mot · H7022578 · 2019-10-03 00:00:00 — 1 Förslag till riksdagsbeslut 2.3 Diskriminering och fattigdom 3.3 Rätt till skolgång 3.4 Rätt till sfi 3.5 Rätt till sjukvård 3.7 Strategier för romsk inkludering 3.10 relationer med ursprungsländer 4.1 EU:s arbete för romsk integrering 4.2 EU:s sociala fonder. 1 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tydliggöra den rättsliga statusen för utsatta EU-medborgare som lever i , med utgångspunkt i de människorättskonventioner som är bundet av, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag för att stärka det statliga ansvaret och den regionala samordningen för utsatta EU-medborgare i syfte att minska belastningen på kommunerna och få dem att ta sitt ansvar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska ta fram en nationell handlingsplan mot hemlöshet med en nollvision för hemlösheten och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag om nationellt ansvar för utsatta EU-medborgares boende och undersöka möjligheterna att införa ett statligt anslag som kommunerna kan söka pengar från för att ordna boenden åt de mest utsatta, inklusive hemlösa EU-medborgare, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förtydliganden om kommunernas skyldighet att erbjuda skolgång i enlighet med och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förtydligande av rätten att läsa svenska för invandrare (sfi) så att utsatta EU-medborgare inkluderas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på lagstiftning som klargör att alla unionsmedborgare i , både i och därefter, och oberoende av om de har det europeiska sjukförsäkringskortet, har rätt till subventionerad hälso- och sjukvård åtminstone i samma omfattning som s.k. papperslösa, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör se över rätten till socialt bistånd för människor som de facto uppehåller sig i , och inte endast är på genomresa enligt de konventioner som är bundet av, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör se över strategin för romsk inkludering i syfte att tydliggöra målgruppen och inkludera de som vistas i , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör formulera om uppdragsbeskrivningen för nästa nationella samordnare så att den syftar till att minska utsattheten och fattigdomen hos utsatta EU-medborgare, med ett tydligt människorättsperspektiv, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag om ny lagstiftning för att säkerställa rätten att be om hjälp och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med en ny strategi för samarbetet med och som tar itu med fattigdom, diskriminering och antiziganism och stärker romers egenmakt, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen i sina instruktioner till bör slå fast att polisen har en skyldighet att skydda minoritetsgrupper och marginaliserade grupper, som utsatta EU-medborgare, och i all sin verksamhet försäkra sig om en icke-diskriminerande tillämpning av lagen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att förbättra relationerna med utsatta EU-medborgare och den romska gruppen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska prioritera arbetsmarknadspolitiska insatser inom politiken för utsatta EU-medborgare och ge den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare i uppdrag att arbeta med arbetsmarknadspolitiska insatser och att samverka med Arbetsförmedlingen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör säkerställa att handläggare har den kunskap som krävs för att bemöta utsatta EU-medborgare, så att rättighetsperspektivet genomsyrar Arbetsförmedlingens arbete, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska förtydliga Arbetsförmedlingens ansvar för gruppen utsatta EU-medborgare och skyldigheter att ge stöd genom långsiktiga insatser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör se över möjligheten att införa en rätt till ersättning under insatser riktade mot utsatta EU-medborgare och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör se över systemet med samordningsnummer i syfte att stärka tillgången till offentliga tjänster och möjliggöra anställning för de som vistas tillfälligt i eller är nya i , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU förstärks och anpassas utifrån mångfalden inom den romska gruppen och särskilt med fokus på de mest utsatta och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU har tydligare fokus på romer som rör sig mellan medlemsstaterna och särskilt på utsatta EU-medborgare och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU inkluderar kraftiga insatser för att motverka antiziganism och diskriminering inom alla områden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att det framtida arbetet för romsk inkludering inom EU har ett tydligare fokus på att öka sysselsättningen inom gruppen, särskilt med fokus på de mest utsatta, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska verka för att det inom Europeiska socialfonden plus (ESF+) blir möjligt att använda medlen till att kombinera olika insatser och arbeta transnationellt utifrån ett helhetsperspektiv samt att det ska bli möjligt att använda medlen till arbetsmarknadsinsatser för utsatta EU-medborgare och tillkännager detta för regeringen. De utsatta EU-medborgare som tigger på våra gator är ett akut tecken på en social katastrof i dagens . Den extrema fattigdom som finns i delar av , kombinerat med en strukturell rasism och diskriminering, har skapat en mycket utsatt situation för romer från östra , framför allt och . En del av de utsatta EU-medborgare som finns i är inte romer. Vissa av dem möter ändå samma diskriminering eftersom de av omgivningen antas vara romer. Dagens situation är en konsekvens av ett politiskt misslyckande. EU har inte klarat av att göra upp med inneboende rasism, dess historia och konsekvenserna av den eller att hantera den extrema fattigdom som finns i delar av unionen. Ojämlikheten i EU-samarbetet, inom och mellan länder och individer, är extrem. Att vända denna utveckling kräver politiska åtgärder som inga ledande politiker, vare sig inom EU eller på nationell nivå, velat föreslå. Frågan om utsatta EU-medborgare i har kommit att debatteras utifrån att människorna som tigger är ett problem, snarare än den fattigdom och rasism som driver dem till att tigga. Politiker och debattörer har avrått människor från att ge till den som behöver, grundläggande mänskliga rättigheter har nekats med hänvisning till att det skulle locka fler människor att söka sig hit och tiggeriförbud genomförs nu lokalt på flera platser runt om i landet som högerpartierna kräver nationellt täckande förbud. har ett annat svar på situationen för de utsatta EU-medborgarna. Ett svar som adresserar de verkliga utmaningarna och tar steg för att lösa dagliga problem de utsatta möter. Det handlar om en politik som tar krafttag mot den diskriminering som gruppen möter, bekämpar den fattigdom de lever under och de strukturella faktorer som orsakar den – som bristande tillgång till utbildning, sjukvård och drägligt boende. Den politiken består av robusta välfärdsinsatser baserade på ett tydligt rättighetsperspektiv. Utsatta EU-medborgare ska ha samma rättigheter som andra EU-medborgare, i enlighet med och de konventioner är bundet av. Denna politik måste ständigt utvecklas och förnyas, inte minst för att visa alla som vill se en annan utveckling att den är möjlig. Om det handlar denna motion. Med utsatta EU-medborgare avses i denna motion medborgare i annat EU-land, som i sitt hemland lever i fattigdom och utanförskap. Med stöd av den fria rörligheten inom EU har de sökt sig till för försörjning. Även om de önskar arbeta inom till exempel bygg- eller jordbrukssektorn handlar det i slutändan ofta om att tigga på offentliga platser. De saknar i normalfallet bostad och medel för sitt uppehälle i . De utsatta EU-medborgarna som uppehåller sig i kommer nästan uteslutande från eller Sedan blev medlem i EU 2007 har miljoner rumäner utnyttjat den fria rörligheten för att bosätta sig i andra EU-länder. Enligt World Migration Report 2018, som ges ut av (), är det medlemsland med störst antal medborgare som bor i andra medlemsländer. bedöms vara det land som flest rumäner flyttat till, följt av , och . EU-medborgare som flyttar till behöver inte registrera sig, varför det inte finns några officiella siffror avseende hur många EU-medborgare som lever i under utsatta förhållanden. uppskattade att det fanns omkring 4 700 människor som var medborgare i annat EU-land och som i hemlandet levde i fattigdom och social exkludering samt använde den fria rörligheten inom EU för att ta sig till för att försörja sig själva, framför allt genom att tigga på offentliga platser. De uppskattningar som gjorts efter det har resulterat i ungefär samma antal. 2.3 Diskriminering och fattigdom Amnesty konstaterar genom sitt arbete med utsatta EU-medborgare att den främsta anledningen till att många romer lämnar är att de lever under extrem fattigdom och är exkluderade ur samhället. Många av dem har aldrig haft ett jobb i och deras utsikter att finna försörjning i hemlandet är små. En del har haft säsongsarbete eller annat tillfälligt arbete inom jordbrukssektorn, byggbranschen eller liknande i andra EU-länder. Dock har ekonomisk kris, konkurrens från andra papperslösa migranter och ökande antiziganism gjort det allt svårare. De ser därför större möjligheter i att tigga om pengar i och har i regel rätt. Romer i utsätts för utbredd och systematisk diskriminering inom alla områden. Rumänska romer löper 38 procents högre risk att leva i fattigdom jämfört med icke-romer, kontrollerat för ålder, utbildningsbakgrund, del av landet och liknande. 2013 var medellivslängden för romer i omkring kortare än för icke-romer och barnadödligheten högre. Enligt en studie av för grundläggande rättigheter (FRA) gick av de romska barnen i ålder som omfattas av skolobligatorium inte i skolan, att jämföra av icke-romska barn i samma ålder. av romerna i betraktade sig själva som analfabeter, i jämförelse bland icke-romer i samma ålder. Under hälften av manliga romer och av kvinnliga romer i arbetsför ålder är anställda på den formella arbetsmarknaden i . av romerna i lever i hushåll som saknar toalett, dusch eller badrum i bostaden. Motsvarande siffra för icke-romer är . Situationen för kvinnors rättigheter i , i synnerhet reproduktiva rättigheter, har försämrats . Det har skett en utveckling mot en mer värdekonservativ inställning till kvinnors rättigheter. I rumänska skolor finns ingen sexualundervisning, det finns ingen nationell strategi för reproduktiva rättigheter och ingen tillgång till gratis preventivmedel. Av 170 statliga sjukhus utförs inga aborter på 55, och 43 sjukhus vägrar utföra aborter under religiösa högtider. För att få en abort måste patienten själv betala . På landsbygden är tillgången till mödravårdscentraler för uppföljning såväl under som efter graviditeten väldigt dålig, något som särskilt drabbar romska kvinnor. Utsatta EU-medborgare har blivit en del av livet i de flesta svenska städer . Den fattigdom och utsatthet de representerar är en påminnelse om de orättvisor och den diskriminering som finns i samhället, som många helst vill slippa se. Av den anledningen har de kommit att ses som ett problem, något som ska bort från ”våra gator”. Regeringen har hanterat frågan genom att tillsätta två nationella samordnare som framför allt ägnat sig åt att avråda människor från att ge pengar till de som tigger, rekommendera kommuner och landsting att inte erbjuda vård, skola och socialt stöd åt gruppen samt skönmåla situationen i hemländerna. låg ansvaret för frågorna hos det statsråd som också hade ansvar för frågor om hemlöshet, äldre, jämställdhet och barn. ligger det hos inrikesminister . Trots att gruppen i första hand söker försörjning har det aldrig varit arbetsmarknadsministern som haft ansvar för deras situation, och de nationella samordnarnas uppdrag har haft litet till inget fokus på att ordna möjligheter till försörjning. Valet att lägga frågan på inrikesministern och att man anställt en före detta polis som saknar erfarenhet av antidiskriminerings- och socialt inkluderingsarbete som nationell samordnare bör ses som tecken på att situationen för utsatta EU-medborgare framför allt ses som en fråga om människohandel och annan form av kriminell exploatering. Detta trots att det är en väldigt liten del av gruppen som är drabbade av människohandel. Dagens debatt om de utsatta EU-medborgarna har kommit att domineras av krav på tiggeriförbud och flera kommuner har infört lokala förbud. är mycket kritiskt till idén att förbjuda folk att be om hjälp. Regeringen lyfter också ofta fram de samarbeten och avtal man har med och , där de flesta i gruppen är medborgare. anser att samarbete med länderna är viktigt, men de befintliga överenskommelserna löser på inga sätt de problem som finns i ländernas sätt att behandla gruppen. menar att situationen för utsatta EU-medborgare i är ett nationellt ansvar som vilar på regeringen. Även om en stor del av de insatser som rör gruppen utförs av landets regioner och kommuner är det regeringens uppgift att ge förutsättningar för att genomföra insatserna på ett korrekt och effektivt sätt. För detta krävs tydliga och rättighetsbaserade riktlinjer som garanterar en likvärdig behandling och att tillräckliga resurser tillskjuts. Den fria rörligheten för EU-medborgare, eller unionsmedborgare, är en viktig grundprincip inom . Den innebär att alla unionsmedborgare har rätt att röra sig mellan medlemsländerna och att vistas i andra stater utan andra tillstånd än en giltig legitimation. Det finns inga krav på försörjning eller egna tillgångar för uppehållsrätt . Unionsmedborgaren kan också lämna landet och sedan återvända direkt och därmed få rätt att vistas ytterligare i . Det innebär att en person i praktiken kan vistas stora delar av året i på tidsbegränsad uppehållsrätt. Unionsmedborgare kan också få rätt att stanna än dessa om hen uppfyller vissa krav. Detta kallas förlängd uppehållsrätt. Villkoren som en person måste uppfylla för förlängd uppehållsrätt är att antingen vara arbetstagare eller egenföretagare i , vara aktivt arbetssökande med reell möjlighet till anställning, studera vid erkänd utbildningsanstalt och ha tillräckliga tillgångar för försörjning samt ha en heltäckande sjukförsäkring eller ha tillräckliga resurser för att inte bli en orimlig belastning för landets socialförsäkringssystem och dessutom ha en heltäckande sjukförsäkring. Den som haft uppehållsrätt i av kan få permanent uppehållsrätt. Eftersom unionsmedborgare inte registreras när de reser in i eller ut ur vet myndigheterna inte om de har varit i landet i mer eller mindre än och således inte heller om de har rätt att vistas i . Det finns inte heller några rutiner för hur man ska hantera och i vissa fall utvisa EU-medborgare som saknar uppehållsrätt. Både statliga och kommunala strategier för att bemöta utsatta EU-medborgare är utformade utifrån föreställningen att de bor här . I praktiken lever en stor del av gruppen här under betydligt , i vissa fall med tillfälliga avbrott för att återvända till sina hemländer. slår fast rätten till likabehandling för EU-medborgare som vistas i ett annat land , med två undantag. Ett av dem är relevant i detta fall och säger att de inte har rätt till stöd från . Å andra sidan finns det inget som säger att staterna inte får ge sådant stöd. Sammantaget innebär detta att den rättsliga statusen för utsatta EU-medborgare som lever i i är oklar. Enligt vissa tolkningar bör denna grupp betraktas som papperslösa eftersom de lever i utan lagligt stöd. Andra menar att detta är en felaktig tolkning eftersom den fria rörligheten gör att EU-medborgare inte kan vara papperslösa inom unionen. Hur gruppen ska betraktas är viktigt eftersom papperslösa har rätt till subventionerad vård som inte kan anstå och papperslösa barn har rätt till kostnadsfri vård och skolgång. menar att den rättsliga statusen för utsatta EU-medborgare behöver klargöras. Vi står bakom tremånadersgränsen i uppehållsrätten. Dock anser vi att möjligheterna till insatser och stöd till utsatta EU-medborgare behöver klargöras och anpassas efter en verklighet där de som uppehåller sig i – antingen genom att nyttja sin uppehållsrätt , med kortare uppehåll i hemlandet, eller genom att nyttja sin rätt att vistas för att söka arbete. Människor som de facto uppehåller sig i , och inte endast är på genomresa, bör exempelvis vara berättigade till socialt stöd enligt socialtjänstlagen och sjukvård på åtminstone samma nivå som papperslösa. Det bör säkerställas att barn aldrig förfördelas till följd av föräldrarnas juridiska status. De bör få tillgång till kostnadsfri skolgång, vård och avgiftsfria läkemedel om deras föräldrar uppehåller sig här för att försörja familjen. Regeringen bör tydliggöra den rättsliga statusen för utsatta EU-medborgare som lever i i , med utgångspunkt i de människorättskonventioner är bundet av. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vänsterpartier ser även ett behov av att förtydliga ansvarsfördelningen mellan staten, kommunerna och regionerna. Regeringen bör återkomma med förslag om att stärka det statliga ansvaret och den regionala samordningen för utsatta EU-medborgare i syfte att underlätta kommunala insatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För är bostaden en social rättighet. Det fastslås även i för bindande människorättskonventioner som FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Det innebär att alla människor ska ges likvärdiga möjligheter att leva i goda bostäder i bra miljöer till rimliga kostnader. Bostaden utgör en viktig förutsättning för människors möjligheter att förverkliga sina livsprojekt. Att vara utan bostad är att vara berövad rätten till ett fullgott liv. råder det en akut bostadsbrist i stora delar av , inte minst i storstadsregionerna. Hemlösheten slår hårdast mot människor som har små ekonomiska resurser och som inte är attraktiva på dagens bostadsmarknad. Orsakerna till hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden kan finnas på både strukturell, institutionell och individuell nivå. – då den nationella hemlöshetsstrategin –2009 löpte ut – har saknat en nationell hemlöshetsstrategi. Detta har lett till att det förebyggande arbetet med att motverka hemlösheten inte kunnat samordnas och effektiviseras tillräckligt och inte heller kunnat följas upp av staten. Enligt har flera av våra nordiska grannländer på ett effektivt sätt arbetat med hemlöshetsproblematiken genom nationella hemlöshetsstrategier. efterlyser därför en nationell hemlöshetsstrategi som både inkluderar bostadsförsörjningsperspektivet och socialtjänstperspektivet. Strategin bör också innehålla ett mål för antalet bostäder och en återkommande utvärdering av vad kommunerna gör för att minska hemlösheten, enligt på förhand definierade kriterier där varje kommuns åtagande och resultat redovisas. Även Amnesty har efterfrågat en ny nationell hemlöshetsstrategi. har återkommande motionerat om att regeringen ska ta fram en nationell handlingsplan med en nollvision för hemlösheten. En generell välfärd som omfattar alla utgör det starkaste skyddet för hela samhället, inkluderat de allra mest utsatta. En nationell handlingsplan med en nollvision om hemlöshet skulle innebära ett starkare skydd mot hemlöshet för alla människor i , inkluderat utsatta EU-medborgare. Regeringen ska ta fram en nationell handlingsplan mot hemlöshet med en nollvision för hemlösheten. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Inom ramen för en handlingsplan mot hemlöshet måste situationen för de mest utsatta adresseras explicit. De utsatta EU-medborgarnas situation är ett nationellt ansvar, men det måste mötas lokalt, där människorna finns. Även kommunerna bör därför ta fram handlingsplaner för att bekämpa hemlöshet, med ett tydligt statligt stöd. anser att staten bör bidra med finansiering för boenden för utsatta EU-medborgare men att utformningen av dem bör vara kommunernas ansvar. Detta för att de ska kunna utformas utifrån de lokala behoven, som kan variera. vill därför se att ett statligt anslag som kommunerna kan söka pengar ifrån för att ordna boenden åt de mest utsatta, inklusive hemlösa EU-medborgare, införs . Medel från anslaget bör ställa visst krav på medfinansiering och insatserna skulle med fördel kunna samordnas med en utvidgning av EU:s sociala fonder, som beskrivs längre fram i motionen. Vi vill också bidra till att skapa öppna center, där människor i gruppen kan får råd, stöd och där utomstående kan samlas för att långsiktigt lära känna gruppen och deras situation. Regeringen bör återkomma med förslag om nationellt ansvar för utsatta EU-medborgares boende och undersöka möjligheterna att införa ett statligt anslag som kommunerna kan söka pengar från för att ordna boenden åt de mest utsatta, inklusive hemlösa EU-medborgare. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.3 Rätt till skolgång Vilken rätt barn till utsatta EU-medborgare har till skolgång i skiljer sig från kommun till kommun. infördes en bestämmelse i skollagen som ger barn till personer som befinner sig i utan tillstånd, så kallade papperslösa, rätt till skolgång. Utsatta EU-medborgarna nämns inte specifikt i förarbetena till lagen, vilket av bland annat SKL har tolkats som att lagen inte gäller dem. SKL menar att det ändå står kommunerna fritt att erbjuda gruppen skolgång. , docent i offentlig rätt, menar att det saknas rättsligt stöd för att neka barnen utbildning och att de som gör det således bryter mot lagen. Att gruppen inte nämns i förarbetena betyder inte att den ska undantas rätten till skolgång. Hon menar vidare att det framgår av skollagen att EU-medborgare som saknar uppehållsrätt ingår i gruppen papperslösa. Vidare menar att tremånadersgränsen för uppehållsrätten inte säger någonting om rätten till utbildning. Civil Rights Defenders hänvisar till ett beslut från Skolinspektionen som säger att barn som vistats i kommunen inte ska nekas skolgång. De har alltså rätt att gå i skolan här. Det finns dock situationer där kommunernas skyldighet att erbjuda utbildning är oklar. Det handlar framförallt om de barn vars föräldrar vistas här vid upprepade tillfällen, och som i praktiken är här men med kortare uppehåll. samt har båda uttryckt oro över att barn nekas skolgång trots att det i är tydligt vad som gäller.