kam-fs · H6C120190328fs · 2019-03-28 14:00:00 — Vid frågestunden svarar ministrarna i regeringen på frågor från riksdagsledamöterna direkt i kammaren. Följande ministrar deltar: Arbetsmarknadsminister (S) Näringsminister (S) Socialförsäkringsminister (S) Civilminister (S) Arbetsmarknadsminister (S) besvarar såväl allmänpolitiska frågor som frågor inom sitt eget ansvarsområde. Det finns två uppenbara problem med statens ägande av . För det första: Vid ett eventuellt förvärv av riskerar staten att få ett osunt stort inflytande på mediemarknaden. För det andra: Genom att staten är en passiv minoritetsägare har man inte full rådighet och kontroll över de säkerhetskänsliga system som finns i bolaget. har en majoritet i bett regeringen att utreda förutsättningarna för att avyttra de kommersiella delarna i . I gengäld kan staten få full rådighet över dessa system. har varit kritisk till detta men inte preciserat vad han vill göra i stället. Vad är regeringens alternativa lösning på dessa två problem, som vi skulle kunna lösa på ett och samma bräde genom tillkännagivande ? Tack, , för frågan! Det är mig främmande att rätta riksdagsledamöter, men det är ändå på sin plats att säga att det - mig veterligt - inte har röstats om något tillkännagivande från här . Att näringsutskottet uppenbarligen har hanterat frågan är en sak, men i sin helhet kommer väl att hantera detta . Svaret på frågan är följande, fru talman: avråder från denna ideologiska försäljning. Ett enigt försvarsutskott avråder från denna försäljning. Varför gör de det? Jo, därför att detta utsätter för onödiga säkerhetsrisker. Den ordning vi har har vi haft - också under borgerliga regeringar - och den har hållit. Men är det blind ideologi som gäller. ska det säljas, oavsett priset för den nationella säkerheten. Det stämmer förvisso att det var en utskottsjustering och att det är debatt . Men faktum kvarstår: Staten har inte full rådighet över dessa system. Det Försvarsmakten har sagt är att en försäljning utan någon typ av kompensation i form av ökad rådighet över systemen vore dumt, och det instämmer nog alla i denna kammare i. Vi vill att vi ska få större rådighet över systemen genom att växla den kommersiella delen av mot detta. Frågan är vad regeringen vill göra. Man har ju inga förslag på bordet. Om det skulle bli så att tar beslut om detta ska vi naturligtvis hantera det på det seriösa sätt som vi alltid gör med tillkännagivanden. Staten har av aktierna i . Staten är en dominerande ägare och har ofta majoritet på stämmorna. Därmed har man också ett ganska starkt inflytande över hur styrelsen ser ut, och det är därför Försvarsmakten avråder från att sälja i det läge vi har . Min fråga går till arbetsmarknadsminister . inledde en nationell tillsyn av äldreomsorgen. Uppdraget är inte slutfört ännu, men det har visat sig att nio av tio arbetsplatser har brister i arbetsmiljön. Många av dessa brister handlar om att arbetsgivaren inte har undersökt risker, riskbedömt eller åtgärdat risker i arbetet. Många upplever att arbetsbelastningen är alldeles för hög i förhållande till resurserna. Tempot är för högt, och tiden räcker inte till. Jag vet att det är arbetsgivaren som ska ha koll på vilka krav som ställs och på om resurserna är tillräckliga och om så behövs åtgärda detta. Men som det ser ut nu riskerar personalen sin hälsa därför att arbetsbelastningen inte anpassas efter resurserna. Det finns ett stort behov av att förbättra arbetsmiljön och det förebyggande arbetsmiljöarbetet inom äldreomsorgen. Min fråga är: Hur tänker ministern säkerställa att dessa brister faktiskt åtgärdas? Detta är en oerhört viktig fråga. Det här tar upp visar hur klokt det var av den tidigare regeringen att storsatsa på arbetsmiljöarbetet, investera i många fler inspektörer på och ta fram en ny arbetsmiljöstrategi. I arbetsmiljöstrategin fanns bland annat uppdraget att göra den särskilda granskning av äldreomsorgen som man nu genomför och som visar förfärande resultat: I av fallen blir det anmärkningar. Detta visar varför vi måste fortsätta att prioritera arbetsmiljöarbetet och fortsätta att prioritera resurser till välfärden i stället för skattesänkningar, så att det kan bli fler anställda och en rimligare arbetsbörda för alla dem som arbetar i den oerhört viktiga äldreomsorgen. Jag tackar så mycket för svaret. Det är jättebra att antalet arbetsmiljöinspektörer har ökat, även om detta inte avhjälper personalbristen inom äldreomsorgen i sig. Men trots ökningen är det av arbetsplatserna som faktiskt får ett besök från inspektionen, och först då åtgärdar de sina brister. Hur tänker ministern säkerställa att arbetstagarna på de övriga av arbetsplatserna verkligen får en förbättrad arbetsmiljö? Låt mig vara helt uppriktig: I skattefinansierad, demokratiskt styrd verksamhet är det inte rimligt att det ska krävas inspektörer från för att man ska ha en rimlig arbetsmiljö. Här måste kommuner och landsting som arbetsgivare ta ett helt annat ansvar för ett systematiskt arbetsmiljöarbete. Jag för en dialog med SKL, och kommer att förnya denna dialog när man snart har en ny ledning på plats. Jag fortsätter med arbetsmiljöaspekten, men handlar det om arbetsskadeersättningen. Jag vänder mig till socialförsäkringsministern. För mig är den arbetsskadeersättning vi har den mest ojämställda ersättningen inom våra ekonomiska trygghetssystem. Detta är en skandal, tycker jag, för det drabbar kvinnor i allra högsta grad. Kvinnor uppfyller inte kraven för att ens bli utredda när det gäller huruvida de har en arbetsskada. Jag förstår att ryggar som blir skadade inom vården eller patienter som skadar den personal som jobbar inte är att jämföra med någon som till exempel ramlar ned från en stege. Det har gjorts en utredning om detta, och regeringen har inte gjort någonting trots att det är utredningen kom. Tack, , för en viktig fråga på arbetsmiljöområdet! Ohälsan i ser helt annorlunda ut än vad den gjorde . Då var det mer dominans av fysisk ohälsa. ser vi att inte minst kvinnor drabbas av psykisk ohälsa. Vår arbetsskadeförsäkring täcker inte riktigt in den ohälsa som vi ser på arbetsmarknaden - därav den utredning som vi tillsatte under förra mandatperioden. Där togs en del förslag fram som kan förbättra arbetsskadeförsäkringen på marginalen, men det behöver också göras ett omtag och göras förnyade insatser för att säkerställa att också kvinnor ska kunna känna sig trygga med att få sin arbetsskada prövad på ett rättssäkert sätt. Det fanns flera förslag, och flera remissinstanser tyckte att man kunde gå vidare med vissa av förslagen, vilket skulle medverka till att vi skulle få en mer jämställd arbetsskadeförsäkring och att kvinnor skulle få sin rättmätiga ekonomiska ersättning för att de fått en arbetsskada. Men regeringen har ju inte gjort något. Varför gör ni ingenting åt den här viktiga jämställdhetsfrågan? Man kan inte säga att regeringen inte har gjort något. Vi tillsatte, med en borgerlig regering som inte agerade i arbetsskadeförsäkringsfrågan, en utredning under förra mandatperioden. Det gjorde vi just för att se, med den arbetsskadeförsäkring vi har , vad som är möjligt att göra. Jag har naturligtvis också tagit del av remissvaren och kan konstatera att det inte är till fyllest, utan vi behöver göra ännu mer och är också beredda att ta ett sådant initiativ. Hemma i står över 10 000 av de inskrivna på Arbetsförmedlingen långt ifrån arbetsmarknaden. De är beroende av hjälp från professionella arbetsförmedlare med lokal kännedom. Men kommer de inte att få det längre då enbart hälften av kontoren beräknas vara kvar - och det i det län som har högst arbetslöshet år . Redan nu efter de gigantiska besparingarna nekas människor hemma utbildning. Utförsäkrade kan inte tas emot och personal flyr. Gigantiska besparingar och ovanpå det ett nyliberalt experiment med stora privatiseringar betalas av de mest utsatta på arbetsmarknaden och av de mest utsatta regionerna, som . Har ni gjort några konsekvensbeskrivningar för de utsatta och för kommuner och regioner? Och varför stoppar ni inte detta gigantiska experiment? Vad har statsrådet att säga till dem som är i behov av mest stöd och är de som drabbas? Det är en viktig fråga som ställer. Jag vill ta tillfället i akt och säga att regeringen anser att det beslut som Arbetsförmedlingens generaldirektör har tagit om att 132 kontor ska stängas är ett förhastat beslut. Det kommer ett uppdrag till Arbetsförmedlingen som påverkar hur man behöver ta beslut när det gäller kontorsfrågan. Man måste ta ett helhetsgrepp för att ha en ordnad process och säkerställa att vi har statlig närvaro i hela landet och säkerställa att man inte släcker ned verksamhet innan det finns fungerande alternativ. Vi ska säkerställa att människor både i och i andra delar av landet ska ha rätt till det stöd och den hjälp som man behöver när man står långt ifrån arbetsmarknaden och behöver samhällets insatser för att kunna få det viktiga arbetet. Då kommer min följdfråga: Arbetsförmedlingen kommer alltså att tillföras stora resurser för att kunna behålla de anställda? Det är ju ändå de som är grunden för att man ska kunna möta de arbetslösa som står långt ifrån arbetsmarknaden. Deras kompetens och utbildning behövs, och det har man inte pengar till . Det är också därför man fattar de här besluten om nedläggning. Min fråga blir till statsrådet: Ni kommer alltså att skjuta till enorma resurser i den vårändringsbudget som kommer? Jag skulle tro att svaret blir nej. Arbetsförmedlingen står inför en större reformering. I den budget som ligger kommer man att gå ned till 9 000 anställda. Det är samma nivå på personalen som man hade , och då hade man över 300 kontor. Personalen är den viktigaste resursen för Arbetsförmedlingen. De har en otroligt viktig kompetens. Just därför är det viktigt att man inte tar förhastade beslut utan har en ordnad process och inte släcker ned verksamheter innan man har fungerande alternativ på plats. Min fråga är av allmänpolitisk karaktär. Antalet beviljanden av förstagångsansökningar om personlig assistans har kraftigt minskat efter 2015. Färska siffror från som barn och ungdomar, RBU, har bearbetat visar dessutom att det är mycket stora regionala skillnader när det gäller vilka som fick statlig assistans . I , , och på beviljades inte en enda nyansökan medan det i var så pass många som av dem som ansökte som fick ja. Jag tror inte att andelen av befolkningen som har behov av assistans skiljer sig så mycket åt mellan de olika regionerna. Min fråga till statsrådet blir därför om regeringen tycker att det är rimligt att det är så stora regionala skillnader och om regeringen är villig att vidta några åtgärder för att säkerställa att myndigheten har en rättssäker bedömning så att den som behöver assistans ska få det oavsett var i landet man bor. Tack, , för frågan! Svaret är nej, det är inte acceptabelt med så stora regionala skillnader. Det är ett tecken på att man behöver stärka rättssäkerheten i bedömningarna och besluten. Låt mig också understryka att det inte är meningen att alla ska få en lika snål bedömning, utan det är viktigt att alla individer som har rätt till assistans verkligen också får den rätten beviljad och verkställd. Förstärkningar av LSS finns med i det januariavtal som har slutits mellan de fyra samarbetspartierna. Tack, statsrådet för svaret! Det gläder mig. Vi kristdemokrater ser med stor oro på , Insatser och stöd till personer med funktionsnedsättning. Rapporten visar att barn som förlorat och statlig personlig assistans i allt större utsträckning hamnar på barnboenden. Min fråga till statsrådet blir därför om regeringen är beredd att vidta åtgärder för att även barn med funktionsnedsättning som har stora behov av hjälp och tillsyn ska kunna bo hemma med sin familj. Det var ett av de bärande inslagen i LSS-reformen när den genomfördes att vi inte ska sätta barn på institution utan att man ska ha möjlighet att leva med sin familj. Alla vi som känner föräldrar som har svårt funktionsnedsatta barn som behöver omfattande stöd vet vilket oerhört tungt och omfattande arbete som föräldrarna redan gör. Det är viktigt att vi har en fungerande assistans som gör att barn och föräldrar kan leva tillsammans. Jag söker svar från statsrådet om vab. Ett kroniskt sjukt barn bär sin sjukdom dygnet runt hela sitt lilla liv, även i skola och förskola. Jag skulle själv inte våga lämna mitt barn om jag inte visste att personalen har den kunskap som behövs för att mitt barn ska slippa fara. Jag skulle heller inte känna mig trygg som lärare om jag inte visste tillräckligt för att känna igen symtom eller ta blodprover, tolka svar och ge medicin. Ändå måste neka föräldrarna vab för att lära ut detta, trots läkarintyg. Det här måste ändras, som jag och Liberalerna ser det, för föräldrarnas skull, för personalens skull och i allra högsta grad för barnens skull. Kan statsrådet och regeringen tänka sig att ta initiativ till en sådan förändring? Självklart ska man kunna känna sig trygg även om man har ett barn med kronisk sjukdom som till exempel diabetes när man lämnar barnet i skolan. Som lagstiftningen ser ut är det just skolan som har ansvaret att se till att man har medarbetare på plats som har den kunskap som krävs för att tillse att barnet får den trygghet som behövs under skoldagen och under skolgången. Men jag vet också att det skedde en tillämpningsförändring under slutet av förra mandatperioden och att man tidigare hade en mer generös tolkning när det gällde vård av barn. Vi har börjat titta på frågan, och den är aktualiserad på mitt bord. Varmt tack, statsrådet , för svaret! Det gör mig väldigt lättad och hoppfull, för en del barns sjukdomar går ju aldrig över, och deras föräldrar måste naturligtvis veta att barnen får rätt stöd. Det är helt galet att reglerna klassar barnet som friskt på väg till förskola eller skola och sedan som sjukt igen på vägen hem, så denna lagskärpning är viktig. När, statsrådet , kan familjerna förvänta sig att få ett värdigare och tryggare liv? Som sagt var är frågan aktualiserad. Sedan måste man naturligtvis ställa sig frågan framåt om det är förändringar i vab som vi ska fokusera på eller om den alldeles utmärkta familjevecka som vi är överens om i januariavtalet också skulle kunna vara en lösning, nämligen att föräldrarna ska kunna vara mer närvarande i barnens vardag. Jag har en fråga till näringsminister kopplad till säkerhetsaspekter av det statliga ägandet i . har näringsutskottet justerat ett betänkande som kommer att behandlas i kammaren , där och högern vill att regeringen ser över möjligheten att sälja . Under behandlingen av ärendet har man dessutom stärkt skrivningarna kring en försäljning av hela bolaget, trots att bland annat Försvarsmakten säger att detta kan få allvarliga konsekvenser för . Personligen blir jag förbannad när ideologi sätts före rikets säkerhet. Min fråga till näringsministern blir därför: Hur ser statsrådet på säkerhetsaspekten av det statliga ägandet i ? Tack, , för en viktig fråga! Det ska inte råda något som helst tvivel, vare sig i denna kammare eller i i övrigt, om att regeringen under alla omständigheter kommer att värna nationella säkerhet. Det ska inte heller råda något tvivel om att vi tar Försvarsmaktens yttrande där man bestämt avråder från den här politiken på fullaste allvar. Om , trots avrådanden från Försvarsmakten och ett enigt försvarsutskott, ändå väljer att göra detta ska vi naturligtvis titta igenom det och göra det på det mest seriösa sätt som går att göra. Men det ska inte råda något som helst tvivel om att den alltid sätter nationella säkerhet främst. Tack, statsrådet, för svaret! Det gör mig trygg. Ytterligare en diskussion som har kommit upp i frågan är en möjlig delning av . Bolagsledningens affärsstrategi går ju i en helt annan riktning, så jag tror att det initialt är många som har varit väldigt skeptiska till idén om en delning eller ett utköp. Jag vill ändå höra vilka effekter statsrådet ser av den typen av förslag. Vi måste vara medvetna om att om staten ska dela detta bolag måste man äga bolaget. Det gör inte staten . Med nuvarande börskurs skulle det krävas ytterligare 150-160 miljarder ur statskassan för att göra detta. Sedan tror jag att det ibland är ett feltänk när det handlar om delning. Tänk på hur var förr med kopparnät och tjänster. Med dagens digitalisering har det blivit mycket mer komplicerat. Det bör man vara medveten om. aviserade regeringen att ett antal myndigheter skulle utlokaliseras från . Beslutet motiverades med att hela ska leva. Bland annat skulle Sidas huvudkontor flytta från till . Flytten kommer att bli både långdragen och dyr. Det finns inga passande lokaler i , utan nyproduktion måste till. En konsekvensanalys visar att kostnaden bara för konsultarvoden beräknas uppgå till 60 miljoner, och den totala prislappen beräknas landa på 100-tals miljoner. Utöver detta väntas också många anställda lämna myndigheten. Flytten av Sidas huvudkontor från en station på röda linjen till en annan blir, om den genomförs, troligtvis dyraste adressändring. Det framgår nu med all tydlighet att det här beslutet var ogenomtänkt. Min fråga är därför till statsrådet : Kommer regeringen att släppa prestigen vad gäller Sidas flytt? Tack, , för frågan! Vi får aldrig frågan varför vi inte agerar mer för att kostnaderna för att statens myndigheter bedriver sin verksamhet från ska sjunka, utan frågorna kommer alltid när vi omlokaliserar verksamheter till förorter och till andra orter än . Nej, vi kommer inte att backa från omlokaliseringspolitiken. Jag besökte Fastighetsmäklarinspektionen i i går. Det påstods i den här kammaren att det skulle vara en katastrof om den verksamheten flyttades från till . Men, fru talman, verksamheten bedrivs med högsta kvalitet i . Det är inga problem att hitta rätt personal. Jag är övertygad om att också omlokaliseringen till kommer att funka på ett bra sätt. Jag anar kanske en spricka i regeringen, men jag noterar också att statsrådet inte kommer att släppa prestigen. Två konsekvensanalyser visar att det här kommer att bli dyrare, inte bara tillfälligt utan också på lång sikt. Det kommer också att bli svårare för Sida att bedriva sin verksamhet. Om man vill ha mer statlig närvaro tror jag att man i själva hellre hade valt fler poliser än en biståndsmyndighet, som dessutom får det svårare att bedriva sin verksamhet. Det här är inget annat än en dyr adressändring, och skattebetalarna kommer att få ta notan. Jag förstår fortfarande inte varför anser att det är prestige att vilja flytta statliga verksamheter från . Är det billigare att vara i ? Finns de lokaler som den nämnda myndigheten använder sig av på en adress som är känd för billiga hyror? Jag låter frågorna vara obesvarade. Men den här diskussionen kommer säkerligen att fortsätta. Ökade problem med psykisk ohälsa är ett stort problem i som måste tas på stort allvar. Vi kan även se att sjukskrivningar på grund av psykiatriska diagnoser är ett problem som ökar, och en särskilt utsatt yrkesgrupp är kvinnor inom offentlig sektor. Och som om inte utsattheten att drabbas av psykisk ohälsa är nog ska dessa personer också mötas av ett system som inte är anpassat för psykiatriska diagnoser. Man får svårtolkade besked från och blir i värsta fall utförsäkrad innan man är redo att arbeta. Otaliga vittnesbörd finns från personer som upplever hela processen och kontakten med som en ytterligare pålagd stress som försämrar möjligheten till tillfrisknande. Regeringen har fått ett tillkännagivande om att utreda hanteringen av människor som har drabbats av psykisk ohälsa. Min fråga till socialförsäkringsminister är vad regeringen avser att göra för att ta frågan om ökat antal sjukskrivningar på grund av psykisk ohälsa på allvar och vilka konkreta förslag det finns vad gäller möjligheter till rehabilitering och en rättssäker process. I grund och botten härrör problemet med kvinnors ökade risk för ohälsa från arbetsplatser där det arbetar väldigt många kvinnor i en sämre arbetsmiljö. Inte minst beror det också på att vi alltjämt har ett ojämställt ansvar för barn, hem och familj. Kvinnor tar än en mycket större del av ansvaret. Kombinationen av detta leder till stress och till sjukskrivning. När man hamnar i ohälsa och sjukskrivning ska man naturligtvis ha det stöd som man behöver för att för det första, förhoppningsvis, komma tillbaka till hälsa igen och för det andra, förhoppningsvis, komma tillbaka till arbete igen. Vi vet att den psykiska ohälsan kryper ned i åldrarna och att alldeles för många kvinnor tyvärr blir sjukskrivna under långa perioder. Vi arbetade hårt med detta under den förra mandatperioden tillsammans med bland andra arbetsmarknadens parter, och vi har för avsikt att arbeta vidare . Jag instämmer i att arbetsmiljön är ett stort problem där åtgärder måste vidtas och att vi måste underlätta för barnfamiljer. När det gäller sjukförsäkringsprocessen har föreslagit bibehållen ersättning för att till exempel prova studier , flexibel sjukskrivning och förenklade möjligheter att prova ett annat yrke, för ibland är det kanske arbetsplatsen som är problemet, så som statsrådet lyfte fram, samt en mjukare bedömning vid dag 180 inom kompetensområdet. Socialdemokraterna har röstat nej till alla dessa förslag. Socialdemokraterna genomförde tillsammans med många reformer på detta område under den förra mandatperioden: koordinatorer inom hälso- och sjukvården, en ny arbetsmiljöstrategi och en föreskrift för social och organisatorisk arbetsmiljö. Vi har skjutit till särskilda medel till rehabilitering. Vi fick en ny lagstiftning som ålägger arbetsgivarna att göra insatser tidigt i ett sjukfall, och vi kommer att arbeta vidare med detta . Min fråga till näringsministern handlar om regeringens prövning av ansökningar om bearbetningskoncessioner enligt minerallagen. En bearbetningskoncession är bara ett av alla tillstånd som krävs för att i slutändan eventuellt kunna starta en gruvverksamhet. har denna ärendetyp hopats på regeringens bord. Näringsministern har en diger hög att beta av, och ärendena har långa handläggningstider. Branschen, berörda rättighetsinnehavare och bygder avvaktar besked av väntan, och de är i stort behov av beslut. Regeringens senfärdiga handläggning skapar osäkerhet om spelregler och hämmar investeringar. Detta tillsammans med andra faktorer riskerar att försämra attraktionskraft som prospekterings- och gruvland. Jag vill därför fråga näringsministern: När har regeringen för avsikt att börja besluta i dessa ärenden? Tack, , för en viktig fråga! Vi kan sätta in den i ett sammanhang. Vi befinner oss just nu i början av en nödvändig omställning av vårt sätt att göra saker och ting i våra samhällen. Den klimatkris vi är inne i kräver elektrifiering av samhället, och vi vet att mineraler och metaller är centrala för att kunna göra detta. Elbilar, till exempel, görs ju inte på internet utan i vanliga fabriker. Batterier med mera kommer att behövas, och där har goda förutsättningar. Jag delar i viss mån frustration över att vi har en ganska tungrodd process. Hur ska vi se till att vi kan tillvarata människors rättmätiga intresse av att ingenting händer i deras närhet och att de har något att säga till om men också miljöaspekter som vi drar nytta av det faktum att har många av de mineraler och metaller som krävs för en total elektrifiering i längden av våra samhällen? Jag tackar näringsministern för svaret. Jag vill ändå understryka vikten av att regeringen nu skyndsamt tar sig an ärendena och kommer till skott med beslut. Förutom svåra intresseavvägningar finns det också viktiga rättsliga, principiellt viktiga frågor som måste avgöras. Eventuella prövningar av regeringens beslut kan landa i , vilket i sin tur ytterligare kan förlänga handläggningstiderna. Jag utgår från att regeringen undanröjer den rättsosäkerhet som råder genom att börja avgöra ärendena. Jag är inne på min nionde vecka som näringsminister, och jag kan lova att vi redan från började titta på dessa frågor.