mot · H7023051 · 2019-10-03 00:00:00 — Frivilligt kommunalt mottagande av ensamkommande mål är att inga barn ska separeras från sina föräldrar för att skickas på långa farliga resor över kontinenter, och att mottagandet av ensamkommande barn ska upphöra helt. Fram till dess bör lagstiftningen kring anvisning av ensamkommande asylsökande ändras så att det återigen blir frivilligt för kommuner att skriva avtal med om mottagande. Detta skulle underlätta för kommuner som väljer att teckna avtal att behålla personal och kompetens inom området, och därmed bidra till en fungerande verksamhet utifrån ett rimligt antal barn och unga. Det skulle innebära att kommuner som av olika anledningar inte klarar ett sådant mottagande slipper tvingas till detta. Uppsikt över asylsökande genom anmälningsplikt har ett ökande antal utlänningar i olika stadier av asylprocessen gått under jorden och blivit en del av ett växande skuggsamhälle. I många fall har detta skett snart efter ankomsten till , och även gällt barn. Svenska medborgare ska kunna lita på att människor de möter på gatan har laglig rätt att befinna sig i landet, och att asylsökande inte far illa för att de gömts undan. Under asylprocessen är det därför vår mening att asylsökande utan undantag ska hållas under uppsikt. Formen för uppsikten ska kunna variera beroende på praktiska förhållanden, samhällsekonomiska avvägningar, samt behovet av en säker och effektiv asylprocess. Asylsökande som placerats i boenden bör kunna anmäla sig direkt i boendet, eller hos kontor. För att underlätta för asylsökande som enligt nuvarande eller kommande EBO-lagstiftning väljer eget boende bör dessa erbjudas elektronisk fotboja/armband eller motsvarande automatiserat system som ett frivilligt alternativ. Konsekvensen av brott mot anmälningsplikt eller villkor för elektroniskt system ska vara förvar. Utöver standardiserade asylboenden och förvarsplatser bör en mellanform möjliggöras – slutna boenden i regi. Denna boendeform är främst avsedd för asylsökande som inte kan styrka sin identitet och därmed enligt utlänningslagen får tas i förvar, men som inte bedöms utgöra ett säkerhetshot mot eller svenska medborgare. Med relativt enkla krav på standard möjliggörs för att vid behov öppna ett större antal platser. Större möjlighet till förvarstagning Utlänningar som inte kan göra sin identitet sannolik får enligt nuvarande bestämmelser i utlänningslagen sättas i förvar. I de fall en utlänning individuellt bedöms kunna utgöra en säkerhetsrisk ska placering i slutet förvar vara norm. Om en utlänning som är under uppsikt senare under asylprocessen bedöms utgöra en säkerhetsrisk eller bryter mot villkoren rörande uppsikt ska denne kunna placeras i slutet asylboende eller förvar. Vid avvisningsbeslut bör alltid en bedömning göras rörande förhöjd risk för avvikande. Om en sådan risk anses föreligga ska detta vara underlag för förvarstagande till dess att avvisning eller utvisning verkställs. En förutsättning för detta är givetvis att asylbeslut delges fysiskt och inte postledes, för att undvika att personer går under jorden så snart de mottagit ett avslag. För att skapa förutsättningar för de större möjligheterna till förvarstagning bör regeringen i framtida budgetförslag ge i uppdrag, och tillföra resurser för, att skapa ett tillräckligt antal platser på förvar och slutna boenden. Detta bör tillkännage för regeringen. Avskaffa obligatorisk domstolsprövning av förvar I enlighet med det lagförslag som antog gäller en ny prövningsgång när utlänningar tas i förvar. Enlig denna ska migrationsdomstolarna pröva huruvida en utlänning får fortsätta hållas i förvar när tiden i förvar överstiger . Därefter ska en ny prövning göras regelbundet, med intervall mellan och . motsatte sig detta förslag redan då det antogs, med motiveringen att det dels skulle öka belastningen för domstolarna, dels är en överflödig och onödig reform, i och med att förvarstagna har rätt till ett offentligt ombud, och kan överklaga förvarstagandet vid behov. Vi anser alltjämt att omprövning av förvarsbeslut således endast bör ske i de fall omständigheterna förändras, och inte mot bakgrund av den tid en utlänning hållits i förvar. Regeringen bör ändra reglerna i utlänningslagen efter detta, och tillkännages detta av . Ökat självbekostande av mottagande Personer som flyr för sitt liv ska kunna lita på det svenska samhällets bistånd. Precis som inom svenska transfereringssystem som försörjningsstöd och bostadsbidrag är det dock rimligt att det ekonomiska stödet behovsprövas. För är det självklart att försörjningsansvaret för asylsökande med ekonomiska tillgångar i första hand ska ligga hos individen, inte hos svenska skattebetalare. Svensk lagstiftning föreskriver att dagersättning endast ska utbetalas efter en behovsprövning. Därtill föreskrivs att en asylsökande med ekonomiska tillgångar ska betala för boende och kost vid boenden. var dock över 60 000 asylsökande inskrivna i mottagningssystem, som endast 504 av dessa betalade någon avgift. Andra europeiska länder, däribland och , har ett mer utvecklat system av kontinuerlig registrering av asylsökandes tillgångar och inkomster. Det finns exempelvis ett system där större tillgångar över motsvarande lämnas i pant, och mot vilket den asylsökande får kost och logi utan kostnad. Om den asylsökande väljer att återta sin ansökan inom innan beslut fattats, får asylsökanden dessa tillgångar tillbaka. Om utlänningen beviljas asyl, går tillgångarna till att bekosta delar av asylmottagandet. Då den nuvarande lagstiftningen visat sig otillräcklig är det mening att systemen bör utvecklas, med inspiration från ovan nämnda länder. En person som söker asyl i ska i samband med asylansökan redogöra för ekonomiska tillgångar, såsom kontanter, värdepapper, värdeföremål, eller olika tillgångar utomlands. Sådana ekonomiska tillgångar ska också regelbundet kontrolleras och kunna resultera i såväl indragen dagersättning samt krav på erlagd avgift till . Utöver den kontinuerliga utvärderingen av tillgångar bör det även tas fram system för återbetalning i efterhand, i de fall den asylsökande inte kan betala direkt. En möjlig förlaga till ett sådant system är CSN-lånen som många studenter gör bruk av. De har möjliggjort för miljoner svenskar att få en högskoleutbildning, som de genom återbetalning till låg ränta dels verkat som ett incitament för att komma i arbete, och därtill avlastat de offentliga finanserna jämfört med ett rent bidragssystem. Oavsett hur ett dylikt system är organiserat är det viktigt att det dels bidrar till att minska samhällets enorma kostnader för asylmottagandet, men också skapar incitament för att komma i arbete. Det är av yttersta vikt att och kommunernas kostnader för boenden hålls nere. Det har dock framkommit att bostäder som tillhandahållits för asylsökande och nyanlända varit obrukbara när dessa lämnat bostäderna. I vissa fall har det handlat om nybyggda lägenheter och boenden, som redan efter ett eller behövt totalrenoveras. Detta är förstås inte acceptabelt. anser att asylsökande och nyanlända i högre utsträckning ska hållas ansvariga för de boenden de erbjudits, och vi vill därför utreda huruvida asylsökande och nyanlända kan hållas ersättningsskyldiga för skador som uppkommit på boenden. Stödboendeform som norm för ensamkommande ungdomar i åldern 16–17 år Om en svensk 16- eller 17-åring ska börja gymnasiet på annan ort än där föräldrarna bor så finns det några vanliga alternativ, såsom egen lägenhet, elevhem eller ett hyrt rum som inackorderad. och omsorg () och accepterar förstås detta utan generella krav på boende- eller vårdsituation. Om svenska kommuner i stället hade reagerat med att tvångsplacera dessa studievilliga svenska problemfria ungdomar på ett HVB-boende med personal dygnet runt skulle det troligen anses mer uppseendeväckande. Trots att en stor andel av ensamkommande ungdomar är 16 eller , så anses de tvärtemot svenska ungdomar utifrån dagens tolkning av barnbegreppet vara i behov av omsorg, stöd och vård dygnet runt. Många av dessa ungdomar har redan ansetts vara vuxna i sina hemländer, många har varit på resande fot . De flesta är vana vid både autonomi och egenansvar. Att de ska tvingas in i en barnroll är inte bara en stor belastning på det allmänna, utan ofta direkt kontraproduktivt. I stället bör vi utgå från att även utländska tonåringar med rätt stöd klarar sig relativt självständigt. Stödboende bör utifrån detta utgöra norm för äldre ensamkommande asylsökande. På så sätt kan dyra och personalkrävande HVB-boenden med vård dygnet runt reserveras för yngre personer samt för de som av olika anledningar individuellt bedöms behöva det. Säkerhet för minoriteter på asylboenden Ensamstående kvinnor är i minoritet bland asylsökande och riskerar ofta hamna under hot och våld på boenden där främst ensamstående män från länder med starkt patriarkala system är i stor majoritet. Samma situation har visat sig gälla för både kristna och HBT-personer på boenden med företrädesvis muslimska män. Vi menar att särskild hänsyn bör tas till detta, och att säkerheten för utsatta grupper på asylboenden måste stärkas. Den som inte respekterar andra boende ska förflyttas till särskilt boende och agerandet ska givetvis ingå i bedömningen av dennes vidare asylprocess. Återkallelse av uppehållstillstånd grundat i skydd Grunden i asylbegreppet är att människor i behov av skydd ska få det. Av detta följer också att förändrade förhållanden som gör att skyddsbehovet upphört ska leda till att man återvänder till hemlandet. Denna självklara princip har dock satts ur spel i under . Detta beror dels på att i regel beviljat permanenta uppehållstillstånd till alla skyddsbehövande, dels att det aldrig funnits något system för att regelmässigt följa upp, ompröva, eller återkalla uppehållstillstånd grundade i skyddsbehov. Detta märks inte minst nu när i ett nytt utlåtande bekräftat att situationen i drastiskt förändrats, och att syrier inte längre som förr kan beviljas asyl i , som alla med redan beviljade uppehållstillstånd får rätt till förlängning av dessa. Därutöver har lagstiftningen varit strikt när det gäller möjligheten att återkalla uppehållstillstånd, vilket ytterligare påverkat antalet sådana beslut till försvinnande små nivåer. I många fall har detta inneburit absurda konsekvenser, som att utlänningar kunnat semestra i hemlandet, trots att de kommit till på grund av skyddsskäl mot just hemlandet. I uppfattning är detta orimligt, och tjänar till att underminera hela asylsystemet. Utlänningar som förklarats ha status som flykting eller alternativt skyddsbehövande, och som beviljats uppehållstillstånd på grund av skyddsskäl, bör per automatik få sin status upphävd och tillståndet återkallat, när deras tidsbegränsade uppehållstillstånd i löper ut, och de inte beviljats förlängning av desamma. Vidare bör ärenden om upphävande av statusförklaring och återkallelse av uppehållstillstånd alltid inledas när förhållandena i hemlandet förändras på ett sätt som föranleder ett sådant ärende. Även om huvudregeln ska vara att återkallelseförfarandet leder till att utlänningen lämnar , kan det tänkas vissa särskilda omständigheter för att utlänningen istället ska beviljas uppehållstillstånd på en annan grund. Det bör därför finnas en möjlighet för en utlänning i detta fall att ansöka om ett annat tillstånd utan att lämna landet. En självklar förutsättning för detta bör vara att utlänningen haft uppehållstillstånd , och integrerats väl. Åtgärder för att underlätta frivillig återvandring Eftersom flykt är en form av ofrivillig migration bör utgångspunkten vara att asylsökande flyktingar ska kunna återvända till hemlandet. Situationen kan ha förändrats i respektive hemländer så att det finns teoretisk möjlighet för många att återvända hem. är övertygade om att långt fler personer än skulle vilja återvända, men att de behöver viss hjälp. Det finns därför ett behov av att öka satsningarna för att de som inte vill vara en del av även i praktiken ska få goda förutsättningar för att återvandra till sitt hemland. bör få ett särskilt uppdrag att underlätta återvandring. Det handlar om att bygga upp särskilda enheter som arbetar med dessa frågor, etablera rutiner, och kontaktytor i vissa länder. Därtill kommer återetableringsstöd och andra projekt för att hjälpa tidigare skyddsbehövande i att återvända till hemlandet, och skapa sig ett liv där. Hjälpen kan exempelvis bestå av utbildning för barn eller vuxna, stöd för att hitta arbete eller starta företag i hemlandet, ordna bostad eller andra praktiska omständigheter. Mekanismen ska vara flexibel och anpassa stödet till den sökandes behov, men hålla sig inom aktuella regelverk för bistånd genom att endast finansiera kostnader i mottagarlandet. Regeringen bör i arbetet med framtida budgetförslag ge utrymme för sådana satsningar. Den tillfälliga lagen och den parlamentariska kommittén Såsom nämnts ovan pågår ett arbete med att ta fram ny lagstiftning på migrationsområdet, en lagstiftning som ska ersätta nuvarande tillfälliga lag. Då det ännu är okänt hur detta arbete fortgår är det mening att redan nu bör tillkännage ett antal grundläggande ståndpunkter för regeringen. I den tillfälliga lagen från , som förlängdes från , är huvudregeln för uppehållstillstånd av asylskäl att dessa ska vara tillfälliga och omprövas med jämna mellanrum. menar att lagen bör permanentas i detta avseende. Synnerligen ömmande omständigheter ska permanent avskaffas som grund för uppehållstillstånd Synnerligen och särskilt ömmande omständigheter har visat sig utgöra en mycket godtycklig grund för uppehållstillstånd i . Den motsvaras heller inte av någon reglering i vare sig internationell eller europeisk rätt. I och med den tillfälliga lagen kan synnerligen eller särskilt ömmande omständigheter inte längre ligga till grund för uppehållstillstånd. I stället gäller den internationella och europeiska miniminivån. Vi anser att denna tillfälliga tillämpning bör permanentas, och att såväl synnerligen som särskilt ömmande omständigheter helt avskaffas som skäl för uppehållstillstånd. Den nya möjligheten till uppehållstillstånd antog den förra ett tillägg i den tillfälliga lagen som innebar att personer som sökt asyl i såsom barn, men som bedömts vara , och fått avslag eftersom de saknar skyddsbehov, gav ännu en möjlighet till uppehållstillstånd. Detta tillägg möttes av hård kritik från många olika rättsinstanser, främst Lagrådet, som skrev att ”gränsen här har nåtts för vad som är acceptabelt i fråga om hur lagstiftning kan utformas”. Lagändringen gjorde i praktiken långa handläggningstider till en ny grund för uppehållstillstånd, vilket givetvis är orimligt och tidigare varit helt främmande för den svenska rättstraditionen. Vidare möjliggjordes för personer som överhuvudtaget inte kunnat göra sin identitet ens sannolik att stanna i landet, trots att det annars är en generell princip i svensk migrationsrätt. motsatte sig lagändringen, föreslog vid förlängningen av den tillfälliga lagen att tillägget skulle strykas och menar alltjämt att de som beviljats tillstånd inom ramen för denna lag inte ska kunna få de tillstånden förlängda. I stället ska de hänvisas att ansöka om ett nytt uppehållstillstånd på andra grunder. I annat fall ska de återvända till sina hemländer, i enlighet med det ursprungliga avslags- och utvisningsbeslutet. Vid den tillfälliga lagens förlängning införde regeringen ytterligare förändringar som underminerade syftet och verkan av den tillfälliga lagen. Alternativt skyddsbehövande fick därmed samma rätt till familjeåterförening i som konventionsflyktingar tidigare varit ensamma med. Detta trots att och andra instanser varnat för följderna av en sådan förändring, med ökad belastning hos myndigheterna, och ytterligare incitament att bege sig ut över för att komma till . Regeringen valde dock att förvärra situationen ytterligare genom att också ge en tre månaders respit från det försörjningskrav som annars omfattar familjeåterförening när en ansökan lämnats från beslutet om beviljad asyl. Detta innebär alltså att tusentals alternativt skyddsbehövande nu kan hämta hit anhöriga till , även om de levt i landet utan att komma i arbete eller integrera sig. När de anhöriga väl kommer till är risken stor att också de kommer att försörjas av det offentliga, först av staten under en kort etableringsfas, varefter ansvaret, och kostnaderna, lämpas över på kommunerna, som redan larmar om en katastrofal ekonomisk situation inför den kommande lågkonjunkturen. Detta är inte acceptabelt. förespråkar en ansvarsfull anhöriginvandring som värnar familjen utan att frånta individen ansvaret för dess försörjning. Försörjningskravet är ett incitament för integration och arbete, och ett verktyg mot utanförskap och segregation. föreslår därför i en annan motion att försörjningskravet ska omfatta all familjeåterförening där anknytningspersonen inte är ett barn. Inom ramen för asylområdet anser att familjeåterförening alltid ska villkoras av att den inte alls är möjlig i tredjeland. i (SD)