mot · H702554 · 2019-09-27 00:00:00 — Denna organiserade verksamhet finns i varje land, och det är väldigt svårt att lagföra förövarna. Det finns ingen statistik på exakt hur många som drabbas. I uppskattar man att det är mellan 400 och 600 kvinnor , men antalet personer som döms för människohandel är försumbart. Människan kan, till skillnad från ”andra varor”, säljas om och om igen. Det är en lukrativ verksamhet och den sträcker sig över hela . FN beräknar att kriminella nätverk tjänar på människohandel. Det innebär att trafficking kan anses vara världens tredje största form av organiserad brottslighet, efter narkotika och vapen. De som bedriver denna verksamhet blir allt skickligare och mer erfarna och företeelsen tycks bli allt vanligare. Ett stort problem för det svenska rättsväsendet är att det är svårt att få människohandlare dömda och ännu svårare att få dem dömda med stränga straffpåföljder. Regeringen bör därför dels skärpa straffet för människohandel men även utreda huruvida bestämmelsen kan utformas mer ändamålsenligt. Skärpta straff för människosmuggling En person som uppsåtligen hjälper en utlänning att olagligt ta sig in i eller passera genom , en annan EU-stat eller , , eller gör sig skyldig till brottet människosmuggling. En person som planlägger eller organiserar för utlänningar att ta sig in illegalt till utan pass eller tillstånd som krävs gör sig skyldig till brottet organiserande av människosmuggling. Dessa brott regleras i utlänningslagen 20 kap. 8 och 9 §§. För både människosmuggling och organiserande av människosmuggling dömes till fängelse i högst . Om brotten anses vara grova döms till fängelse i lägst och högst . Om brotten anses vara ringa döms till böter eller fängelse . Människosmugglingen till är en mycket allvarlig förseelse. Den kränker nationella suveränitet – lagar och normer om statsgränser och medborgarskap. Den är vidare en inkomstkälla för organiserad brottslighet som bedriver handel med svenska passhandlingar och tar betalt för att smuggla människor, vapen och narkotika. Den bidrar till lönedumpning genom svart arbetskraft. Den riskerar insmugglades liv vid farliga transporter. Den kan vara ett led i transport av terrorister eller krigsförbrytare på flykt från rättvisan. Den kan slutligen också vara en del i ett icke-upptäckt led av organiserad människohandel och sexuellt utnyttjande av utsatta kvinnor och barn från fattiga länder. För att delvis stävja människosmugglingen till bör den som smugglats hit som huvudregel nekas att få asyl här i detta land. Att smugglas genom hela Schengen eller andra säkra länder för att söka asyl just här är ett oetiskt sätt att kringgå Dublinförordningen. Om den insmugglade därför ansöker om att få asyl eller uppehållstillstånd just i bör huvudregeln vara avslag. Vidare återspeglas inte människosmugglingsbrottens allvar i dagens straff. För att stärka arbetet mot människosmugglingen och ge domstolar större utrymme att döma till straff som står i proportion till graden av bör straffen justeras. För både människosmuggling och organiserande av människosmuggling bör det för ringa brott stadgas minimistraff om 6 månaders fängelse och maximistraff bör höjas till fängelse . För normalgraden bör minimistraff höjas till och maxstraffet dubbleras till . För grov människosmuggling höjs minimistraffet från till och maxstraffet från till . Höjda straff medför även att det blir lättare att använda hemliga tvångsmedel, något polisen behöver i kampen mot människosmuggling. Därutöver ska det tydliggöras att ”det humanitära undantaget” enligt NJA 2009 s. 424, bör utgå. Förenklade regler för avlägsnande får förelägga en person att ta bort anordningar som placerats på offentlig plats utan tillstånd eller i strid med kommunala ordningsföreskrifter. En offentlig plats är en väg, gata, trottoar, park eller liknande som är upplåten för allmänheten, det vill säga en plats som ofta används. Följs inte föreläggandet får vidta åtgärd. Gäller det däremot en otillåten bosättning på en plats som inte är offentlig är ordningslagen inte tillämplig och markägaren får i stället vända sig till för att ansöka om särskild handräckning. För att kronofogden ska avhysa dem tvingas markägaren dokumentera deras boende. Utöver det måste markägaren identifiera de boende och för att göra detta ber man vanligtvis om polisens hjälp, vilket ofta tar . Sedan kostar det per person som ska förmås flytta och betalningsansvaret hamnar ofta på sökanden. Utgångspunkten är också att svaranden ska delges ansökan, få tillfälle att yttra sig och kunna överklaga beslut. Hela denna process är långdragen och ineffektiv. Befogenhet att pröva dessa frågor bör överföras från till . Besittningsrätt inte ska föreligga i dessa fall och polisen bör utan ansökan kunna avlägsna boende i illegala kåkstäder utan något specifikt krav på identifikation eller dokumentation. Nationellt förbud mot tiggeri Tiggeri är inte vägen ur fattigdom, utan riskerar att cementera fattigdom och utanförskap. Tiggeriet är även starkt kopplat till människohandel där organiserade ligor utnyttjar utsatta människor till att tigga i . Argumentet att det inte går att förbjuda fattigdom eller att tiggarna kommer fortsätta även om de riskerar ett fängelsestraff motbevisas dock av exempelvis där förbudet, och framförallt den senaste straffskärpningen, resulterat i färre tiggare på danska gator. vill se införandet av ett nationellt tiggeriförbud, både för att minska människohandeln men även för att förbättra miljön i offentliga utrymmen. har 60 stycken områden som klassar som utsatta. Det är områden som präglas av kriminell påverkan på lokalsamhället och otrygghet. I Brottsförebyggande rådets nationella trygghetsundersökning uppgav hälften av kvinnorna i dessa områden att de helst inte vistas utomhus . 22 av områdena klassas som särskilt utsatta där polisen har svårt att fullfölja sina uppdrag, där det förekommer parallella samhällsstrukturer och våldsbejakande religiös extremism och där invånarna är obenägna att delta i rättsprocessen. Säkrare, tryggare och ökad polisiär närvaro Utformningen av miljonprogramsområdena, vilka är en betydande andel av de utsatta områdena, gör det svårt för polisen att närvara utan att utsättas för stora risker. Placering av centrum, skolor, parkeringar med mera är utformat på ett sätt som försvårar spaning och närvaro för polisen och reträttvägar kan enkelt blockeras. Närvaron från polisen försvåras vid polisingripanden då de ofta leder till våldsamma upplopp med bilbränder och stenkastning som följd. Regeringen bör utreda hur kommunerna kan arbeta med att förändra områdesplaneringen för att möjliggöra en tryggare samt säkrare och därmed ökad möjlighet till närvaro i förorterna för polisen. Nationell handlingsplan för kommuner Trygghet kan skapas dels genom ökad trivsel i bostadsområdena men även genom upplevd trygghet. Om fler vågar sig ut efter mörkrets inbrott kan det i sin tur leda till en ökad social kontroll och i slutändan också en ökad faktiskt trygghet genom minskad brottslighet. En nationell handlingsplan bör tas fram som en kommuner i syfte att identifiera otrygga områden i alla landets tätorter och tillgodose deras behov av åtgärder för ökad trygghet. Trygghetsgivande belysning och utökad kamerabevakning är två exempel på åtgärder som kan ingå i handlingsplanen. Militära resurser till stöd för polisens arbete Till följd av bland annat gängkriminalitet och det växande antalet utanförskapsområden, parallellt med en otillräcklig ekonomi är situationen för ansträngd. Då krävs det möjligheter att avlasta så att de kan ägna sig åt kärnuppdraget. En utredning bör tillsättas för att se över möjlighet att samarbeta med Försvarsmakten med ändamålet att det bör stärkas. Särskilt bör det vid tillfällen ska vara möjligt att använda militära resurser vid gränskontroller för att frigöra polisiära resurser till brottsbekämpande verksamhet. En sådan utredning bör även omfatta möjligheterna att använda militära resurser för att bevaka utsatta polisstationer och för att ge understöd till så att de kan agera mot införsel av illegala vapen i större utsträckning.