mot · H6023052 · 2019-03-29 00:00:00 — Vi ställer oss frågande till kostnadsdrivande lösningar till liten eller ingen miljönytta alls och är övergripande kritiska till EU:s negativa inflytande på svensk energi- och miljöpolitik. Medlemsländernas olikheter bör återspeglas på ett bättre och mer realistiskt sätt, och målen bör sättas därefter. Vi har tidigare belyst problematiken för svensk räkning med att sätta konkreta energieffektiviseringsmål i procent, då bl.a. svensk byggstandard är av hög kvalitet och vårt klimat skiljer sig ifrån övriga . Sammantaget resulterar detta i att energieffektiviseringskostnaderna ökar oproportionerligt. Vi anser att det är angeläget att EU:s mål för energieffektivisering kan nås på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. För att detta ska kunna ske behöver det möjliggöras för medlemsstaterna att själva utforma styrmedel, detaljregler och konkreta åtgärder för att bidra till EU:s måluppfyllelse. En detaljstyrning från EU-nivå som inte tillåter lösningar som är anpassade till nationella, regionala och lokala förhållanden till gagn för en kostnadseffektiv måluppfyllelse bör därför inte accepteras. Del 9 Jordbruk, fiske och livsmedel jordbruk är världsunikt med hög djurvälfärd, låg antibiotikaanvändning och en miljövänlig livsmedelsproduktion. förespråkar handel inom den inre marknaden och med övriga världen, men anser att det är en viktig princip att vi i så hög grad som möjligt behåller egen livsmedelsproduktion. Det är när maten produceras i som vi har som allra bäst insyn i produktionsförhållandena, både vad gäller matens kvalitet och produktionens miljöpåverkan. Man bör också ifrågasätta de orimligt långa transporterna, som kan bli resultatet av import. har av tradition höga ambitioner vad gäller miljövänlig produktion och djurskydd, vilket vi i ställer oss bakom. Men om inte svenska lantbrukare har rimliga villkor för att bedriva sin verksamhet kommer produktionen att flytta till länder med lägre ambitioner, vilket innebär högre miljöbelastning och sämre djurskydd. All myndighetsutövning och politik ska utgå från att vi ska gynna de svenska lantbruksföretagens konkurrenskraft och aktiva brukande av mark i . har, åtminstone regionalt, utmärkta geografiska förutsättningar för jordbruk med bördiga jordar, mycket ljus och god vattentillgång. Vi har också mycket kompetenta och hårt arbetande lantbrukare. Därför är det ett misslyckande att den s.k. självförsörjningsgraden, alltså värdet av våra producerade livsmedel som andel av vad vi konsumerar, har sjunkit sedan EU-inträdet. Jordbrukspolitiken är ett av de viktigaste beslutsområdena som överförts till EU. Vi anser att den gemensamma jordbrukspolitiken är en icke ändamålsenlig, övergripande lösning som inte är anpassad till svenska förhållanden. strävan är att öka det nationella inflytandet över jordbrukspolitiken och dessutom sänka medlemsavgifterna till EU. För svenskt vidkommande skulle i stället jordbruksstöden i större utsträckning hanteras av svenska staten och på så sätt uppnå både produktions-, landsbygds- och miljömål på ett effektivt sätt. I denna ekvation ska det svenska lantbrukets konkurrenskraft prioriteras högt. Regeringen bör alltså verka för att stärka det nationella inflytandet över jordbrukspolitiken. Innan så har skett är det dock viktigt att på bästa sätt ta till vara de jordbruksstöd som lantbruket kan få del av genom EU för att stärka det svenska jordbruket. Vi motsätter oss ytterligare maktöverföring till EU, men likväl är det viktigt att försöka påverka EU:s gemensamma jordbrukspolitik i en för positiv riktning. Frikopplingen 2005, då gårdsstödet infördes, innebar att lantbrukare inte längre behövde producera jordbruksprodukter för att få stöd. I de mindre produktiva bygderna gör jordbruksstöden i många fall att markerna endast hävdas och landskapet med nöd och näppe hålls öppet. När aktiva lantbrukare behöver mer mark och den inte säljs eller arrenderas ut av passiva markägare uppstår en s.k. inlåsningseffekt. Nuvarande system innebär att många stöd bidrar till högre arrende- och markpriser som påverkar lönsamheten negativt för aktiva bönder. anser därför att jordbruksstöden i högre grad bör gå till aktiva lantbrukare. Dessutom måste den byråkrati som omger förenklas. Och den tillsyn, som utförs av svenska myndigheter, ska vara rättssäker, transparent och fri från onödigt betungande byråkrati. Vi vill också förbättra konkurrenskraften genom att sänka skatten på diesel för jord- och skogsbruk till dansk nivå och införa en betesersättning för kor på bete. En ökad lönsamhet gör så mycket mer möjligt, medan en låg lönsamhet gör så mycket mer omöjligt. Det gäller för både ekonomiska och sociala mål samt miljömål. står bakom höga miljöambitioner för jordbruket och minskningen av övergödningen. Men politiken måste vara realistisk med helhetssyn och välavvägd mellan samhällets alla mål. Forskning, innovation och teknikutveckling är en naturlig del av strävan efter att lösa problem och uppnå högre lönsamhet. Det är också något vi i vanligen är bra på. vill uppmuntra vetenskaplighet, forskning, innovation, teknikutveckling och informationsspridning. Aktivt jordbruk i står för en relativt liten andel av utsläppen av näringsämnen som når . Det betyder inte att näringsläckaget inte ska minskas ytterligare, men det innebär att lösningen för inte ensidigt kan åstadkommas genom stora restriktioner för svenskt lantbruk. Forskning och projekt ska stödjas för nya idéer som kan förbättra för och lokalt åtgärdsarbete fortgå på permanent basis. Rådgivning till lantbruket bör vara det huvudsakliga arbetssättet inom lantbrukssektorn för att nå målen inom vattenförvaltingen, ett arbetssätt som överensstämmer med hur man jobbar i de flesta andra länder inom EU. Vi efterlyser också bättre konsekvensanalyser av de åtgärdsförslag som läggs fram av vattenmyndigheterna. Fiskepolitik – en mellanstatlig angelägenhet För är fisket en viktig näring. Vi har långa fiskrika kuststräckor som , och . fångas fisk och skaldjur, som t.ex. skarpsill, sill, torsk, makrill och räkor, för i storleksordningen , utan hänsyn tagen till vidare förädling. har sedan urminnes tider varit en nation med traditioner inom såväl jordbruk som fiske. Vi bör sträva efter maximal långsiktig avkastning från havet genom att upprätthålla hållbara fiskepopulationer och givetvis anpassa fångsterna efter detta mål. Fisken är en gemensam resurs som vandrar mellan hav och som drabbas av utfiskning om man inte har nödvändiga begränsningar och regleringar. Fiske är därför en fråga som bör regleras genom mellanstatligt och globalt samarbete, vilket i fall innebär samarbete inom och genom EU. Fiskerikontrollen måste dock vara lika effektiv i alla EU-länder. Regelverken i de olika kan slå olika hårt mot olika länders fiskare. Dagens fiskeripolitik inom EU gör att svenska fiskare blir särbehandlade och att fisket inte bedrivs på lika villkor inom de olika länderna, vilket bör utredas närmare. anser att konsumenternas förtroende för livsmedlens kvalitet förutsätter ett starkt djurskydd i och flexibla kontroller utifrån varje medlemsstats specifika behov. Det bästa sättet att uppnå ett starkt djurskydd inom EU är att verka för ett högre djurskydd, genom striktare gemensamma regler vid transporter samt att gemensamt motverka undantag för plågsamma slaktmetoder. Krav på ett starkt djurskydd i får inte leda till att svenskt jordbruk konkurreras ut av jordbruk i andra EU-länder. Vi ställer höga krav på våra lantbrukare, vilket också innebär att vi har kanske friskaste djur och använder i särklass minst antibiotika till djur. anser att de svenska böndernas konkurrenskraft ska stärkas, som ett starkt djurskydd bibehålls. Inom ramen för EU vill verka för att varje medlemsstat i högre grad får införa de sjukdoms- och smittkontroller som anses nödvändiga för att förhindra införsel av smittsamma djursjukdomar som kan utgöra ett hot mot djurs eller människors hälsa eller orsaka produktionsförluster. förespråkar stärkt livsmedelskontroll nationellt och avsätter även medel för detta i vårt förslag till riksbudget. Inom EU finns ingen specifik rättslig grund för en gemensam politik för skogsbruket. Den nuvarande trenden är dock att unionen ändå reglerar skogspolitiken, genom sitt inflytande över andra områden. Exempelvis finns numera en referensnivå, som anger hur mycket skog får avverka innan det klassas som ett utsläpp av växthusgaser. Detta är en besynnerlig ordning mot bakgrund av att växande skogar i själva verket utgör en betydande kolsänka, och borde därmed ha friheten att öka sin avverkning, eller till och med inkludera dessa upptag av koldioxid i kalkylen av de totala utsläppen. EU:s institutioner har alltså beslutat att skogsbrukets utsläpp eller upptag ska jämföras med ett riktmärke, kallat skogliga referensnivåer, som inte får överskridas. För del får detta stora konsekvenser, eftersom skogarnas upptag av koldioxid förväntas ligga på en hög nivå även fortsättningsvis. Denna process kan ses som en del av en övergripande utveckling, som ytterst syftar till att införa överstatliga inslag i medlemsländernas skogs- och energipolitik och en överföring av makt från medlemsländerna till EU:s institutioner. motsätter sig denna process och anser att måste värna den nationella beslutanderätten över skogspolitiken. EU:s fågeldirektiv innebär, om det följdes strikt, att skogsbruk i praktiken skulle vara mycket strakt reglerat. Det innehåller ett förbud mot att störa fåglar eller skada deras häckningsplatser, oavsett var de befinner sig. Det är uppfattning att implementeringen av detta direktiv grundligt behöver ses över. ser inte heller några mervärden i att EU:s institutioner numera dikterar förutsättningarna för svensk viltförvaltning. Kunskaperna om lokala förhållanden finns i första hand ute i de lokala samhällena, inte hos tjänstemän i EU:s institutioner, och besluten bör i princip flyttas närmare de områden som berörs av viltförvaltningen. Klimatpolitik med globalt perspektiv vill se klimatpolitiken i ett globalt perspektiv. Det krävs en insikt om att varken eller EU kan påverka koldioxidutsläppen i någon betydande utsträckning utan globala avtal. eftersträvar en miljö- och klimatpolitik baserad på humanism där alla världens människor har en okränkbar rätt att eftersträva en mer hälsosam morgondag. motsätter sig inte , men vi är vaksamma när EU och regeringen använder avtalet till att implementera saker som inte står där. Enligt ska EU sträva efter att minska sina utsläpp av växthusgaser . utsläpp utvecklas i denna riktning, även om vi troligen inte når ända . och EU bör avvakta med att åta sig fler utsläppsminskningar innan detta mål har utvärderats. anser inte att avtalet som förhandlades fram på COP 21 är att beteckna som rättsligt bindande. Det saknas krav för utsläppsminskningar samt sanktionsmöjligheter mot länder som inte uppfyller de redan lågt ställda kraven. har flera andra stora utsläppsländer klargjort att avtalet inte är bindande och att någon ratificering i parlamenten över huvud taget inte är nödvändig. I detta läge bör man inte gentemot medborgarna försöka påskina att vi har ett robust lagligt bindande klimatavtal. anser även att i detta osäkra läge bör vara tydligt med att man inte är beredd att öppna upp för diskussioner om att gå längre än redan beslutade utsläppsminskningar på EU-nivå. Förslaget är av långtgående, överstatlig karaktär. Ett kritiskt resonemang kan föras kring uttrycket ”bindande årliga minskningar”. Inga sanktioner har överenskommits kring dessa s.k. bindande minskningar, varför överenskommelsen i snarare är att betrakta som en rekommendation. Vi anser att man bör vara vaksam, så att detta dokument inte bakvägen utvecklas till överstatlighet på energipolitikens område. Medlemsländernas strävan bör vara att betrakta klimatproblematiken ur ett globalt perspektiv. Man bör i hög utsträckning investera i utsläppsminskningar där pengarna gör störst nytta. EU:s utsläppshandelssystem har också visat sig vara ett effektivt sätt för att begränsa utsläppen av koldioxid, just eftersom åtgärderna styrs dit där de har störst effekt. Därför bör inom EU verka för att den ska innefatta fler länder, alltså även utanför EU. uppfattning är att frågor som inte måste hanteras på EU-nivå, för att den inre marknaden ska fungera, i stället ska avgöras på nationell nivå. Avfallshantering utgör närmast ett typexempel på frågor som inte lämpar sig för överstatliga lösningar. Det är naturligt att 28 olika länder prioriterar arbetet med cirkulär ekonomi olika och det finns ingen anledning att genom överstatlighet tvinga andra europeiska länder med ansträngda statsfinanser att prioritera avfallsfrågor högre än exempelvis utveckling av infrastruktur och sociala frågor. Sådana prioriteringar görs bäst på nationell nivå. Del 11 Utbildning, ungdom, kultur och idrott Utbildningens bidrag till den europeiska terminen Utbildning och forskning är en del av uppföljningen av 2020-strategin. Utbildning 2020-strategin innehåller en del bra förslag, men anser att vilka åtgärder och vilka prioriteringar som ett enskilt land bäst behöver för att ha en framgångsrik utbildningspolitik är något som det enskilda landet bäst avgör självt. är inte emot samarbeten mellan länder – tvärtom – men anser att det inte ska ske på överstatligt plan utan genom bilaterala avtal. plus omfattar de aktiviteter som tidigare täcktes av plus som används som finansieringsverktyg för bl.a. en ny kompetensagenda för . Den totala budgeten för programperioden –2027 är hela – vilket anser vara en alltför stor kostnad. plus innehåller ett antal förslag som bäst löses på nationell nivå – exempelvis anser att utbildning och identitetsskapande bäst sker på nationell nivå och att samverkan mellan olika lärosäten bäst sker direkt mellan lärosätena. anser att Erasmus-plus-samarbetet bör läggas ned. Gemensamma värden, inkluderande utbildning och en europeisk dimension i undervisningen Förslaget om att främja gemensamma värden, inkluderande utbildning och en europeisk dimension i undervisningen enligt den rekommendation som antogs vid , har för stark inriktning specifikt på EU-gemenskapen, där den nationella nivån för stå åt sidan, vilket är olyckligt. Det är viktigt att mellanstatligt kunna utbyta erfarenheter på det ungdomspolitiska området; det kan leda till att goda lösningar sprids mellan länderna. Detta får dock inte innebära överstatliga lösningar, men vi är positiva till att det i första hand är den öppna samordningsmetoden som avses användas för arbetet med ungdomsfrågor, och vi vill betona att det är viktigt att avsikten med att använda denna arbetsmetod efterföljs. Det är hållning att ungdomspolitiskt arbete främst bör ske på lokal nivå och att EU-samarbete kring ungdomsfrågor inte ska innebära någon harmonisering på området. Rörande uppbyggnaden av ett tryggt, sammanhållet och harmoniskt kunde vi inte ställa oss bakom resonemanget i rådsslutsatserna om att pluralistiska samhällen blir mer stabila och fredliga samhällen. Vi anser att stabila och fredliga samhällen skapas av sammanhållning kring den egna kulturen, och att det är genom stolthet och självförtroende över den egna kulturen som en person kan möta andra kulturer med värdighet och respekt. I övrigt håller vi med om att det är viktigt att inkludera ungdomar i samhället för att säkra stabilitet i samtid och framtid. Arbetet som görs inom ramen för den europeiska solidaritetskåren och ungdomsstrategin anser vi att mycket hade kunnat genomföras på ett fullgott sätt inom ramen för bilaterala och multilaterala avtal. Detsamma gäller även frågan om ungdomars roll vid flyktingmottagande och migration. Just migrations- och flyktingfrågor som ärendet berör är frågor där olika medlemsstater inom EU har väldigt olika synsätt och olika verkligheter att förhålla sig till. Länder som har tagit emot enormt många migranter och flyktingar i förhållande till många andra medlemsländer. Detta understryker vikten av att detta bättre sköts på nationell nivå. Det förekommer att olika förslag på ungdomsområdet motiveras med att de främjar en europeisk identitet. Vi ställer oss inte bakom några former av viljeinriktningar som syftar till att skapa en konstgjord europeisk identitet och anser inte att effekter som åsyftar att skapa en sådan identitet bör används för att motivera insatser på ungdomsområdet, utan insatser ska motiveras utifrån de effekter de har för ungdomars situation. Kultur, medier och idrott anser att kulturpolitik bör vara en nationell angelägenhet, och ser därför positivt på att man inom kulturområdet tillämpar den öppna samordningsmetoden i stället för överstatlig lagstiftning. Med det sagt så vill vi förtydliga att vi inte är främmande för frivilligt mellanstatligt samarbete och erfarenhetsutbyte. Det är dock viktigt att man från Europeiska unionens sida inte försöker påtvinga harmonisering på området, utan att de egna nationernas kulturella särarter respekteras. För oss är det viktigt att understryka att det på kulturområdet, enligt artikel 167 i fördraget om EU:s funktionssätt, gäller att och rådet i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet kan besluta om stimulansåtgärder som dock inte får omfatta någon harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar. Det nationella självbestämmandet ska, även enligt EU självt, tas stor hänsyn till i kulturfrågor. diskuteras finansiering av olika kulturinsatser på kulturarvsområdet i arbetsplanen och agendan för kultur. Även Kreativa är ett budgetdrivande program. Budgetdrivande program på EU-nivå strider mot vår hållning att kulturfrågor är en nationell angelägenhet. I rådsslutsatserna till arbetsplanen för kultur förs även ett resonemang om betydelsen av konstnärlig frihet, i vilket vi kan instämma, men i anslutning till det förordas också en form av identitetspolitiska inslag, vilket vi finner olyckligt i sammanhanget. Detta blev ytterligare ett skäl till att vi inte kunde ställa oss bakom förslaget. Vad rör den nya agendan för kultur framgår unionens syn på europeisk identitet och hur man från EU-håll vill arbeta med densamma, en syn vi anser problematisk. har en rik kulturell mångfald och det råder ingen tvekan om att den i många avseenden är en stor tillgång och styrka för vår del av världen. Denna kulturella mångfald är något som har vuxit fram genom sekel och årtusenden till stor del genom många olika folkgrupper, nationer och statsbildningar. Att då från EU-håll söka att centralisera kulturpolitiken på ett sätt som inte skett tidigare i historien ser vi som motsägelsefullt och riskfyllt om man vill bejaka den riktiga organiskt framvuxna europeiska kulturella mångfalden. Det är snarare en hög grad av decentralisering som har lett fram till denna mångfald. Vi menar att det från EU inte uttrycks en tillräcklig förståelse för detta samband, och att unionen skulle behöva inta en mer lyssnande attityd i frågor som dessa. Vi motsätter oss alla former av försök att söka skapa en konstlad EU-identitet. motsatte sig kommissionens önskan om att lägga fram en handlingsplan mot desinformation tillsammans med EU:s utrikesrepresentant. Då EU i andra sammanhang använt uttryck som att ”professionell media” ska slå hål på vad EU anser är felaktig information såg och ser en alltför stor risk för att innebörden av desinformation kan bli alltför vid och exempelvis träffar aktörer som uttrycker sig kritiskt om EU och dess institutioner. konstaterar också att det skett en snabb och oroande utveckling där etablissemanget talar om falska nyheter och desinformation när fakta eller nyheter som inte stöder det egna federalistiska och mångkulturalistiska narrativet publiceras. Kommissionen anför därtill att dessa desinformationskampanjer skulle vara omfattande. Detta utan att kvantifiera eller exemplifiera vad det handlar om. Vidare har redan en hetslagstiftning i bruk, och anser det är en nationell angelägenhet hur denna lagstiftning är utformad; således anser vi inte att EU bör ålägga oss att utreda huruvida denna lagstiftning bör föras in i radio- och tv-lagen. Del 12 EU:s institutioner m.m. utgångspunkt är att EU ska anta ett nytt fördrag som begränsar EU:s makt och ökar demokratin och insynen i EU-institutionerna. linje är att EU-byråkraternas makt ska begränsas. inflytande ska minska och processen att bilda en demokratiseras. vill att det införs större personligt ansvar för europeiska beslutsfattare. EU bör införa en fullödig och heltäckande offentlighetsprincip med tjänstemannaansvar. motsätter sig utnämningar av spetskandidater till EU-institutioner med anledning av att genom utpekandet av s.k. toppkandidater via partigrupperna förskjuts balansen mellan institutionerna. utgångspunkt är att vi bör beakta fördragets begränsningar i detta avseende och inta riktningen att EU-byråkraternas arbete bör bli transparent. I arbetsprogram ges utryck för flera ambitioner, vilka om de blir verklighet skulle innebära ytterligare maktförskjutning från medlemsstaterna till EU. vill därför framhålla vikten av att den nationella suveräniteten allmänt bör värnas på områden som är centrala för medlemsstaterna. Några exempel på sådana områden är migrationspolitiken och socialpolitiken där till skillnad från kommissionen anser att dessa bör utformas och bestämmas utifrån varje lands egna förutsättningar och viljeriktning. Vidare vill kommissionen lägga fram en handlingsplan mot desinformation tillsammans med EU:s utrikesrepresentant. Då EU i andra sammanhang använt uttryck som att ”professionell media” ska slå hål på vad EU anser är felaktig information ser en alltför stor risk för att innebörden av desinformation kan bli alltför vid och exempelvis träffa aktörer som uttrycker sig kritiskt om EU och dess institutioner. konstaterar också att det skett en snabb och oroande utveckling där etablissemanget talar om fake news och desinformation när fakta eller nyheter som inte stöder det egna federalistiska och mångkulturalistiska narrativet publiceras. Kommissionen anför därtill att dessa desinformationskampanjer skulle vara omfattande. Detta utan att kvantifiera eller exemplifiera vad det handlar om. Ett tydligt exempel på det är copyrightdirektivet som inskränker yttrandefriheten och som bevisar att utvecklingen fortsätter i den mer totalitära inriktningen. Vi anser dels att det inte är EU:s roll att bedöma huruvida en aktör ska betraktas som professionell eller inte, dels att kritik mot EU och dess institutioner aldrig får räknas som desinformation med undantag för uppenbara lögner i syfte att destabilisera samhället och dess strukturer. syn är att antalet Europaparlamentariker i bör minska med lika stor andel efter britternas utträde ur unionen. EU:s institutioner har brister när det gäller insyn, öppenhet och granskning. Förordningen om allmänhetens tillgång till , och handlingar, öppenhetsförordningen, fungerar inte fullt ut. Handlingarna är mycket svåra att få fram, vilket resulterar i att medborgarnas möjligheter att förstå, följa och kanske till och med påverka EU:s dagordning är obefintlig. Dessutom är det närmast omöjligt att följa hela processen av ett beslut eller ett förslag från från början till slut, vilket illustrerar missförhållanden i insyn och öppenhet i EU. vill reformera EU genom att införa större transparens så att medborgarna ska få mer insyn i EU:s lagstiftningsprocess. Även på hemmaplan finns oftast ingen rimlig anledning till att t.ex. återrapporteringar med angivande av olika medlemsstaters ståndpunkter eller olika versioner av rådsslutsatser ska lyda under utrikessekretess. Med demokratisk och öppen ordning där politiker och medlemsstater öppet redovisar sina ståndpunkter och agendor kan EU bli mer demokratiskt och mer stabilt. EU har enorma problem med korruption, både inom sina egna myndigheter och program och bland vissa medlemsstater. vill ta krafttag mot korruption och bedrägerier inom EU. Vi vill införa en möjlighet att rikta sanktioner mot medlemsstater som genom korruption utgör en omfattande påfrestning på unionen.