mot · H7023109 · 2019-10-03 00:00:00 — På andra håll är tvärtom ett högt tryck på förlossningsenheter tillsammans med brist på barnmorskor det stora problemet, något som leder till både en orimlig arbetssituation för barnmorskor och oro hos blivande föräldrar. finns stora regionala skillnader i andelen kejsarsnitt och allvarliga bristningar hos kvinnorna. I nästan hela landet minskar kvinnors inflytande över den egna förlossningen stadigt. Denna utveckling måste vända. Tryggheten och egenmakten ska istället öka, och förlossningsvården ska finnas närmare kvinnor genom en sammanhållen vård med fler barnmorskeledda kliniker som kompletterar de större sjukhusen. Trygghet från graviditet till eftervård Ett problem inom förlossningsvården är de stora skillnaderna såväl mellan som inom regionerna i vilken vård som erbjuds kvinnor i samband med förlossning. Det gäller inte minst i eftervården. Knappt en av tre av landets kliniker följer till exempel alltid upp kvinnornas hälsa efter, och vissa gör det aldrig. Trots att nästan alla mammor drabbas av någon form av problem i samband med amning saknas specialiserad amningshjälp i tre regioner. Det behöver därför tydligt slås fast vilken vård kvinnor faktiskt har rätt till i samband med graviditet och förlossning. Därför bör få i uppdrag att utarbeta nationella riktlinjer för förlossnings- och mödravård. Riktlinjerna ska tydliggöra hur samma barnmorska ska kunna följa kvinnan under graviditet, förlossning och eftervård i en sammanhållen vårdkedja. Detta har redan testats framgångsrikt på ett par håll men behöver finnas i hela landet. En sammanhållen vårdkedja med samma barnmorska som följer kvinnan hela vägen ökar tryggheten för mamman. Det ger också ökade möjligheter till en bättre eftervård, där det blir lättare att fånga upp de mammor som lider av fysiska eller psykiska problem efter förlossningen. Kunskapsspridning och forskning kring kvinnors hälsa Jämställdheten mellan män och kvinnor ökar steg för steg, men när det kommer till kvinnors hälsa släpar utvecklingen efter. Kvinnors sjukdomar och besvär som är kopplade till exempelvis mens, förlossning eller klimakteriet blir ofta avfärdade och förminskade. Det finns också stora kunskapsluckor i vården när det gäller många sjukdomar som bara drabbar kvinnor. Många kvinnor lider i tysthet av alltifrån förlossningsskador och svår PMS till den långa rad av psykiska och fysiska problem som klimakteriet kan medföra. Trots att det ofta finns hjälp att få har inte kunskaperna nått ut i hela vården. Det finns också ett generellt förhållningssätt i samhället i stort att exempelvis olika smärttillstånd, inkontinens eller nedstämdhet är en del av att vara kvinna. Något som också uppmärksammats är bristen på stöd och hjälp för kvinnor i klimakteriet. Den medicinska forskningen kring kvinnors hälsa och sjukdomar når inte ut i verksamheterna tillräckligt snabbt och gör att många kvinnor blir lidande i onödan. Eftersom den medicinska forskningen är internationell handlar det ytterst om att på ett bättre sätt ta tillvara ny forskning och få ut den i vårdens verksamheter. Vi vill därför ge i uppdrag att sammanställa kunskap och forskning som rör kvinnors hälsa samt säkerställa spridning och implementering av kunskapssammanställningen över hela landet. Trygg mödravård genom hela livet Svårigheter att få hjälp med olika kvinnosjukdomar och tillstånd gäller för kvinnor i alla åldrar. Men det är ofta särskilt svårt att fånga upp de kvinnor som har passerat fertil ålder och inte dyker upp på mödravården mer än vart tredje till på cellprovtagningen. Dessa kvinnor lider ofta av problem kopplat till klimakteriet, men kan också ha svåra besvär från exempelvis tidigare förlossningar de aldrig fått hjälp för. Genom cellprovtagningarna nås nästan alla kvinnor mellan regelbundet av mödravården. Vi vill därför att cellprovtagningarna byggs ut och kompletteras med ett frivilligt hälsosamtal hos barnmorskan. Barnmorskorna har kunskaper som inte alltid finns på vårdcentralerna, dit många vänder sig. På detta sätt ges kvinnor en enklare väg in till stöd och hjälp. En närmare förlossningsvård för fler barnmorskor och bättre upplevelse Till skillnad från i många andra länder bedrivs svensk förlossningsvård i princip enbart på sjukhus. finns 45 förlossningskliniker, där de minsta klinikerna har mellan 300 och 600 förlossningar och de största upp till 10 000 förlossningar . har nio kliniker i landet lagts ner. Det beror på en allt mer specialiserad förlossningsvård och sjunkande födelsetal på vissa håll i landet. En konsekvens av detta är att många får allt längre till närmaste förlossningsklinik. Oron förknippad med att ha långt till förlossningsvården är något som många kvinnor på landsbygden tvingas leva med. Förlossningsvård måste kunna erbjudas på fler nivåer än på stora sjukhuskliniker. Det är inte bara en fråga om valfrihet utan handlar framför allt om att vården ska bli mer tillgänglig och säker. Vid komplicerade graviditeter och högriskförlossningar eller för förstföderskor är det nödvändigt att föda på sjukhus. Men forskningen visar att det ofta är säkrare för friska omföderskor och deras barn om förlossningen sker på en barnmorskeledd klinik istället för på sjukhus. I många andra jämförbara länder som , , och erbjuds förlossningsvård på tre nivåer: hemma, små barnmorskeledda enheter och sjukhus. Forskning visar att dödlighet och komplikationer i form av bristningar är lägre bland lågriskförlossningar som sker utanför sjukhus än lågriskförlossningar som sker på sjukhus. I finns småskaliga barnmorskeledda kliniker runt om i landet, så kallade födestuer (födelsekliniker). Enligt de utvärderingar som gjorts i är kvinnor i regel mer nöjda med sin upplevelse på dessa barnmorskeledda enheter. För att den sjukhusbaserade förlossningen ska kunna kompletteras med en utbyggnad av fler barnmorskeledda födelsekliniker krävs det att regionerna skapar förutsättningar även för mindre förlossningskliniker att etablera sig. borde få i uppdrag att ta fram riktlinjer för hur förlossningsvården ska kunna organiseras för att även, i de fall det är lämpligt, kunna erbjudas på mindre barnmorskeledda enheter. En förlossning ska ske med patientsäkerheten som utgångspunkt. Det kommer därför alltid att krävas en medicinsk bedömning utifrån kvinnans hälsa av om det är lämpligt att föda utanför sjukhus. En bättre ambulanssjukvård i hela landet Det viktigaste vid akuta sjukdomsfall är att minska tiden det tar till dess patienten får sjukvård. Om fler patienter skulle kunna transporteras snabbt med helikopter skulle dödligheten kunna minska med så mycket som en tredjedel. har regionerna nio ambulanshelikoptrar, från i norr till i söder. Men det skulle behövas åtminstone sex helikoptrar till för att täcka behovet i hela landet. Staten i sig äger i sin tur ett antal som skulle täcka upp för behovet. Det finns många skäl till att samla offentligt ägda helikoptrar i en gemensam organisation. Högspecialiserad vård kräver tillräckligt stort patientunderlag för att kunna fungera och måste därför koncentreras på vissa platser i landet. För mycket avancerad vård är alltså centralisering nödvändig för att kunna upprätthålla kvaliteten. Det aktualiserar behovet av bättre helikoptertransporter för patienter som bor långt bort, vilket är de allra flesta när viss vård bara finns på ett fåtal specifika sjukhus. Med en mer decentraliserad förlossningsvård ökar också behovet av att snabbt kunna transportera födande i de fall då oväntade komplikationer uppstår. Det är också på detta sätt som den norska modellen med decentraliserad förlossningsvård fungerar. För att skapa en likvärdig ambulanshelikopterorganisation för hela landet behöver regioner i större grad gemensamt utnyttja de resurser som finns – dels med befintliga helikoptrar i regionerna, dels genom att använda sig av helikoptrar som staten förfogar över genom exempelvis . Därför finns även ett behov av att på statlig nivå skapa en samlad beställningsorganisation som kan samordna resurserna och insatserna. Många pensionärer har efter en aktiv livsstil och efter ett långt arbetsliv en pension som sätter guldkant på tillvaron. Och med en frisk respektive vid sin sida, vänner och barnbarn erbjuder livet mycket efter att man har slutat arbeta. För dessa välmående äldre behöver vården inriktas mot att framförallt förebygga ohälsa och på så vis göra det möjligt att förbli frisk ännu längre. Men det finns också äldre som mår mycket sämre, många i kroppen, andra i sinnet och vissa i båda delarna. En känsla av att inte vara behövd i kombination med brist på vänner och sociala sammanhang skapar lidande. Änklingar är den största riskgruppen för självmord i och en av fem över pensionsåldern bedöms lida av någon form av psykisk ohälsa. kan depression, ångest och nedstämdhet handla om åldrandet i sig – med förändrad identitet, en kropp som fungerar sämre och en ändrad livssituation. Även mediciner och olika fysiska sjukdomar kan orsaka psykisk ohälsa. För dessa äldre behöver vården bli bättre på att fånga upp psykisk ohälsa, inte bara de rent fysiska åkommor som ofta kommer med åldrande. En bättre förebyggande vård I finns unika system för hälsovård i form av exempelvis barnhälsovård, skolhälsovård och företagshälsovård. Genom detta förebyggande arbete har vi en av världens lägsta mödra- och spädbarnsdödligheter. Det finns gott om kunskap om hur hälsan kan främjas hos äldre, men inom detta område saknas samordning och liknande välutvecklade hälsoprogram. Trots att många äldre mår dåligt är det få som fångas upp av vården och får hjälp. För att använda samhällets gemensamma resurser på bästa sätt vill vi att och utvecklar ett äldrehälsovårdsprogram med inriktning på att förebygga psykisk och fysisk ohälsa. Uppdraget ska innebära att riktlinjer för hur programmet ska utformas och vad som ska ingå tas fram. Äldrehälsovårdsprogrammet ska finnas i hela landet. Det innebär att alla personer efter avslutat arbetsliv ska erbjudas ett hembesök inom ett visst tidsintervall och efter behov. Genom förebyggande hembesök kommer vården att bli bättre på att tidigt fånga upp äldre med fysiska eller psykiska åkommor. Programmet bör innehålla samtal om bland annat kost, motion, fallskadeprevention, vaccinationer och andra lämpliga delar inriktat mot att förebygga sjukdom hos de äldre som har hälsan i behåll. Det kan till exempel handla om att den äldre får hjälp att delta i gruppträning – något som främjar både den fysiska och den psykiska hälsan, inte minst genom möjligheten till sociala sammanhang och nya vänner. Det skulle inte bara bespara många onödigt lidande utan också göra vården betydligt mer kostnadseffektiv när åkommor kan hittas, botas eller lindras innan de utvecklas till svårare sjukdomar. Vi vill även se en höjd kompetens i primärvård och socialtjänst kring äldres psykiska ohälsa. Det innebär att den personal som kommer att arbeta inom äldrehälsovårdsprogrammet ska ha tillräckliga kunskaper för att upptäcka och ge stöd åt äldre med psykisk ohälsa. En bättre vård i hemmet Äldre är likt unga en grupp som ofta hamnar mellan vårdens och omsorgens stolar. I äldres fall handlar det om att hälso- och sjukvårdslagstiftningen och socialtjänstlagen båda berör och reglerar var, när och hur äldre får vård. I båda fallen är det lagar som i efterhand har justerats för att i möjligaste mån möta äldres behov, snarare än lagar som har utgått från behoven. För att en gång för alla överbrygga dessa två lagar, inrikta vården mer mot tidiga insatser snarare än akuta och dessutom göra det möjligt för fler att bo kvar hemma vill vi utreda möjligheten att ersätta dessa två lagar med en äldrelag som ska reglera den hemsjukvård som ges enligt hälso- och sjukvårdslagen och den personliga omvårdnad som ges enligt socialtjänstlagen. Äldrelagen innebär ett utvidgat vård- och omsorgsansvar för medarbetare i hemvården och inrättandet av hemvårdsgrupper. Genom multiprofessionella hemvårdsgrupper kommer det bli mer intressant för undersköterskor att söka sig till denna typ av arbete. Att vara delaktig i vård och inte bara omsorg skapar i sig en mer attraktiv arbetsmiljö och gör det möjligt med den form av task-shifting (uppgiftsbyten) som vi vill se också för läkare, sjuksköterskor och undersköterskor på vårdcentraler och sjukhus. Alireza Akhondi (C) Per Lodenius (C) Per Schöldberg (C) Per Åsling (C)