mot · H7023348 · 2019-10-03 00:00:00 — Inte heller fick i regleringsbrevet i uppdrag att verka för att information till brottsutsatta som presenteras på rättsväsendets webbplatser blir mer likformig och omfattar en beskrivning av hela rättsprocessen eller att ta fram myndighetsgemensam webbinformation riktad till brottsutsatta. Regeringen har helt enkelt gett myndigheten ett uppdrag vars rekommendationer de sedan valt att strunta i. Dessa bör följas upp. menar att den som har polisanmält ett brott ska erbjudas rutinmässig kontakt med en brottsofferstödjare. Det är inte säkert att det är direkt efter brottet som den drabbade känner att hon eller han behöver stöd. Därför bör den som har polisanmält kontaktas och få återkoppling om vad som har hänt med utredningen och återigen få information om möjligheten att träffa en brottsofferstödjare. Polisen behöver bli bättre på att lämna information om vad som händer med utredningen av brottet och vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av anmälan. För det fall att polis och åklagare avstår från att utreda brottet bör brottsoffret få information om varför detta har gjorts. Till följd av tillkännagivande gav regeringen i uppdrag att kartlägga brottsutsattas behov av stöd under brottmålsprocessen och analysera i vilken utsträckning dessa behov kan tillgodoses genom digitaliseringens möjligheter. Resultatet från kartläggning visar att brottsoffer har haft svårt att ta till sig information och att de har upplevt att de inte fick den information som de behövde vid det aktuella tillfället. I efterhand har det dock visat sig att de har fått informationen, men i en standardiserad form. En viktig slutsats, enligt generaldirektör, var att brottsoffer även kan få för mycket information och att informationen inte alltid är relevant i det enskilda fallet. Informationen behöver därför struktureras och anpassas. Det bör ges regeringen till känna. Säkerställ kvalitet i brottsofferstödet Kommunerna ska vara skyldiga att finansiera professionellt brottsofferstöd skilt från . Stödet till brottsoffren fungerar olika bra i olika kommuner. Kommunerna har enligt socialtjänstlagen ett ansvar för att ge stöd åt brottsoffer och deras anhöriga, men i praktiken gör kommunerna olika tolkningar. Vissa kommuner låter sköta stödet till brottsoffren, vilket är olyckligt eftersom de främst arbetar med gärningspersonerna. Många kommuner ger bidrag till brottsofferjourerna och/eller kvinnojourerna på orten. Vid svårare brott behövs kunskap om kris- och traumabearbetning samt rättsliga frågor och försäkringsfrågor. Kommunerna bör vara skyldiga att finansiera professionellt brottsofferstöd skilt från . Stödet kan ges av anställda i ideella föreningars regi eller av kommunen själv. Detta bör ges regeringen till känna. äldre är särskilt utsatta för bedrägerier. Ofta handlar det om faktura- och kortbedrägerier. Totalt anmäldes cirka 3 700 bedrägerier 2018. Bedrägerierna mot äldre har fördubblats på bara och har antalet anmälda brott fyrdubblats. Situationen är allvarlig och många äldre drabbas mycket hårt. Det är inte ovanligt att man efteråt känner oro i det egna hemmet, inför att gå ut eller av en sådan enkel sak som att telefonen ringer. Andra skäms över att man har blivit lurad, men de enda som ska skämmas är de fega och hänsynslösa brottslingar som ljuger och bedrar äldre. Äldre ska inte behöva utsättas för brott. De ska bemötas med respekt. Att behandla äldre med respekt är en grundläggande värdering som vi kristdemokrater vill slå vakt om. I ska man kunna känna att vi kan lita på våra medmänniskor, men samhället behöver göra mer för att fler äldre ska känna så. vill satsa mer på polisen och skärpa straffen för brott som riktar sig mot äldre. De försvårande omständigheterna behöver ses över. Vi behöver skaffa en djupare kunskap kring äldres utsatthet för brott och genom informationsinsatser stärka äldres beredskap. Så menar vi att risken att drabbas kan minska. Äldre som drabbas behöver också få hjälp och stöd när de har drabbats av brott, och riktade stödinsatser och brottsofferstöd för äldre bör finnas i alla delar av vårt land. står på de äldres sida. Det krävs åtgärder för att öka tryggheten. Det behövs också ett värderingsskifte till förmån för de goda värderingar som en gång byggde landet starkt. Alla ska kunna känna sig trygga, friheten får inte begränsas av rädslan för att utsättas för brott och äldre människor ska bemötas med både värdighet och respekt. Den viktimologiska forskningen i ska stärkas. Forskning kring brottsoffer, även kallad viktimologisk forskning, pågår , då på regeringens uppdrag startade det första viktimologiska forskningsprogrammet i . I många länder är viktimologi en väl etablerad akademisk disciplin, vilket ännu inte är fallet i . Undervisning om brottsoffer ges endast på ett fåtal ställen i grundutbildningarna och det finns få viktimologiska specialkurser tillgängliga. Den forskning som har bedrivits har huvudsakligen varit av kartläggande natur och den behöver fördjupas. Man kan ännu inte finna någon uttalad viktimologisk forskningsmiljö i , även om arbete pågår i den riktningen på några platser. Regeringen bör ge i uppdrag att utveckla den viktimologiska forskningen. Detta bör ges regeringen till känna. Information om möjligheten att överpröva en nedlagd förundersökning Beslut om att en förundersökning har lagts ner ska innehålla information om på vilka grunder beslutet har fattats och hur man kan begära att beslutet överprövas. underrättas brottsoffret när en förundersökningsledare (polis eller åklagare) har fattat beslut om att en förundersökning har lagts ner. Det finns en möjlighet att begära en omprövning/överprövning av beslutet men det är ovanligt att det sker. Det finns inte information om möjligheten till överprövning på det besked som brottsoffret får. Fortsatt maktlöshet efter brottet Förvirring och kaos är vanliga och naturliga reaktioner hos brottsoffer. Tyvärr förstärks dessa inre tillstånd också ibland av en lika kaotisk yttre situation. Många brottsoffer vet inte när, hur och av vem de kan få hjälp. Samordningen är ofta bristfällig mellan olika instanser såsom sjukvård, polis, rättsväsende, brottsofferjour, försäkringsväsende och socialtjänst. Effektiv hjälp till brottsoffer måste därför bygga på ett nära och väl fungerande samarbete. Om det går så långt att den skyldige blir fälld i domstol och döms att betala skadestånd är det inte alls säkert att den brottsdrabbade får några pengar. I stället måste brottsoffret ge sig i kast med en byråkratisk process för att få pengar från sitt försäkringsbolag eller från . Automatisk utbetalning av skadestånd En brottsutsatt bör få skadestånd av den som har begått brottet. Det är dock inte rimligt att, som ofta sker , den brottsutsatte själv tvingas ägna både tid och kraft för att få sin självklara rätt. Personer aktiva inom brottsofferstödet vittnar om att brottsoffer ofta inte vet hur de ska få sitt skadestånd. När ett skadestånd har dömts ut i en domstol går ärendet automatiskt vidare till kronofogden som kontaktar brottsoffret med förfrågan om denne vill ge kronofogden i uppdrag att driva in skulden. Om den skyldige har tillgångar ser kronofogden till att brottsoffret får skadeståndet utbetalat till sig. Om kronofogden kommer fram till att det inte finns något att utmäta återkommer fogden till brottsoffret och meddelar detta. Brottsoffret kan då vända sig till sin hemförsäkring. Vissa försäkringsbolag använder sig inte av skadeståndsrättsliga bedömningar utan betalar ut schablonbelopp. Om schablonbeloppet inte motsvarar praxis kan brottsoffret ansöka om resterande del (upp till praxis) från . När brottsoffret söker ersättning via hemförsäkringen eller dras alltid självrisken på . Om gärningsmannen har en låg inkomst och kan betala, men inte allt på en gång, drivs beloppet in . I vissa fall går då in och förskotterar en brottsskadeersättning så att brottsoffret ska slippa vänta på pengarna. Systemet med att kronofogden automatiskt kontaktar brottsoffret angående skadeståndet tycks inte fungera tillförlitligt i hela landet. En skuld till staten skrivs aldrig av. Det ska vara statens uppgift att kräva in pengarna. Detta kan lämpligen ske genom att domstolen skickar ett inbetalningskort, och om den dömde inte betalar överlämnas ärendet till kronofogden för indrivning. I finns regler liknande det som här föreslås. vill att en utredning tillsätts med syftet att skadestånd bör betalas ut direkt från staten till brottsoffret när en dom vunnit laga kraft. Detta bör ges regeringen till känna. I en undersökning från Brå (2000:6) uppgav en fjärdedel av pojkar som blivit rånade att det funnits vuxna i närheten som inte ingrep trots att de förstod vad som pågick. Enligt samma rapport utfördes hälften av alla ungdomsrån i miljöer där vuxna var närvarande. Enligt en tidigare undersökning från fanns det vittnen till av de brott som de deltagande ungdomarna utsattes för, men ingen hade ingripit. Att vuxna ofta finns på plats utan att ingripa utgör ett svek från vuxenvärlden. För att minska antalet brottsoffer bland ungdomar är det alltså viktigt att vuxna kliver fram och avstyr brott när de pågår. Det finns i svensk lag inte någon allmän skyldighet att hjälpa en person i nöd. verkar för att ändra på det. Vi har länge förespråkat att ska införa en så kallad civilkuragelag. En civilkuragelag skulle göra var och en skyldig att hjälpa en medmänniska i nöd, utifrån situationen och sina egna förutsättningar. Det handlar inte om att avbryta våldsamma slagsmål med risk för sitt liv. Men de flesta av oss kan kalla på hjälp genom att ta upp mobilen och larma. Att vi inte redan har en motsvarande lag ser vi som en stor brist i lagstiftningen. Det finns ingen allmänt gällande plikt i svensk rätt att bistå den som befinner sig i fysisk fara eller som löper risk att få sin egendom skadad. Ett exempel som synliggör problemet är en otäck badolycka som skedde , där en femårig pojke förolyckades. Det rapporterades att när räddningspersonal kom till stranden och bad om hjälp att hitta pojken som var försvunnen vägrade ett flertal att hjälpa till. Historien är ofattbar. kom fram till att inte bör införa en lag som kriminaliserar människor som inte agerar i situationer där en person är nödställd. Detta är beklagligt. Utredaren menade att en sådan lag inte skulle få någon nämnvärd effekt utan i stället skulle kunna leda till att fler avstod från att anmäla brott och vittna om övergrepp eller olyckshändelser därför att de inte hade gjort tillräckligt för att hjälpa. Ett utkast till lagförslag formulerades dock: Böter eller fängelse ska enligt modellen kunna följa för den som låter bli att bistå någon som befinner sig i allvarlig fara för liv, hälsa eller trygghet till person. Ansvar ska utdömas bara om underlåtenheten med hänsyn till omständigheterna är uppenbart oförsvarlig. Härigenom tydliggörs att den som av fruktan för sin egen säkerhet avstår från att ingripa inte riskerar att straffas. I flertalet andra länder i , såsom , , , , , och , finns redan en motsvarighet till en civilkuragelag. Det som i andra länder är en självklarhet är inte en självklarhet i . Självklart skulle de flesta av oss hjälpa en medmänniska i nöd. Kanske skulle en lag enbart ha marginell effekt på människors beteende. Men det skulle ge en tydlig vägledning om vad som är rätt att göra. Det skulle även kunna vara ett stöd för människor att agera. Vi menar att det skulle vara av vikt för människor som är i nöd, och brottsoffer som utsätts för brott, om personer som ser eller uppmärksammar situationen var skyldiga att ingripa efter omständighet och förmåga. Detta bör ges regeringen till känna. Stödcentrum för unga brottsoffer vill att verksamheten med stödcentrum för unga brottsoffer byggs ut till att omfatta hela landet. startades första stödcentrum för unga brottsoffer. Därefter har liknande stödcentra spridits över landet. Dessa stödcentrum drivs av olika kommuner och har frivilliga stödpersoner kopplade till sig. I är stödcentren placerade vid polisstationerna. Den unge brottsutsatte får en stödperson som är jurist och som kan förklara hur rättsväsendet fungerar och varför exempelvis åklagare och domstolar agerar som de gör. Stödcentrum kan också erbjuda medling mellan brottsoffer och förövare. Föräldrar som får veta att deras barn har drabbats av brott känner i grund och botten samma sak som det drabbade barnet: chock, förlorad trygghet, att vara kränkt, skuldkänslor och oro . Därför får även föräldrar samtalsstöd av Stödcentrum för unga brottsoffer. Stödcentrum för unga brottsoffer bör få ökat stöd. Verksamheten bör byggas ut så att den omfattar hela landet. Flera kommuner kan samverka om ett centrum. Kommunerna ska vara skyldiga att tillse att stödcentrum finns för unga som har utsatts för brott. Gör det möjligt att vittna anonymt Att vittna är en samhällsplikt i . Den som inte infinner sig i rätten för att vittna kan hämtas av polisen, bli skyldig att betala vite eller ersätta andra kostnader som tillkommit domstolen för att en rättegång har fått ställas in när ett vittne inte har dykt upp. Det finns få legitima skäl att inte inställa sig som vittne. domstolar listar dessa som avbrott i allmänna kommunikationer, plötslig sjukdom (för vilken läkarintyg alltid krävs) eller andra hindrande omständigheter som var omöjliga att förutse. Arbete eller semesterresa godkänns inte för frånvaro. Inte heller godtas rädslan för repressalier som skäl för att avstå att vittna. Ändå är repressalier en högst verklig företeelse. Exempelvis detonerades en bomb utanför ett hus i . Huset tillhörde en familj som hade vittnat mot en gängkriminell. efter att en man blivit dömd för ett mord i bröt sig ett flertal maskerade män in hos vittnet och mördade honom och hans fru. Två minderåriga barn blev föräldralösa för att deras pappa hade gjort sin samhälleliga plikt. Vittnesplikten är en viktig grundbult i rättssystem, men den utmanas av element i samhället som vill etablera parallella rättsstrukturer eller stoppa enskilda rättegångar. anmäls cirka 5 000 fall av övergrepp i rättssak i . Siffran har legat relativt stabilt, men det ska sägas att antalet lagförda för brottet ökade . Men brottstypen har blivit mer och mer uppmärksammad i och med polisens rapporter om de särskilt utsatta områdena. Där lyfter de att förekomsten av övergrepp i rättssak är vanlig i alla undersökta områden. Det handlar om direkta hot och våld i samband med brottet, att personer söks upp efter brottet eller att de erbjuds ekonomisk ersättning för att inte delta i rättsprocessen. Även har uppmärksammat fenomenet i rapporten till rättsväsendet i utsatta områden (BRÅ 2018:6). Där skriver de att det som ”syns tydligast” i deras intervjuer är just övergrepp i rättssak och att ”skrämselkapitalet svävar också över området, där vissa kriminella uppvisar territoriella anspråk, på bekostnad av boende och företagare”. I en annan undersökning från Brå var de vanligaste skälen till att ungdomar inte anmälde brott att de inte trodde att polisen kunde få fast gärningsmannen, att de ändå inte skulle få tillbaka det stulna samt att gärningsmannen ändå inte skulle få något straff. uppgav att de var rädda att gärningsmannen skulle få reda på att de gått till polisen och anmält brottet. Ofta känner den som har utsatts också skuld och skam, i synnerhet om offret har varit påverkat av alkohol eller droger vid brottstillfället. När det gäller ungas obenägenhet att vittna tycks föräldrarna spela en stor roll; i en enkätundersökning uppgav 58 av 70 polismän att de hade varit med om att föräldrars oro fått barnet att inte stå fast vid sin berättelse om brott. Många känner en stor oro inför att vittna. Det gäller särskilt vittnesmål som rör gängbrottslighet och grov organiserad brottslighet. Det är ett nederlag för hela samhället när människor tystnar av rädsla för repressalier. Därför föreslår vi ett stärkt vittnesstöd i vårt budgetalternativ som redovisas i utgiftsområdesmotion 4 Rättsväsendet. Vi ser också ett behov av att pröva möjligheten att vittna anonymt. , ordförande för och f.d. överåklagare, sa i en intervju med (18/6 2015) att situationen är så allvarlig att möjligheten att i vissa fall kunna vittna anonymt bör införas i . ”kämpade jag emot det, men jag har ändrat mig. För jag ställde mig själv frågan om jag är beredd att ställa upp som vittne även under de allra mest extrema situationer. Och när jag inte kunde svara ett entydigt ja på den frågan, så kan jag inte begära det heller av andra”, sa till Ekot. I , och är det möjligt att i vissa exceptionella situationer ha anonyma vittnesmål. Möjligheten är också godkänd av , givet att det rör sig om speciella omständigheter. Hoten mot rättssäkerheten är därför inte av den vikt som det har anförts av andra politiska partier. Möjligheten att vittna anonymt i vissa specifika typer av brottmål bör prövas i . Det kan exempelvis vara när det finns allvarliga hot från gäng. Vi föreslår att en utredning tillsätts för att möjliggöra för vittnen att, i vissa fall, avlägga sina vittnesmål anonymt i domstolsförhandlingar. borde också införa ett system med kronvittnen. Kronvittnen vittnar i utbyte mot vissa fördelar, exempelvis viss strafflindring. Detta är avgörande för att bryta tystnadskulturen i framför allt utsatta områden. Detta tillkännagavs regeringen och bör genomföras. Nationellt centrum för kvinnofrid Nationellt centrum för kvinnofrid är ett kunskaps- och resurscentrum (NCK) vid som arbetar på regeringens uppdrag med frågor gällande mäns våld mot kvinnor, våld i samkönade relationer och hedersrelaterat våld. NCK arbetar främst med metodutveckling, utbildning, forskning och kunskapssammanställningar uppdelat i en universitetsdel inriktad på forskning, utbildning och information samt en klinisk del med praktiskt inriktad verksamhet. Som nämnts under rubriken om påverkades NCK negativt av inrättandet av . I och med att vi föreslår att myndigheten ska läggas ner, stärker vi också upp NCK. Vi gör det också eftersom NCK har gjort och gör ett mycket viktigt arbete i de frågor som de hanterar. Att stärka deras verksamhet ger bättre förutsättningar för ett långsiktigt och systematiskt arbete mot våld i nära relationer och hedersförtryck. föreslår därför att NCK får ett tillskott om 2020–2022, under anslag 3:1. Utöver det föreslår vi tillskott till i som arbetar med att förebygga hedersvåld. Dels stärker vi upp eftersom vi föreslår att läggs ner. Dels gör vi det eftersom vi anser att arbetet som i gör bör permanentas. Anslag 3:1 tillskjuts därför . Barn som har utsatts för våld eller sexuella övergrepp av någon närstående är i ett oerhört underläge. Samhället måste bli bättre på att lyssna på signaler från barn som far illa och vara berett att agera. Samarbetet mellan rättsväsendet, sjukvården och måste fungera så att inte det utsatta barnet hamnar mellan stolarna. Därför är barnahus något som ska finnas tillgängligt över hela landet. Barnahus är ett samarbete mellan myndigheter kring barn som har utsatts för brott. Polis, socialtjänst, psykolog, åklagare och läkare är samlokaliserade. Barnet får vara i en barnvänlig miljö vid förhör eller undersökningar. Polisförhören brukar hållas av en särskilt utbildad person, och åklagare, socialtjänst med flera följer förhöret så att barnet inte behöver berätta sin historia fler gånger än nödvändigt. Barnahus finns på många platser i landet men de fungerar olika bra, inte minst när det gäller tolkningen av respektive myndighets sekretesslagstiftning. Vissa barnahus verkar ha löst sekretessfrågan på ett funktionellt sätt medan andra barnahus tolkar sekretessreglerna på ett mer bokstavsbundet sätt, vilket riskerar att medföra att samarbetet mellan de olika parterna inte kan fungera på avsett sätt. För att komma till rätta med detta måste regeringen inleda en översyn av sekretesslagstiftningen som säkerställer att de olika parterna i barnahusen kan samarbeta fullt ut för den unges skull. En förändring av sekretesslagstiftningen skulle också vara välkommen på fler områden där olika myndigheter samverkar kring barn, som exempelvis riskerar att hamna i kriminalitet. Skånberg (KD)