rfr · H60WRFR2 · 2019-01-01 00:00:00 — Där har vi speciella krav i . När det gäller systemrisker tror jag att man kan dra en av de viktigaste lär- domarna av krisen. Vi har ett systemperspektiv på kapital – systemriskbuffer- tar är ett exempel på det – som innebär att vi har högre kapitalkrav på till ex- empel systemviktiga banker, just för att de inte utgör en risk bara för sig själva utan också för systemet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Här passar också de olika makrotillsynsåtgärderna in. Amorteringskravet i diskuteras ofta väldigt snävt, men det är inget annat än ett försök till ett systemperspektiv på riskerna med hushållens skuldsättning. Det finns en viktig mikrodiskussion som man ska ta, som handlar om tillgång till krediter, möjligheter att komma in på bostadsmarknaden och hur mycket det kostar. Den diskussionen ska finnas, men vi får inte glömma bort det makroperspektiv som alltid finns när man vidtar denna typ av åtgärder. Denna typ av åtgärder har vidtagits i , men det finns föregångare – och var före oss. Alla nordiska länder har på det ena eller andra sättet följt efter. Detta tror jag är ett av de viktigaste områdena efter krisen. Det är också viktigt att säga att det inte bara handlar om kapital och likviditet utan också om det som på engelska brukar kallas borrower-based. Man går alltså direkt på låntagaren och lägger på restriktioner. Detta är helt nytt när det gäller finansiell reglering. Hans har talat om resolution. Jag håller i allt väsentligt med om det han sa. Det viktiga är kanske inte att vara helt säker på att allt kommer att funka perfekt. Men det faktum att man övar, talar om det och förbereder sig gör att systemet i alla fall har förutsättningar att fungera mycket bättre. Det blir inte bara ad hoc-lösningar på departementet, något som Hans tillsammans med och andra uppenbarligen genomförde med den äran. Men det finns en ordning för detta, och det tror jag är helt centralt. Reglering och tillsyn på nationell nivå hade vi, och har vi det på internationell nivå. Det är ett enormt system som har sjösatts. Om man inte är inne i det går det nog inte riktigt att förstå hur stort och omfattande det internationella samarbetet är. Jag får ibland frågan om jag reser i jobbet. Jo tack, jag reser alldeles för mycket i jobbet. Det är nämligen otroligt internationellt. Detta är några förkortningar i sammanhanget: är Europeiska bankmyndigheten; avser värdepapper och CCP:er; Eiopa hanterar försäkringar; ESRB är . Där diskuterar vi bland annat skuldsättning i . Andra länder har alltså synpunkter på vad vi gör. Det här är ett viktigt system. Jag vet att sa: Det fina med EU-systemet är att det ger mig möjlighet att bara lyfta luren och ringa . Det kunde inte en svensk statsminister göra för 20 eller . Det är precis likadant med de här systemen. De ger access till de stora länderna och till det beslutsfattande som inte tidigare var inbjudet till. Bara att vi har detta system gör också att vi har alla förutsättningar att klara en kris bättre. Vad finns det då för utmaningar? Det finns en massa utmaningar, och jag ska nämna några som jag ser framför mig. Vi har fortfarande i väldigt stor utsträckning gränsöverskridande banker. Precis genomfördes, som har nämnts här, en krisövning. Jag tycker att det är otroligt bra att man övar; det måste man göra. Men det illustrerar också hur komplext detta är. Det är hundratals personer som ska hantera en fingerad storbankskollaps. Det är bra att man övar, men det säger också något om de enorma utmaningarna. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN ska synkas från till , och , där SSM sitter. Det är komplext, och vi kommer att behöva fortsätta öva och diskutera. Här är extra utsatt. Vi är det enda land som har en systemviktig bank, Nordea, med systemviktiga filialer i tre nordiska länder. SSM att detta är unikt, och när jag var där på ett möte småskrattade de lite och sa: Alla säger att de är unika. Men detta är faktiskt unikt. Efter en viss diskus- sion höll de med. Vi har alltså verkligen stora och gränsöverskridande banker. Proportionalitet tror jag måste få större vikt. Det är viktigt att vi inte bara har ett regelverk för stora banker och applicerar det på alla. Här tror jag att det finns utrymme för en reformering av regelsystemet. Det måste göras försiktigt och inte med utgångspunkten att vi ska lätta på alla regler. Men jag tror att proportionalitet är viktigt. Vi försöker tillämpa det vid tillsynen, men jag tror att vi måste göra det mer även i regelgivningen. Det finns en risk att finansiell reglering används för annat, som hållbarhet, infrastruktur och små företag. Det är otroligt viktiga frågor, men ofta är finan- siell reglering fel väg. Låt mig bara haka på det som Per sa: Klimatris- ken är en ny risk som kommer in. Det är alltså inte något som inte bör vara med utan något som bör vara med. Men här har vi stora utmaningar in- Det finns ju, som ni vet, stora länder som inte tycker att vi har Det är klart att det gör det globala arbetet mycket svårt. det rör sig om en ny risk. Det finns alltid en risk för regelarbitrage. Om vi ökar kraven på det vi ser, det vill säga bankerna, sker en övergång till något annat system – eller över Här måste vi vara vaksamma. Och återigen, mitt mantra: Kriser går inte i repris. Det finns de som säger att de tror att de vet hur det blir nästa gång för att de har kollat på tio andra Tro dem inte! Vi kan få motståndskraft och lära oss och inspireras av det vi har sett, men vi kommer aldrig någonsin att kunna förutse nästa kris. Ordföranden: Då ska vi lämna , och så ska Lybeck , som är strategisk rådgivare på Nordea, få kommentera. Hon har också varit statssekreterare under en tidigare finansmarknadsminister och, vet jag, förhandlat fram många regelverk. , Nordea: Jag vill börja med att tacka ordföranden och utskottet för möjligheten att komma hit. Jag tänkte hoppa över mina personliga erfarenheter av krisen och i stället fokusera på regelverken. få lite spänst i diskussionen, som ordföranden efterlyste. Vi kan börja med att rekapitulera lite grann vad det är som har hänt. brukar se den stärkta regleringen som bestående av två delar. regleringen för sådana aktörer och aktiviteter som var reglerade redan före kri- Det handlar naturligtvis om kapital- och likviditetsregleringarna, som riksbankschefen har lyft fram, och om krishanteringen, som riksgäldsdirektö- ren lyfte fram, så för att spara tid tänker jag inte orda mer om dem. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Men vi har också skärpt regelverken vad gäller värdepappersmarknaderna, penningtvätt och marknadsmissbruk. Dessutom har vi infört en hel del konsumentskyddande lagstiftning: insättningsgarantier och olika betalregleringar som betaltjänstdirektivet och betalkontodirektivet. Men vi har också gjort en skärpning genom att reglera aktörer som inte var föremål för finansiell reglering. Vi brukade 2010, 2011 och 2012 tala om skuggbanksystemet och menade då penningmarknadsfonder, hedgefonder och kreditvärderingsinstitut. De är nu reglerade företeelser. Jag skulle också vilja lyfta fram en väldigt viktig komponent i detta, nämligen stärkt tillsyn. Det är en grundbult i tillsynen av det finansiella systemet som inte ska underskattas. Detta har lett fram till att vi i har vad man faktiskt betraktar som ett av världens starkaste banksystem, tillsammans med och . En indikator på det fick vi när gav ut en rapport där de hade beräknat den implicita garantin. Det är ingen exakt vetenskap, men den har sjunkit från 250 räntepunkter till 25. I grunden handlar detta om att skärpta regler har gett ett starkare banksystem, vilket i förlängningen leder till en starkare ekonomi. Men för att få den önskvärda spänsten i debatten tänkte jag ge mig på några problem. Jag inser att vi inte alla kommer att vara överens här, men det blir lite roligare på det sättet, tänker jag. När vi förhandlade om de olika direktiven – jag säger ”vi” för jag satt mitt i smeten när vi gjorde det – visste vi för varje direktiv och förordning som vi förhandlade om att det fanns 25–30 punkter som skulle driva kostnader och öka komplexiteten utan att i motsvarande utsträckning bidra till konsumentskydd och finansiell stabilitet. De sakerna var vi tvungna att släppa till förmån för de tre till fem saker som vi absolut var tvungna att driva igenom. Detta har naturligtvis skapat ett väldigt komplext och detaljerat system. Detta är svårt nog för en stor bank att hantera. Jag kan som exempel nämna att Nordea – jag kan inte säga siffrorna , för vi har inte rapporterat vårt årsresultat ännu – lade bara på risk och regelefterlevnad. Detta säger en del om vad det kostar. För en liten bank blir det nästan omöjligt att hänga med i alla regelverk, och väldigt resurskrävande. Det leder naturligtvis till risker för överlappningar, luckor och kanske, i vissa fall, inkonsistenta krav i olika lagstiftningar när de är så detaljerade. Vad jag säger är att det har varit rimligt att skärpa kraven jämfört med . Men vi ska inte heller glömma bort att risker inte försvinner ur realekonomin. Om man till exempel har ett företag som handlar över gränserna och får en valutaexponering och deras produkt för att säkra det flödet inte finns tillgänglig eller är för dyr hos bankerna betyder inte det att risken försvinner. Det betyder att risken ligger kvar i realekonomin. Detsamma gäller om finansiella aktiviteter flyttar till en mindre reglerad del av marknaden, som chef var inne på. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Jag vill ta upp ett par exempel. Det första är finansiell handel. uttrycklig vilja när man reglerade olika typer av handelsplatser att mindre han- delsplatser skulle ha lägre krav, helt enkelt för att de skulle ha möjlighet att Vad såg vi då hända? Jo, då flyttade naturligtvis finansiell handel från de stora reglerade handelsplatserna till det som heter multilaterala han- delsplattformar, MTF:er, eller olika typer av dark pools. Då införde man olika volymbegränsningar. Om man handlar väldigt mycket av ett visst finansiellt instrument på en dark pool blir det instrumentet suspenderat när man når volymbegränsningarna. Man får alltså inte handla det instrumentet på den marknadsplatsen. Vad hände då, och vad är det vi ser nu? Jo, nu har den handeln i stället flyttat till vad man kallar systematiska interna- liserare – så heter de faktiskt – och olika typer av periodiska auktionshandels- Detta är en fråga som inte bara har uppmärksammas av privat sektor. chef påpekade det i ett tal , och lanserade de en så kallad call for evidence. Är det så att handeln flyttar? De har också observerat Ett annat exempel på aktiviteter som flyttar är att vi nu ser nya aktörer som erbjuder finansiella tjänster. Vissa av de tidigare talarna har varit inne på detta. Vi talade 2011–2012 om skuggbanker. Då handlade det om penningmarknads- fonder, alltså ganska finansmarknadsnära aktiviteter. Vad vi ser nu är att dessa aktörer går in på konsumenternas vardagstjänster, det jag kallar betala-spara- Då kan man ställa sig några frågor: Bidrar detta till ett mer konkurrenskraf- tigt finansiellt system, eller leder det till nya systemrisker? Är detta drivet av att aktörerna har vad man brukar kalla effektivitetsvinster? Har de bättre till- gång till information än banker har, eller kan de erbjuda lägre transaktions- Eller ger det helt enkelt kostnadsfördelar genom lägre reglerings- Innan ni börjar misstänka mig för att ha en hidden agenda vill jag säga att det inte är jag som har kommit på dessa frågor. Exakt samma frågor ställdes av BIS-chefen i ett tal . Jag ser att denna diskussion nu börjar väckas bland internationella reglerare. BIS är ett exempel, och Federal Reserve ett annat, på aktörer som börjar diskutera denna företeelse. Jag måste få blicka lite också. En sak som bekymrar mig är hur marknadslikviditeten har utvecklat sig. Det är så pass kostsamt att vara finansiell aktör i olika länder att man helt enkelt har dragit sig tillbaka. mycket färre aktörer på marknaden . Det har helt enkelt blivit för dyrt att bedriva viss verksamhet. Man kan till och med tala om en form av balkanise- ring av bankverksamhet: Alla banker är inte överallt. Detta innebär att om vi skulle få ett stort tryck på våra fonder i eller och väldigt många vill ta ut sina pengar finns det helt enkelt inte aktö- rer som kan köpa de tillgångarna. De här fonderna har väldigt lite likviditet i kassan för avkastning till spararna, för det tjänar man ju inga pengar på. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN kommer de väldigt snabbt att få stänga för utflöden, för det finns inga som kan plocka upp tillgångarna. Det är ett bekymmer jag ser vid nästa kris. Det andra som jag vill lyfta är att hela regelverket ända fram till har byggt på risker. Det är risken som är i fokus. Hela kapitalkravsregelverket är baserat på vilken risk det innebär att göra olika saker. Med det regelverk som kommer att komma släpper vi delvis den kopplingen. Som exempel kan jag ta vanliga företag som saknar extern kreditvärdering. De kommer i det framtida regelverket att behandlas precis likadant och åsättas samma riskvikt. Oavsett om du är ett stabilt företag med låg risk eller ett högriskföretag kommer du i kapitaltäckningsregelverket att utgöra samma risk. Det betyder att det blir dyrare att låna för det stabila företaget och billigare för det riskfyllda företaget. Min grundhållning är att samma risk ska ge samma krav. Det sista jag vill säga är att det med tanke på hur banker lever och agerar handlar om att skapa en balans mellan olika intressen. Vi har rättmätiga krav från reglerare. Vi har krav från våra aktieägare, och vi har krav från kunderna. Åsidosätter vi någon av dessa drabbar det de andra. Det handlar om att hitta balans, och i slutändan vill alla ha starka banker. Ordföranden: Då ska finansmarknadsministern få avsluta och ge sina kommentarer kring huruvida regelverken är effektiva. Därefter får utskottets ledamöter ställa frågor. Finansmarknadsminister (MP): Fru ordförande! Jag vill tacka alla fyra föregående talare för intressanta genomgångar och analyser, som visar hur komplex denna fråga är. Jag tror att det är viktigt att man i samband med den här typen av analyser och funderingar tar ett steg uppåt och funderar över de övergripande frågorna. Detta är något som vi har i tankevärlden på . Det handlar om frågor som varför vi reglerar, på vilket sätt vi reglerar och om det går att göra bättre. I grund och botten reglerar vi för att rätta till olika typer av marknadsmisslyckanden. Det kan till exempel röra sig om det som brukar kallas för informationsasymmetri, det vill säga när det uppstår problem på en marknad för att olika parter har tillgång till olika information. Det kan också handla om oönskade externaliteter, där det klassiska exemplet är fabriken som spyr ut föroreningar i den omgivande luften men inte behöver stå för kostnaden. Den globala finanskrisen för ungefär sedan, men också vår mer inhemska kris , visade hur oerhört dyr en finanskris blir för samhället. Jag tycker att graf också visade det med all önskvärd tydlighet. Vi har sett att finanskriser ofta följs av en allmän ekonomisk nedgång. Vi har sett stigande arbetslöshet, ökande offentliga utgifter och sjunkande skatteinkomster i samband med finansiella kriser. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN När detta sker är det oftast de allra svagaste i samhället som drabbas hård- En erfarenhet från finansiella kriser är också att enskilda företag inte kan förväntas ta tillräcklig hänsyn till risker för samhällsekonomin i sina affärsbe- Det är därför tydligt att hälsan i det finansiella systemet i högsta grad är en statlig angelägenhet. Finanskrisen gav oss en viktig läxa. Den visade hur sårbart systemet var och blottade en hel del strukturella obalanser. skottet för en global reformagenda som fortfarande håller på att genomföras och som syftar till att minska både riskerna för och konsekvenserna av finan- siella kriser, på det sätt som beskrev. Jag skulle vilja säga några ord om de krisförebyggande och krishanterande åtgärder som vidtogs i kölvattnet av finanskrisen. För att öka motståndskraften i banksystemet beslutade man, mer eller mindre på global nivå, om högre re- gulatoriska krav när det gäller både kapital och likviditet. kernas risktagande och ökade möjligheterna att bära förluster. höjer nivån globalt och gör så att det skapas vad som brukar kallas ett level playing field genom att förhindra att vissa banker tar en större risk än andra och att detta går ut över stabiliteten. För att minimera effekterna av en finanskris för den reala ekonomin och för statsfinanserna implementerade man också ett resolutionsramverk, som ni hörde Hans tala om. Det innebär att fallerande banker eller andra kreditinstitut ska kunna tas över och avvecklas under ordnade former. det är bankens ägare och långivare som ska bära både riskerna och förlusterna vid ett fallissemang. De ska alltså inte tas över av skattebetalarna. Från regeringens sida anser vi att det är bra med global reglering eftersom finansmarknaderna i många avseenden och i allt högre grad är globala. global reglering säkerställs en del minimistandarder, och det skapas mer likar- Det är också viktigt att inse att en stor del av den svenska finansmarknads- regleringen är framförhandlad inom ramen för EU och också är enhetligt im- plementerad i EU- och EES-länderna. Processen går till så att förslag till re- glering tas fram på EU-nivå, av , och därefter förhandlas frågorna i både och . I förhandlar den , och där kämpar vi för de ståndpunkter som vi tycker är extra betydelsefulla utifrån vårt nationella för alltid med sig en hög ambitionsnivå till bordet när det gäller att behålla den finansiella stabiliteten och har, skulle jag säga, ett längre framtidsperspektiv än många andra aktörer. Förhandlingarna präglas av kom- promissande – det ska vi vara ärliga med. Det krävs ett givande och ett tagande för att vi ska kunna komma framåt och enas. Det gör också att , precis som andra länder, måste välja sina strider. När rådet sedan är överens inleds nästa steg: förhandlingar med Europapar- Där vet vi av erfarenhet att nya kompromisser ofta måste komma till för att vi ska nå enighet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Till följd av de många kompromisserna och av att den underliggande materien, den bransch som ska regleras, är både komplicerad och väldigt viktig har regleringen blivit mycket omfattande och komplex. Det är det tillfälle att konstatera. Detta kanske också i någon mån besvarar den övergripande frågan för denna öppna utfrågning: Är regelverken effektiva? Självklart är det svårt att i absolut mening svara på detta innan regelverken har satts på ordentligt prov. Men man kan konstatera att regelverket i alla fall är tuffare än före krisen, och att de allra flesta reformer som gjorts har varit väl motiverade när det gäller att möta risker som vi faktiskt har sett i samband med finanskriser. Men utvecklingen är tveeggad, och det finns anledning att problematisera en del. Tuffa krav kan vara väl motiverade för att komma till rätta med marknadsmisslyckanden. Men om detaljregleringen är alltför omfattande kan det bli svårt att hantera den, i synnerhet för mindre företag. Detta kan i sin tur i värsta fall leda till att konkurrensen minskar och därmed till att sårbarheten i andra änden i stället ökar. Mängden regleringar kan också göra det svårt och dyrt för verksamhetsutövare att följa dem. Detta kan höja inträdesbarriärerna på marknaden och därmed gynna större och etablerade aktörer framför nya och innovativa. Mängden regler och reglernas komplexitet kan upplevas som en svårighet. De finansiella marknaderna har stor komplexitet, och det gör det svårt att analysera regelverkens och regleringarnas potentiella effekter. Precis som Jo- hanna Lybeck var inne på kan reglering ibland också leda till beteendeförändringar, som inte avsetts eller ens kunnat förutses när regelverken sattes på plats. Detta gör att det är viktigt att ha en utvärderande anda och se över om regelverken är väl utformade. Det är därför positivt att många av dessa regleringar har översynsklausuler för att vi ska kunna se om de har fallit väl ut. Våra finansmarknader i har starka kopplingar till de europeiska länderna, i synnerhet de nordiska och de baltiska. Därför är samarbete viktigt och nödvändigt för att skapa en jämn spelplan med en gemensam regelbok och robusta regelverk. Jag är en stor förespråkare för att vi ska hitta internationell reglering, på EU-nivå eller helst på global nivå. Vi har också sett att det har kommit ett antal olika åtgärder på många olika marknader – värdepappersmarknaden, fondmarknaden, bankmarknaden och försäkringsmarknaden – som vi tycker har gått i rätt riktning. ser vi också sent omsider att lyfter upp hållbarhetsfrågorna på agendan. Som vi har hört tidigare talare säga går risker inte i repris. Det är alltid nya företeelser som skapar osäkerhet och instabilitet i ekonomin. Jag tror att det inte är osannolikt att just frågor om hållbarhet och den rörelse mot hållbarhet som pågår i världen kan vara en potentiell risk som skulle kunna utlösa osäkerhet om vi inte håller ögonen på dessa frågor, är förberedda och har kunskap. som vi vill se internationella regelverk och en internationell hantering är det också viktigt att se att det finns ett behov av en viss nationell STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN anpassning av regler för att hantera specifikt nationella risker och utmaningar. Det finns en risk för att EU-regleringen innebär att vi inte kan utforma regler på det sätt vi själva önskar, eller att den inte ligger helt i linje med vår lagstift- Det blir också, som vi har hört, med nödvändighet en kompro- miss, ofta i många led. Vi kan också notera att i viss mån har ändrat strategi och i ökad utsträckning nu väljer att föreslå reglering i form av förordningar i stäl- let för direktiv. Detta innebär i sig en lägre grad av nationell anpassningsmöj- En orsak vi ser till detta beteende är att man nu håller på att slutföra bank- Det rör sig än så länge bara om , men många regelverk är gemensamma även för oss. Till exempel underlättas arbetet för bankunion- ens tillsynsmyndigheter om de har en EU-förordning att förhålla sig till i stället för 19 brokiga internationella implementeringar av ett direktiv. en anledning till att man väljer detta nya arbetssätt. Även i krishanteringsramverket, BRRD, som i grund och botten fungerar på exakt samma sätt oavsett om man är med i bankunionen eller inte, saknas möjligheter till nationell anpassning. Ett annat exempel är det som vi internt brukar kalla för bankpaketet, där man förhandlar om revideringar av kapitaltäcknings- och krishanteringsregler. Trots att det handlar om regler som berör hela EU ses detta som en del i slut- förandet av bankunionen. Här driver vi från svensk sida att vi ska ha möjlighet till ökad nationell flexibilitet och även till proportionalitet. som vi har hört, små banker och finansiella institut andra förutsättningar och villkor än större banker, vilket borde avspeglas i regleringen. Avslutningsvis vill jag kort nämna att vi , i samband med januariavtalet och det nya underlaget för regeringens politik, har möjlighet att se över regel- verken på ett nytt sätt. Där har vi stora frågor att ta hänsyn och ställning till. Det är många olika pusselbitar som ska på plats, och i samband med att vi gör en större skatteöversyn tror jag att det finns möjlighet att göra en översyn av det samlade regelverket på nationell nivå. När vi nu gör förändringar i skattesystemet som enligt överenskommelsen ska ha bäring på att få en väl fungerande bostadsmarknad och hantera skul- derna i de svenska hushållen tror vi att det finns möjlighet att också göra an- passningar av redan vidtagna åtgärder. Det är dock en fråga som vi får åter- komma till när detaljerna i överenskommelserna kommer på plats framöver. Därmed vill jag tacka så mycket. Jag ser fram emot en bra frågestund.