ip · H610183 · 2019-04-11 00:00:00 — Interpellation 2018/19:183 Rovdjurspolitiken av (M) till Statsrådet (S) I har föreslagit att antalet föryngringar av varg ska öka. Det går emot beslut på minst tre punkter. I det beslut som har tagit framgick det tydligt dels att man ska ta socioekonomiska hänsyn till rovdjurens utbredning, dels att vargen ska vara väl spridd över hela landet och dessutom att antalet vargar i ska uppgå till 170–270 individer. Det är viktigt att det finns en god folklig förankring av den svenska rovdjurspolitiken. Många i – som berörs av vargen – anser att vargförvaltningen inte lever upp till beslutade politik, en politik som en majoritet av har beslutat om. Den innebär i korthet att vargen inte ska försvåra levnadsvillkoren för människor eller bidra med negativa socioekonomiska effekter. Vargen ska förvaltas med skyddsjakt och licensjakt som riksdagsbeslutet förespråkar. Vi ser att vargen gång på gång väcker oro bland lokal befolkning och försvårar djurhållning och livsmedelsproduktion. Politiken tillsatte de regionala viltförvaltningsdelegationerna för att få en mer regional och lokal förvaltning av bland annat rovdjursförvaltningen. Vi ser nu hur de gång på gång blir överkörda av . Det finns även politiska företrädare från regeringspartier som inte tycker att vargen ska förvaltas med jakt. I den proposition som antogs av riksdag under alliansregeringen står det följande: "Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus. En trovärdig rovdjurspolitik kräver också en aktiv förvaltning som stärker förtroendet för rovdjurspolitiken och bidrar till en bättre samexistens mellan människor och stora rovdjur. Regeringen gör i propositionen bedömningen att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i har gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Därför slår regeringen fast, i enlighet med de riktlinjer som har tagit fram för hur de stora rovdjuren ska förvaltas, att en aktiv förvaltning ska genomföras. Det innebär även att socioekonomisk hänsyn ska tas och att tamdjurshållning inte påtagligt försvåras. har i modern tid aldrig haft så stora rovdjursstammar som . Föresatsen att bevara rovdjuren har alltså lyckats. Det innebär också nya utmaningar att utforma en politik som möjliggör en god förvaltning av stora rovdjur, som tillgodoser en bra balans mellan målet att uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus för stammarna och tar hänsyn till de människor som lever och verkar i rovdjurstäta områden. En aktiv förvaltning med en palett av olika åtgärder behövs för att människa och stora rovdjur ska kunna leva sida vid sida utan alltför stora konflikter. Det svenska landskapet är i det närmaste alltigenom människopåverkat. Även de till synes orörda områdena i norra har en lång kulturtradition genom den renskötsel som bedrivs där. Ingenstans i landet finns områden där människor kommer att stå helt opåverkade av förekomst av rovdjuren. Det är därför mycket viktigt att de människor som påverkas av stora rovdjur ges möjlighet att finna en delaktighet i förvaltningen." riksdag har fattat ett tydligt beslut rörande varg. Målen för vargstammen i är att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i , med utgångspunkt i Skandulvs redovisning av minsta livskraftiga population om 100 individer, ska vara 170–270 individer, att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara hela förutom den alpina regionen och , att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast, att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada och att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. har alltså beslutat om att utbredningsområdet för varg ska vara hela förutom den alpina regionen och . Trots detta har sannolikt inte förekomsten av varg och andra rovdjur minskat i , och , där antalet vargar är som störst. Det är otillfredsställande att mål inte följs. Därför vill jag fråga statsrådet : Kommer statsrådet och regeringen att följa beslut rörande rovdjur? Anser statsrådet att beslut om 300 vargar överensstämmer med beslut där den nedre gränsen är 170 individer? Avser statsrådet att agera för att antalet individer av varg inte ska öka i de län där rovdjurstrycket är som störst? Avser statsrådet att vidta åtgärder för att säkerställa att viltförvaltningsdelegationerna har ett starkt mandat där man kan ta lokala och regionala hänsyn vid sina beslut? Finns det en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt, och hur kommer det i så fall till uttryck i regeringens åtgärder? Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att säkerställa att ansvariga myndigheter följer beslut? Vilka övriga åtgärder avser statsrådet att vidta i tjänsten för att skapa en bred folklig förankring av den svenska rovdjurspolitiken i de regioner som berörs av frågan – där det finns en stor andel vargar? har frågat mig om jag och regeringen kommer att följa beslut rörande rovdjur, om jag anser att beslut om 300 vargar överensstämmer med beslut där den nedre gränsen är 170 individer och om jag avser att agera för att antalet individer av varg inte ska öka i de län där rovdjurstrycket är som störst. har också frågat om jag avser att vidta åtgärder för att säkerställa att viltförvaltningsdelegationerna har ett starkt mandat där man kan ta lokala och regionala hänsyn vid sina beslut. Han har frågat om det finns en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt och hur det i så fall kommer till uttryck i regeringens åtgärder. har även frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att ansvariga myndigheter följer beslut samt vilka åtgärder jag avser att vidta i tjänsten för att skapa en bred folklig förankring för den svenska rovdjurspolitiken i de regioner som berörs av frågan - där det finns stor andel vargar. har frågat mig vilka åtgärder jag vidtar för att berörda myndigheter ska leva upp till den av beslutade vargpolitiken. Han har frågat om det finns en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt och hur det i så fall kommer till uttryck samt om jag bedömer att det finns skäl till oro för rovdjursstammarna om landsbygden inte upplever sig hörd i rovdjursproblematiken. I den av antagna propositionen 2012/13:191 En hållbar rovdjurspolitik anges att ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus för rovdjursstammarna som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn ska tas. I propositionen föreslås att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus hos den svenska populationen ska vara 170-270 individer. I propositionen framförde regeringen att efter behandling skulle bedöma var referensvärdet för varg skulle ligga inom det av regeringen föreslagna intervallet och rapportera värdet till enligt art- och habitatdirektivet. Inom ramen för denna begränsning rapporterade att referensvärdet för vargpopulationen i ska vara minst 270 vargar. Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus får sedan inte underskridas. Populationen har dock haft en högre inavelsgrad än vad som anses acceptabelt, och den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet kritiserades för att inte beakta genetiska aspekter. Dåvarande regeringen uppdrog 2015 åt att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och, med den nya analysen som grund, utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. har utifrån analysen bedömt att det behövs minst 300 vargar och att minst en invandrad varg från eller reproducerar sig med en skandinavisk varg varje femårsperiod för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. Regeringen kan inte ha synpunkter på vetenskapliga bedömningar i enskilda frågor. I nämnda proposition framkommer även att när ett rovdjursförvaltningsområde har uppnått miniminivån för en art bör delegering av beslut om licensjakt kunna ske till samtliga länsstyrelser som ingår i förvaltningsområdet utan begränsning. I propositionen anges även att vargens förekomst i renskötselområden och i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till områden där den gör minst skada. har det övergripande nationella ansvaret för att genomföra den beslutade rovdjurspolitiken. Myndigheten har delegerat rätten att besluta om skyddsjakt på varg till de länsstyrelser där varg förekommer. Det är viktigt att dessa beslut fattas regionalt, där man har kunskap om sina lokala förhållanden. Skyddsjakt är en viktig del i rovdjursförvaltningen. För förankring och trovärdighet i förvaltningen behövs lokalt inflytande, till exempel viltförvaltningsdelegationerna. Där finns möjlighet till samråd och faktiskt inflytande i myndigheternas processer. Regeringen värdesätter delegationernas roll, och det lokala inflytandet har stärkts genom att delegationerna utökats med två representanter för olika lokala intressen. Att ledamöterna ska vara folkbokförda i länet eller, när det är fråga om rennäringsutövare, vara medlemmar i en sameby ska också ses som ett uttryck för lokal och regional förankring. som landsbygdsminister har regeringen vidtagit åtgärder. Till exempel innebär vårändringsbudgeten ett tillskott av medel för olika åtgärder för värdefull natur. Satsningen innebär att och andra centrala myndigheter liksom länsstyrelserna kan fortsätta sitt planerade arbete med bland annat rovdjursinventeringar. Människor ska kunna leva och bedriva näringar där rovdjuren finns. En livskraftig och aktiv landsbygd behövs för en hållbar utveckling och tillväxt i hela landet. Tack, statsrådet, för svaret! Jag skrev denna interpellation med anledning av att , regeringens myndighet, har föreslagit att antalet föryngringar av varg i vårt län ska öka. Det går emot beslut på minst tre punkter. I det beslut som har fattat framgick tydligt dels att man ska ta socioekonomiska hänsyn till rovdjurens utbredning, dels att vargen ska vara väl spridd över hela landet och dels, precis som statsrådet sa, att antalet vargar ska uppgå till 170-270 individer. Det är dessutom viktigt att det finns en god folklig förankring för den svenska rovdjurspolitiken. När jag reser i mitt hemlän, , upplever jag inte att det finns en sådan folklig förankring, och det är djupt olyckligt. Jag tycker att det är viktigt att vi inte gör skillnad på barn och barn. Vi kunde se när det kom en varg till att helt korrekt tog ett snabbt beslut om skyddsjakt på vargen. Man anförde då socioekonomiska skäl. I en artikel i från kan man läsa om en man från Limbo: "Vår treåriga dotter och vår sjuårige son brukar leka på gårdsplanen. Den här gången var de inte ute på tomten. När vargen inte fick tag i något av rådjuren vände den och genade över altanen till ett annat hus när den försökte få tag i ett fjärde rådjur, berättar han. Enligt honom har vargen varit inne på familjens gårdsplan uppemot fyra gånger. -vågar vi inte ha ungarna ute på vår egen tomt. Vi måste nästan stå på vakt när de är ute. När det blivit så här så är det något fel på vår rovdjurspolitik. Vi har varg i och kommer väl alltid ha varg, men min åsikt är att man måste göra något åt vargar som är så här oskygga." Personen i fråga ansökte som skyddsjakt, men avslog den. I artikeln står det: "skriver att de baserar sin bedömning på riktlinjer som säger att skyddsjakt bör övervägas först när en eller flera vargar och vistas inom från människor." Finns det anledning för någon att vara orolig för varg? Det kan vara en intressant fråga. Ja, om vi läser i andra medier kan vi se att i en provins mellan och blev en mor och dotter dödade av en varg. blev en treåring skadad och dog under en vargattack. Jag har stor respekt för dem som bor i mitt län och i andra län och som tycker att det är obehagligt och farligt med varg. Precis som fattade beslut om är det därför viktigt att ta socioekonomiska hänsyn och att vargen inte får öka i de län där utbredningen är som störst. Det är bara att konstatera att det i finns gott om varg. har dock sagt att antalet föryngringar ska öka ännu mer. Folk är upprörda och oroliga. Naturligtvis gäller det kanske inte den som bor i utan den som berörs av vargen och har den på sin altan och som inte törs släppa ut sina barn på gården av rädsla för deras liv. När detta händer, fru talman, kan man konstatera att rovdjurspolitiken inte fungerar. Det krävs förändringar, och det minsta man kan begära är att regeringen och statsrådet ser till att beslut följs. Tack, statsrådet, för svaret! Statsrådet läste upp följande: I den av antagna propositionen En hållbar rovdjurspolitik anges att ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus för rovdjursstammarna som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn ska tas. Har vi då lyckats med detta, fru talman? Nej, det har vi inte. märker vi att det runt om i landet finns en växande oro för rovdjuren och för vad de gör och vilken känsla de bygger upp hos människor som lever tillsammans med dem. Vi ser att livsmedelsstrategin, som är ett oerhört viktigt dokument för oss i riksdag, kommer att bli mycket lidande av den nu förda rovdjurspolitiken. Exempelvis finns i en större fårgård som helt enkelt funderar på att lägga ned sin produktion på grund av upprepade vargangrepp och för att man inte blir beviljad skyddsjakt. Vad är livsmedelsproduktionen då värd? Meningen är inte att vi ska utrota vargen, och det har ingen sagt. Vi har heller inte fattat något sådant beslut. Men vi måste ha en fungerande rovdjurspolitik, någonting som människor som lever med varg ute i landsbygd kan acceptera. Ett sätt att hantera vargstammen är genom jakt. Det är ett sätt att förvalta vargstammen. Licensjakt eller skyddsjakt är vad som krävs. Vi har vidtagit åtgärder för att hantera den uppkomna situationen med rovdjuren, och vi ska hantera vargen genom exempelvis jakt. Men i den förvaltning vi har haft för att uppnå mål om att inte ha för täta stammar lokalt har vi använt jakt som metod, och då har vi egentligen inte lyckats med någonting. Inte ett enda län har nämligen fått minskad koncentration till följd av denna aktiva förvaltning. Vi har alltså inte lyckats minska vargstammen där den är som kraftigast. En av frågorna i min interpellation lyder: "Finns det en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt, och hur kommer det i så fall till uttryck?" Vi kan konstatera att i ett av regeringspartierna finns en riksdagsledamot som är talesperson i frågor om biologisk mångfald. Det handlar om från , alltså ett av regeringspartierna. - en gång i debatten om naturvård och biologisk mångfald och i debatten om jakt- och viltvård - har hon sagt följande: "Det gör att vi inte kan fortsätta skjuta varg." och "En arts existens får inte avgöras av en hobby eller ett ekonomiskt särintresse. Jag vill se rovdjursstammar som är långsiktigt livskraftiga, och därför kan jag inte acceptera licensjakten på varg, lodjur och järv." Detta är väldigt allvarligt, särskilt om man sitter i regeringen och ska efterleva fattade beslut. Därför ställer jag mina två sista frågor till statsrådet än en gång: Finns det en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt, och hur kommer det i så fall till uttryck? Bedömer statsrådet att det finns skäl till oro för rovdjursstammarna om landsbygden inte upplever sig hörd i rovdjursproblematiken? Som värmlänning går det inte att hålla sig undan vid en vargdebatt. Det finns väldigt många åsikter, väldigt många och väldigt mycket forskning om varg. Men forskning och vetenskap är två vitt skilda saker. Det vetenskapen säger, vilket är den vetenskap som Skandulv har tagit fram och är den vetenskap vi har, är att vi i skulle klara oss med i underkant 40 vargar. Då har vi en MVP, det vill säga minsta livskraftiga population. De lade in ett katastrofscenario i sin forskning och höjde i och med det minsta livskraftiga population till 100 vargar - i . Vi har ett beslut om ett golv på 170-270 vargar - i . Efter det har gått längre, så nu har vi över 300 - i - trots att vi har forskning och vetenskap som säger att vi kunde klarat oss på 100. Vi i är ofta och vill vara bäst i klassen när vi ska följa internationella konventioner. Men i står det att rovdjur som går över en landsgräns ska inte förvaltas som, i vårt fall, en svensk vargstam och en norsk vargstam, utan de ska förvaltas som en stam. Hemma i och i mina gränstrakter har vi lite konstiga vargar, fru talman, för där har vi halva vargar - i alla fall enligt statistiken. Men vi vet alla att halva vargar inte finns. Det här visar hur löjeväckande det blir när vi inte förvaltar rovdjursstammarna som en gemensam skandinavisk stam på det sätt som anger. Jag vill fortsätta på det spår som mina kompisar tog upp före mig. Varför gäller en lag när en varg närmar sig och en helt annan lag när vargar uppträder oskyggt hemma i , i eller var vi nu är? Detta upplever folk . När det är så får vi inte den folkliga förankringen eller den lokala acceptansen, som både och har pratat om. Där måste vi göra någonting för att vi ska få en rovdjursförvaltning värd namnet. Därför är mina frågor till landsbygdsministern: regeringen att följa , så att vi förvaltar rovdjursstammarna som gemensamma när de går över landsgränsen, vilket vargstammen här gör? Det är också så att vi upplever att vi har en lag som gäller när vargen närmar sig och en annan som gäller när vargen uppträder oskyggt ute i övriga landet. Så kan vi inte ha det. Vad avser regeringen och ministern att göra för att vi ska få en rovdjursförvaltning värd namnet, där alla i behandlas lika oavsett var vi bor? Jag inser att det är en utmaning att svara på så här många frågor från tre interpellanter . Jag får svara lite övergripande på frågorna. Jag kan konstatera att jag delar samtliga interpellanters synpunkt vad gäller att vi behöver ha högre legitimitet och folklig förankring i de här frågorna. Det är inte hållbart i längden med den polarisering som finns . Jag kan också konstatera att jag inte instämmer i ett antal av beskrivningarna av den utveckling som har skett. Det antyds att regeringen inte tar frågan på allvar. Men vi gör ett antal olika insatser. Jag kan exempelvis konstatera att vi under förra mandatperioden hade licensjakt på 98 vargar, att jämföra med 22 vargar , som var alliansregeringens sista mandatperiod. är det inte vare sig den ena eller den andra regeringens förtjänst eller oförtjänst att det var på det ena eller andra sättet. Jag förutsätter att bägge regeringar har följt det beslut som fattades i riksdag och som innebar ett antal principer och vägledande rekommendationer: Vi ska ha en gynnsam bevarandestatus. Det här ska vila på vetenskaplig grund. Man ska ta hänsyn till tamboskap, näringsidkare och socioekonomiska faktorer. Det är lätt att utifrån en svensk kontext tycka mycket i frågan, och jag har stor respekt och förståelse för att de som lever i vargrika regioner särskilt gör det. är vi inte fria att förhålla oss till den här frågan helt och hållet nationellt. Jag tycker att det beslut som är fattat är bra. Jag kan konstatera att vi som EU-land följer de EU-direktiv som finns kring art och habitatdirektivet, där vargen är strikt skyddad. Det står uttryckligen att medlemsstater inte kan ändra vargens status nationellt. Jag kan också med en viss oro konstatera att påbörjade en revidering av det som kallas för vägledningsdokumentet, som jag tror att det indirekt hänvisades till i någon av kommentarerna här, även om det inte uttrycktes på det sättet. Det är en praktisk handledning för nationell tillämpning av art- och habitatdirektivet. Om denna revidering skulle gå igenom i den form som föreslås från skulle det få stora konsekvenser, inte minst för . Man vill där gå betydligt längre och föreslår att vargen ska ha regional gynnsam bevarandestatus, vilket skulle vara extremt problematiskt för ett land som . Vi jobbar med frågan väldigt aktivt, även inom ramen för EU. Vi försöker hitta de "like-minded-länder" som finns där. Vi följer väldigt nära och med viss oro det finska fallet, som är ett prövningsärende. Det bygger lite på det som efterfrågas i debatten. Man har gett undantag och dispenser för att man ska kunna väga in folklig rädsla och en del andra saker, såsom älgjakt och kulturellt och socialt hänsynstagande. Där har man ett prövningsärende på sig just . Generaladvokaten, som jag tror att det heter i sammanhanget, ska komma med sitt förslag till domstolen , tror jag, så det är ganska så nära. Däremot vet vi inte när domen kommer. Utöver det vidtog regeringen under förra mandatperioden ett antal åtgärder för att öka legitimiteten och effektiviteten i förvaltningen. Jag får återkomma till det i mitt nästa inlägg . När man lyssnar till statsrådet kan det nästan låta som att regeringen inte har någon makt att bestämma i . Men så är det naturligtvis inte, tack och lov. Det är kanske till och med en av regeringens viktigaste uppgifter att se till att beslut följs. I det här fallet är beslut alltså att det ska finnas 170-270 individer. Av någon för mig outgrundlig anledning pratar man alltid om det högsta värdet, vilket har höjt. Men det är lika rätt att säga 170. En av mina frågor i interpellationen var: "Kommer statsrådet och regeringen att följa beslut rörande rovdjur?" Min tolkning av statsrådets svar är tyvärr nej. Detta ser vi också i den praktiska politiken. Jag tror att min kollega är någonting på spåret. Regeringen måste fatta beslut kollektivt och gemensamt. Ett av regeringspartierna är ett utpräglat storstadsparti som har sina kärnväljare i de innersta kretsarna av , där det naturligtvis inte finns några rovdjur och där det till och med kan vara lite pittoreskt att prata om varg. Då har man ett perspektiv på frågan. Men när man bor i eller eller driver en fårfarm utanför har man naturligtvis ett helt annat perspektiv. Man kan inte annat än se det som ett stort underkännande när samma lagstiftning tolkas så olika av olika länsstyrelser. Jag tycker att det var bra att man sköt vargarna snabbt i . Jag tycker att det var bra att man hänvisade till socioekonomiska hänsyn. Men jag har väldigt svårt att förstå att barn skulle vara mindre värda i . Jag har väldigt svårt att förstå att man i uttryckligen säger så här till : "vågar vi inte ha ungarna ute på vår egen tomt. Vi måste nästan stå på vakt när de är ute." Så ska vi inte ha det, fru talman. Man kan bara föreställa sig hur respekten för och tilltron till myndigheterna är i de vargtäta regionerna. Det kan faktiskt vara så att medborgarna har läst rovdjurspropositionen, där det står att rovdjurstrycket ska minska där det är som störst. Det kan till och med vara så att de har läst den och trott på den. Jag anser att det är en grov provokation mot beslut att i nu ska öka populationen av varg, inte minska den, vilket många som bor i de vargtäta distrikten önskar. Det är uppenbarligen väldigt svårt för regeringen att få sina myndigheter att följa beslut. En av mina frågor i interpellationen var: "Finns det en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt, och hur kommer det i så fall till uttryck i regeringens åtgärder?" Det är naturligtvis nyckelfrågan. Finns det en samsyn i regeringen om att förvalta vargen med jakt, och hur kommer det i så fall till uttryck i regeringens åtgärder? Jag menar alltså inte rovdjursinventering, fru talman, utan jag menar precis det jag frågar om. Jag konstaterar att jag nog egentligen inte fick så mycket mer svar på mina frågor, så jag kanske avslutar med dem igen. Det som finns med i svaret handlar bland annat om viltförvaltningsdelegationerna. Från regeringens sida säger man sig ha utvecklat viltförvaltningsdelegationerna, medan jag menar att man har gjort precis tvärtom. Man har egentligen gett ett intresse som redan fanns ytterligare ett mandat. Kanske är det två intressen som redan fanns som fått ytterligare mandat.