mot · H702148 · 2019-09-24 00:00:00 — med anledning av prop. 2018/19:156 Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan avslår proposition 2018/19:156 Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan. av ansträngda relationer mellan och ströps relationerna helt när den kubanska diktaturregimen fängslade ett stort antal oppositionsföreträdare och journalister. har kränkningarna av mänskliga rättigheter fortsatt, och har såväl EU som haft ambitionen att närma sig regimen i . Som ett led i detta påbörjade ett närmande till och förhandlingar med EU om ett bilateralt samarbetsavtal. Efter regeringsskiftet i har dock den amerikanska regeringen återinfört några av de restriktioner som avskaffades under den tidigare administrationen. Med propositionen Avtal om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan föreslår regeringen att godkänner avtalet mellan och som redan har trätt i kraft och gäller provisoriskt . När det nya avtalet presenterades uttryckte EU:s höga representant för utrikes- och säkerhetspolitiken, , att EU och har påbörjat ett nytt kapitel i sina relationer. Avtalet har kommit att ersätta den gemensamma ståndpunkt som unionen haft men som kommit att spela ut sin roll i takt med att enskilda EU-medlemsstater förhandlat fram bilaterala överenskommelser med . Utöver detta avtal har den tillsammans med den kubanska regimen undertecknat en avsiktsförklaring rörande bilateralt samarbete och politisk dialog. har vissa förändringar skett i det kubanska samhället. Bland annat har det blivit lättare för kubaner att resa ut ur landet, och tillgången till internet har ökat. Att EU och dess medlemsländer tydligt visat en vilja att förbättra de diplomatiska relationerna med landet välkomnas av den kubanska regimen; det gör även det faktum att har öppnat en ambassad i och att såväl som har gjort stora investeringar i landet. Trots den uttalade viljan från EU och den om förbättrade relationer har den kubanska regeringen inte genomfört några reformer som skulle leda till ökade civila eller politiska rättigheter. Det är uppenbart att regimens primära intresse inte är demokratisk utveckling utan att öppna ekonomin för utländska investeringar som bidrar till ekonomisk tillväxt. Detta skulle möjliggöra för det att behålla den ekonomiska och politiska kontrollen och fortsätta förhindra politiska åtgärder för att få till stånd demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. Som väntat har i en sluten process utsetts till landets nya president. Detta betyder formellt slutet på Castroeran, men styrs fortfarande av . Det är samma parti som förbjuder alla andra politiska partier och kontrollerar landets styrande organ. fortsätter således att vara en auktoritär enpartistat där fria och rättvisa val lyser med sin frånvaro. Landet har fortfarande inte ratificerat FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter som man skrev . (Report 2017/18) konstaterar att den kubanska regimen fortsätter att ägna sig åt godtyckliga arresteringar och fängslanden av människor som betraktas som oppositionella. Företrädare för regimkritiska organisationer stoppas och tillåts inte lämna landet. Trots löften om ekonomiska förändringar trakasseras egenföretagare av myndigheterna och fackföreningar är alltjämt förbjudna. Det går inte att prata om utvecklingen på utan att nämna , ett land som står på randen till politisk kollaps med en växande humanitär kris som direkt konsekvens. Det är allmänt känt att det finns starka band och utbyten på flera områden mellan de två socialistiska diktaturerna i . Det gäller inte bara ekonomiska utbyten utan även exempelvis utbildningen av underrättelsetjänsten och militären. Med hjälp av kubanska militära rådgivare kunde under utforma underrättelsetjänsten som spionerar på sina egna väpnade styrkor och slår ned mot oliktänkande och hot mot regimen. Underrättelsetjänsten anklagas från flera håll för övergrepp, däribland tortyr. I regeringens proposition beskrivs mycket riktigt som viktigaste bundsförvant. Men det är häpnadsväckande att inget nämns om roll och ansvar i den katastrof som just nu utspelar sig i . Inte heller ställer avtalet något krav på agerande i den politiska och humanitära kris som utspelar sig i . skäl till att avslå propositionen har varit tydliga redan början av dialogen med ; det samarbetsavtal som slutits mellan och , vilket provisoriskt trädde i kraft , ställer inte tillräckliga krav på den kubanska diktaturen vad gäller reformer och mänskliga rättigheter. Avtalet består av tre delar som handlar om politisk dialog, utvecklingsbistånd och handel. välkomnar steg som tas för att stärka dialogen mellan och EU, samt initiativ för att öka respekten för mänskliga rättigheter och ett oberoende civilsamhälle. Men dessa steg får inte tas inom ramen för regimens definition av vare sig mänskliga rättigheter eller civilsamhälle. Enligt regimen är de organisationer som arbetar för ökad frihet, minskat förtryck och respekt för de mänskliga rättigheterna – så som de definieras av FN – inte tillåtna. Organisationernas ledare fängslas, familjer trakasseras och medlemmar hindras fortfarande från att röra sig fritt. Den officiella bilden av är att landet nu öppnar sig mot omvärlden och att regimen är mottaglig för förändringar i demokratisk riktning. Detta är en bild som legat i den kubanska regimens intresse att förmedla och som vissa politiska grupper i har valt att sprida. Tyvärr måste det konstateras att verkligheten är annorlunda; utvecklingen när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter går inte i rätt riktning: Den politiska oppositionen på har inte bjudits in för att delta i utformandet av avtalet. Så sent som hölls kommunval på , vilket räknades som startskottet för den process som kommer att ersätta vid makten. All form av opposition förbjöds i valet och fortsätter att vara en enpartistat, där inga fria och rättvisa val har hållits i modern tid. Kubanska organisationer vittnar fortfarande om godtyckliga arresteringar och fängslanden av människor som samlas för att bilda opinion i olika frågor. Personer från regimkritiska organisationer stoppas och tillåts inte att lämna landet. besökte EU:s höga representant . Trots att målsättningen var att främja ömsesidig dialog blev det uppenbart att EU och inte har samma åsikt om vad öppenhet och dialog betyder, detta trots gällande samarbets- och handelsprojekt mellan och , projekt som inte i något avseende lett till ökad respekt för mänskliga rättigheter. Det är förhoppning att politiska förändringar på och en förbättrad ekonomisk utveckling ska komma den kubanska befolkningen till godo samt att detta ska leda till politiska reformer. Tyvärr finns inget i EU–som garanterar detta. EU och riskerar i stället att bidra till att hålla en regim under armarna som kväser all opposition och förtrycker sin egen befolkning. Att normalisera relationer med diktaturstater är komplicerat. Processer av det slaget måste innehålla tydliga krav på reformer och respekt för mänskliga rättigheter. Så är inte fallet när det gäller . Av det skälet avslår regeringens proposition. Skånberg (KD)