mot · H702978 · 2019-10-01 00:00:00 — Demokratisk kontroll och ökad insyn i ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av Riksens ständers beslut om , statschefens behov av områdets mark och byggnader samt den legala statusen kring förvaltningen av i syfte att öka den demokratiska insynen och kontrollen och tillkännager detta för regeringen. Efter statsvälvningen 1809 beslutade Riksens ständer om anslaget till hovet, vad det skulle täcka samt vilka statliga fastigheter dåvarande kungahus fick nyttja. Beslutet innebar bland annat att kungen fick fortsätta att disponera , regenternas månghundraåriga jaktmark i , som enskild egendom. Men den enskilda egendomen gällde inte regentens övriga statliga slott, gods och gårdar. Dem tog kontrollen över. Ständernas beslut om fattades med förbehållet att intäkterna endast fick användas till förbättring. Intäkterna skulle inte få användas till ”några serskilda aflöningar” eller till gratificationer till några wissa personer”. disponerade många regenter i centralt belägna jaktområden, som till exempel Tiergarten i och i . Dispositionen av kom att övertas av efterkommande regenter utan att gjorde någon ny prövning, trots att intresset för området som jaktmark snabbt klingade av. första hälft flyttades hjortarna och hägnet avvecklades. Samma utveckling fanns också i utlandet. Men medan Tiergarten i och i skildes från regenterna , har kungen i fortsatt att disponera . omfattar cirka 1/4 av innerstads yta. Området är viktigt som rekreationsyta och grönområde för invånare. innehåller också ett mycket stort antal byggnader av stort värde. Enligt hovets verksamhetsberättelser disponerar statschefen byggnader på området med en totalyta om fördelade på bostäder, lokaler och parkbyggnader. styr allt detta utan att följa den offentlighetslagstiftning som det allmänna i övrigt följer. omfattas inte heller av regeringens förordning om årsredovisning och budgetunderlag som hovstaten numera frivilligt följer och som slottsstaten inklusive länge omfattats av. har i själva verket den offentliga insynen i i det närmaste upphört. reglerade via Djurgårdskassan hur överskott skulle disponeras. (Bland annat bidragande till underhåll av de kungliga slotten.) avskaffades regeringens rätt att reglera överskottet och ansvaret överfördes till hovet. har till uppgift att granska . Men dess granskning handlar i praktiken endast om huruvida redovisning och räkenskaper är rättvisande. Det saknas offentlig information om hur byggnadsbeståndet hanteras, vilka hyresgästerna är, på vilka grunder personer och juridiska personer får hyra och nyttja byggnaderna, efter vilka principer hyrorna sätts och hur väl principerna följs. Det är således omöjligt att veta huruvida ”gratificationer till några wissa personer” ges eller inte. har heller aldrig granskat hur kungen och följer ständernas beslut om . Sammanfattningsvis har och allmänheten aldrig fått en närmare redovisning av statschefens omfattande statliga fastighetsbestånd på och varför befattningen behöver fastigheterna . Dessutom är dispositionen inte reglerad i rättsordningen. Trots att registrerats med statliga uppgifter står verksamheten utanför lagar och förordningar som gäller för det allmänna. Den bristande informationen, de rättsliga oklarheterna och att förvaltningen av inte följer offentlighetsprincipen står i strid med den statliga värdegrunden och utgör principiellt en grogrund för korruption och maktmissbruk. Det har ett stort värde för offentliga verksamheter, medborgarnas tillit till det allmänna och ytterst demokratin att landets symbol med förvaltning föregår med gott exempel. /10 insåg knappast Riksens ständer att skulle förvandlas till kanske mest exklusiva bostadsområde. Tanken svindlar om man föreställer sig att villorna och fastigheterna på skulle försäljas på den öppna marknaden. Min övertygelse är att de flesta svenskar och stockholmare ser som en unik miljö och oskattbar klenod. Att har skyddat en så stor del av sin innerstad som grönområde och rekreationsyta är oerhört värdefullt. Men att slutenhet och sekretess råder kring hur statens mark och byggnader nyttjas känns däremot oerhört märkligt. Hur många nationer låter en så stor del av sin huvudstads offentligt ägda mark och så många byggnader på marken disponeras enskilt, kostnadsfritt, utan insyn, med fri användning och beslutanderätt som den svenska statschefen gör med ? Dessutom utan att vara reglerat i lag eller förordning, ett förhållande som borde vara omöjligt i en demokratisk rättsstat som där den offentliga makten enligt grundlagen ska lyda under lagarna.