mot · H7022578 · 2019-10-03 00:00:00 — Precis som SKL påpekar att kommuner alltid har en möjlighet att erbjuda utbildning enligt skolförordningen. De menar också att kommuner har ett ansvar att se till att deras myndighetsutövning genomsyras av internationella människorättsåtaganden. , som övervakar efterlevnaden av , är tydlig med att rätten till skolgång gäller alla barn, inklusive barn som är icke-medborgare eller papperslösa. menar att bryter mot sina internationella åtaganden när inte alla barn, inklusive barn som är utsatta EU-medborgare, erbjuds skolgång här. Utbildning är en central del i att bryta den fattigdom och utsatthet som gruppen lever i. Att fortsätta exkludera och diskriminera utsatta EU-medborgare kommer aldrig vara vägen till inkludering eller mindre utsatthet. Regeringen bör återkomma med förtydliganden om kommunernas skyldighet att erbjuda skolgång i enlighet med . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.4 Rätt till sfi Svenska för invandrare (sfi) är en kvalificerad språkutbildning inom den kommunala vuxenutbildningen. Sfi syftar till att ge vuxna personer med annat modersmål än svenska grundläggande kunskaper i svenska språket, samt möjligheten att lära sig och utveckla ett funktionellt andraspråk. Sfi ska också ge språkliga redskap för kommunikation och ett aktivt deltagande i vardags-, samhälls- och arbetsliv. Utbildningen karaktäriseras av att eleven utvecklar en kommunikativ språkförmåga. Det innebär att kunna kommunicera både muntligt och skriftligt utifrån sina behov. Utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar. Den som är bosatt i landet har, det år hen fyller , rätt till sfi om hen också saknar de grundläggande kunskaper i det svenska språket som utbildningen syftar till att ge. Det är kommunernas ansvar att anordna sfi och erbjuda utbildningen till målgruppen. har staten ett stort ansvar i att ge kommunerna goda förutsättningar att bedriva verksamheten, både ekonomiskt och genom samordning. I praktiken skiljer sig rätten att delta i sfi från kommun till kommun. Tolkningen av vem som anses bosatt i kommunen verkar variera. I krävs folkbokföring, medan unionsmedborgare kan skriva in sig och delta i undervisningen i både och . För att få ett slutbetyg krävs dock att personen har ett personnummer. menar att rätten till sfi bör utökas så att den omfattar fler. Regeringen bör återkomma med förtydligande av rätten att läsa sfi så att utsatta EU-medborgare inkluderas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.5 Rätt till sjukvård Tillgång till vård, utan diskriminering, är en mänsklig rättighet som har skyldighet att tillförsäkra alla som befinner sig här. anser mot den bakgrunden att tillgång till vård för alla måste säkerställas. Det finns grupper som riskerar att falla utanför samhällets skyddsnät, utan möjlighet till subventionerad vård. Till denna riskgrupp hör utsatta EU-medborgare. De humanitära konsekvenserna av utebliven vård är allvarliga. Det kan exempelvis handla om kroniska sjukdomar som diabetes, hjärt- och kärlsjukdomar som obehandlade leder till ökat lidande och förhöjd dödlighet. Hos gravida kvinnor utan tillgång till vård ökar riskerna för förlossningskomplikationer vilket påverkar båda mammor och barn. gäller lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Lagen säger att landstingen ska erbjuda subventionerad vård och tandvård till personer som vistas i utan stöd av myndighetsbeslut eller författning. Vidare ska personer erbjudas vård i samma omfattning som folkbokförda barn. För personer ska vård som inte kan anstå, mödrahälsovård, vård vid abort, preventivmedelsrådgivning erbjudas. De som omfattas av lagen ska även erbjudas subventionerade läkemedel och en hälsoundersökning. Vissa regioner tolkar lagen som att den omfattar utsatta EU-medborgare som vistats i , med motiveringen att de då skulle räknas som papperslösa. I de flesta regioner görs dock inte den tolkningen och EU-medborgare, utan det europeiska sjukförsäkringskortet, förväntas därmed betala full kostnad för vård. Oklarheten är inbyggd i lagstiftningen eftersom förarbetena säger att unionsmedborgare ”undantagsvis” och ”i enstaka fall” kan omfattas, utan att tydliggöra undantagen. Det leder till att regionerna hanterar frågan olika och att informationen om huruvida en EU-medborgare kan räknas som papperslös i många fall är otydlig. Det gör det svårt för vårdpersonalen att veta vad som faktiskt gäller. Röda Korset har i rapporten ”Kunskap och vägledning, en förutsättning för god vård” kartlagt hur regionerna hanterar frågan utifrån den information som ges på deras hemsidor. Vid kartläggningen hade fem regioner en officiell policy att ge subventionerad vård till EU-medborgare. En region hade gjort en egen avgränsning kring möjlighet till vård som inkluderade mödravård, abort och preventivmedel och i övrigt tillämpade regionen förtydligande som ger en möjlighet för EU-medborgare att inkluderas som papperslösa inom vården. Sex regioner uppgav att EU-medborgare inte ska räknas som papperslösa. Tio regioner hade ingen tydlig digital information om gruppen. En annan otydlighet i lagstiftningen gäller begreppet vård som inte kan anstå. Sedan lagändringen 2013 har flertalet idéburna organisationer och vårdgivarorganisationer lyft problemet med otydligheten i lagstiftningen och vilken vård begreppet egentligen omfattar. gick 23 förbund och föreningar knutna till sjukvården samman i en gemensam skrivelse – Rätt till vård initiativet – kring begreppet vård som inte kan anstå. I skrivelsen uppmanar de anställda inom sjukvården att ge vård på lika villkor, efter behov och enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. Statskontoret framhåller i en utredning av lagen om vård för papperslösa att begreppet vård som inte kan anstå ökar risken för att vårdpersonal gör olika bedömningar av vilken vård papperslösa ska erbjudas. Statskontoret pekar vidare på otydligheten kring huruvida EU-medborgare omfattas av lagen, och att detta måste förtydligas. Otydligheter kring vem som omfattas av lagen och vilken vård den ger rätt till skapar framförallt osäkerhet för den enskilde i kontakten med vården och riskerar leda till ökad ohälsa och utsatthet. Otydligheterna leder också till att vårdpersonal hamnar i en svår situation där de tvingas fatta svåra beslut utan tydlig vägledning. anser att vård ska ges efter behov. Utgångspunkten är alla människors rätt till vård. Barn som de facto uppehåller sig i , och inte endast är på genomresa bör omfattas av fria läkemedel. Vi vill att det ska finnas pengar nationellt att fördela till regioner för att täcka kostnaderna. Regeringen bör återkomma med förslag på lagstiftning som klargör att alla unionsmedborgare i , både i och därefter, och oberoende av om de har det europeiska sjukförsäkringskortet, har rätt till subventionerad hälso- och sjukvård åtminstone i samma omfattning som så kallade papperslösa. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Enligt socialtjänstlagen är den kommun där en person bor ansvarig för att ge stöd till personen så länge det inte är klart att en annan kommun har denna skyldighet. I dessa fall är kommunen där personen bor endast skyldig att ge nödbistånd. Lagen gör ingen åtskillnad utifrån medborgarskap. Enligt är dock rätten till stöd enligt socialtjänstlagen beroende av om personen i fråga har rätt att vistas i . Den som inte har denna rätt är endast berättigad till nödbistånd, enligt , varför måste utreda om personen i fråga har rätt att visats i landet innan stöd beviljas. Vissa experter har kritiserat denna hållning och menar att det är en felaktig tolkning av socialtjänstlagen. hållning baseras på en dom i Regeringsrätten (numera ), som baserades på den tidigare socialtjänstlagen, varför det är tveksamt om tolkningen bör ses som relevant och för dessa fall som är annorlunda än det som behandlades i domen. I det nödbistånd som gruppen har rätt till enligt tolkning ingår akuta insatser som mat, boende några nätter, mediciner och biljetter för att resa hem. I de riktlinjer som reglerar hur kommunerna ska agera i dessa fall – riktlinjer för socialt stöd till EU/EES-medborgare och riktlinjer från SKL – görs inga referenser till de internationella konventioner är bundet av och de rättigheter vi därigenom är skyldiga att upprätthålla. Civil Rights Defenders har i sin analys av rättsläget kommit fram till att utsatta EU-medborgare, efter behovsprövning, har samma rätt till socialt bistånd som svenska medborgare. anser att det är problematiskt att bedömning vilar på så svagt underlag. Att de konventioner är bundet av inte får praktiskt genomslag när frågor om socialt bistånd till utsatta EU-medborgare är oacceptabelt. Rätten till socialt bistånd för människor som de facto uppehåller sig i , och inte endast är på genomresa, bör ses över. Regeringen bör se över rätten till socialt bistånd för människor som de facto uppehåller sig i , och inte endast är på genomresa enligt de konventioner är bundet av. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.7 Strategier för romsk inkludering tog regeringen beslut om en samordnad och långsiktig strategi för romsk inkludering för . Den tjugoåriga strategin är tänkt att fungera som en förstärkning av minoritetspolitiken och regeringen har till 2019 avsatt ca för åtgärder för romer, utöver de ordinarie medel som finns för de nationella minoriteterna. föreslår i vår budgetmotion en förlängning av dessa medel. Det övergripande målet för strategin är att den rom som fyller 2032 ska ha likvärdiga möjligheter i livet som den som är icke-rom. I strategin prioriteras kvinnor och barn i målgruppen samt romer som befinner sig i ett socialt och ekonomiskt utanförskap. välkomnar regeringens initiativ för att främja romsk inkludering. Strategin för romsk inkludering utesluter uttryckligen de som endast är här . Den som endast stannar i blir rimligen inte föremål för en långsiktig inkluderingsstrategi. Mer problematiskt är att strategin inte nämner de romer som är EU-medborgare utan uppehållsrätt och lever i . Det beror sannolikt på föreställningen om att unionsmedborgare endast stannar och att det är gränsen för deras uppehållsrätt. Som nämns ovan är den föreställningen felaktig. De utsatta EU-medborgare som är romer och vistas i , ibland med avbrott för vistelser i sina hemländer, kan mycket väl vara en rimlig målgrupp för den långsiktiga strategin för romsk inkludering. Samma problematik finns även i flera lokala strategier för romsk inkludering, då de är inspirerade av den nationella strategin. menar att den långsiktiga strategin för romsk inkludering bör ses över i detta avseende. Regeringen bör se över strategin för romsk inkludering i syfte att tydliggöra målgruppen och inkludera de som vistas i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen har valt att hantera förekomsten av utsatta EU-medborgare i genom att tillsätta nationella samordnare. Den första samordnaren, , tillsattes . presenterade han sin slutredovisning genom rapporten sökes – Slutredovisning från den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare (2016:6). I slutredovisningen ger sin tolkning av det rättsliga läget för EU-medborgare som vistas tillfälligt i . Samordnaren tolkar lagen såsom att utsatta EU-medborgare varken har rätt till sjukvård eller skolgång, eller att bosätta sig på allmän plats. Vidare menar utredaren att det offentliga inte bör erbjuda skolgång och vara restriktiva med sjukvård för denna grupp, samt avhysa dem som bosätter sig på offentlig plats. Slutredovisningen möttes av kraftig kritik från civilsamhällesorganisationer, människorättsförsvarare och oss i . Civil Rights Defenders menar att utredningen missat människorättsperspektivet samt tolkar EU:s rörlighetsdirektiv på fel sätt. De hänvisar framför allt till FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (), FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter () och . Enligt är skyldigt att erbjuda vård (till rimlig kostnad) och kostnadsfri och tillgänglig skolgång samt rätt till bostad och rätt att inte utsättas för godtyckliga avhysningar. MOP slår fast rätten till rättvis behandling och frihet från godtyckliga eller olagliga gripanden osv. Även och står bakom kritiken mot utredningens tolkning av . Utgångspunkterna i utredningen är att de utsatta unionsmedborgarnas närvaro i är problemet. menar att problemet är deras utsatthet. Eftersom regeringen inte kommenterat utredningen eller tagit några initiativ utifrån den, mer än att fortsätta samordningen, finns en risk att pressade kommunpolitiker tolkar den som att det är fritt fram att avhysa folk och att de bör nekas skolgång. Att regeringen fortfarande inte velat tydliggöra vilka rättigheter som utsatta EU-medborgare har är en svaghet. rapport presenterade inte heller något svar på vad som ska göras och ger inga förslag på ny politik. De åtgärder som lades fram var uppdrag åt i att samverka med de övriga länsstyrelserna i landet för att följa situationen. Det kan knappast anses tillräckligt. För att ta arbetet vidare anställde i som ny nationell samordnare för utsatta EU-medborgare. Hans uppdrag syftar till att stärka samordningen och samarbetet mellan berörda myndigheter, kommuner och civilsamhället samt andra som interagerar med gruppen. Han ska också utveckla metoder och stöd för att underlätta deras arbete och underlätta samarbetet med hemländerna. Han har dock inga instruktioner om att konsultera eller samverka med gruppen utsatta EU-medborgare eller att stärka skyddet för deras mänskliga rättigheter. Dessa brister blir mycket påtagliga i den delrapport som presenterat som en del av sitt uppdrag. Rapporten nämner inga kontakter med den berörda gruppen och slår återkommande fast att gruppens legala status är oklar, utan att förslå någon åtgärd för att klargöra denna oklarhet. Rapporten beskriver inte heller hur frågan påverkas av de konventioner är bundet av. är mycket kritiskt mot regeringens hantering av frågan, både vad gäller valet av samordnare, hur uppdragen styrts och hur deras slutsatser hanterats. Sammantaget tycks regeringen sakna verklig vilja att komma åt själva grundproblematiken. Istället för att rikta in sig på den diskriminering och utsatthet som gruppen lever med verkar avsikten vara att sopa undan frågan och på olika sätt göra livet lite svårare för de utsatta EU-medborgare som lever i . vill se en politik som tar de verkliga problemen på allvar och försöker lösa dem med kraftfulla och konkreta åtgärder grundade i strategier för fattigdomsbekämpning, antidiskriminering och mänskliga rättigheter. När den nationella samordnarens uppdrag tar slut vid utgången av 2019 anser att regeringen bör formulera om uppdragsbeskrivningen för nästa nationella samordnaren så att det har ett tydligt rättighetsperspektiv. Regeringen bör formulera om uppdragsbeskrivningen för nästa nationella samordnare så att den syftar till att minska utsattheten och fattigdomen hos utsatta EU-medborgare, med ett tydligt människorättsperspektiv. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. tillbaka har förbud mot tiggeri allt oftare förts fram som lösning på situationen med utsatta EU-medborgare. hade förbud eller tillståndskrav för tiggeri införts i fyra kommuner. Enligt en undersökning som Ekot genomfört kommer ytterligare nio kommuner genomföra någon form av begränsning av tiggeri – samtliga moderatstyrda. Ekot rapporterar också att kommunstyrelseordförande i ytterligare 16 kommuner öppnar för att begränsningar kan bli aktuella , beroende på omständigheterna. Även om detta är en oroväckande utveckling handlar det om en ganska liten andel av landets 290 kommuner som valt att, eller överväger att, införa begränsningar av människors rätt att be om hjälp. Debatten om tiggeriförbud fick ny fart efter Högsta förvaltningsdomstolens dom som slog fast att kommuns beslut att förbjuda tiggeri på vissa avgränsade platser är förenlig med ordningslagen. Till skillnad från underinstanserna menade att kommunerna själva är bäst lämpade att bedöma vad som är ordningsstörande. Det krävs således inte att en viss företeelse faktiskt stör ordningen för att den ska kunna förbjudas, vilket samtliga underinstanser ansåg. Domen har mött omfattande kritik, både politiskt och juridiskt motiverad. Dels för att beteenden som förbjuds och bötesbeläggs normalt är sådana som anses förkastliga av samhället. Att be om hjälp och vädja till andra människor om deras solidaritet skadar ingen. Förbudet riskerar leda till ännu mer utsatthet hos gruppen och ökad diskriminering och antiziganism, som det inte på något sätt förbättrar situationen för de utsatta EU-medborgare det är riktat mot. Den juridiska kritiken handlar framför allt om att romer enligt är en grupp vars rättigheter stater särskilt måste värna, mot bakgrund av den historiska diskrimineringen och de förföljelser som fortfarande drabbar dem. Samt att domen inte berör att tiggeri av internationella domstolar och människorättsorgan har betraktats som skyddad under yttrandefriheten. Att tigga är att offentligt kommunicera sitt behov av hjälp. Varje inskränkning av en sådan grundläggande frihet måste föregås av nogsamma avvägningar. Någon sådan avvägning görs inte i domen. Frivilligorganisationer, såväl som polisen och den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare, vittnar om att de som tigger om pengar har fått en allt svårare tillvaro . De får mindre pengar och utsätts för påhopp och hatbrott i högre utsträckning. De försämrade försörjningsmöjligheterna har också lett till att fler tvingas försörja sig genom prostitution eller kriminalitet. rapporterar om en tydlig koppling mellan det tillståndskrav som infördes i kommun och ökade hot mot utsatta EU-medborgare. En kartläggning från och Civil Rights Defenders visar att över hälften av Malmös romska tiggare har utsatts för hatbrott. tar tydligt avstånd från alla förslag som går ut på att förbjuda eller begränsa människor från att be om hjälp. vill bekämpa fattigdomen, inte de fattiga. Med förbud och tillståndskrav förvärras utsattheten hos en redan mycket hårt prövad grupp. Vi menar att de kommuner som valt denna väg gör fel, men att ett stort ansvar ligger på regeringen. Dels för att den, trots med nationella samordnare inte presenterat några konstruktiva lösningar på de utsatta EU-medborgarnas situation. Men också för att regeringens företrädare genom sina egna uttalanden försvårar situationen för gruppen och misstänkliggör dem. Såväl statsministern som tidigare ansvarigt statsråd har avrått från att ge pengar till dem som tigger, och finansminister sa att ”Alla som ger till tiggare ska veta att man riskerar att bidra till människohandel”. Sådana uttalanden är skadliga och leder till ökad stigmatisering av gruppen. menar att regeringen måste börja hantera de utsatta EU-medborgarnas situation utifrån ett människorättsperspektiv och med konstruktiva förslag i den riktning som presenteras i denna motion samt sätta stopp för förslag som handlar om att förbjuda eller begränsa rätten att be om hjälp på lokal såväl som nationell nivå. Regeringen bör återkomma med förslag om ny lagstiftning för att säkerställa rätten att be om hjälp. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.10 relationer med ursprungsländer och 2016 har samförståndsavtal med respektive om samarbete och utbyte av kunskap om barns rättigheter, jämställdhet och social välfärd. Samförståndsavtalen syftar till att stärka de bilaterala relationerna och fungera som plattform för utbyte i arbetet med utsatta grupper på olika nivåer. Den har ofta lyft fram avtalens betydelse för att förbättra situationen för utsatta EU-medborgare i sina hemländer och på så vis försöka få färre att söka sig till . Avtalen har mött kraftig kritik från människorättsorganisationer och andra civilsamhällesorganisationer som arbetar med gruppen. De påpekar att inget av avtalen nämner marginaliseringen av romer i länderna och den fattigdom de lever under. Varken ordet diskriminering eller rom finns med i avtalen. Som beskrivits ovan i denna motion är antiziganismen utbredd i både och . Romer utsätts för omfattande diskriminering och fattigdomen är utbredd inom gruppen som har väsentligt sämre levnadsvillkor än övriga medborgare. Romers deltagande i det politiska livet i är begränsat. Likaså minoriteters möjligheter att utöva politiskt inflytande. Bland 40 000 lokala politiker i 302 kommuner finns endast 120 företrädare från Romapartiet. Bland kandidaterna på listorna till Europaparlamentsvalet fanns inga romska politiker. Det råder en utbredd misstro mot myndigheter bland romer. Romska civilsamhällesorganisationer i menar att förändring endast är möjlig om romers egenmakt stärks och om gruppens deltagande i politiken växer. På så vis kan attityder i samhället förändras. För att nå dit behöver den romska gruppen mer stöd för att kunna organisera sig politiskt. Det stöd som riktas till och , framför allt genom EU-medel, har slussats in via den statliga budgeten och kan därmed inte sökas av grupper från civilsamhället. Mot bakgrund av utbredd korruption och antiziganism i både det rumänska och bulgariska samhället finns det anledning att ifrågasätta denna strategi. menar att regeringen måste se över samarbetet med och utifrån dessa insikter. Diskriminering, fattigdom och antiziganism måste adresseras öppet och insatser måste riktas mot att stärka den romska gruppen. Regeringen bör återkomma med en ny strategi för samarbetet med och som adresserar fattigdom, diskriminering, antiziganism och stärker romers egenmakt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. avslöjade att polisen i hade fört ett register på över omkring 4 700 romer och personer med nära anknytning till romer. Civil Rights Defenders och elva romer som berördes av registret stämde staten och föll en historisk dom när slog fast att det handlade om etnisk diskriminering. Registret har skadat förtroendet för polisen hos den romska gruppen. Upprättelsen som domen gav är av stor vikt. 2018 fick polismyndigheten i uppdrag från regeringen att redovisa vilka åtgärder som tagits för att bekämpa hatbrott mot bland andra utsatta EU-medborgare. Bakgrunden är det allt hätskare klimat som utsatta EU-medborgare drabbats av , delvis till följd av införandet av tiggeriförbud och en allmänt mer påtaglig antiziganism. Den rumänske man som brukade tigga i och som dödades av trakasserier är det mest extrema exemplet på konsekvenserna av denna utveckling. Det läger som 2014 brann i utanför där en man dog i branden som sannolikt var anlagd och de rumänska romer som i upprepade gånger utsatts av en man som attackerat dem med bensin är ytterligare exempel. Det finns många fler. Därför väcktes vissa förhoppningar om förändring när polisen fick uppdraget att fokusera på hatbrott som drabbar utsatta EU-medborgare. redovisning av uppdraget blev dock en besvikelse. Rapporten lyfter upp att gruppen är svår att nå på grund av dess skepsis mot myndigheter i stort och mot polisen i synnerhet. Det framkommer dock inte hur man försökt möta detta hinder. Organisationer som arbetar nära de utsatta EU-medborgarna har inte blivit tillfrågade om att bidra med att förmedla kontakter. Det framgår inte heller i rapporten om dialog verkligen förts med den berörda gruppen eller om något uppsökande arbete gjorts för att kartlägga de dagliga hotelser och hataktioner på svenska gator och torg som beskrivits i vittnesmål. Rapporten nämner inte heller om några faktiska utredningar har inletts rörande misstänkta hatbrott mot utsatta EU-medborgare. Amnesty har kritiserat polisen för att den i delar av landet, bland annat i , tolkat ordningslagen felaktigt och regelbundet fört bort människor som tigger, men inte utgör någon störning av den allmänna ordningen. riktlinjer är motstridiga och otydliga i detta avseende, enligt Amnesty, och bör ses över.