mot · H702671 · 2019-09-30 00:00:00 — En underofficerskadett ska efter genomförd och av sitt förband godkänd praktik befordras från kadett till sergeant. Det är upp till förbandet att avgöra om detta sker efter ett eller , men en underofficerskadett med hög kompetens bör kunna befordras . En underofficers meriter ska i enlighet med nuvarande inriktning ha tyngdpunkt i spetskompetens och flerårig erfarenhet från de olika stegen i karriären. En sådan ordning garanterar krigsförbanden tillgång till en stor mängd välutbildade chefer på samtliga nivåer. Underbefäl bör utbildas på respektive regemente, där enstaka instruktörskurser och enklare taktiska och stridstekniska kurser ges kopplat till vad krigsförbanden efterfrågar. Underbefäl bör kunna validera sina kunskaper genom att genomgå en kortare underofficersutbildning i enlighet med ASOU-modellen som existerar , men med större flexibilitet vad avser utbildningens längd. Exakt utformning av detta måste Försvarsmakten avgöra. I och med vårt föreslagna värnpliktssystem kommer underbefäl utbildas redan under sin värnplikt. De som efter genomförd värnplikt så önskar kan sedan fortsätta som anställda underbefäl på GSS/K-förband (kontrakterade förband), men även på GSS/P-förband (värnpliktiga förband). Ett trebefälssystem håller redan på att utkristalliseras i Försvarsmakten. ovan beskrivna förslag innebär alltså att vi går hela vägen. Försvarsmakten får i och med vårt förslag tre olika typer av befäl som både ger bredd och spets, och där den tredje kategorin med underbefäl utgör en grund med gruppchefer och specialister samt som extra stöd vid trupputbildning av värnpliktsförband. Fokus måste vara krigsförbandens behov snarare än i vilken mån officerare kan tillskansa sig akademiska poäng eller ej, vilket i allt högre grad kommit att bli fallet. Den praktiska delen av utbildningen är minst lika väsentlig och ger förbanden större möjlighet att upptäcka olämpliga individer. Officersyrket är ett yrke som består av både teori och praktik. Det finns också, enligt väl beprövad erfarenhet, skäl för att yrkets progression bör följa de olika ledningsnivåerna: stridspar, grupp, pluton, kompani, bataljon och slutligen högre förband. Utbildningen till varje ledningsnivå bör resultera i förmågan att utbilda och truppföra ifrågavarande nivå, men också förståelse minst två steg över och hågkomst minst två steg under. Därav följer att vissa ämnen är återkommande på alla nivåer, t.ex. taktik. Men då ska man märka att sammanhangen blir mer och mer komplexa i varje steg. anser att den särskilda officersutbildningen (SOFU) bör avbrytas. Officersprofessionen kräver bland annat 180 poäng i krigsvetenskap, och det kan inte ersättas med 180 poäng inom något annat ämne. Olika yrkesutbildningar läser olika ämnen. Därför anser att Försvarsberedningen kunnat ifrågasätta det så kallade snabbspåret. Antalet värnpliktiga som utbildas kommer att öka kraftigt . För att klara av utbildningen av dessa behöver följaktligen fler officerare utbildas. Utbildningskapaciteten på nuvarande två militärhögskolor – och – är inte tillräcklig, varför en tredje militärhögskola behöver etableras. Utgångspunkten bör vara att den ska ligga i . För att kunna uppnå målet om användbara, tillgängliga och väl samövade fältförband för nationella uppgifter så krävs regelbundna krigsförbandsövningar, KFÖ. Detta är en förutsättning för att vidmakthålla krigsduglighet. En rimlig ambitionsnivå är att en större krigsförbandsövning genomförs åtminstone . har ansvaret för försvarets lokaler, vilket har medfört att Försvarsmakten betalar hyra för sina egna lokaler. Det rör sig dock om en artificiellt konstruerad marknadshyra som har en högst illusorisk koppling till normala marknadsprocesser. I realiteten är det många lokaler som administreras av , men som knappast har någon annan tänkbar hyresgäst än just Försvarsmakten. Även om det finns ekonomiska argument för att underhåll och andra liknande uppgifter hanteras av någon annan är Försvarsmakten så bör systemet som det ser ut anses ha ett antal brister. Således bör det utredas på vilket sätt systemet kan effektiviseras. De frivilliga försvarsorganisationerna har skapats med enskildas personliga engagemang som grund och fyller en viktig funktion genom att komplettera Försvarsmakten samt bidra till den folkliga förankringen. Deltagandet i frivilligorganisationerna bör uppmuntras. Möjligheten att erbjuda skattelättnader och ekonomisk ersättning till frivilligpersonal, alternativt att dessa får igen en del av sina utlägg via pension, bör utredas. En fältarmé med flera olika typer av brigader och ett väl spritt lokalförsvar är nödvändigt om ska kunna försvaras. Med befintliga anläggningar, materiel, yrkesofficerare, kontrakterade och värnpliktiga kan två mekaniserade brigader sättas upp. Ytterligare brigader bör sättas upp successivt i takt med att försvarsförmågan återupprättas. Målbilden bör vara att ha sju brigader samt tre stycken stadsskyttebataljoner. Stadsskyttebataljonerna bör grupperas i , och . Brigadformatet är en väl beprövad organisation för markstrid mot en kvalificerad motståndare. Ett försvar med en brigadorganisation har större möjlighet att verka under sådana förhållanden. Det är även nödvändigt att arméns brigader är samövade för att kunna verka effektivt. Effektivt luftvärn är en av de största bristerna i den befintliga krigsorganisationen. Luftvärnet är en av de viktigaste faktorerna för försvarsförmåga, vilket innebär att luftvärnssystem med kapacitet att möta hot från kryssningsrobotar måste anskaffas. Därefter måste även brigadluftvärnet förnyas. 11.1 Arméns strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för totalförsvaret bör beslutas av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. 11.2 Baseringsorter för armén För att möjliggöra återupprättande av ännu fler brigader ska regementen och annan militär infrastruktur bevaras. För att möjliggöra en effektiv ledning av förbanden i militärregionerna bör divisioner sättas upp i respektive område. Divisionerna kommer att behöva egna förstärkningsförband utöver brigaderna vid samordnade operationer. Exempelvis divisionsartilleri, ingenjörsförband samt transportbataljoner. Brigaderna behöver växlande och olika understöd över tiden, så detta bör utvärderas och förändras kontinuerligt. För försvar av särskilt viktiga platser som flygplatser, hamnar och förbindelser i övre bör ett antal lokalförsvarsbataljoner bemannade av lokalt rekryterade värnpliktiga organiseras. I och med att värnplikten återigen aktiveras kommer dessa bataljoner efterhand att kunna bemannas med värnpliktiga från fältförbanden. Lokalt rekryterade hemvärnsbataljoner bör bemannas av frivilliga soldater som åtminstone genomfört GMU och som har kort mobiliseringstid. Skapandet av fler basbataljoner kan till viss del avlasta hemvärnet från vissa uppgifter. Målet för hemvärnet bör på vara en nivå motsvarande runt två hemvärnsbataljoner i ett område motsvarande de gamla försvarsområdena. Detta innebär en utökning i förhållande till dagens nivå. I samband med utökningen bör hemvärnet förses med tyngre infanterivapen och fordonsparken även fortsättningsvis moderniseras. För att ytterligare förstärka Försvarsmaktens förmåga till indirekt eld bör införskaffning av raketartillerisystem ske. Detta bör ske men bör vara ett konkret mål. Marinen bör bestå av flottan och amfibiekåren. En modern flotta med beväpning och eget skydd och övade amfibieförband är en förutsättning om ska kunna försvaras. Dimensionering av de förband som ska lösa dessa uppgifter måste ske med beaktande av att är den nation som har längst kust i , . Vidare måste hänsyn tas till att antalet tillgängliga fartyg alltid är lägre än det nominella antalet på grund av underhållsåtgärder med mera. Det är fortsatt lämpligt med två ytstridsflottiljer. Flera av fartygstyperna riskerar dock antalsmässigt att understiga kritisk nivå för att systemen ska kunna vidmakthållas personellt och materiellt. Ser man till de uppgifter som ska kunna lösas längs vår långa kust framstår det som uppenbart att antalet kvalificerade ytstridsfartyg bör utökas. När antalet ytstridsfartyg blivit fler än tio bör antalet ytstridsflottiljer öka till tre, varvid en stationeras i . Ytterligare en minröjningsdivision bör tillföras med huvudsaklig basering på med anledning av havsområdets stora betydelse för handelssjöfarten. Regeringen har beställt två nya ubåtar av typen . För ett litet land som kan de konventionella ubåtarna utgöra ett strategiskt vapensystem eftersom ingen potentiell angripare kan bortse från att försvararen förfogar över tysta ubåtar. Givet den tekniska utvecklingen kan ubåtar komma att bli en allt viktigare del av den svenska marinens förmåga till sjömålsbekämpning. Försvarsberedningens förslag i denna del är positivt, men det krävs ytterligare amfibiebataljoner utöver vad beredningen föreslår för att klara av de uppgifter som åligger dem. 12.1 Marinens strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör beslutas av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. Ytstridsfartygen och större fartyg kommer att vara värdefulla mål i ett eventuellt storskaligt krig. Detta innebär att dessa fartyg bör förses med såväl automatkanon som robotluftvärn. Dessa utgör egenskydd, men robotluftvärnet är även en del av det samlade luftförsvaret. Det är därför viktigt att marinen delar en gemensam lägesbild med flygvapnet. Robotluftvärnssystemet bör införskaffas till lämpliga fartyg inom marinen. 12.3 Marinbaser och förband När de förbanden växer uppstår ett behov av en förstärkt regional ledning. Vi föreslår därför att marinen ska förfoga över tre marinbaser. I de östra vattnen föreslår vi därtill två detachement, ett i () och ett på (). I ett utbyggt marint försvar kan det antas att det kommer att finnas ett utökat behov av ledningsstrukturer ”på fältet”, vilket innebär att den marintaktiska ledningen exempelvis hanteras av de eskadrar som baseras vid respektive marinbas. I samband med denna utbyggnad bör fler amfibiebataljoner sättas upp. Det kan i ett sådant skede också vara lämpligt att i och sätta upp var sin amfibiestridsgrupp. För skydd, logistik, ekipage och sjöinformation kommer marinbasbataljoner därtill att behövas. De tre marinbaserna, liksom och Skredsvik, bör således ha var sin marinbasbataljon. Förmågan till ubåtsjakt är en mycket viktig faktor för att kunna upprätthålla vår territoriella integritet. betonar därför vikten av att marinen fortsätter att utveckla och stärka denna förmåga. Likt Försvarsberedningen anför bör införandet av datalänk och integration av lätt torped på påbörjas . Flygvapnet har tvingats till en omfattande omorganisation med kraftiga neddragningar som följd. Försvarsgrenen har på grund av detta haft problem med såväl materiel- som personalförsörjning. Flygvapnet består av såväl anställd som kontrakterad personal. Flygvapnets verksamhet är resurskrävande och har likt övriga Försvarsmakten präglats av ett alltför stort fokus på internationella åtaganden. ser därför positivt på det fokus som Försvarsberedningen lägger på flygvapnet i sin rapport. anser dock att Försvarsberedningens förslag om att upprätthålla sex stridsflygdivisioner inte är tillräckligt. För att utveckla och vidmakthålla förmåga till ett trovärdigt försvar behövs fler stridsflygdivisioner. Antalet flygflottiljer bör ökas till att omfatta minst fem stycken. Om varje flygflottilj har två divisioner innebär detta tio stridsflygdivisioner om totalt 200 stridsflygplan. Genom att ha gripbara reservdelar och en väl fungerande serviceapparat garanteras att minst tre grupper, 12 plan, ständigt är operativa per division. Genom bättre villkor för piloterna och mer bindande kontrakt bör antalet krigsplacerade piloter gå att öka. Tvåsitsversionen (Gripen F) bör anskaffas, dels för att underlätta i vår egen flygutbildning men också för att underlätta export av Gripensystemet. behöver alltså i första hand 160 E/F + Gripen C/D för åtta divisioner och i ett längre perspektiv sammanlagt 200 plan Gripen E/F för tio divisioner. Luftförsvaret hade från början ett eget svenskt dataprotokoll för kommunikation, . är de svenska Gripenplanen istället utrustade med Natos Länk 16, vilket sätter oss i beroende av och deras ; vi får inte tillverka egna. Detta beror på svensk passivitet. Förutsättningarna för att återintegrera bör utredas. Detta för att realisera ett eget Länk 16-liknande nät, precis som utvecklar sitt LX. kan då välja momentant att kommunicera nationellt eller med Nato. 13.3 Flygvapnets strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör beslutas av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. Flygvapnet bör införa tung attackrobot efter 2025. 13.4 Upprättande av ytterligare flygflottiljer Antalet Gripenförband är för lågt för att på allvar utgöra en nödvändig tröskeleffekt. Att återupprätta ytterligare flygflottiljer är därför av största vikt. I närtid kommer det åter finnas stridsflyg baserat i vilket är något som länge arbetat för. och är tänkbara orter att återetablera flygflottiljer på. För att uppnå ett dugligt luftförsvar räcker inte enbart flygstridskrafter. Patriotsystemet är inköpt och kommer tillföras . Patriotsystemet behöver dock tillföras egenskydd i form av ett luftvärnsrobotsystem som klarar av att bekämpa kryssningsrobotar. Avvecklingen av Bas 90-systemet var till stort men för den svenska luftförsvarsförmågan. Det skydd och den rörlighet flygvapnet hade har i och med det gått förlorade. Skydd genom spridning är kostnadseffektivt och ger ett stort strategiskt värde. Snabba omgrupperingar för tankning och ombeväpning är några av fördelarna med ett sådant system. Det finns alltså ett behov av ett system med reservbaser för flygvapnet och detta system bör successivt återskapas. För att återställa denna förmåga och därmed operativt taktiska och strategiska fördelar är det av stor vikt att bevara de möjliga krigsflygplatser som fortfarande finns. Ingen tidigare flygflottilj bör exploateras så att den inte lätt kan återtas. Särskilt inte de med bergshangarer eller annan viktig infrastruktur. Försvarsmakten har framfört att man önskar ha fritt från vindkraft i fyra mils radie utanför de tio aktuella militära flygplatserna. I radarhänseende finns sammanblandningsrisk mellan vindkraft och helikopter. Utgångspunkten bör vara att i samhällsplaneringen tillgodose det önskemålet. Flygflottiljerna samt övriga krigsflygplatser behöver markservice. bedömer att det finns behov av tolv flygbasbataljoner. Basbataljonerna är avgörande i snabba krigsförlopp, exempelvis när landningsbanor ska repareras, men de skyddar också baserna mot attacker från mark. Hemvärnet har en viktig stöttande roll för att skydda baserna. 13.8 Stridsledningsbataljoner (Strilbat) Att ha flera stridsledningscentraler (Stri-C) skapar redundans jämfört med att ha en enda. Fientliga aktiviteter riskerar inte heller att övermätta en enda central. Strilbat servar och skyddar centralerna. Stridsflyget är en av luftförsvarets två tunga komponenter. Liksom en kedja är beroende av alla sina länkar, är stridsflyget beroende av flera delar vilka alla måste fungera annars förlorar hela systemet sin verkanskraft. Antalet krigsplacerade stridspiloter är en nyckelfaktor för vår försvarsförmåga, och därför måste det hållas på en stabil och hög nivå . När nu ska upprusta försvaret, krävs att också rekryteringen av antalet nya stridspiloter ökar. För att lyckas med det krävs kraftfulla åtgärder. Översyn bör genomföras av lönenivån för stridspiloter. Möjlighet att krigsplacera piloter som lämnat Försvarsmakten för arbete som pilot på den civila marknaden bör utredas. Dessa bör placeras som reservofficerare, i flygtjänst och med återkommande repetitionsövningar. Försvarets helikopterresurser möter flertalet olika behov. Exempel på det är ─ sjuktransporter vid övningar och skarpa operationer. ─ trupp- och materieltransporter. ─ sjöräddning och brandbekämpning. ─ ubåtsjakt, som tyvärr för stunden är avvecklat. ─ attack- och understöd. hade armén, marinen och flygvapnet egna helikoptrar, men har resurserna samlats i en enda helikopterflottilj. Det har missgynnat tillgängligheten. Ordningen med anpassade helikoptrar för varje försvarsgren och olika baseringsorter beroende på uppgift bör återställas. bör anskaffa helikoptrar i olika roller men ha kvar grundstommen med få system i drift för att ena helikopterflottan. Försvarsmakten förfogar över sex av ursprungligen åtta C-130E/H Herculesplan. Dessa plan som började köpas in 1965 bör successivt ersättas. För brandsläckning finns MATT-system till med kapacitet att sprida vatten per tömning. 13.12 och lätt attack SK 60 är ett lätt attackplan som använts till skolplan . De är och måste ersättas senast . arbetar med många av de nya hoten mot vår säkerhet och ska tillsammans med upprätthålla bevakningen av gränser. bör öka samarbetet med sina kollegor i övriga Östersjöstater. Marinen och har båda till uppgift att utifrån olika uppgiftsställningar övervaka sjöterritoriet och omgivande farvatten. För denna övervakning krävs bland annat fartyg, flygplan, radarstationer och övervakningscentraler. Det framstår som uppenbart att samordning av dessa resurser skulle vara gynnsamt av såväl operativa som ekonomiska skäl. bedöms klara effektivitetsvinster kunna erhållas. Ett organiserat samarbete och gemensamma övningar bör därför etableras mellan marinen och i syfte att därigenom mer effektivt utnyttja samhällets samlade resurser. har även som uppdrag att förebygga miljöbrott till sjöss. Det är således viktigt att får uppdraget som tillsynsmyndighet gällande efterlevnaden av svaveldirektivet. Det finns stora risker för jordskred vid p.g.a. stor förekomst av kvicklera i dess närhet. Ett större skred kan ske när som helst, och det kan medföra stora problem i området. Det finns t.ex. många gamla nedlagda industrier i området som har bidragit till kraftiga föroreningar i marker längs älven. Regeringen mottog en redovisning av ett uppdrag som , , genomförde. Arbetet med att jordsäkra älven kunde och borde därför ha börjat . Att jordsäkra hela medför stora kostnader. Genom att påbörja bygget av nya slussar kan man dock göra samordningsvinster genom att utnyttja sprängsten från slussbyggen till att jordsäkra älven. Regeringen bör omgående vidta åtgärder för att påbörja en jordskredssäkring av . Det civila försvaret är på väg att återupprättas. Till den bredare hotbilden hör cyberangrepp och terrorism. Det militära försvaret kan inte fungera utan det civila försvaret, som är en vital del av totalförsvaret. Ett trovärdigt och fungerande totalförsvar kräver att den civila delen, likväl som den militära, är väl samövad och finansierad och att tydliga mål redan finns i fredstid. Det civila försvaret bör klara av att lösa sin uppgift i . Det är av yttersta vikt att den enskilde medborgaren tar ett stort eget ansvar och förbereder sig så att han eller hon klarar sig utan stöd från samhället . 16.1 MSB som civilförsvarsmyndighet För att upprätta det civila försvaret igen behövs det en ansvarig myndighet. MSB har haft rollen som ”samverkare” mellan olika myndigheter. Ska MSB ha ett övergripande ansvar som civilförsvarsmyndighet måste dom ges en tydligare roll som samordnare av civilförsvaret. Skyddsrummen bör inventeras och besiktigas. Därefter kan krav på upprustning ställas. Godkända skyddsrum ska kunna iordningställas av fastighetsägaren . Skyddsnivån ska fortsatt vara den bestämda. Då är uppdelat i län och regioner måste det fastställas hur civilförsvaret ska organiseras. För att förenkla samordning med Försvarsmakten bör denna indelning följa militärregionernas indelning. Inom ett sådant totalförsvarsområde bör en landshövding tilldelas uppdraget att som civilbefälhavare leda civilförsvarsarbetet i krig såväl som i fred. Principerna om ansvar, likhet och närhet bör genomsyra det civila försvaret. Nya hotbilder kräver att län och kommuner kan mobilisera i aktiv krishantering på höga våldsnivåer. Försvarsmakten bör upprätthålla en tät kontakt med de civila staberna på alla nivåer och om möjligt samlokalisera dessa. På länsstyrelsenivå bör det övervägas att återinföra militär närvaro, så kallad förening av tjänst för officerare. SOS Alarm bör omvandlas till ett statligt verk utan konkurrens alternativt inlemmas i en ny rikscivilförsvarsmyndighet. Det är viktigt att samarbete upprättas över region- och länsgränser. SOS Alarm bör sitta skyddat och samlokaliseras med räddningstjänst, polis, hemvärnet, sjö- och flygräddning och . Regeringen bör uppdragas att föreslå nödvändiga lagändringar för att möjliggöra sådan samlokalisering. Det skulle underlätta samordningen mellan olika myndigheters planering för det civila försvaret om det skapades en central instans som sköter sådan samordning och som hade ett tydligt ansvar för uppgiften. En sådan instans skulle också inneha ansvaret för övergripande krisplanering samt därmed vidhängande beslut och prioriteringar. En sådan struktur bör organiseras redan i fredstid, eftersom det är orealistiskt att tro att den kommer att kunna upprättas på ett effektivt sätt under pågående krig eller i höjd beredskap. Det civila försvaret behöver beredskapslager. För vissa resurser krävs nationella och regionala lager, och för andra resurser krävs särskilda lokala lager. Riktvärdet bör vara att lagren ska räcka . Självförsörjningsgraden av livsmedel och mediciner bör också öka och regeringen bör ta fram en strategi för att verka för det ändamålet. Beredskapslagren bör också skyddas samt vid behov vara praktiskt tillgängliga direkt eller via strukturerad distribution. Regeringen bör sätta igång planeringen för att återställa våra beredskapslager. Det digitala betalningssystemet är sårbart och kan visa sig vara omöjligt att upprätthålla i en större kris eller krig. Totalförsvaret måste kunna rekvirera sina behov och lämna kvitto på vad man rekvirerat. Hushållen bör också uppmuntras att ha blandade kontanter för en sparsam månads förbrukning hemma. I snabba förlopp, vare sig det är väpnat angrepp eller en katastrof, är behovet av rätt information stort. För att beslut om att använda resurser ska bli rätt krävs goda underlag. Det psykologiska försvaret ska verka för att personal och civilbefolkning nås av rätt information . I krig är det också viktigt att undergräva en angripares moral och taktiska förmåga genom informationsinsatser. En dedikerad myndighet behöver ges ett klart ansvar för det psykologiska försvaret. I Försvarsberedningens rapporter Motståndskraft och Värnkraft betonas vikten av att utveckla ett cyberförsvar. påbörjade Försvarsmakten och KTH etableringen av ett centrum för cyberförsvar och informationssäkerhet. Centrumet kommer också utvecklas med stöd av, samt i dialog med, andra myndigheter. ser mycket positivt på detta då vi länge påtalat vikten av att skapa och vidareutbilda ett cyberförsvar. Brandskydd och räddningstjänst är en viktig komponent i det civila försvaret. Det finns behov av omfattande utbildningsinsatser av stora grupper för att de ska kunna fungera som räddningspersonal i en krigs- eller krissituation. För att möjliggöra en organisation för sådant ändamål behöver civilplikten återinföras fullt ut.