroniska pengar. Om vi inte arbetade med den här frågan vore det ungefär som att gå och säga så här: ”Det är okej att bankerna ger ut egna sedlar. får inte ge ut egna sedlar, utan får enbart ge ut 20 kilos kopparmynt.” Detta för att jämföra med hur det var . Det här är alltså en svår och knepig fråga. Vi får se var den landar . Den kommer att kräva mycket eftertanke. tog upp frågan om kostnad för reglering. Jag tror nog att om man räknar på detta ser man ett plus på nettosidan när man tittar på de regleringar som vi har . Det har att göra med att det blir så oerhört höga kostnader för samhällsekonomin när det går snett. Finns det gehör i för vad tycker? Ja, alla vi här sitter i olika kommittéer och organisationer. Man kan väl säga så här: ibland – och ibland inte. En svår fråga när det gäller att hantera de stora bankproblem man har på många andra håll i är inte att man inte förstår utan att man inte vill. Det är någonting helt annat, och det har i sin tur att göra med att alltid när man hanterar bankrekonstruktionsfrågeställningar talar man om förluster som ska fördelas i samhället och om en betydande förmögenhetsomfördelning i samhället. Den förmögenhetsomfördelningen ogillas alltid av någon, och därför är det ganska svårt att genomföra detta. Det är också så att när det går snett finns det ganska många som gillar det sätt på vilket de hade det tidigare och hoppas att någon annan ska betala för att undvika den strukturomvandling som förr eller senare kommer. Det kan man jobba med ganska länge på annat håll. ; : Fru ordförande! Tack för bra frågor! Först frågan om det globala samarbetet. Jag skulle vilja säga att det är vik- Det finns bra institutioner, men det går knackigare. Det gör det av två olika skäl, tycker jag. Det är helt uppenbart att är den viktigaste nationen i samarbetet, och har blivit väsentligt mindre intresserat. Det är inte bara att de blivit mindre intresserade av att diskutera klimatfrågan och dess koppling till finansiell reglering. Det är också att den sittande presidenten har en agenda att mindre av internationellt samarbete är bra. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Det är klart att då är det svårare för dem som företräder olika myndigheter att ha en framåtlutad agenda på dessa möten. Jag skulle alltså säga att lite bekymrad ska man vara över det globala sam- arbetet och då framför allt över . När det gäller proportionalitet kan vi göra en del. Vi har riskbaserad tillsyn. Det innebär att vi försöker vara riskbaserade, det vill säga att en storbank eller en fondkonstruktion som är väldigt krånglig ska få mer tillsyn än de som vi bedömer är av mindre risk för systemet eller för konsumenten. att göra detta på regelverkssidan. Där måste nog lagstiftaren vara med aktivt, både i och kanske framför allt på Europanivå, för att få till lagstiftning som är mer proportionell. Jag vill bara säga att detta inte är helt trivialt. Lagstiftarna har gjort en del Man har fortfarande så kallade inlåningsföretag. Tanken är att man ska kunna ta emot pengar med lite färre regler. Man anmäler sig till Finansinspek- På så sätt får vi lite konkurrens på inlåningsmarknaden. år sedan stängde vi av en sådan aktör som hette Money 24. Av allt att döma har det varit omfattande bedrägerier i den firman. Folk förlorade pengar, och våra möjligheter att ingripa var i stort sett noll. När man säger proportionalitet ska man alltså vara lite varsam, för det finns risk att det kommer in sådana som vi kanske inte vill ska ta hand om våra pengar. Det här med bruttosoliditet är ju inte antingen eller, utan det är både och. Jag delar i allt väsentligt skepsis mot interna modeller. en risk att de skruvas så långt att det till slut heter att det inte finns några risker trots att det är uppenbart att det kan finnas risker. Det är extra stor risk för det nu när vi har haft en period i då vi inte har sett några förluster. det så att säga trilla ut ur de här modellerna att det inte är några risker eftersom det inte var några risker, och då är vi tillbaka på att vi inte kan lita på historien när vi ska förutse framtiden. Då ska man jobba på två sätt, tycker jag. Man ska behålla det riskbaserade angreppsättet, men man ska strama upp modellerna och vilka antal man får ha i dessa modeller. Det arbetet sker; det har vi gjort i på nationell nivå. På internationell nivå sker det inte minst under ledning i Basel- kommittén, där man antagit ett antal restriktioner. Sedan ska man ha bruttoso- liditet som så kallad backstop, det vill säga att hit men inte längre får ni skruva. Sedan tar det i; sedan måste ni ha bruttosoliditet. Men om man bara övergår till en bruttosoliditet på – vilket är helt orealistiskt i ett internationellt perspektiv, men om man skulle lägga den väsentligt högre – får man precis den effekt som Om banker ibland har skruvade incitament, då kommer de att använda det då också. Då kommer de att låna ut väldigt mycket till riskfyllda företag och väldigt lite till sådana som inte ger så bra avkastning, det vill säga företag med låg risk. Man får alltså vara lite varsam här. Både och, inte an- tingen eller, är det som bör gälla. Har vi gehör internationellt? Min bedömning är att vi har allt större gehör på europeisk nivå, lite paradoxalt. när lämnar EU söker man STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN efter välutvecklade, stora och bra finansmarknader med sunda institutioner och regelverk, och där passar ganska bra in. Jag har haft en liten batalj med mina medarbetare, för de kommer in och säger: Vi är ett litet, exportorienterat land, så vi ska ha ett begränsat engagemang. Nej, säger jag, vi är ett medelstort land i som ska ha stort engagemang internationellt. Bland värdepappersmarknader i skulle jag tro att vi är femte eller sjätte marknad i hela . Bland banksystem är vi också i det häradet, kanske till och med ännu lite större. Vi är en ganska stor nation, framför allt nu när lämnar EU, och det märks av i diskussionerna. Man lyssnar, tycker jag, allt mer på oss i . Jag tycker att det är en otroligt viktig och bra fråga som vibör bära med oss. Jag tror att det är nästa steg – att försöka göra en ordentlig utvärdering av kostnaden. Jag har svårt att svara på den frågan. Det finns dock en stor risk, och det är att kostnaden blir lika med total avreglering. Där måste man vara väldigt varsam. är förstås inte sådan, men det finns en del andra i debatten – typiskt sådana som företräder särintressen – som i ingången att vi måste minska krånglet och få ned kostnaderna i själva verket vill ha en massiv avreglering som kommer att öka riskerna. Här gäller det alltså att balansera. Jag är försiktig när jag säger det, men proportionalitet tycker jag är en bra ingång i detta. Det finns stora krafter som , efter krisen, vill ta bort mycket av regelverket. Vi ska inte underskatta den kraften. Jag känner personligen stor skillnad nu mot bara i det generella debattklimatet om finansiell reglering – och det i en miljö där bankerna fortfarande gör rekordvinster och har rekordhög avkastning på eget kapital och där vi i årstakt lånar ut sisådär till folkhushållet inklusive företag i ökning. Det är alltså inte någon stor åtstramning vi ägnar oss åt. I den miljön finns det en lite oroväckande utveckling vad gäller debatten. , Nordea: Det här blir intressant. Jag delar i princip alla åsikter om bruttosoliditet. (, : Så förvånande!) Vad jag försökte säga var att vad vi vill ha är en koppling mellan risk och krav. Det är helt riktigt; vi har infört bruttosoliditetsmått. Det är rimligt som en bottenplatta som stoppar från att gå för långt. Frågan är vad som ska vara den bindande restriktionen. Är det de riskbaserade kapitalkraven, eller är det bruttosoliditetskraven? Vad jag argumenterar för och vad jag tror att chef argumenterar för är de riskbaserade kraven. Interna modeller kan man ha många synpunkter på. Det finns risk för diskretionära beslut; därför är det viktigt att man utvecklar de modellerna och att det görs tillsammans med tillsynsmyndigheterna. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Jag kan konstatera att för Nordeas del innebär flytten att vi nu har gått in i ett modellutvecklingsarbete tillsammans med ECB, vår nya tillsynsmyndighet, som ska pågå . Det är ett omfattande arbete. Vad gäller frågan om proportionalitet är det i högsta grad förståeligt och Det finns begränsade möjligheter. En bank – det kan vara en storbank eller liten sparbank med bara två tre kontor – styrs av 50-plus direktiv och förordningar, senast jag räknade 550 nivå 2-lagar och tusentals riktlinjer och Dem måste banken följa. Min poäng handlade om de aktörer som inte är banker och som säljer fi- Då måste man ställa sig frågan: Varför har vi skapat hårda regler för banker? Jo, därför att det är viktigt för konsumentskydd, finansiell stabilitet och marknadens funktionssätt. Om man tycker att det är bra ur kon- kurrensperspektiv att låta andra aktörer än banker – låt vara stora eller små – bedriva finansiell verksamhet, då tycker man att det är viktigare än konsu- mentskydd, finansiell stabilitet och marknadens funktionssätt. Det var min poäng. Med risk för att alla blir arga på mig måste jag ändå kommentera detta med Frågor om avkastningskrav ska egentligen inte ställas till Det är faktiskt bankernas aktieägare som ställer de kraven. De här sakerna hänger ihop. Det var det jag försökte avsluta mitt anförande Nordiska bankers aktieägare kräver mellan 8 och 10 procents av- Europeiska banker avkastar någonstans mellan . som händer när en bank inte levererar på avkastningskraven är att finansie- ringen blir dyrare, och det innebär att produkterna till kunderna blir dyrare. Det är precis det europeiska banker ser. Vad jag försöker säga är att dessa intressen hänger ihop. Tycker ni att det är för hög avkastning i bankerna är det bankernas aktieägare, inklusive fonderna, ni ska prata med. för reglering, en hopplös fråga att svara på. Jag försökte ge en indikation på vad det kostar en stor aktör som Nordea att Jag kan ge ett annat exempel: I tillägg till de 3 miljarder vi lade har vi lagt 7 ½ miljarder svenska kronor Vad händer om man gör det mer komplicerat att till exempel tillhandahålla När du kommer till finansiell rådgivare börjar de ju med då de ställer ett antal frågor som de måste ställa av re- Ju dyrare man gör det att till exempel tillhandahålla finansiell rådgivning … De som drabbas först är ju de som har minst pengar. vi måste tänka på. Finansmarknadsminister (MP): Fru ordförande! Tack för bra frå- Om vi börjar med den globala hanteringen av kriser skulle jag säga att vi har gjort mycket och fått många samarbetsmöjligheter på plats som inte fanns Det är någonting som verkligen väger upp i den positiva vågskålen. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Sedan finns det, som jag i mitt anförande var inne på, väldigt oroande tendenser i många länder, bland annat med ökad inneslutning snarare än vilja till samarbete.