frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Domaren hade i de fyra fallen meddelat dom betyd- ligt senare än vad som var huvudregel enligt lagen. Jag fann försummelserna så allvarliga att de utgjorde bestraffningsbara tjänsteförseelser och anmälde dem till . Nämnden delade min uppfattning i fråga om tre av målen och tilldelade domaren en varning. I årets ämbetsberättelse finns ett liknande fall (dnr 611-2018). En tingsrätts- domare hade inte meddelat dom inom de föreskrivna tidsfristerna i fyra mål – tre tvistemål och ett brottmål. hade do- maren skjutit upp domarna i dessa fyra mål vid sammanlagt 14 tillfällen så att domarna kommit att meddelas mellan och drygt efter de avslutade huvudförhandlingarna. Det finns alltså påtagliga likheter med det tidigare fallet och jag övervägde naturligtvis att anmäla domaren till . Jag stannade emel- lertid för att dröjsmålen i detta fall inte var tillräckligt allvarliga för att utgöra bestraffningsbara tjänsteförseelser. I den bedömningen vägde jag in att doma- rens arbetssituation var mycket besvärlig . Jag ut- talade att domaren förtjänade allvarlig kritik för sina dröjsmål med att meddela dom. 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N Hanteringen av mål om tvångsvård i förvaltningsdomstolarna Det är en angelägen uppgift för JO att övervaka att frihetsberövanden inte sker utan lagstöd. Frågor om frihetsberövande på yrkande av det allmänna förekom- mer i stor utsträckning i de allmänna domstolarna. Min uppfattning är att dessa domstolar regelmässigt hanterar dessa frågor på ett korrekt sätt. Däremot har jag haft anledning att kritisera allmänna förvaltningsdomsto- lar för brister i hanteringen av mål om administrativa frihetsberövanden (JO 2012/13 s. 226, 237 och 240, JO 2013/14 s. 297, JO 2015/16 s. 303 och JO 2018/19 s. 68). I årets ämbetsberättelse finns tyvärr ytterligare två exempel på fall där för- valtningsdomstolar har brustit i handläggningen av administrativa frihetsberö- vanden (dnr 2743-2018 och 2744-2018). Av referaten framgår att det i dessa fall inte är fråga om slarv eller förbiseenden utan om att domarna helt enkelt missförstått innebörden av gällande rätt. Enligt min mening är det problema- tiskt att ordinarie domare inte kan tillämpa sådana centrala regler som det här är fråga om på ett korrekt sätt, i synnerhet som det är fråga om frihetsberövan- den. Långsam handläggning i Förvaltningsrätten i I tre beslut i årets ämbetsberättelse (dnr 5639-2018, 7755-2018 och 134-2019) behandlas handläggningstiderna i Förvaltningsrätten i . Av besluten framgår att situationen är besvärlig och att en starkt bidragande orsak till det är den stora tillströmningen av migrationsmål till domstolen . I besluten får domstolen kritik för att det tog att handlägga ett mål om livränta och att det tog och att handlägga ett mål om sjukersättning. Frågor om livränta och sjukersättning är ofta av avgörande betydelse för den enskildes ekonomi, och handläggningstider i den här stor- leksordningen är oacceptabla. Det tredje av de granskade målen var ett migrationsmål som handlade om uppehållstillstånd och utvisning. Sådana mål ska enligt lagen handläggas skyndsamt. Trots det tog och för domstolen att handlägga målet. Domstolen har på sin webbsida informationen att mål om uppehållstill- stånd på grund av skydds- eller asylskäl tar 17–21 månader att handlägga. Handläggningstiderna för migrationsmål är alltså långa, betydligt längre än vad som är acceptabelt. Ytterst är det och regeringen som har ansvaret för att våra dom- stolar klarar sina uppgifter och att de kan uppfylla de krav som ställs i 2 kap. 11 § regeringsformen. Jag har därför lämnat över exemplar av mina tre beslut till och för kännedom. betalar ut pengar till fel person har problem med den del av verksamheten som kallas för medelshanteringen. Jag har kritiserat myndigheten för att den har betalat ut pengar till fel person. I årets ämbetsberättelse är det igen. En person som skulle ha myndighetens hjälp att driva in pengar från en gäldenär fick besked om att myndigheten i stället hade betalat tillbaka pengarna T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 Misstaget upptäcktes omgående, men det tog myndigheten hela att rätta till felet. Det är konstigt att myndigheten trots mycket kritik från min sida fortfarande gör misstag av detta slag. fick myndigheten allvarlig kritik (dnr 71-2018). En mycket viktig del i det svenska välfärdssystemet är att de personer som på grund av t.ex. sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning inte kan sköta sina angelägenheter får hjälp med detta. Systemet med gode män och förvaltare bygger i stor utsträckning på ideella krafter. är uppdragen krävande och ställer stora krav på både kunskaper och personliga egenskaper. Överför- myndarens roll är därför både viktig och svår. JO har haft anledning att utdela kritik mot överförmyndare och överförmyndarnämnder. I årets ämbetsberättelse finns ett initiativärende mot i och kom- muner som grundar sig på iakttagelser vid en inspektion av (dnr 893-2018). Vid inspektionen uppmärksammade jag ett stort antal förmyn- derskapsärenden som hade dragit ut . I allt väsentligt var det svårig- heten för nämnden att hitta någon som ville vara god man eller förvaltare som gjorde att ärendena drog ut . Detta kan naturligtvis nämnden inte lastas för. Men nämnden får ändå kritik för sin långsamma hantering av ärendena. I flera av ärendena tog det anmärkningsvärt från det att tingsrättens fö- relägganden togs emot av nämnden till dess att nämnden vidtog någon åtgärd. Även i andra hänseenden framstår nämndens handläggning som anmärknings- värt långsam. Nämnden får också kritik för att den i många fall inte hörde av sig till tingsrätten när tidsfristerna för tingsrättens förelägganden gick ut. Det framstår som om nämnden inte eftersträvade ett fungerande samarbete med tingsrätten. Skolor, universitet och högskolor Det förekommer inte sällan att frågor om yttrandefrihet är aktuella i JO-anmäl- ningar som rör skolor. I årets ämbetsberättelse finns ett ärende som rör en ban- deroll på ett s.k. studentflak (dnr 6852-2018). Banderollen hade texten ”#Me- too för kvinnor som försökt ligga sig till framgång men misslyckats”. Skolan hade beordrat eleverna att ta ned banderollen, vilket anmäldes till JO. Frågan var om skolans agerande stred mot yttrandefriheten. Utredningen visade att tex- ten på banderollen hade orsakat en hätsk stämning mot klassen, och det fanns en oro för klassens trygghet. Därmed ansåg jag att det fanns en konkret risk för att banderollen skulle ha orsakat ordningsstörningar på skolan, och jag hade därför ingen invändning mot att skolan beordrade eleverna att ta ned banderol- len. Ett annat beslut om yttrandefrihet gäller förskoleverksamheten i (dnr 3967-2018 m.fl.). Staden hade gett förskolecheferna rådet att inte till- låta personalen att bära tröjor med texten ”” och knappar med texten ”STOPP färre barn NU! 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N skäl till förbudet bl.a. att den personal som bär tröjorna eller knapparna framför ett politiskt budskap, en missnöjesyttring som vänder sig mot arbetsgivaren samt att personalen ska utföra sina arbetsuppgifter under arbetstid och inte delta i opinionsbildande verksamhet. Det finns enligt staden också en risk att bru- karna känner sig påtvingade ett budskap som kan leda till att föräldrar inte kän- ner sig trygga med att lämna sina barn på förskolan. Jag konstaterade i mitt beslut att budskapen på tröjorna och knapparna inte strider mot någon lag. Intrycket är att budskapen utgör personalens privata åsik- ter. Det finns ingen utredning som visar att bärandet av knapparna och tröjorna har haft någon negativ inverkan på verksamheten. Mot den bakgrunden fann jag att staden inte haft fog för sina restriktioner kring personalens kläder. Sta- den fick kritik. Ett förvaltningsbeslut ska som huvudregel innehålla de skäl som har bestämt utgången. I den förvaltningslag som gällde före fanns ett un- dantag för beslut som rörde forskningsbidrag. I sådana beslut fick skälen ute- lämnas helt eller delvis. Ett sådant undantag finns inte i den nu gällande för- valtningslagen (2017:900). Enligt den lagen ska motivering finnas i sådana be- slut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt om det inte är uppenbart obehövligt (32 §). I årets ämbetsberättelse finns ett ärende som gäller ett beslut om forsknings- bidrag (dnr 8358-2018). En person fick avslag på sin ansökan, och beslutet saknade motivering. Det hade varit korrekt om beslutet hade meddelats före , men avslagsbeslutet meddelades efter det att den nya förvalt- ningslagen hade trätt i kraft. Det ledde till kritik. En person gav in en ansökan om jordbruksstöd till i län. hade han ännu inte fått något beslut om stödet och kla- gade till JO. JO bad att yttra sig, och det yttrande som kom gjorde mig förvånad. skrev att man väntade på ett särskilt it-stöd och att man därför inte hade fattat beslut i ärenden om jordbruksstöd som varit klara för avgörande. Enligt yttrandet var det fråga om drygt 8 000 ärenden. Jag accepterade inte förklaring. I mitt beslut skrev jag att det vittnar om en förvånansvärt nonchalant inställning till grundläggande förvalt- ningsrättsliga regler att inte fatta beslut i ärenden som varit klara för avgörande. fick allvarlig kritik (dnr 6540-2018). Hyres- och arrendenämnderna har till uppgift att medla i och lösa arrende-, hyres- och bostadsrättstvister. Nämnderna fyller en viktig funktion i samhället, och det är angeläget att verksamheten fungerar väl och är effektiv. Det var länge sedan JO inspekterade en hyres- och arrendenämnd, men gjorde mina medarbetare och jag en inspektion av i . Vi kunde konstatera att nämnden är hårt belastad och att hand- T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 läggningstiderna inte är förenliga med det krav på skyndsamhet som gäller för nämndernas verksamhet. De långa handläggningstiderna beror till stor del på den stora tillströmningen av ärenden, men vi kunde också konstatera att det finns ett behov av översyn av nämndens verksamhet. Nämndens medarbetare anser att det finns problem med bl.a. bristande ledarskap, organisation, samar- bete mellan grupper m.m. har gjort en analys av nämndens verksamhet och lämnat flera förslag på åtgärder för att komma till rätta med nämndens problem. Vid upplystes att nämnden avsåg att ge- nomföra en verksamhetsförändring. Jag uttalade vid inspektionen att en sådan översyn bl.a. borde beröra organisationen av beredningsarbetet, arbetsfördel- ningen mellan olika befattningshavare och rutinerna för rotelgenomgångar. Under verksamhetsåret har jag fått möjlighet att besvara ett stort antal lagstift- ningsremisser. har jag koncentrerat mig på att besvara de remisser som har närmare anknytning till centrala delar av mitt tillsynsom- råde. Bland de remisser som jag yttrat mig över kan nämnas promemorian Res- ning vid nya uppgifter om den tilltalades ålder (Ds 2018:19), promemorian Vissa frågor om barnpornografibrottet och om avskaffad preskription för all- varliga brott mot barn (Ds 2018:23), betänkandet Verkställbarhet av beslut om lov (SOU 2018:86), promemorian Förlängda möjligheter för migrationsdom- stolarna att överlämna mål, betänkandet Slopad straffrabatt för unga myndiga (SOU 2018:85), promemorian Straffrättsliga åtgärder mot tillgreppsbrott och vissa andra brott (Ds 2019:1), betänkandet Kamerabevakning i kollektivtrafi- ken – ett enklare förfarande (SOU 2019:8), promemorian Ett förbud mot sprid- ning av bilder från rättegångar (Ds 2019:10), ett utkast till lagrådsremiss om ungdomsövervakning, ett utkast till lagrådsremiss om ett särskilt straffansvar för samröre med en terroristorganisation samt promemorian En utvidgad be- redskap för brådskande beslut om förordnande av offentlig försvarare. 3.2 ChefsJO (ansvarsområde 2) Tillsynen inom ansvarsområde 2 omfattar bl.a. kriminalvården, försvaret, hälso- och sjukvården samt skatt och folkbokföring. Till ansvarsområ- det hör också ett antal myndigheter som exem- pelvis , , och . De två största ärendegrupperna inom mitt an- svarsområde, kriminalvården och hälso- och sjukvården, omfattar ett stort antal verksamheter där människor kan hållas frihetsberövade. Det rör sig om kriminalvårdsanstalter och häkten samt inrättningar för psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N därför ägna särskild uppmärksamhet åt JO:s uppdrag som nationellt besöksor- gan enligt tilläggsprotokollet Opcat till , vilket i stor ut- sträckning utförs med hjälp av . Denna enhet tillhör också i organisatoriskt hänseende ansvarsområde 2, som Opcat-enhetens in- spektioner alltid genomförs på uppdrag av den ombudsman som har tillsyn över den myndighet där det aktuella besöket ska ske. En utförligare redogörelse för Opcat-enhetens verksamhet återfinns i avsnitt 4 nedan. Vid avdelning 2 registrerades 2 057 nya tillsynsärenden under verksamhets- /2019, vilket är ca 300 fler än det föregående året. Ökningen beror delvis på att jag övertog ansvaret för ärendegruppen skatt och folkbokföring, men också på att antalet klagomål som rör kriminalvården har ökat. Under verksamhetsåret avgjordes vid avdelningen totalt 2 087 tillsynsärenden. Av dessa var dock 291 sådana som redan vid ankomsten till ombudsmanna- expeditionen bedömts falla utanför JO:s kompetensområde – t.ex. anmälningar mot privata verksamheter – och som därför avskrivits av en byråchef på dele- gation. Totalt avgjordes av ärendena inom ansvarsområde 2 av byråchefer med stöd av delegation. Inom mina ansvarsområden genomfördes under verksamhetsåret totalt 25 inspektioner, varav 20 inom ramen för Opcat-enhetens verksamhet. Jag inspek- terade tillsammans med medarbetare från tillsynsavdelningen kriminalvårds- anstalterna och Salberga jämte häktet Salberga, liksom Rättspsykia- triska regionkliniken i och Barn- och ungdomspsykiatrin i . På mitt uppdrag inspekterades Frivården av en byråchef. Tillsammans med Opcat-enheten inspekterade jag Rättspsykiatriska regionkliniken i samt häktet . Opcat-enheten genomförde på mitt uppdrag ytterligare 18 inspektioner, bl.a. av förhållandena för intagna i olika häkten men också i kri- minalvårdsanstalter och inom psykiatrin (se vidare avsnitt 4). Två initiativärenden avslutades under verksamhetsåret och tolv nya inled- des. Bland de frågor som aktualiseras i de nya ärendena kan nämnas förutsätt- ningarna för Kriminalvårdens användning av säkerhetsenheter för placering av andra intagna än de för vilka beslut om säkerhetsplacering har fattats, Krimi- nalvårdens arbete med isoleringsbrytande åtgärder, förhållandena vid bältes- läggning av en intagen i Kriminalvården, innebörden av begreppet ”vårdinrätt- ning” och räckvidden av ett beslut om kvarhållande enligt 6 § lagen om psyki- atrisk tvångsvård, samt en vårdgivares agerande med anledning av att en patient misstänkts ha blivit utsatt för brott av en medpatient. Inget åtal väcktes under verksamhetsåret. Jag inledde fyra förundersökningar om brott mot tystnadsplikt, av vilka två har lagts ned (en under verksamhetsåret och en strax efter dess utgång). Vidare inledde jag en förundersökning om tjänstefel, men även denna lades ned i nära anslutning till verksamhetsårets ut- gång. I ett ärende gjorde jag med stöd av 4 § JO-instruktionen en framställning till regeringen om en översyn av lagstiftningen. Detta ärende, som gällde förutsätt- ningarna för Inspektionen för vård och omsorg () att inom ramen för ett ärende om granskning av en sjuksköterskas yrkesutövning hämta in dennes egen patientjournal, redovisas i avsnittet om hälso- och sjukvården nedan. T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 har huvuddelen av arbetet inom ansvarsområde 2 avsett ärenden som rör kriminalvård. Klagomålen mot Kriminalvården ökade under det gångna verksamhetsåret, och det registrerades 1 041 nya tillsynsärenden inom detta område. Kriminalvården var därmed, efter , den näst största enskilda ärendegruppen hos JO under /2019. Det är ofta svårt att fastställa någon enskild orsak till förändringar i ärende- tillströmningen, men jag kan konstatera att Kriminalvården under verksamhets- året bl.a. haft problem med överbeläggningar. Beläggningssituationen i landets häkten medförde att jag uppdrog åt att inom ramen för ett särskilt initiativärende undersöka hur de intagna påverkades (dnr O 19-2019, se vidare avsnitt 4). Ärendet är ännu inte avslutat, och jag får således anledning att återkomma till frågan. Ett av de beslut som tagits in i årets ämbetsberättelse rör förutsättningarna för en rättssäker process i ett ärende om varning enligt fängelselagen (dnr 6230- 2017). I detta fall anmälde en intagen att han efter en incident med en annan intagen felaktigt kom att misstänkas för misskötsamhet, genom en redogörelse som upprättades av en kriminalvårdare. Den intagne hade vid ett par efterföl- jande förhör begärt att anstalten skulle ta fram en inspelning av händelsen från en övervakningskamera. Anstalten tog dock inte del av inspelningen utan till- delade honom en varning för hot och våld mot en medintagen. Trots att inspel- ningen åberopades i hans överklagande av varningen bevarades den inte utan hade spelats över när överklagandet nådde förvaltningsrätten. I mitt beslut kon- staterade jag att redogörelsen för den misstänkta misskötsamheten var bristfäl- lig. Jag var därför kritisk till att Kriminalvården inte tog del av övervaknings- filmen enligt den intagnes begäran. Enligt den s.k. officialprincipen – som nu- mera kommer till uttryck i 23 § förvaltningslagen – ska en myndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. I ärenden om misstänkt misskötsamhet kan en övervakningsfilm enligt min mening vara ett viktigt bevismedel när ord står emot ord. Frågan blir särskilt angelägen vid allvarliga anklagelser om våld och hot, där en varning kan få betydelse vid be- dömningen av om villkorlig frigivning ska skjutas upp. Kriminalvården borde vidare ha informerat den intagne om att inspelningen skulle komma att spelas över samt om möjligheten att genom en begäran att få ut inspelningen enligt reglerna om utlämnande av allmänna handlingar få frågan prövad av domstol. Slutligen var jag kritisk till att det skriftliga beslutet om varning inte innehöll en klargörande motivering när det gällde vilket faktiskt handlande som var- ningen avsåg. Ett annat beslut i årets ämbetsberättelse rör frågan om Kriminalvårdens möj- ligheter att begränsa det antal cigaretter som en intagen i en anstalt tillåts inneha i samband med en promenad (dnr 4642-2016). Enligt 1 kap. 6 § fängelselagen får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av lagen eller vad som är nödvändigt för att ordningen och sä- kerheten ska kunna upprätthållas. Detta krav på lagstöd och proportionalitet i fråga om frihetsinskränkningar har aktualiserats när det gäller in- tagnas möjligheter till rökning. Även om rökning är en aktivitet med välkända 2 0 1 9 /2 0 J O1 T I L L R I K S D A G E N hälsorisker, och som successivt blivit föremål för allt fler restriktioner i sam- hället, har den också betraktats som en frihet som av tradition tillkommer vuxna människor (se t.ex. Högsta förvaltningsdomstolens dom RÅ 2010 ref. 9). En jämförelsevis stor andel av de intagna i Kriminalvården är rökare. Sedan Kri- minalvården införde ett generellt förbud mot rökning inomhus i anstalterna har de intagnas möjligheter till rökning i huvudsak varit begränsade till promenad- tiden. Det förekommer dock att intagna smugglar in cigaretter efter en prome- nad och försöker tända dessa på olika sätt, som i varierande grad medför risk för brand. Det finns enligt min mening inte något hinder för att en anstalt inför begränsningar av det tillåtna antalet cigaretter, antingen i sina lokala rutiner eller genom ett särskilt beslut med anledning av inträffade händelser, under förutsättning att begränsningen är nödvändig av säkerhetsskäl. För att hantera problemet har dock olika verksamhetsställen tillåtits att lösa saken på olika sätt. I vissa anstalter har antalet cigaretter per promenadtillfälle begränsats till tre eller fem, medan det i andra anstalter inte förekommer några begränsningar. I det aktuella ärendet hade anstalten beslutat om en begränsning till två cigaretter per intagen och promenadtillfälle, dvs. i normalfallet två per dag. Detta utgjorde enligt min mening en mycket långtgående begränsning, men jag ansåg mig inte ha tillräckligt underlag för att hävda att den var oproportionerlig. Det är dock angeläget att lika fall behandlas lika inom och att kravet på proportionalitet faktiskt upprätthålls i verksamheten. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Även om förutsättningarna för alternativa sätt att hantera säkerheten kan skilja sig åt mellan anstalterna är det förståeligt att regleringen av de intagnas tillgång till sina cigaretter i sam- band med promenad kan uppfattas som godtycklig. Jag uttalade därför avslut- ningsvis att jag förväntar mig att Kriminalvården ser över de olika metoder som anstalterna använder för att förhindra insmuggling av cigaretter på avdelning- arna och överväger möjligheterna att få till stånd ett mer enhetligt förhållnings- sätt i frågan. Jag har noterat att Kriminalvården därefter gjort en hemställan hos regeringen om införande av ett generellt förbud mot rökning på anstalter och i häkten. Jag kommer med intresse att följa frågan. Ärendegruppen för hälso- och sjukvårdsfrågor omfattar såväl den frivilliga hälso- och sjukvården som den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykia- triska vården, liksom ett antal centrala myndigheter som exempelvis Rättsme- dicinalverket, , och delar av IVO:s verksamhet. Den ökning av klagomålen mot hälso- och sjukvården som redo- visades i förra ämbetsberättelsen vände under /2019, och antalet nya tillsynsärenden på detta område stannade vid 305. Från detta område vill jag först nämna ett par beslut i ämbetsberättelsen som aktualiserar intresseavvägningar mellan å ena sidan integritetsskyddet för upp- gifter om enskilda människors hälsa och å andra sida behovet av skydd för andra människors liv och hälsa. Hälso- och sjukvårdssekretessen föreskriver som huvudregel att en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra person- liga förhållanden inte får lämnas ut om det inte står klart att uppgiften kan röjas T I L L R I K S D A G E N 2019/20 JO1 utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Det innebär alltså att det finns en presumtion för sekretess. Detta är givetvis en viktig för- utsättning för att enskilda ska vilja lämna känsliga uppgifter till hälso- och sjuk- vårdspersonalen. Ytterst har detta integritetsskydd betydelse både för patient- säkerheten och för enskildas förtroende för hälso- och sjukvården. kan det finnas situationer där andra skyddsvärda intressen i samhället måste beaktas och presumtionen om sekretess har därför många undantag, där lagen medger att uppgifter lämnas ut eller till och med föreskriver en skyldighet att lämna ut uppgifter. Det är inte minst av rättssäkerhetsskäl givetvis angeläget att både regelverket och tillämpningen av sådana bestämmelser uppfyller rim- liga krav på förutsebarhet. Ett beslut gäller läkares anmälningsplikt enligt körkortslagen, som ju har till syfte att förhindra olyckor orsakade av personer som av medicinska skäl inte är lämpliga att framföra fordon (dnr 474-2016). Bland annat gäller att en läkare som vid en genomgång av en patients journalhandlingar finner det sannolikt att patienten av medicinska skäl är olämplig att ha körkort, ska anmäla förhållan- det till Transportstyrelsen om körkortsinnehavaren motsätter sig fortsatt under- sökning eller utredning, en s.k. utredningsanmälan. I det här fallet hade en pa- tient varit intagen för psykiatrisk tvångsvård , men under den tiden gjordes ingen anmälan till Transportstyrelsen. fick en överläkare vid en öppenvårdsmottagning, där körkortsinnehavaren var pati- ent, kännedom om att patienten arbetade som yrkeschaufför.