mot · H7023245 · 2019-10-03 00:00:00 — Demokrati, friheter och rättigheter ställer sig bakom det som anförs i motionen om skydd av demokratin och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att stärka domstolarnas och domarnas oberoende och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om förändring av valsedelssystemet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om tjänstemannaansvar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om demokratisk delaktighet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att en utredning bör tillsättas om länsstyrelsernas roll med utgångspunkt att flytta delar av befogenheterna från staten till regionerna och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om försonings- och sanningskommissioner och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om repatriering av samiska kvarlevor och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av kontaktyta för dialog för ökad förståelse för folkrättsliga ansvar för urfolket samerna och tillkännager detta för riksdagsstyrelsen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över vilka åtgärder som måste vidtas för att beslutade mål om 10 procents toleransnivå ska uppfyllas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över möjligheterna till språkcentrum samt resursbibliotek för meänkieli och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om civilsamhällets betydelse för att vårda, värna och utveckla de nationella minoriteterna och minoritetsspråken och vikten av goda förutsättningar för det samt tillkännager detta för regeringen. Ett samhälle byggt underifrån För utgår samhällsbygget från den enskilda människan. Det han eller hon inte klarar av ensam löser man gemensamt i familjen, byalaget, arbetslaget, eller i andra grupper av människor. På samma sätt fungerar det när människors beslutsmakt flyttar in i det politiska systemet. Beslut som måste fattas på högre nivåer än kommunen skickas uppåt. Ett samhälle byggt underifrån är en beslutsmodell som bygger på federalistiska principer och som knyter an till långa tradition om ett decentraliserat beslutsfattande – där makten finns så nära den enskilda människan som möjligt. Med decentralisering som verktyg vill ge varje människa och varje del av landet makt att ta itu med de egna utmaningarna. När vi ställer grundläggande krav på välfärd och trygghet är likvärdighet i hela landet avgörande, men kraven kan nås på olika sätt och olika delar av landet kan finna de lösningar som bäst tar vara på de egna förutsättningarna. I regioner och kommuner med starkt självbestämmande kommer effektiva lösningar på olika samhällsutmaningar att mejslas fram. Det ger människor, kommuner och regioner reell makt och fler valmöjligheter. har utvecklats mot en allt mer komplicerad stat. Lokalt och regionalt finns en brokig samling av stora och små kommuner, kommunalförbund, regionförbund och regioner. Det gör det svårt för invånarna att utkräva demokratiskt ansvar. Därför behöver fler folkvalda regioner skapas i hela landet som ger människor bättre överblick över det demokratiska beslutsfattandet, mer inflytande och större påverkan. Genom att decentralisera makt och inflytande i frågor som arbetsmarknads-, infrastruktur- och tillväxtpolitik kan invånarna regionalt få råda över viktiga framtidsfrågor. Vi överbryggar statens stuprörstänkande och gör små kommuner mindre sårbara. ser vi gärna fler kommundelningar där invånarna så önskar. Länsstyrelserna är i grunden statens närvaro på regional nivå. Länsstyrelserna är 21 fristående myndigheter med ett brett uppdrag, vilket gör det till en särskild utmaning för regeringen att styra dem. Det har påtalats att länsstyrelserna inte ges bästa möjliga förutsättningar för att bedriva sin verksamhet. vill att en riktig decentralisering och regionalisering genomförs, som bygger på att funktion, ansvar och finansiering flyttas från central nivå till regioner med valda församlingar. Regionerna ska vara funktionella regioner som innebär bättre möjligheter till utveckling och jobb i hela landet. Därför bör en utredning tillsättas om länsstyrelsernas roll med utgångspunkt att flytta delar av befogenheterna från staten till regionerna. granskning av regeringens styrning av länsstyrelserna (”Vanans makt – regeringens styrning av länsstyrelserna”, RiR 2019:2) påvisar också att regeringen inte har ett tillräckligt utvecklat helhetsperspektiv på styrningen av länsstyrelserna, vilket har gjort styrningen sektoriserad, detaljerad och otydlig. Det har bland annat lett till att länsstyrelserna har svårt att avläsa regeringens intentioner och planera sin verksamhet. Granskningen visar också att regeringen i flera avseenden styr länsstyrelserna som om de vore en myndighet, vilket enligt lett till att roller och ansvarsförhållanden inom länsstyrelsekollektivet blivit mindre tydliga. bedömning är att regeringens sätt att styra länsstyrelserna begränsar deras möjligheter att bedriva en långsiktig och hållbar verksamhet. En utredning bör tillsättas om länsstyrelsernas roll med utgångspunkt att flytta ytterligare delar av befogenheterna från staten till regionerna. Statens roll och uppgift Staten är till för att underlätta, inte hindra, människors möjligheter att använda det mesta möjliga av sin egen förmåga och våga växa bortom sina egna gränser. Statens uppgift är att garantera människors grundläggande fri- och rättigheter. Dess institutioner ska säkra rättsordningen och spelreglerna i samhället. Dess mål ska vara att skydda de svagaste och mest utsatta, att öppna livschanser för alla genom likvärdig utbildning, vård och omsorg, samt att erbjuda en grundläggande ekonomisk trygghet i livets olika skeden. Erfarenheten visar dock att offentliga institutioner och myndigheter med tiden tenderar att skapa behov av ännu mer makt. Följden blir att den offentliga makten växer på bekostnad av människors självbestämmande, sätter käppar i hjulet för enskilda människors initiativ, drivkrafter och entreprenörskap, samt brister i respekten för människors integritet. I värsta fall leder det till att makt centraliseras och flyttas allt längre bort från de människor som berörs. För är det av avgörande betydelse att staten gör det den är till för, så effektivt och rättssäkert som möjligt, och därutöver undviker att genomreglera och överbeskatta människor. Staten är till för människan, inte tvärtom. Staten är den enda enheten i samhället som får utöva tvång och våld. Därför måste den makt som staten utövar vara föremål för kontroll. Konstitutionella fri- och rättigheter är i detta sammanhang medborgarnas viktigaste verktyg. Vi vill se en rättighetslagstiftning, ett tydligt samhällskontrakt med utkrävbara rättigheter. Politiska beslut och juridiska domslut måste kunna överklagas så att medborgerliga och mänskliga fri- och rättigheter kan försvaras. En författningsdomstol ska vara ett naturligt inslag i ett samhälle som värnar enskilda människors frihet. För oss är de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna, som exempelvis yttrande-, tryck- och meddelarfrihet, självklara och ska garanteras. Demokratins utmaningar och möjligheter Demokrati är förutsättningen för ett öppet, fritt och väl fungerande samhälle. Under några dramatiska veckor fattade den svenska beslut om allmän och lika rösträtt. Reformen genomfördes efter en lång kamp och ett intensivt påverkansarbete och beslutet ses som en milstolpe i den svenska demokratins historia och som genombrottet för den moderna demokratin. riksdag, regeringen, och är några av de institutioner som uppmärksammar och firar demokratin –2022. Målet med jubileet är att öka kunskapen om demokratins historia, innebörd och betydelse, ge kunskap om processen för demokratiseringen och roll i denna process. vill också väcka engagemang för demokratins och politikens betydelse i nutid och framtid. är den svenska demokratin i grunden välfungerande och värd att försvara. Demokrati, rättsstatens principer, mänskliga rättigheter och minoriteters rätt till skydd kan aldrig tas för givna. Dessa värden, värderingar och den världsordning de vilar på är inte en gång för alla givna utan utmanas, ifrågasätts och hotas. På flera håll i världen motarbetas och försvagas demokratin av auktoritära regimer. Inte bara långt borta, utan även i alltfler europeiska länder och även här hemma i . För är utgångspunkten att den svenska demokratin ständigt måste försvaras. Den måste också kontinuerligt utvecklas och anpassas till en föränderlig värld. Skyddet för demokratin behöver därför stärkas i olika avseenden. Vi har länge drivit frågan om inrättande av en författningsdomstol och det är en del av en stärkt lagprövning. Där skulle medborgare som känner sina grundläggande fri- och rättigheter kränkta kunna göra sina röster hörda och få sina fall prövade. Det är ett viktigt steg, men mer behöver göras för att vår demokrati ska bli starkare och mer robust. I 8 kap. 14 § regeringsformen regleras formkravet för beslut om grundlagsändringar. Sådana kan i princip göras vid extra val, givet att det gått mellan den tidpunkt då ärendet första gången anmäldes i kammare och valet, om inte beslutar om undantag. anser att det är rimligt med en översyn av grundlagen för att pröva om det ska krävas ett ordinarie val mellan två beslut om ändringar. Vi menar också att det bör prövas om en regel bör införas i grundlagen som gör att demokratin inte kan upphävas. En översyn av grundlagen är därför motiverad i syfte att förstärka skyddet för det demokratiska statsskicket. Domstolarnas och domarnas oberoende behöver stärkas. har beslutat om ett tillkännagivande till regeringen om att tillsätta en utredning med uppdrag att se över behovet av att ytterligare stärka domstolarnas och domarnas oberoende långsiktigt. Regeringen bör utreda frågorna och frågan om utnämningsmakten för vissa betydelsefulla chefer inom rättsområdet prövas i det sammanhanget. Ett valsystem som är tillförlitligt är av yttersta vikt. De som röstar ska kunna vara säkra på att deras röst verkligen räknas. De ska också kunna vara säkra på att valhemligheten är tryggad. Valsedelssystemet, särskilt kring tillgänglighet för personer med grav synnedsättning, kan behöva ses över och kan behöva förtydliga tillgänglighetskraven ytterligare. Ett stärkt tjänstemannaansvar kan vara ett sätt att öka förtroendet för våra myndigheter. finns risken att ett utvidgat tjänstemannaansvar kan leda till att tjänstemän blir överdrivet försiktiga. Man bör alltså väga fördelar mot nackdelar. Det är lämpligt att se över om och i så fall hur ett utvidgat tjänstemannaansvar ska kunna genomföras. Demokratin bygger på delaktighet och då behöver alla ha möjlighet att ta del av och själva delta i de demokratiska processerna. Det handlar om allt från möjlighet att delta i val till att kunna ta del av offentliga handlingar. Myndigheternas arbete för att bland annat öka möjligheten till demokratisk delaktighet för personer med funktionsnedsättning behöver stärkas. Likvärdig tillgång till samhällsservice Alla ska kunna leva och förverkliga sina drömmar oavsett var man vill bo. För är det viktigt att politiken utgår från olika förutsättningar och utmaningar i olika delar av landet. Det gäller såväl städer, små samhällen som landsbygd. Alla människor ska garanteras tillgång till sjukvård, utbildning och omsorg samt fysisk och digital infrastruktur. till samhället, vägen till huset, bredbandet till skärmen och vägen till världens kunskap – alla dessa ska vara öppna för alla och tillgängliga för alla. För att ett samhälle ska fungera och vara attraktivt för boende, företag och besökare krävs en fungerande samhällsservice. Det offentliga ska garantera att en sådan grundläggande samhällsservice finns, i hela landet, nära människan. För att utveckla det brottsförebyggande arbetet vill också skapa en mer lokalt förankrad polis i hela . finns behov av att stimulera och pröva nya lösningar för att erbjuda en tillgänglig kommersiell och offentlig service. Människors rättigheter ska vara tydliga, men kan tillgodoses på olika sätt beroende på var man bor och vilka möjligheter som finns lokalt. Staten bör uppmuntra att människor genom föreningslivet tillsammans äger och driver viktiga samhällsfunktioner som kommer alla till del. Respekten för den enskildes personliga integritet är en i varje demokrati. En egen personlig sfär där människor utan övervakning kan forma och utbyta tankar och skapa relationer är en förutsättning för personlig utveckling och ett fritt offentligt samtal. Ett starkt integritetsskydd är därför en omistlig del av ett öppet och demokratiskt samhälle. Det är viktigt med en maktdelning där politiska beslut och andra maktbefogenheter inte centraliseras till ett fåtal institutioner och individer. Öppenhet och transparens är grundförutsättningar för frihet och demokrati och för att förhindra korruption och övergrepp. All lagstiftning bör prövas mot dess påverkan på människors personliga integritet. Det måste finnas en proportionalitet mellan lagstiftningens inskränkning av medborgarnas integritet och lagarnas syfte. måste det finnas ett skydd mot både statliga och privata ingrepp i människors privatliv. Alla måste ha möjlighet att försvara sina rättigheter i domstol. Urfolk och nationella minoriteter Samerna är ett av världens urfolk och det enda i . Samerna bor i delar av , , och . Detta stora landområde kallas för Sápmi. Sápmi breder ut sig över hela den norra delen av , från ryska i öster till svenska landskapet i söder. Sápmi som begrepp innefattar både landet Sápmi och folket samerna. Samerna har en lång sammanhängande historisk anknytning till de områden där de bedrivit sin näring och utvecklat sin kultur som går tillbaka till tiden före nationalstatens bildande. Samerna uppfyller därmed kriterierna för ett urfolk. Detta har även bekräftats av som uttalade att samerna är ett urfolk som har folkrättsliga krav på en kulturell särbehandling i (prop. 1976/77:80, bet. 1976/77:KrU43). anges även i regeringsformen (1 kap. 2 §) att det samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. Av förarbetena till grundlagsändringen följer att avsikten med att ge bestämmelsen en ny utformning var att tydligare spegla samernas särställning och ge uttryck för att samerna inte bara är en minoritet utan även ett urfolk (prop. 2009/10:80 s. 190). har därmed erkänt att samerna är ett folk, ett urfolk och en minoritet. En vanlig uppskattning är att det finns 80 000–100 000 samer i Sápmi. Det är osäkert hur många med samiskt påbrå som själva identifierar sig som samer. Några folkräkningar på etnisk grund görs inte, därför är siffrorna uppskattningar. Forskare har utgått från gamla renlängder med mera. Den sista lappräkningen i gjordes 1945. kom en utredning fram till att det fanns ca 20 000 samer i . Om man kopplar ihop gamla renlängder och röstlängd till SCB:s tregenerationsregister och lägger till barn, föräldrar och syskon (om de är i livet) så får man fram nästan 50 000 personer. Men vilka som själva identifierar sig som samer vet vi inte. En vanlig uppskattning över antalet samer är, enligt , 20 000–40 000 i . Samerna är också en av fem nationella minoriteter i för vilka särskilda bestämmelser gäller bland annat beträffande språk och kultur. Det gällande övergripande målet för samepolitiken, som fastställdes av , är att verka för en levande samisk kultur byggd på en ekologiskt hållbar rennäring och andra samiska näringar (prop. 2005/06:1, bet. 2005/06:MJU2, rskr. 2005/06:108). Utvecklingen av samiska rättigheter befinner sig i ett dynamiskt skede. En överenskommelse om en nordisk samekonvention träffades mellan företrädare för de svenska, norska och finländska regeringarna och representanter för de tre nordiska sametingen. Konventionen anger, enligt regeringen, vissa minimirättigheter som staterna kan vidareutveckla och ger verktyg för en förbättrad dialog mellan stat, myndigheter och det samiska folket. Regeringen avvaktade sametingens ställningstagande till en nordisk samekonvention. Regeringen framhöll att den överenskommelse som träffats om en nordisk samekonvention och det pågående arbetet med att etablera en konsultationsordning utgör viktiga steg i arbetet för att nå det övergripande samepolitiska målet och utvecklingen av det gränsöverskridande samarbetet om urfolksrättigheter. Sametingen i , och har genom samiskt parlamentariskt råd skickat in en hemställan till respektive lands regering om ett antal ändringar. Den nordiska samekonventionen är ännu inte ratificerad. Inrättandet av ett svenskt rättigheter bereds inom . har det rått oklarheter kring statens, respektive samernas, jakt- och fiskerätt. Samernas jakt- och fiskerätt har varit en stridsfråga i förhållandet mellan samerna och den svenska staten. Det finns flera orsaker till detta. Från samiskt håll har stark kritik riktats mot att staten inte har utrett samernas jakt- och fiskerätt på ett tillfredsställande sätt. Många anser emellertid att den verkliga orättvisan i frågan om samernas jakt- och fiskerätt är att rätten endast tillkommer samer som är medlem i en sameby. lämnade Girjas sameby in en stämningsansökan till med yrkande om att tingsrätten skulle fastställa att samebyn har ensamrätt till jakt och fiske inom en del av samebyns året-runt-marker och att samebyn ensam har förfoganderätt över jakten och fisket, alternativt att samebyn och staten gemensamt har förfoganderätt över jakten och fisket. Det s k Girjas-målet handläggs i , och målet förväntas därmed få en prejudicerande effekt och vara ett vägledande avgörande för frågan om samernas jakt- och fiskerätt. Frågan om utvecklingen av samers rättigheter och inflytande kommer därför fortsatt vara aktuell. De övergrepp och den diskriminering som svenska staten historiskt har utsatt samer och andra nationella minoriteter för och som fortfarande pågår på många plan är ofta okänd för både beslutsfattare och allmänhet. Den dåvarande jordbruksministern, med ansvar för samefrågor, uttalade följande vid den s.k. urfolksdagen i : Jag tycker att vi måste ha lärt oss någonting av historien och jag vill gärna ta det här tillfället i akt och säga till er, som representant för den och det svenska samhället att jag är väl medveten om det förtryck som har utövat över det samiska folket genom historien. Jag vill å regeringens vägnar be om ursäkt för det. […] Vi kan inte på något sätt acceptera det förtryck, t.ex. att samer har förvägrats att använda sitt språk, de tvångsförflyttningar och de många uttryck för förtryck som vi har gjort oss skyldiga till genom årens lopp. Det finns heller ingen annan möjlighet för det svenska samhället att komma vidare, än att be om ursäkt för de övergreppen. Filmen väckte stort nationellt och internationellt intresse. Filmen har väckt frågor om varför den svenska staten inte agerat och tagit fram vad som egentligen hänt under historiens lopp och vad som händer . Dessa diskussioner har dock förts i det samiska samhället och i . och () arbetar gemensamt med att verka för att inrätta en oberoende om historiska skeenden och övergrepp på samer genom historien. arrangerade de tillsammans med Vaartoe – i ett rundabordssamtal om internationella erfarenheter från sanningskommissioner i andra länder. – Tornionlaaksolaiset (STR-T) och lämnade in en ansökan om medel till regeringen för en förstudie till genomlysning av svenska statens övergrepp på tornedalingar och meänkielitalande. överlämnades förstudien var jag som en fånge – Statens övergrepp på tornedalingar och meänkielitalande till dåvarande kulturminister . överlämnade vid samma tillfälle skriftligen en begäran om att en sannings- och skulle upprättas. Utan en ordentlig genomlysning där saker lyfts upp i ljuset kan inte göra sig fritt från förlegade och diskriminerande föreställningar om samer och nationella minoriteter. Därför föreslås att försonings- och sanningskommissioner tillsätts för att sammanställa och beskriva övergrepp och oförrätter som ägt rum samt ge rekommendationer och förslag på åtgärder. Dessa bör utreda den svenska statens övergrepp mot samer och samers respektive tornedalingars och meänkielitalandes mänskliga rättigheter samt komma med förslag på lämpliga åtgärder så att man kommer till rätta med det historiska traumat. Ytterligare ett sätt att läka såren som statliga historiska åtgärder orsakat är frågan om repatriering av samiska kvarlevor. Repatriering är en process för återbördande av föremål eller kvarlevor till deras ursprungliga eller rättmätiga platser. Repatriering görs då man upptäcker att kvarlevor eller föremål bortförts på ett orättmätigt sätt. Därför ingår också ett försoningsarbete i begreppet, för att göra upp med ett smärtsamt förflutet och återskapa förtroendet mellan den som tog och den som blev drabbad. Samerna har begärt att svenska staten ska återlämna de mänskliga kvarlevor som finns i statens förvar, såsom på statliga museer och andra samlingar. Trots detta är det fåtal kvarlevor som återbördats och kunnat begravas. skedde den hittills största repatrieringen av samiska kvarlevor i . Kvarlevorna av 25 individer återbördades till sin ursprungliga viloplats på Gammplatsen i , där de grävdes upp . 2018 kom en ny museilag där det tydligt står att museer ska delta i repatriering. Även i det internationella museisamarbetet ICOM:s föreskrifter och i urfolkskonventionen framgår det att repatriering ska göras tillsammans med urfolk och lokalbefolkning. I samband med den nya lagen 2018 fick huvudansvar över övriga museer. och fick uppdraget att på olika sätt ta fram vägledning för repatrieringar. i , och kristna råd har i sitt yttrande till för mänskliga rättigheter inför den tredje periodiska översynen framfört vikten av att svenska staten skyndsamt utformar ett nationellt relevant och sammanhållet regelverk samt nationell finansiering av repatriering av samiska kvarlevor. anser att det är angeläget att staten skyndsamt säkerställer ett fortsatt återbördande av samiska kvarlevor. Renskötseln är intimt sammankopplad med den samiska kulturen och har traditioner mycket långt bakåt i tiden. Den har utvecklats från jakt på vildren till dagens renskötsel. Än är det naturen som styr rennäringens rytm eftersom renen går på naturbete året runt. Det fria naturbetet är en förutsättning för en ekologiskt hållbar rennäring med långsiktigt friska djur. Rätten att bedriva renskötsel i tillkommer enligt rennäringslagen den samiska befolkningen, men för att få utöva den rätten måste man vara medlem i en sameby. Av alla samer i är det bara som är medlemmar i någon sameby. En sameby är ett geografiskt område som ofta sträcker sig från skogsområdena i inlandet till fjällen vid gränsen till . På så sätt följer samebyarnas områden fjällrenens årliga vandringar från skogsland till fjäll. Samebyn utgör både en ekonomisk samarbetsform och ett bestämt landområde. Inom detta område får medlemmarna i samebyn bedriva renskötsel. I delar av området får medlemmarna dessutom fiska och jaga. Man har också rätt att uppföra stugor och anläggningar för rennäringen samt ta bränsle och byggnadsvirke för husbehov och slöjdvirke. Renskötselrätten grundar sig på begreppet urminnes hävd, det vill säga att man jagat, fiskat och nyttjat renbetesmarkerna sedan urminnes tid. Reglerna för samebyarna regleras i rennäringslagen. Inom en sameby finns flera olika renskötselföretag som består av en eller flera ägare. Samebyn drivs en av styrelse som väljs på årsstämman. Styrelsen tar kollektiva beslut om betesmarker, gärden och gemensamma arbeten som ska utföras. Varje renägare beslutar själv om sina egna renar, t ex hur många renar som ska slaktas. Den som vill bli medlem i en sameby måste ansöka om det.