mot · H7022578 · 2019-10-03 00:00:00 — menar att polisen måste bli bättre på att värna rättigheterna för denna mycket utsatta grupp. Arbete mot hatbrott måste stärkas och kontakten med gruppen förbättras. Regeringen bör i sina instruktioner till slå fast att polisen har en skyldighet att skydda minoritets- och marginaliserade grupper, som utsatta EU-medborgare, och i all sin verksamhet försäkra sig om en icke-diskriminerande tillämpning av lagen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Den misstänksamhet som i gruppen finns mot polisen är befogad och ett hinder för polisens effektiva arbete. Här har en stor och viktig uppgift framför sig. Regeringen bör ge i uppdrag att förbättra relationerna med utsatta EU-medborgare och den romska gruppen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Enligt både Civil Rights Defenders och Amnesty visar flera rapporter och studier att de allra flesta utsatta EU-medborgare som kommer till gör det i hopp om att få arbete. Att tigga är inte syftet med resan, utan en konsekvens av att det saknas andra försörjningsmöjligheter. De typiska besökarna på – en verksamhet för utsatta EU- och tredjelandsmedborgare som finns på flera håll i landet och drivs av bland andra – beskrivs som individer redo att söka vilken typ av arbete som helst. De flesta är män mellan och de har ofta sitt cv översatt på flera språk med sig. I många fall har de yrkesutbildning och flera yrkesår bakom sig, och av personerna i åldrarna är det många som har arbetserfarenhet som byggnadsarbetare eller hantverkare. Rätten till arbete slås fast i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (), artikel 6. är enligt bland annat skyldigt att ”försäkra rätten till tillgång till anställning, särskilt för missgynnade och marginaliserade individer och grupper, vilket kan möjliggöra för dem att leva ett värdigt liv” och att ”undvika åtgärder i privat och offentlig sektor som resulterar i diskriminering och ojämlik behandling av missgynnade och marginaliserade individer och grupper eller som resulterar i försvagade skyddsmekanismer för sådana individer och grupper”. De åtgärder som konventionsstaterna specifikt ska vidta för att trygga rätten till arbete ska ”omfatta teknisk vägledning och yrkesvägledning samt program, riktlinjer och metoder som syftar till att trygga en jämn utveckling på det ekonomiska, sociala och kulturella området samt full sysselsättning på villkor som garanterar att varje individ åtnjuter de grundläggande politiska och ekonomiska friheterna”. EU-medborgare har rätt att vistas i , med enda kravet att ha en giltig id-handling. Förlängd uppehållsrätt är en villkorad rätt att stanna kvar . Uppehållsrätten kräver inget myndighetsbeslut, ingen registrering eller ansökan. Den gäller för personer som uppfyller villkoren och så länge villkoren är uppfyllda. En arbetstagare behöver inte helt kunna försörja sig på sitt arbete, men det är viktigt att det inte är så lite att det kan anses vara av marginell betydelse. Det finns inget som specificerar vad som är ”av marginell betydelse”. En arbetssökande har så länge hen kan styrka att hen aktivt söker arbete, och att det finns en reell chans till arbete, uppehållsrätt. Det finns inget krav på att vara inskriven på Arbetsförmedlingen, men det kan vara ett sätt att visa att man aktivt söker arbete. Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska en unionsmedborgare kunna ta arbete i en medlemsstat och behandlas på lika villkor som medlemsstatens egna medborgare. För att den fria rörligheten ska kunna fungera utifrån idén att EU utgör en arbetsmarknad ska alla EU-medborgare ha rätt att söka arbete i andra medlemsländer och måste ha reell möjlighet till etablering i dessa länder. Eftersom arbetsmarknadsfrågor och frågor om social trygghet i stor utsträckning är nationella angelägenheter där EU inte har lagstiftningskompetens att genomföra mer harmoniserande åtgärder är områdena endast föremål för samordning, inte harmonisering. har bland annat tydliggjort att EU-medborgare som utför ett avlönat arbete och ansöker om ekonomiskt stöd för att komplettera sin låga inkomst inte på den grunden upphör att vara arbetstagare utan alltjämt omfattas av rätten till fri rörlighet för arbetstagare. Samt att rätten till arbetslöshetsersättning kräver att en lön för arbete ska ha utgått och att varken ersättningens omfattning eller varifrån den kommer har någon betydelse vid bedömningen av om en person ska betecknas som arbetstagare. I enlighet med likabehandlingsprincipen kan arbetssökande unionsmedborgare skriva in sig på Arbetsförmedlingen precis på samma sätt som en arbetssökande svensk medborgare. får inte heller, enligt , införa några kvantitativa begränsningar eller diskriminerande rekryteringskriterier för unionsmedborgare. har också genom praxis slagit fast att likabehandlingsprincipen leder till att en arbetssökande EU-medborgare ska ha samma rätt till arbetsmarknadsåtgärder som en nationell medborgare, under förutsättning att visst samband till arbetsmarknaden finns. Kravet på samband till landets arbetsmarknad har i många länder lett till ett bosättningsvillkor som är lättare att uppfylla för en nationell medborgare än en EU-medborgare. har därför betonat att bosättningsvillkoret måste vara proportionerligt i förhållande till målet det ska uppfylla. Det måste också vara objektivt samt oberoende av den aktuella personens nationalitet. Den arbetssökande unionsmedborgaren ska vidare få tillgång till alla kontantförmåner som kan bidra till att hen finner arbete, precis som nationella medborgare. är kritiskt till att arbetsmarknadspolitiken är helt frånvarande i den svenska politiken rörande utsatta EU-medborgare. Gruppen som söker sig till gör det i huvudsak i jakt på sysselsättning i strävan att få en inkomst och förbättra sina livsvillkor på ett sätt som är omöjligt i hemlandet. De har också rätt att vistas i landet som arbetssökande och få stöd från det offentliga i sitt arbetssökande. Det är uppenbart att insatserna som det svenska samhället svarar med inte är formulerade för att möta gruppens behov eller säkerställa efterlevnaden av deras rättigheter. Den nationella samordnarens uppdrag nämner knappt Arbetsförmedlingen eller arbetsmarknadspolitiska insatser och i debatten är det helt andra frågor som dominerar. Detta måste förändras. Regeringen ska prioritera arbetsmarknadspolitiska insatser inom politiken för utsatta EU-medborgare och ge den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare i uppdrag att arbeta med arbetsmarknadspolitiska insatser och att samverka med Arbetsförmedlingen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. EU-medborgare har rätt att skriva in sig som arbetssökande på Arbetsförmedlingen och till ett personligt möte med en handläggare på Arbetsförmedlingen. Under ett sådant möte ska Arbetsförmedlingen ordna med tolk och EU-medborgaren få information om vilka eventuella insatser Arbetsförmedlingen kan bistå med. Hen ska också få en personlig handlingsplan samt information om sin skyldighet att skicka in aktivitetsrapport för att fortsatt betraktas som arbetssökande. I vända muggen hänvisas till uppgifter från Eures-handläggare (, ett nätverk som arbetar för att underlätta rörligheten i bestående av 32 länder och över 1 000 rådgivare) som menar att EU-medborgare kan ha rätt till olika insatser, exempelvis ”Stöd och matchning”. EU-medborgare kan också ha rätt till validering av sina kunskaper, men detta sker bara utifrån vissa reglerade yrken, till exempel inom bygg och vård. En anvisning till ett program ska vara arbetsmarknadspolitiskt motiverad. Det betyder att den ska bedömas som lämplig både för den enskilde och ur ett arbetsmarknadspolitiskt perspektiv, utifrån lokala och regionala förutsättningar. Det finns därmed ingen rättighet att bli anvisad ett arbetsmarknadspolitiskt program, men alla har rätt till en individuell bedömning. erfarenheter pekar på att kunskapen hos de enskilda handläggarna på Arbetsförmedlingen varierar mycket och att de har fått liknande signaler från personer runt om i landet. Några exempel de tar upp handlar om att människor nekats inskrivning eftersom de saknar samordningsnummer, om okunskap om giltiga identitetshandlingar, att medföljande stödpersoner har nekats medverka på möten och att ett handläggarsamtal är meningslöst eftersom personen ändå inte kommer att få något arbete. bild får stöd från flera andra organisationer som arbetar med utsatta EU-medborgare. De menar också att försök till dialog med Arbetsförmedlingen i frågan har mötts av svalt intresse, vilket kan förklaras av att gruppen inte är prioriterad i den politiska styrningen. Arbetsförmedlingens övergripande mål är att underlätta för arbetssökande och arbetsgivare att hitta varandra samt att prioritera stöd till dem som står längts ifrån arbetsmarknaden. Trots att utsatta EU-medborgare får anses vara en av de grupper i som står längst ifrån arbetsmarknaden är gruppen inte prioriterad i regeringens instruktioner eller regleringsbrev till Arbetsförmedlingen eller i arbetsmarknadspolitiken i stort. Den som är och som är eller riskerar att bli arbetslös och söker arbete genom Arbetsförmedlingen kan få aktivitetsstöd. betalar ut aktivitetsstöd förutsatt att Arbetsförmedlingen har anvisat personen till ett arbetsmarknadspolitiskt program. I ett mål från kammarrätten i fick en unionsmedborgare som getts rätt till praktikplats genom Arbetsförmedlingen och därför också aktivitetsstöd från uppehållsrätt som arbetssökande. saknas dock prejudicerande domar från som ger vägledning avseende bedömning av en persons uppehållsrätt som arbetssökande. Enligt Civil Rights Defenders bör en EU-medborgare som kan visa att hen varit arbetslös i sitt hemland kunna anvisas till ett arbetsmarknadspolitiskt program och erhålla aktivitetsstöd i . En sammanslagning av arbetslöshetsperioder kan ligga till grund för bedömningen även i de fall den arbetslösa personen inte enbart vistats i under arbetslösheten. Att många av de utsatta EU-medborgarna som finns i är romer som lämnat sina hemländer på grund av strukturell diskriminering medför särskilda skyldigheter för att vidta positiva åtgärder för att de ska kunna etablera sig på arbetsmarknaden. mot rasdiskriminering belyser frågan på följande vis: ”[Stater rekommenderas att] vidta särskilda åtgärder för att främja anställningen av romer i statlig administration och institutioner, liksom i privata företag, [samt att] anta och implementera, närhelst möjligt, på central och lokal nivå, särskilda åtgärder som främjar romer i offentliga anställningsformer såsom inom samhällsservice och andra aktiviteter som vidtas eller finansieras av regeringen, eller utbildning av romer inom olika hantverk och yrken.” Regeringen bör säkerställa att handläggare har den kunskap som krävs för att bemöta utsatta EU-medborgare, så att rättighetsperspektivet genomsyrar Arbetsförmedlingens arbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Slutsatserna från de projekt och insatser som syftat till att få utsatta EU-medborgare i arbete i är tydliga. Det krävs ett långsiktigt och strukturerat arbete för att nå framgång. Både avseende arbetsgivares vilja att anställa individer från gruppen, men också för att de arbetssökande ska förstå och bekanta sig med den svenska arbetsmarknaden i hur man söker arbete i och hur man framhåller sina kunskaper. Därför krävs en större samlad satsning på arbetsmarknadspolitiska insatser. Regeringen ska förtydliga Arbetsförmedlingens ansvar för gruppen utsatta EU-medborgare och skyldigheter att ge stöd genom långsiktiga insatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I många fall kan satsningen på att söka arbete stå i vägen för möjligheten att tigga om pengar, vilket i många fall är den huvudsakliga försörjningen. Därför kan arbetsmarknadspolitiska program som innebär en tillfällig försörjning man söker arbete vara en nödvändig lösning. EU:s sociala fonder, som beskrivs närmare nedan, kan spela en viktig roll i att fylla denna lucka. Regeringen bör se över möjlighet att införa en rätt till ersättning under insatser riktade mot utsatta EU-medborgare. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett annat hinder för gruppens möjligheter att få arbete handlar om samordningsnummer och begränsningarna med numren. Även om man lyckas få ett samordningsnummer är det inte säkert att det räcker för att öppna ett bankkonto och utan det är det svårt att bli anställd eftersom de flesta arbetsgivare inte vill betala ut lön kontant. Tillgången till andra samhällstjänster är också begränsade för den som endast innehar ett samordningsnummer, då det inte har samma status som ett personnummer. Denna problematik finns även när det gäller andra grupper som uppehåller sig tillfälligt i samt asylsökande och nyanlända. Därför behöver denna fråga analyseras och utredas närmare. Regeringen bör se över systemet med samordningsnummer i syfte att stärka tillgången till offentliga tjänster och möjliggöra anställning för de som vistas tillfälligt eller är nya i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Att utsatta människor från andra EU-länder söker sig till i jakt på försörjning och ett bättre liv är en konsekvens av den extrema ojämlikhet och brutala diskriminering som finns inom EU. Människor runt om i EU befinner sig i akut ekonomisk och social kris. EU för en ekonomisk politik som förhindrar fattiga medlemsländer att utveckla sin välfärd. Åtstramnings- och privatiseringspolitiken krymper utrymmet för offentliga satsningar som hade varit nödvändiga för att kunna bekämpa fattigdom och diskriminering. Denna politik måste ändras i grunden för att skapa ett större handlingsutrymme. Till dess behöver EU använda mer av sina resurser för att skapa arbete och bekämpa fattigdom och ta fram politiska sanktioner mot länder som diskriminerar sina medborgare. vill därför att en större del av EU:s budget ska gå till fattigdomsbekämpning och investeringar i bostäder, utbildning samt hälso- och sjukvård för fattigaste, däribland romerna. EU:s budget behöver minskas och resurserna behöver prioriteras bättre. Exempelvis bör jordbrukspolitiken – som inom EU är både ineffektiv och orättvis – återföras till nationell nivå och EU bör fokusera mer på gränsöverskridande frågor som situationen för utsatta EU-medborgare. En av de bärande principerna i Agenda är universaliteten, att ingen ska lämnas bakom. Målen i agendan gäller därmed alla. Samtliga EU-länder har ett ansvar att se till att agendan efterlevs och att de 17 målen i den uppfylls. Vi menar också att Köpenhamnskriteriernas krav om bl.a. mänskliga rättigheter och skydd för nationella minoriteter måste gälla och efterlevas även när länderna blivit medlemmar i . Sanktioner kan bli aktuella. Dessa behöver inte vara ekonomiska, utan kan röra sig om att ställa länder som inte respekterar mänskliga rättigheter utanför viktiga förhandlingar och samtal. 4.1 EU:s arbete för romsk integrering 2011 antog för nationella strategier för romsk integrering. löper , då ett nytt ramverk ska ta vid, och innebär bland annat att alla medlemsstater ska anta nationella strategier för romers integrering. främsta syfte är att tackla socioekonomisk exkludering och diskriminering av romer genom att främja jämlik tillgång till utbildning, sysselsättning, boende och hälsa. mål är att 1) säkerställa att alla romska barn avslutar , 2) sluta sysselsättningsgapet mellan romer och icke-romer, 3) sluta gapet avseende hälsostatus och 4) sluta gapet avseende tillgång till boende och offentliga nyttigheter. Europeiska kommissionen har utvärderat medlemsstaternas nationella strategier för integrering av romer och deras arbete med att genomföra strategierna. kom den senaste utvärderingen. I utvärderingen har man bland annat intervjuat berörda aktörer som nationella samordnare för romska frågor, civilsamhällesorganisationer och individer från medlemsstater och kandidatländer. En överväldigande majoritet av de tillfrågade menar att romer generellt har en sämre situation än icke-romer inom de fem områden (utbildning, sysselsättning, hälsa, boende och diskriminering/antiziganism) de tillfrågats om. Särskilt avseende diskriminering, sysselsättning och boende var skillnaderna stora och det fanns ett tydligt stöd för ytterligare insatser från både EU-institutioner och nationella myndigheter. Jämfört med 2011 syns tydligast förbättringar när det gäller tillgång till utbildning, en viss förbättring avseende hälsa och blandade åsikter angående utvecklingen för sysselsättningen. Både när det gäller boende och diskriminering svarade flera att utvecklingen gått åt fel håll snarare än i rätt riktning. Utvärderingen identifierade också vissa brister i ramverket, som att målet om att alla romska barn ska avsluta är väldigt lågt satt och att målet om att bekämpa diskriminering och strategierna för att lyckas med det är för otydliga samt att man inte lyckats adressera skillnaderna inom den romska gruppen som bland annat leder till att olika diskrimineringsgrunder samvarierar. som diskriminering och social exkludering är ömsesidigt förstärkande kan alla romer utsättas för diskriminering, men alla är inte socialt exkluderade, konstaterar utvärderingen. Här konstaterar utvärderingen att genusdimensionen i ramverket är för svagt och att endast ett fåtal medlemsstater tagit hänsyn till kvinnors särskilda utsatthet inom gruppen. Även barns utsatta situation skulle behöva mer genomgripande strategier som inkluderar skolgång, hälsa, boende och ett barnrättsperspektiv. EU:s arbete för romsk inkludering måste förstärkas. Det krävs ytterligare satsningar på de mest utsatta grupperna, utan att övriga delar av den romska gruppen förfördelas. Regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU förstärks och anpassas utifrån mångfalden inom den romska gruppen och särskilt med fokus på de mest utsatta. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Även när det gäller att bekämpa trafficking saknas tydliga barn- och genusperspektiv. Utvärderingen slår också fast att de flesta medlemsstater inte tar hänsyn till romer som rör sig över medlemsstaternas gränser i sina strategier (den grupp som delvis betecknas som utsatta EU-medborgare), trots att denna del av den romska gruppen var huvudorsaken till att man antog ramverket i samband med utvidgningen av EU:s medlemsstater. För att adressera dessa behov krävs åtgärder explicit riktade mot denna grupp och ett tydligt människorättsperspektiv. Regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU har tydligare fokus på romer som rör sig mellan medlemsstaterna och särskilt på utsatta EU-medborgare. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utbildning är det område där störst framsteg gjorts. Färre romska barn avslutar sin skolgång för tidigt och fler deltar i förskolan. Den självupplevda hälsan har förbättrats, men tillgången till vård är fortsatt begränsad. När det gäller sysselsättning går det inte att se några framsteg och andelen unga romer som varken studerar eller arbetar (NEET – Not in Education, Employment or Training) har till och med ökat. Boendesituationen är fortsatt svår och endast begränsade framsteg har gjorts gällande fattigdomsbekämpning. Antiziganism och hatbrott utgör fortsatt stora problem, men på vissa håll syns nedgångar i upplevd diskriminering. Utvärderingen visar att ramverket samverkar bra med andra insatser på EU-nivå, men sämre på de nationella nivåerna där bland annat ett tydligare fokus på att bekämpa antiziganism, att involvera civilsamhället i att stärka integrationen mellan romer och icke-romer samt tydligare adressera variationerna inom gruppen romer efterfrågas. Vidare menar utvärderingen att medlemsstaterna bör tillämpa en strategi som både ökar inkluderingen av befintliga tjänster och befintligt stöd, samt erbjuder riktade insatser till de mest utsatta. Utvärderingen föreslår att medlemsstaterna bör uppmuntras att implementera ytterligare åtgärder för att möta diskriminering och antiziganism. De nationella strategierna bör inkludera mätbara mål för att bekämpa antiziganistiskt motiverade hatbrott och hat, bland annat inom utbildningsväsendet, på arbetsmarknaden, hälso- och sjukvåder, bostadssektorn och inom rättsväsendet. De behövs också systematiska insatser för att förhindra att EU:s fonder medverkar till diskriminering. Regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU inkluderar kraftiga insatser för att motverka antiziganism och diskriminering inom alla områden. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utvärderingen menar också att lokala myndigheter generellt saknar resurser och expertis när det gäller att bekämpa diskriminering och främja social inkludering och att EU:s fonder i större utsträckning bör användas till att bygga upp denna kapacitet. Den romska gruppen behöver också inkluderas mer i framtagandet av strategier och initiativ som syftar till att stärka romsk inkludering. Kommissionens utvärdering har välkomnats av en koalition bestående av romska och antirasistiska civilsamhällesorganisationer som bland annat menar att den lägger grunden för ett mer aktivt arbete mot antiziganism och för romsk inkludering samt att medlemsstaterna nu måste göra mer. Koalitionen uppmanar också EU att låta slutsatserna från utvärderingen synas tydligt i EU:s kommande långtidsbudget som förhandlas och det fortsatta arbetet med romsk inkludering. Regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU har ett tydligare fokus på att öka sysselsättningen inom gruppen, särskilt med fokus på de mest utsatta. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.2 EU:s sociala fonder. 2014 inrättade EU en europeisk fond för att ge stöd till personer som har det sämst ställt, kallad Fead (Fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt). Fonden ska främja den sociala sammanhållningen, förbättra social delaktighet och därmed i slutänden bidra till målet att utrota fattigdomen i unionen genom att bidra till att uppnå 2020-strategins mål att antalet personer som riskerar fattigdom och social utestängning ska minska med minst 20 miljoner. Fonden ska också komplettera strukturfonderna och omfattar ca –2020. anslag från fonden är . Eftersom fonden förutsätter en nationell medfinansiering omfattar insatserna i . Inom ramen för fonden kan medlemsländerna välja att antingen dela ut mat och kläder, eller arbeta med åtgärder för att öka social inkludering. har, tillsammans med fyra andra länder (, , och ), valt det . Det övergripande målet för det svenska programmet är att socialt utsatta personers förutsättningar för social delaktighet och egenmakt ska öka och målgruppen för insatserna i är de EES-medborgare som är socialt och ekonomiskt utsatta när de vistas tillfälligt i , dvs. Den statliga myndigheten svenska , som också förvaltar bl.a. Europeiska socialfonden, är förvaltande myndighet även för det svenska Fead-programmet. Satsning på de som har det sämst ställt inom EU, genom Fead, är välbehövlig. Fattigdomen inom delar av unionen är mycket omfattande och behoven är skriande. Ojämlikheten som denna fattigdom och utsatthet medför kräver kraftfulla och samordnade svar. För att fonden ska få bättre effekt och resurserna i den göra större nytta krävs dock flera förändringar av regerverket som styr fonden. En återkommande kritik som bland annat framförts av det europeiska med över 300 medlemmar från samtliga medlemsländer är att det inte går att kombinera de båda spåren i fonden. Att medlemsstaterna måste välja mellan att antingen dela ut mat och kläder, eller arbeta med åtgärder för att öka social inkludering utgör en onödig begränsning. Kritiken handlar om att insatserna förstärker varandra och behöver kombineras för att arbetet ska bli meningsfullt. Ett annat problem med Fead är att medel ur fonden inte får användas för arbetsmarknadsinsatser.