mot · H7022761 · 2019-10-03 00:00:00 — Det gäller mikroplast med rengörande, skrubbande eller polerande funktion i produkter som sköljs av eller spottas ut. De återfinns i bland annat tandkräm, schampo, balsam och skrubbar. I finns ett nationellt förbud mot mikroplast i kosmetiska produkter som sköljs av eller spottas ut. EU:s kemikaliemyndighet har föreslagit ett förbud mot avsiktligt tillsatt mikroplast i kemiska produkter. Detta förbud skulle omfatta bland annat kosmetiska produkter, tvätt- och rengöringsmedel, färger och lacker, medicintekniska produkter samt jordbruks- och trädgårdsprodukter. ställer sig bakom detta förbud mot avsiktligt tillsatta mikroplaster, som har föreslagits av ECHA. bör stödja ett sådant förbud. Inför en internationell plastavgift Plast är ett vanligt material som förekommer i en oräknelig mängd produkter. Plast är billigt att framställa och har flera önskvärda egenskaper som efterfrågas för olika typer av produkter. Många av de produkter som tillverkas av plast är av engångskaraktär eller används . Därefter slängs plastföremålen i soporna och alltför ofta även på andra platser. Från människornas samhällen sprids plastskräp vidare ut i naturen. Det har beräknats att fyra femtedelar av allt marint skräp är plast och att av denna plast kommer från endast tio floder. Åtta av dessa floder är belägna i och två i . Det är angeläget att minska nedskräpningen av plast liksom att undvika att fossil plast bränns med åtföljande CO2-utsläpp till atmosfären. Huvudstrategin för att hindra dessa fenomen bör vara att öka återvinningen av plast. Ekonomiska incitament är ofta effektiva och skulle troligtvis ha effekt även för att öka återvinningen av plast. föreslår därför att verkar för införandet av en internationell nytillverkningsavgift på plast som tillverkas av fossila material. Därigenom skulle plast få ett högre återvinningsvärde. vill att avloppsreningsverk ska utrustas med avancerade reningsmetoder som klarar av att reducerar läkemedelsrester och andra föroreningar som reningsverken inte är kapabla att rena med nuvarande processer. Detta kan exempelvis göras genom pilotprojekt runt om i landet. fick i uppdrag att, i nära dialog med Havs- och vattenmyndigheten, och Kemikalieinspektionen, utreda förutsättningarna för användning av avancerad rening i syfte att avskilja läkemedelsrester från avloppsvatten för att skydda vattenmiljön. konstaterar i rapporten[3] att det finns ett behov av att införa avancerad rening av läkemedelsrester i avloppsvatten. Sådan rening skulle även medföra rening av andra oönskade ämnen. Enligt den grova skattning som gör skulle den extra kostnaden för att reducera läkemedelsrester från avloppsvatten ligga mellan 0,75 och /m3, beroende på teknikval och reningsverkets storlek. Kostnaden för dagens rening av avloppsvatten ligger på /m3, beroende på storleken på avloppsreningsverket. Räknat på alla avloppsreningsverk i skulle totalkostnaden för den nya tekniken uppgå till mellan 1,5 och , vilket motsvarar 200 till per person och år och innebär en ökning av VA-kostnaden på mellan . Generellt är reduktionen i de föreslagna kompletterande teknikerna för de undersökta ämnena. Låt viten tillfalla kommunen Det förekommer att kommuner inte prioriterar att inspektera avlopp för att kontrollera att de uppfyller kraven. Följden blir onödigt läckage av orenat vatten ut i vattendrag och marker, med negativa miljöeffekter som följd. Det behövs incitament för kommunerna att genomföra regelbundna kontroller av enskilda avlopp. Vi föreslår därför att i de fall brott mot upptäcks i samband med en kontroll av ett enskilt avlopp ska det vite som åläggs fastighetsägaren tillfalla den aktuella kommunen. tillfaller det staten, medan det är kommunerna som har kontrollansvar. Organiseringen av enskilda och allmänna avlopp Reglerna kring vattentjänster skapar olika typer av problem runt om i landet. Utredningen om hållbara vattentjänster avlämnade ett betänkande (SOU 2018:34) som innehåller flera intressanta förslag. Skydd mot tvångsinlösen av godkända avlopp Den enskilde behöver försäkras om att inte drabbas av ytterligare kostnader om han/hon på eget initiativ installerar ett godkänt avlopp. Därför behöver den enskilde ha en garanti mot att stå för kostnader om kommunen i ett senare skede bestämmer sig för att dra ut kommunalt VA till huset. Den som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav ska i normalfallet inte påtvingas ett kommunalt avlopp. Om detta ändå sker, bör den ersättning som den enskilde får för att lösa in sitt enskilda avlopp beräknas utifrån en avskrivningstid , i stället för som . anser att en enskild som redan har ett fungerande avlopp inte ska behöva betala anslutningsavgift till kommunen förrän avloppet verkligen har kopplats upp mot nätet. Detta skulle skapa större trygghet hos den enskilde. Om man senare vill ansluta sig borde anslutningsavgiften justeras med KPI-utvecklingen. Kommunerna borde också bli bättre på att informera fastighetsägarna om att de har rätt att dela upp betalningen på en tioårsperiod. Kommunen ska inte tvingas att ta över VA-ansvaret Motsvarande behöver också gälla omvänt, dvs. att kommuner inte ska vara tvingade att ta över ansvaret för VA i samlad bebyggelse. kan en enskild kräva att kommunalt VA dras ut om huset ligger inom samlad bebyggelse. anser att en gemensamhetsanläggning som kommunen har godkänt ska kunna åläggas av kommunen att fortsätta att drivas i enskild regi. Samverkan mellan fastighetsägarna som alternativ på landsbygden Den nuvarande lagstiftningen säger att vatten och avlopp alltid är ett kommunalt ansvar vid bebyggelse i större sammanhang. I mindre kommuner med snabb tillväxt blir kostnaden för kommunens investeringar i VA mycket hög om lagen ska följas. Kostnaden för att dra ut kommunalt VA blir ofta betydligt högre än om fastighetsägarna själva ordnade godkända lösningar. Kommunen ska finansiera utbyggnaden och ökade driftskostnader genom VA-taxan, som därigenom riskerar att bli orimligt hög. Detta leder till att kommunen ogärna planlägger ny samlad bebyggelse utanför befintligt VA-nät, vilket hämmar tillkomsten av mindre byar. välkomnar utredningen till hållbara vattentjänster (SOU 2018:34), som försöker komma till rätta med de problem som föreligger. Vi hoppas att lagförslag utifrån utredningens betänkande kan innebära en större flexibilitet i lagstiftningen, vilket minskar kostnaden för både kommuner och enskilda fastighetsägare som det förenklar byggnation på landsbygden. Miljökraven på enskilda avlopp Hanteringen av avloppsvatten från små avloppsanordningar regleras via , som är väldigt generell och reglerar ”verksamheter”, till vilka enskilda avlopp från hushåll räknas. är teknikneutral och anger inte hur verksamhetsutövaren (avloppsägaren) ska uppnå lagens krav. I förordningen om miljöfarlig verksamhet anges att det är förbjudet att i ett vattenområde släppa ut avloppsvatten från en vattentoalett eller tätbebyggelse, om avloppsvattnet inte har genomgått längre gående rening än slamavskiljning. Förbudet gäller dock inte om det är uppenbart att ett sådant utsläpp kan göras utan risk för olägenhet för människors hälsa eller miljön. Kommunerna får meddela föreskrifter om avloppsanordningar. Havs- och vattenmyndigheten (HaV) tar fram vägledning till kommunerna i deras tillsynsarbete. I HaV:s allmänna råd betonas anläggningens funktion. I praktiken blir det dock ofta en bedömningsfråga från inspektörens sida att avgöra om en anläggning är godkänd. Här fungerar det väldigt olika i olika kommuner. En möjlighet att öka likvärdigheten i myndighetsutövningen skulle kunna vara ett förfarande med typgodkännande för olika reningsanläggningar utifrån de olika skyddsnivåerna (normal och hög). Omvänd bevisbörda för att underkänna enskilda avlopp är det verksamhetsutövaren som är skyldig att visa att miljöskyddskraven uppfylls. Det vore rimligt om det när det gäller ett enskilt privat hushåll är det offentliga som har bevisbördan för att hushållet orsakar en negativ miljöpåverkan, exempelvis genom utsläpp av fosfor. I det dagliga livet tänker sig nog inte medborgaren att den privata bostaden utgör en ”verksamhet”. anser därför att det ska införas ett skaderekvisit i VA- och miljölagstiftningen, vilket innebär att kommuner och statliga myndigheter måste kunna påvisa att det sker en otillåten miljöpåverkan innan man kräver att den enskilda fastighetsägaren ska genomföra en dyr investering. Reglera enskilda avlopp genom förordning Dyra krav ställs på enskilda avloppsägare trots att det finns betydligt mer kostnadseffektiva åtgärder som kan göras. Men det är för staten ”gratis” att höja kraven på enskilda eftersom dessa får stå för kostnaden själva. För att nå miljömålen vore det billigare om skattebetalarna – i stad och på landet – gemensamt finansierade kostnadseffektiva åtgärder som exempelvis strukturkalkning av . Uppgradering av enskilda avlopp kostar 10–per kg minskat fosforutsläpp. På många håll där kommunerna med stöd av HaV kräver att nya avloppsanläggningar installeras är det tveksamt om det överhuvudtaget blir någon miljönytta eftersom fosforn stannar i marken innan den når vattendrag (s.k. retention). Kostnadseffektiviteten för åtgärder i kommunala avloppsreningsverk ligger kring per kg fosfor. Stor kostnadseffektivitet finns för investeringar som förebygger s.k. bräddningar, vilket innebär att reningsverket släpper förbi vatten utan att rena det. Att investera i nya avlopp kostar för den enskilde. För som helhet styr reglerna om enskilda avlopp investeringar på . Det är därför demokratiskt rimligt att dessa regler blir föremål för politisk prövning utifrån olika mål. handlar det om enskilda kommunala tjänstemän som gör tolkningar av en allmänt hållen lag samt föreskrifter och allmänna råd på myndighetsnivå. Fastighetsägare med begränsad ekonomi Många ej godkända enskilda avlopp ägs av äldre personer eller andra med små ekonomiska resurser. Investeringen för att installera ett godkänt avlopp kan vara orimligt betungande eller omöjlig att genomföra för dessa fastighetsägare. Vi föreslår därför att statliga lånegarantier till dessa fastighetsägare ska subventioneras. Det är den enskildes avgift för lånegarantin som ska kunna sättas ned. Kvalitetskrav på enskilda avlopp Det har visat sig att många nyinstallerade enskilda avlopp inte håller vad som har utlovats. Därför bör en funktionskontroll genomföras efter 12–24 månader för att säkerställa att reningsgraden är tillfredsställande. Det måste bli avsevärt enklare att bygga bostäder i strandnära lägen i de glest befolkade delarna av landet. Regelverket måste reformeras i grunden. Dagens regelverk, även med hänsyn tagen till delegationens arbete och översynen, vilar på principen ”allt som inte uttryckligen är tillåtet är förbjudet”. För glest befolkade områden bör i stället bebyggelse vara tillåten, förutom i områden som genom beslut pekas ut som skyddsvärda. Där strandskyddsregler tillämpas bör strandskyddet i allmänhet sträcka sig från stranden, snarare än de som gäller , om det inte finns särskilda skäl att ha en längre gräns. Därmed skulle även byggande i storstadsområden underlättas i jämförelse med dagsläget, som möjligheten finns kvar att ha ett mer långtgående skydd där så behövs. För rättssäkerhetens skull är det viktigt att berörda markägare ska föreläggas att yttra sig innan ett beslut om utökat strandskydd tas. Ändå fattar länsstyrelserna generella beslut där markägare endast får veta vad som pågår genom en kungörelse i tidningen. Detta omöjliggör en rättvis intresseavvägning. För att strandskyddet ska uppfattas som legitimt krävs respekt för allemansrätten och att markägarna får en verklig möjlighet att yttra sig. gav regeringen slutligen i uppdrag till att se över reglerna för byggande i strandnära lägen. redovisade sitt uppdrag . Förslaget[4] innebär att LIS-områden inte längre nödvändigtvis behöver ha ”en begränsad omfattning”, restriktionerna för LIS-reglerna inte kan tillämpas ändras från tätorter till ”större tätorter”, samt ökad flexibilitet när det gäller vad som räknas som ett särskilt skäl för att inom ett LIS-område ge dispens från strandskyddsreglerna. anser att dessa förslag innebär ett steg i rätt riktning. Emellertid är de förändringar som föreslår inte tillräckliga. Vad gäller prövning av dispens för att uppföra enstaka en- eller tvåbostadshus föreslår att sådana ska uppföras ”med närhet till” ett befintligt bostadshus. Detta är visserligen en viss liberalisering men den räcker inte ända fram. önskar underlätta tillkomst av ny bebyggelse även där tidigare bebyggelse saknas. Därmed skulle de glesare bebyggda delarna av vårt land kunna dra nytta av sina många sjöar och vattendrag. eftersträvar en balans mellan miljö, friluftsliv, byggande och utveckling i alla delar av . Strandskyddsreglerna behöver därför utformas med både storstadsområdenas och glesbygdens behov i åtanke. hindras glesbygdskommuner på ett orimligt sätt i sina strävanden att utnyttja sin främsta resurs för att skapa bättre livsvillkor för sina invånare. Även i storstadsområdena skapar nuvarande strandskyddsregler problem genom att en alltför stor del av den byggbara marken spärras från utbyggnad, vilket avsevärt försvårar möjligheterna att lösa de utmaningar som finns vad gäller att skapa bostäder för den folkökning som sker i dessa områden. Därmed hindras tillväxten och i förlängningen välfärden. Ett problem, som bland annat lantbrukare har drabbats av, är att de har anlagt en våtmark på sin mark och därigenom skapat ett strandskydd som hindrar byggande i närheten av våtmarken. Detta framstår naturligtvis som orättvist och motverkar den ur miljösynpunkt önskade tillkomsten av våtmarker. föreslår därför att det ska införas en specifik bestämmelse i strandskyddsreglerna som innebär att nyanlagd våtmark inte ska kunna skapa ett strandskydd . Hårdare tag mot miljöbrott I många avseenden har den svenska miljölagstiftningen en hög ambitionsnivå, men efterlevnaden fallerar på flera områden. För har värnandet av vår gemensamma livsmiljö alltid varit högt prioriterat. Avsiktlig miljöförstöring och brott mot miljölagarna är allvarliga förseelser som tyvärr fortsätter, bland annat på grund av ett alltför lågt straffvärde. För de allra flesta miljöbrott som lagförs blir påföljden dagsböter. Trots att fängelse finns i straffskalan är det ytterst sällan som någon döms till ett sådant straff. Detta är inte tillräckligt avskräckande. För att förebygga överträdelser av miljölagarna behövs därför mer långtgående påföljder. Med tanke på de mycket långtgående konsekvenser som till exempel olagliga utsläpp av miljögifter kan ge, vore det rimligt med en allvarligare påföljd. föreslår därför skärpta straff för grövre miljöbrott så att även fängelsestraff döms ut i praktiken. Genom ett höjt straffvärde kommer miljöbrott också att prioriteras högre av åklagare. Miljöbrott har likheter med ekonomisk brottslighet. De direkta skadeverkningarna av ett brott är oftast diffusa men kan innebära långsiktiga och omfattande miljöskador och därmed även orsaka stora samhällskostnader. En lagföring är därför mycket viktig. Utredningarna är ofta komplicerade och kräver särskild yrkeskunskap och spetskompetens hos polis och åklagare. En särskild åklagarkammare (REMA) hanterar miljöbrotten och denna har till största delen tillräcklig kapacitet och organisation. Däremot behöver polisens utredningsresurser förstärkas. Det är därför angeläget att tillse att polisen har resurser för att kunna prioritera arbetet med miljöbrottslighet. Med den höjning av anslag som både regeringen och föreslår stärks dessa möjligheter. Inkludera cigarettfimpar i skräpboten Uppskattningsvis slängs det cirka en miljard cigarettfimpar i . Fimparna bryts ner mycket långsamt i naturen. Förutom själva filtret innehåller cigarettfimpar flera farliga kemikalier och plastpartiklar som skadar miljön. har polisen rätt att bötfälla personer som skräpar ner utomhus eller på allmän plats. Detta framgår av 29 kap. 7 § . Av den proposition som föregick tillkomsten av denna paragraf framgår att det inte ska vara straffbart att slänga enstaka fimpar eller godispapper. Däremot kan flera fimpar som slängs på samma ställe vara nedskräpning. Cigarettfimpar fortsätter att utgöra en stor del av nedskräpningen utomhus. Förutom det estetiskt beklämmande med fimpar som skräpar tillkommer risker för små barn och för djur som riskerar att äta fimparna. En sjaskig utomhusmiljö bidrar till en ökad upplevelse av otrygghet. Det finns alltså ett behov av ytterligare åtgärder för att minska nedskräpningen av fimpar utomhus. gäller rökförbud på en rad allmänna platser utomhus, däribland busshållplatser, perronger, lekplatser och uteserveringar. Det finns en uppenbar risk att förbudet kommer att leda till ökad nedskräpning av cigarettfimpar om inte andra motåtgärder vidtas. En kriminalisering av att slänga även enstaka fimpar skulle kunna vara en sådan motåtgärd. föreslår därför att lagen ändras så att det blir straffbart att slänga enstaka cigarettfimpar. Det är dock viktigt att en kriminalisering inte blir ännu ett slag i luften. Vilka straffnivåer som är aktuella, hur lagstiftningen implementeras och på vilket sätt kriminaliseringen ska följas upp bör därför utredas och klarläggas före eller i samband med en lagändring. föreslår att förvaltningsanslaget för minskas med till följd av att verksamhetens omfattning bedöms minska med budgetförslag. avvisar regeringens förslag om digitaliserad miljöinformation och minskar därmed anslaget med 8 miljoner . föreslås att insatser för hållbara textilier avbryts, vilket innebär en besparing på . Totalt minskas anslaget 1:1 med 2020 och 18 miljoner 2021–2022. säger nej till regeringens förslag om utökad miljöövervakning och minskar därför anslaget 1:2 Miljöövervakning med . tillbakavisar också den utökning av åtgärderna för biologisk mångfald som regeringen föreslår och minskar därför anslaget 1:3 Åtgärder för värdefull natur med 400 miljoner . Havsmiljön är ett högt prioriterat område för . Tillsammans med utformade ett budgetförslag som innebar att ytterligare tillfördes arbetet för en förbättrad havsmiljö. Förutom de åtgärder som beskrivs ovan i denna motion finns det därför inte ytterligare behov av att utöka anslaget för åtgärder för havs- och vattenmiljön. tillbakavisar därför den satsning på åtgärder för havsmiljön som regeringen föreslår och minskar anslaget 1:11 Åtgärder för havs- och vattenmiljö med 240 miljoner . Vidare föreslås att anslaget 1:15 Havs- och vattenmyndigheten minskas med 12 miljoner ; besparingen avser myndighetens förvaltningsanslag. tillbakavisar regeringens satsning på Klimatklivet och minskar därför anslaget 1:16 Klimatinvesteringar med 1 155 miljoner . säger nej till regeringens förslag att förlänga eco-bonus med 50 miljoner samt nej till införande av bonus för ellastbilar och elarbetsmaskiner på 20 miljoner. Därmed minskas anslaget 1:17 Klimatpremier med 70 miljoner . Ansvaret för att olika städer och samhällen ställs om till långsiktig hållbarhet både ekologiskt och socialt vilar i första hand på kommunerna. ser därför ingen anledning till att stödja den föreslagna statliga satsningen på gröna samhällen. Därigenom minskas anslaget 1:18 Stöd för gröna och trygga samhällen. Anslaget 1:19 Industriklivet minskas, som ovan beskrivits, med 50 miljoner 2020, 100 miljoner 2021 och 200 miljoner 2022. Ett nytt anslag, Stöd till biojetproduktion, inrättas och tilldelas 50 miljoner 2020 och 100 miljoner 2021–2022. Ett nytt anslag, Produktion av vätgas, inrättas och tilldelas 25 miljoner 2020 och 50 miljoner 2021–2022. Ett nytt anslag, Infångning och lagring av koldioxid, inrättas och tilldelas 50 miljoner 2020, 100 miljoner 2021 och 200 miljoner 2022. Ett nytt anslag, Snabbprövning av klimatprojekt, inrättas och tilldelas . [1] Ratio: Working Paper. No 309: Förutsättningar för storskaligt infångande av koldioxid (2019). [2] . [3] Rapport 6766, 2017. [4] skrivelse ärendenr NV-02386-17.