frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Hon gick då ige- nom patientens journal och gjorde en utredningsanmälan till Transportstyrel- sen. Patienten hade inte tillfrågats om huruvida han motsatte sig en undersökning eller utredning. Överläkaren deltog vid den aktuella tidpunk- ten inte heller i vården av patienten men ansåg sig behöva uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården, dvs. för att uppfylla sin skyldighet att göra en utredningsanmälan till Transportstyrelsen. Jag konstaterar i beslutet att som bestämmelsen i körkortslagen är utformad inträder en läkares skyldighet att göra en utredningsanmälan först när läkaren har undersökt patienten eller gått igenom patientens journal och därvid funnit att patienten sannolikt är medi- cinskt olämplig att ha körkort. Bestämmelsen ger inte i sig någon rätt för en läkare att gå igenom en patients journal för att utreda om det kan vara olämpligt att patienten innehar körkort. I det aktuella fallet hade läkaren inte rätt att ta del av uppgifter ur patientens journal. Hon gjorde vidare sin anmälan till Trans- portstyrelsen utan att ha kontrollerat om patienten motsatte sig en undersökning eller utredning. Läkaren fick kritik för den bristfälliga hanteringen, men jag kunde konstatera att även verkade ha missförstått förhållandet mellan den aktuella anmälningsplikten och bestämmelserna i patientdatalagen. Den vägledning som lämnas av berörda myndigheter bör naturligtvis utformas så att sådana missförstånd kan undvikas. Jag översände därför en kopia av be- slutet till och Transportstyrelsen för kännedom. Ett annat beslut aktualiserar frågan om IVO:s möjligheter att hämta in pati- entjournaler som rör medlemmar av hälso- och sjukvårdspersonalen, i ärenden där deras yrkesverksamhet är föremål för granskning. hade i ett sådant ärende hämtat in en sjuksköterskas patientjournal och använt uppgifter ur jour- nalen som underlag för en anmälan till 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N (dnr 1239-2018). Som stöd för åtgärden hänvisade till en bestämmelse i 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen om skyldighet för vårdgivare och personal att lämna över bl.a. handlingar, material och upplysningar som rör verksamheten till . Det är av patientsäkerhetsskäl givetvis angeläget att hälso- och sjuk- vårdande uppgifter inte fullgörs av personal som på grund av sjukdom eller missbruk inte kan utöva sitt yrke på ett tillfredsställande sätt. Jag har därför förståelse för IVO:s behov av att kunna presentera konkreta och styrkta om- ständigheter i en anmälan till . Att hämta in en enskilds patientjournal i ett ärende som rör dennes yrkesutövning är dock en mycket ingripande åtgärd, som enligt min uppfattning kräver ett klart och tydligt lagstöd. Den åberopade bestämmelsen är allmänt hållen och bör enligt min mening uppfattas så att skyldigheten för vårdgivare och personal att till lämna bl.a. handlingar och upplysningar, gäller den eller de som är föremål för den aktuella tillsynen. Jag anser alltså inte att man av bestämmel- sens lydelse kan dra slutsatsen att en vårdgivare som inte är föremål för tillsyn skulle vara skyldig att till lämna över journaler avseende patienter som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen. Jag konstaterar i mitt beslut att otydlig- heten är mycket otillfredsställande och uppmärksammar med stöd av 4 § JO- instruktionen regeringen på behovet av en översyn av lagstiftningen. Informationsutbytet vid samverkan mellan myndigheter Det är tyvärr inte ovanligt att justitieombudsmännen får anledning att uppmärk- samma situationer där brister i informationsutbytet mellan olika myndigheter bidragit till att enskilda drabbas. Från årets ämbetsberättelse vill jag nämna två beslut där följden av sådana brister medfört att enskilda har frihetsberövats utan lagstöd, vilket givetvis inte är acceptabelt. I det ena fallet rörde det sig om en person som till följd av en domstols beslut skulle tas in på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet (dnr 5710-2017 och 7734-2017). En tjänsteman vid () framställde en be- gäran om polishandräckning för verkställighet av intagningsbeslutet och bifo- gade de underliggande domstolsbesluten. Tjänstemannen vid RMV saknade dock behörighet att begära handräckning, och intagningsbeslutet hade dess- utom inte fått laga kraft vid det datum från vilket omhändertagande enligt hand- räckningsbegäran skulle få ske. Trots dessa omständigheter verkställde Polis- myndigheten handräckningen innan intagningsbeslutet hade fått laga kraft. Den enskilde kom till följd av detta att vara felaktigt frihetsberövad under uppskatt- ningsvis . När det gäller handläggningen vid RMV konstaterade jag att regelverket – liksom myndighetens skriftliga handledning – ger tydliga be- sked om när ett beslut får verkställas och om vem som får begära handräckning. Eftersom hade tilldelat den berörde tjänsteman- nen en varning för det inträffade fann jag dock inte skäl till ytterligare kom- mentarer i denna del. När det gäller handläggning hade den berörde befattningshavaren inte kontrollerat att den som begärt handräckningen var behörig, trots att det framgår av myndighetens handbok att så ska ske. Inte heller borde den berörda befattningshavaren ha förlitat sig på den lämnade upp- T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 giften om tidpunkten för verkställbarhet. kunde således inte undgå kritik för bristerna i den formella kontrollen i handräckningsärendet. I det andra fallet blev en person frihetsberövad med anledning av att han var efterlyst för att avtjäna ett fängelsestraff (dnr 4737- 2016 och 1363-2017). Det saknades dock rättslig grund för frihetsberövandet eftersom hade beslutat att någon åt- gärd för verkställighet av fängelsedomen tills vidare inte fick vidtas. Uppgifter om detta fanns inte tillgängliga för berörda befattningshavare vid Polismyndig- heten. Utredningen i ärendet visade att det inträffade till stor del berodde på olika omständigheter som samverkade på ett olyckligt sätt, men också till viss del på bristfälliga rutiner hos de rättsvårdande myndigheterna. Ärendet belyser hur viktigt det är att expediering av och underrättelse om domar och beslut sker korrekt och att det finns väl genomtänkta och fungerande rutiner för informa- tionsutbyte mellan och inom myndigheterna. Det rörde sig dock i just detta fall om en sannolikt ganska ovanlig situation som det möjligen hade varit svårt för de rättsvårdande myndigheterna att förutse, varför jag stannade för att inte ut- tala någon kritik. , och Kriminalvården gav samtliga uttryck för en avsikt att se över sina rutiner, och Kriminalvården hade redan till viss del ändrat sina rutiner. Det var naturligtvis positivt, men jag ansåg ändå att det inte kunde uteslutas att risken för felaktiga frihetsberövanden också skulle kunna minskas genom ändrade regler som bättre säkerställer att berörda myndigheter får information om beslut om inhibition av fängelsestraff. En kopia av beslutet skickades därför till och justitieutskott för kännedom. Av 3 § första stycket JO-instruktionen framgår att ombudsmännen särskilt ska se till att myndigheterna följer regeringsformens krav på saklighet och opar- tiskhet. Den reglering som avses är 1 kap. 9 § regeringsformen, där det före- skrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör of- fentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför la- gen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen utgör den konstitu- grunden för de jävsregler som finns i bl.a. förvaltningslagen och förbu- det mot förtroendeskadliga bisysslor i lagen om offentlig anställning. Kravet på saklighet och opartiskhet omfattar inte bara den faktiska handläggningen av en sak och de verkliga skäl som ligger bakom ett beslut, utan det har också betydelse hur en myndighets agerande uppfattas. Ytterst handlar det om förtro- endet för den offentliga verksamheten. Frågor om framför allt jäv är vanligt förekommande vid många myndigheter och kan inte sällan ge upphov till svåra avvägningar. Från årets ämbetsberät- telse vill jag nämna ett beslut som behandlar dessa avvägningar när det gäller bl.a. föreningsengagemang hos offentliganställda. Det har i sammanhanget be- tydelse att föreningsfriheten och yttrandefriheten skyddas av regeringsformen, även om dessa friheter under vissa förutsättningar får begränsas genom lag. Ärendet gällde en advokatfiskal vid Kammarkollegiet som hanterade och förde myndighetens talan i ärenden om vattenkraft (dnr 753-2017). 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N som var ordförande i en vattenkraftförening, ansåg att advokatfiskalen var jävig i vattenkraftsärenden eftersom han haft samröre med organisationer som hade motstående intressen till vattenkraftföreningar och har uppträtt tillsammans med sådana organisationer vid seminarier. Av utredningen framgick bl.a. att advokatfiskalen var medlem i intresseföreningen och att han – i sin roll som tjänsteman – hade uttalat sig om juridiska aspekter rörande vatten- kraft i en film som föreningen producerat tillsammans med andra aktörer. Frågan var dels om advokatfiskalens föreningsengagemang och medverkan i filmen skulle kunna vara en sådan förtroendeskadlig bisyssla som Kammarkollegiet borde ha ingripit mot, dels om advokatfiskalen kunde anses jävig att handlägga vattenkraftsärenden enligt förvaltningslagens bestämmelse om delikatessjäv. När det gäller frågan om förtroendeskadlig bisyssla kunde jag konstatera att Arbetsdomstolen i en nyligen meddelad dom hade uttalat att föreningsfriheten medförde att själva medlemskapet i en viss förening inte kunde läggas den an- ställde till last (AD 2018 nr 45). På samma sätt förhöll det sig enligt domstolen –med hänsyn till yttrandefriheten – med åsikter som den anställde kunde yttra inom ramen för föreningens opinionsbildande verksamhet. Beträffande advo- katfiskalen fann jag det inte utrett att han utöver sitt medlemskap hade något närmare engagemang i föreningen eller att han medverkat i den aktuella filmen på ett sätt som var ägnat att ifrågasätta hans opartiskhet som statlig tjänsteman. Det saknades därför skäl att kritisera Kammarkollegiet för underlåtenhet att ingripa mot advokatfiskalens föreningsengagemang. Detta förhållande hindrade dock inte i sig att advokatfiskalen skulle kunna anses jä- vig i enskilda ärenden eller ärenden av ett visst slag. För att det skulle anses röra sig om delikatessjäv måste emellertid omstän- digheterna rimligen vara sådana att det för en objektiv iakttagare kunde upp- komma legitima tvivel om advokatfiskalens opartiskhet och oberoende (jfr bl.a. Högsta domstolens dom NJA 2010 s. 274). Jag fann att advokatfiskalens med- lemskap i Älvräddarna i sig inte var tillräckligt för att det skulle röra sig om delikatessjäv, trots att föreningsengagemanget hade gett upphov till starka ifrå- gasättanden av hans opartiskhet, bl.a. från berörda kraftverksägare. Utred- ningen gav inte heller stöd för att det fanns någon annan omständighet som medförde att advokatfiskalen var jävig i vattenkraftsärenden. Även om utredningen inte gav grund för någon kritik fann jag anledning att framhålla vikten av att myndigheter vinnlägger sig om att bevara allmänhetens förtroende för verksamheten och är uppmärksamma på omständigheter som kan medföra en risk för att deras opartiskhet ifrågasätts. Jag påminde i sam- manhanget om det ansvar som vilar på en myndighets ledning och det ansvar som följer med rollen som offentliganställd. T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 3.3 JO (ansvarsområde 3) De frågor som ligger inom mitt ansvarsområde rör , socialförsäkringen och ären- den om tillämpningen av lagen om stöd och ser- vice till vissa funktionshindrade (LSS). Tillsynen inom ansvarsområdet omfattar även arbetsmark- nadsärenden. Bland de myndigheter som hör till ansvarsområdet kan nämnas , och Arbetsförmedlingen. En mycket stor del av klagomålshanteringen rör socialtjänstområdet och verksamheten i de kom- munala socialförvaltningarna. Under verksamhetsåret kom det in 2 614 kla- gomålsärenden inom ansvarsområde 3, vilket är i nivå med föregående år. Un- der året avgjordes 2 573 klagomålsärenden. Av de avslutade ärendena har 852 ärenden () avgjorts av byråchefer med stöd av delegation. Den större delen av avdelningens arbete () har avsett ärenden som rör soci- altjänstområdet. togs fyra initiativ (inklusive inspektioner) inom ansvarsområdet. Opcat-enheten har därutöver inom mitt område genomfört fyra inspektioner som avsett förhållandena vid olika SiS-hem (SiS, ). Vid fyra tillfällen under verksamhetsåret har jag tagit över eller beslutat att in- leda en förundersökning på grund av misstanke om brott begånget av befatt- ningshavare som står under min tillsyn. Antalet besvarade remisser uppgår till nio. I förra årets verksamhetsberättelse valde jag att närmast tematiskt ta med beslut som illustrerade myndigheternas svårigheter att säkerställa att integri- tetskänsliga uppgifter hanteras varsamt. I årets verksamhetsberättelse har urva- let i någon utsträckning styrts av att jag under verksamhetsåret ägnat särskild uppmärksamhet åt anmälningar om att myndigheterna inte iakttagit kraven i 9 § regeringsformen om saklighet och opartiskhet, dvs. Inom förvaltningsrätten innebär objektivitetsprincipen ett förbud för myn- digheterna att låta sig vägledas av andra intressen än dem som de är satta att tillgodose eller att grunda sina avgöranden på hänsyn till andra omständigheter än sådana som enligt tillämpliga författningar får beaktas vid prövningen av ett ärende. kommer objektivitetsprincipen till uttryck också i 5 § förvaltningslagen (2017:900). Även det har bidragit till att jag under verk- samhetsåret velat fokusera bl.a. på frågan hur myndigheterna inom mitt an- svarsområde uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet. En genomgång av tidigare års ämbetsberättelser visar tydligt att objektivi- tetsprincipen aktualiseras förhållandevis ofta inom JO:s tillsynsverksamhet. Det är vidare lätt att konstatera att det inte bara är s.k. jävssituationer som an- mäls. Det urval av beslut som jag gjort i årets ämbetsberättelse visar i någon mening att enskilda är uppmärksamma på hur myndigheterna agerar och att de 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N vet att klaga till JO när de upplever att en myndighet t.ex. genom sitt bemötande beter sig osakligt eller på annat sätt brister i fråga om de krav som objektivi- tetsprincipen ger uttryck för. I årets ämbetsberättelse har jag tagit med endast ett kritikbeslut som rör Arbets- förmedlingens ärendehandläggning (dnr 3409-2017). Det innebär inte att det i övrigt saknas exempel som leder till viss oro för att de grundläggande förvalt- ningsrättsliga kraven inte alltid efterlevs. Klagomålen till JO avser ofta moment i handläggningen som är centrala för rättssäkerheten. De kan t.ex. avse kraven på service och tillgänglighet, dokumentation, kommunicering av handlingar och uppgifter samt motivering av beslut. Jag ser att det fortfarande finns ett stort behov av att inom myndigheten utveckla arbetet med rättslig styrning och stöd. Det som har kommit fram vid min granskning av Arbetsförmedlingen ger anledning att påminna om det ansvar som myndighetsledningen har för att så sker. Från arbetsmarknadsområdet i övrigt har jag valt att ta med två beslut som rör myndighetsåtgärder som vidtagits i strid med objektivitetsprincipen. Det första beslutet (dnr 8418-2017) gäller annonskam- panj där enskilda arbetsgivare beskrev hur de arbetade för att före- bygga psykisk ohälsa på arbetsplatsen. Annonserna fanns tillgängliga på myn- dighetens webbplats och publicerades även i olika medier. I beslutet konstate- rade jag att myndigheters information till allmänheten omfattas av kraven på saklighet och opartiskhet. Informationen fick därför inte vinklas till myndig- hetens eller någon annans fördel. uppgav i ärendet bl.a. att det övergripande syftet med annonserna var att fullgöra myndighetens infor- mations- och kommunikationsuppdrag. Enligt min uppfattning kunde annons- kampanjen, objektivt sett, inte uppfattas på annat sätt än att gjorde reklam för de arbetsgivare som nämns i annonserna. Det fanns därför en risk för att allmänheten skulle ifrågasätta myndighetens opartiskhet gentemot de arbetsgivare som deltagit i kampanjen, vilket i sig var ägnat att rubba den allmänna tilltron till myndigheten som helhet. Omständigheterna i det andra beslutet (dnr 1671-2019) var att Medlingsin- stitutet under en pågående tvist mellan Hamnar och uttalat sig om tvisten i en debattartikel. Jag konstaterade i be- slutet att en myndighet som uttalar sig i en tidningsartikel måste iaktta de krav som objektivitetsprincipen ställer på saklighet och opartiskhet. Jag fann att de- battartikeln inte kunde uppfattas på annat sätt än som ett försök från institutets sida att förmå att acceptera medlarnas bud i tvisten. Med hänsyn till förhandlingsläget när debattartikeln publicerades me- nade jag att det låg nära till hands att utomstående uppfattade artikeln som ett ställningstagande för Hamnar, varför det fanns en påtaglig risk för att tilltron till såväl som de utsedda medlarnas opartiskhet äventyrades. T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 Offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet Klagomål som rör myndigheters hantering när enskilda och journalister begär att få ut allmänna handlingar är återkommande. Ett allmänt intryck från mitt ansvarsområde är att helt onödiga fel begås därför att handläggare men även chefer ibland saknar tillräcklig kunskap om reglerna och vilka krav de ställer på myndigheterna. Av klagomålen framgår att de enskilda upp- lever att det dröjer innan det görs en sekretessprövning av de handlingar och uppgifter som begärts ut. Beträffande de klagomål som gäller hantering av in- tegritetskänsliga uppgifter kan jag konstatera att t.ex. de problem som jag re- dovisade i förra årets ämbetsberättelse, och som handlar om att myndigheten skickar handlingar med uppgifter som omfattas av sekretess till fel personer, fortfarande finns kvar. Trots att vidtagit olika åtgärder för att problemen ska upphöra fortsätter klagomål att komma in till JO. Det finns därför anledning att påminna om att en tjänsteman som hanterar integritets- känslig information har ett personligt ansvar för att sekretessen upprätthålls. Jag har för avsikt att noga följa utvecklingen och utfallet av myndighetens åt- gärder. Av de 146 anmälningar rörande offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet som kommit in på min avdelning under verksamhetsåret, har jag valt att referera ett beslut om det s.k. repressalieförbudet i regeringsformen (dnr 410-2017). Yttrande- och åsiktsfriheten gäller även offentligt anställda och är en av förutsättningarna för en fri debatt om myndigheternas agerande. Grundlagens skydd för yttrandefriheten innebär bl.a. att det allmänna inte får vidta repressalier mot enskilda som använt sin yttrandefrihet. I det aktuella fal- let hade en socialnämnd efter att ha erbjudit en anställd inom kommunen arbete på ett HVB-hem återtagit erbjudandet med hänvisning till uttalanden som den anställde hade gjort på sociala medier. Den anställde uppgavs ha skrivit inlägg där han uttryckt sig kritiskt mot islam och mottagandet av muslimer. Frågan var om nämndens åtgärd kunde bedömas som en otillåten reprimand mot den anställde. Under verksamhetsåret registrerades 753 ärenden, vilket är en ytterst marginell ökning jämfört med . Anmälningarna som rör långa handläggningstider har även detta år varit många. Jag har i anledning av det genomfört två inspektioner hos Försäkrings- kassan för att granska dels omprövningsverksamheten, dels den verksamhet som avser ärenden om försäkringstillhörighet och ärenden om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES). Eftersom problemen med långa handläggningstider finns kvar i en omfattning som är bekymrande avser jag att på olika sätt återkomma till frågan i mitt fortsatta tillsynsarbete. I ämbetsberättelsen har jag tagit med två beslut som rör frågan om myndig- heten agerat i strid med objektivitetsprincipen. 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N Det första beslutet (dnr 8280-2107) gällde frågan om överskridit sin kompetens eller agerat i strid med objektivitetsprincipen i sam- band med sin information om att samarbetet med ett visst fondbolag upphört. I det andra beslutet var frågan om en tjänsteman hos hade gjort uttalanden som strider mot saklighetskravet i 1 kap. 9 § regeringsformen (dnr 1855-2018). Av misstag hade handläggaren lämnat ett meddelande på en försäkrads telefonsvarare. Meddelandet innehöll svordomar och nedsättande uttalanden om såväl den försäkrade som om sjukskrivna personer i allmänhet. Jag ansåg att handläggaren visat prov på en bristande förmåga att hålla sig till sakfrågan och dessutom agerat på ett sätt som strider mot en god förvaltnings- kultur och kraven på korrekt och respektfullt bemötande. Från socialförsäkringsområdet har jag även tagit med ett beslut (dnr 5902- 2017) som aktualiserar frågor om på vilket sätt enskilda ska kunna komma i kontakt med och lämna uppgifter till . Beslutet innehåller också uttalanden om hur jag ser på hur bör hantera en läka- res önskemål om kontakt i ett pågående sjukpenningärende. registrerades sammanlagt 1 260 socialtjänstärenden, vilket gör att även detta verksamhetsår varit JO:s enskilt största tillsynsom- råde. Av dessa rörde 797 ärenden barn, t.ex. frågor om tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), 424 ärenden olika former av bistånd och 39 ärenden frågor kopplade till lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Av de tio beslut från socialtjänstområdet som jag tagit med i ämbetsberättelsen handlar fyra beslut om frågor som har att göra med barns umgänge i olika situ- ationer med en förälder eller vårdnadshavare. Två av dessa beslut rör möjlig- heterna till och formella krav vid beslut om umgängesbegränsning (dnr 242- 2017 och 7875-2017). I två andra beslut behandlas de krav på verkställighet som gäller domar om umgänge med umgängesstöd (dnr 2969-2017 och 6168- 2017). I ett av de refererade besluten behandlas frågan om vilka krav som gäller i samband med att skriver intyg eller yttranden i olika samman- hang och för olika ändamål (dnr 1258-2017). I det aktuella fallet var det en relationsvåldshandläggare som upprättat två skrivelser på begäran av en kvinna, och där syftet var att de skulle användas i ett mål vid en tingsrätt som bl.a. handlade om umgänge med barn. I de situationer där domstolen inte har begärt in ett intyg eller yttrande finns det stor risk för att nämnden kan uppfattas som partisk redan genom att intyget eller yttrandet upprättas. I det samman- hanget kan tilläggas att vid utformningen av ett yttrande eller ett intyg måste de krav som kommer till uttryck genom objektivitetsprincipen beaktas. Det in- nebär att det ställs krav på saklighet och opartiskhet från myndigheternas sida. T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 De krav som objektivitetsprincipen ger uttryck för gäller inte bara hur en sak faktiskt har handlagts, utan även hur myndighetens handlande har uppfattats. Utöver dessa beslut vill jag lyfta fram ett beslut som resulterade i att en so- cialnämnd kritiserades för att den utan rättsligt stöd förbjudit makan till en bo- ende på ett vård- och omsorgsboende att vistas i makens bostad (dnr 647-2017). Problemen med nämndens beslut var flera. Beslutet medförde att maken be- gränsades i sitt nyttjande av sin hyresrätt. Det innebar också att vistelseförbudet för makan utan rättsligt stöd omfattade makens bostad med tillhörande gemen- samhetsutrymmen. Vidare var beslutet fattat av obehöriga tjänstemän och utan att det hade tidsbegränsats. I ämbetsberättelsen refereras sex beslut som rör vård enligt LVU. Frågeställ- ningarna i samtliga av dessa ärenden gäller centrala rättssäkerhetsfrågor.