frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Vid ett avslag på ansökan om vård upphör det omedelbara beslutet enligt lag (9 § p 2 LVU) och det skulle innebära att kvinnan och barnet direkt skulle placeras på ett helt nytt boende av , eftersom makarna låg i skilsmässa. Ett barn som utsätts för att se en förälder bruka våld mot den andre för- äldern är givetvis mycket allvarligt, därtill kommer komplexiteten i heders- problematiken. Skulle det då vara på det sättet att socialnämnden skärper till sin utredning i ett överklagande och kammarrätten bedömer att LVU- vård är nödvändig så vore det mycket olyckligt om vårdkedjan för barnet skulle avbrytas . Barn och mor var placerade skilda åt från mannen , genom tvångsvård . När vi arbetat oss igenom domskrivningen kvarstod beslutet om verkställigheten. Jag ef- terfrågade synpunkter bland kollegor och det var i vart fall ingen som be- dömde att det var fel att invänta domens laga kraft och då förordna om detta särskilt. Mot bakgrund av vad som ovan anförs och med stöd av ovan nämnda domar tog jag beslutet att domen ska gälla först när den vunnit laga kraft. I detta fall vinner ju domen laga kraft enligt huvudregeln utan att förordna om detta särskilt, men för mig framstod det då som viktigt att tydliggöra inför socialnämnden och övriga parter att i avgörandet ange att domen inte gäller förrän domen har fått laga kraft (jmf KST , mål nr 2797- 16). Så här i efterhand kan jag finna att jag i skälen också borde ha utvecklat denna bedömning, istället för att enbart hänvisa till bristande utredning. Vi- dare borde skälen ha innehållit ett resonemang om att förvaltningsrättens avslag av ansökan (prövning av vård) i lagens mening också innebär att det omedelbara omhändertagandet upphör. Och visst, det rätta kanske hade va- rit att lämna till sökandeparten och överrätten att fatta ett interimistiskt be- slut om vård i frågan. Ett avslag på en ansökan innebär inte annat än ett avslag om vård. Jag kan dock tycka att lagstiftningen med det senare ikraft- trädandet av 1 § 5 st LVU och tolkningen av HFD:s domar (med sina all- männa uttalanden) står i viss konflikt jämfört med 9 § p 2, just när det gäller att förvaltningsrätten som första instans ska pröva ansökan om vård och beakta att vårdkedjan inte bör brytas för barnets bästa. Tolk- ningen är i vart fall inte klar enligt min mening. Jag vill avslutningsvis nämna att jag hade fått ökad mål- tilldelning på förtursmålen, från till inlottning. Jag hade 11 stycken LVU/LVM [lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, JO:s anm.] under parallell handläggning –december, det var ett oerhört tryck på förtursmålen. Arbetsbelastningen var större än någonsin 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R och då är man helt enkelt tvungen att fatta snabba beslut. Lagstiftningen i förtursmålen med tidskraven styr vår snabba handläggning och tyvärr hin- ner man inte alltid lägga den energi på domskrivning som vore önskvärt. I ett beslut anförde JO följande: En socialnämnd får besluta att den som är ska omhän- dertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (6 § första stycket LVU). Ett omhändertagande upphör när rätten avgör frågan om vård (9 § första stycket 2 LVU). Om det inte längre finns skäl för ett omhänderta- gande, ska socialnämnden besluta att detta genast ska upphöra. Ett sådant be- slut får meddelas också av den rätt som prövar frågan om vård med stöd av lagen (9 § tredje stycket LVU). Beslut om omhändertagande, om förebyggande insatser eller om tillfälligt flyttningsförbud gäller . Andra beslut av socialnämnden enligt LVU gäller , om nämnden inte förordnar något annat. Rätten får förordna att andra beslut som rätten har meddelat ska gälla (40 § LVU). Den domstol som ska pröva ett överklagande får besluta att det överklagade beslutet, om det annars skulle gälla , tills vidare inte ska gälla och även i övrigt besluta om saken (28 § förvaltningsprocesslagen [1971:291], FPL). har i de refererade avgörandena HFD 2011 ref. 5, HFD 2011 ref. 50, HFD 2014 ref. 46 samt HFD 2016 ref. 12 uttalat hur kammarrätten bör resonera i fråga om verkställigheten i mål enligt LVU. I domen avslog förvaltningsrätten ansökan om vård. Direkt av lag (9 § första stycket 2 LVU) följer att det omedelbara omhändertagandet upphörde i och med domen. JO har i remissen till förvaltningsrätten särskilt frågat om innebör- den av förvaltningsrättens förordnande om att domen skulle gälla först när den vunnit laga kraft. Frågan ställdes eftersom det bedömdes vara svårt att förstå innebörden av ett förordnande om att ett avslag på en ansökan om vård skulle gälla först när avslagsbeslutet hade vunnit laga kraft. Som jag förstår BB:s svar på JO:s remiss tycks syftet med förordnandet ha varit att barnet skulle förbli omhändertaget – eller vårdas interimistiskt – till dess att domen hade vunnit laga kraft eller kammarrätten hade tagit ställning till frågan om vård. Det framgår emellertid inte av hennes dom. Det finns heller inte några lagliga möjligheter att förordna på det sättet. Förordnandet innebar en risk för att parterna skulle missuppfatta domslutet och att det omedelbara omhändertagandet felaktigt skulle komma att bestå. BBförtjänar allvarlig kritik för det sätt på vilket hon utformade domen. DO M S T O L A R I ett mål enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga lät en rådman de omedelbara omhändertagandena bestå utan stöd i lagen (Dnr 2744-2018) Beslutet i korthet: En socialnämnd beslutade att omhänderta fyra barn med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Förvaltningsrätten i fastställde socialnämndens beslut. ansökte därefter om att barnen skulle beredas vård enligt samma lag. Förvaltningsrätten beslutade att avslå ansökningarna om vård men utta- lade i domskälen att det inte fanns skäl att upphäva de omedelbara omhän- dertagandena. En av vårdnadshavarna överklagade förvaltningsrättens dom, men kammarrätten avvisade överklagandet. Kammarrätten fann att domen inte gick honom emot och anförde i sitt beslut bl.a. att de omedelbara om- händertagandena upphörde i samband med förvaltningsrättens avgörande. Rättens ordförande får allvarlig kritik för det sätt på vilket han utformade domskälen. i beslutade att ome- delbart omhänderta fyra barn med stöd av lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga, LVU. Besluten underställdes Förvaltningsrätten i som beslutade att fastställa de omedelbara omhändertagandena. ansökte därefter om att barnen skulle beredas vård enligt 1 och 2 §§ LVU. Förvaltningsrätten höll muntlig förhandling i målet, och domen meddelades . Genom avgörandet beslutade domstolen att avslå socialnämndens ansökningar. I domskälen uttalade rätten bl.a. följande: Då det är möjligt att överklaga domen och det inte framkommit att det är nödvändigt med hänsyn till barnens bästa på så sätt att domens laga kraft inte kan inväntas finner inte förvaltningsrätten skäl att nu upphäva det ome- delbara omhändertagandet. En av vårdnadshavarna överklagade förvaltningsrättens dom till Kammarrätten i som beslutade att avvisa överklagandet eftersom domen inte gått honom emot. Kammarrätten uttalade i skälen bl.a. att ett omhän- dertagande upphör när rätten avgör frågan om vård och att det som förvalt- ningsrätten har uppgett om de omedelbara omhändertagandena i domskälen därför är utan verkan. Efter kammarrättens avgörande överklagade socialnämn- den förvaltningsrättens avgörande, varpå kammarrätten beslutade att omedel- bart omhänderta barnen med stöd av 6 § LVU. JO beslutade att utreda förvaltningsrättens handläggning av målet i ett sär- skilt ärende. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R Förvaltningsrätten uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av målet. Yttrandet skulle särskilt belysa hur det som förvalt- ningsrätten angav i domen enligt citatet ovan förhöll sig till den rättsliga regler- ingen, bl.a. 6, 9 och 40 §§ LVU. Förvaltningsrätten (lagmannen ) lämnade in ett remissvar tillsammans med ett underyttrande från rådmannen . AA yttrade bl.a. följande: Jag delar BB:s bedömning att domskälen i nu aktuell del utformats på ett oriktigt sätt. Som framgår av 9 § första stycket punkten 2 LVU upphör ett omhändertagande när rätten avgör frågan om vård. Förvalt- ningsrätten har alltså när domen meddelades avgjort frågan om vård i den bemärkelse som avses i denna bestämmelse och det omedelbara omhän- dertagandet av barnen har i och med det upphört. Detta oberoende av om förvaltningsrätten med stöd av 40 § LVU förordnat att avgörandet gäller eller inte. Uttalandet om att det inte finns skäl att upphäva det omedelbara omhändertagandet är därför inte i överensstämmelse med re- gleringen i LVU och därmed utan verkan. Förvaltningsrättens oriktiga uttalande om det omedelbara omhänderta- gandets fortsatta bestånd är givetvis djupt beklagligt. Det är också de olä- genheter som uttalandet kan ha medfört för parterna i målet. Jag överlämnar åt JO att bedöma om BB förtjänar kritik för domens ut- formning i denna del. BB yttrade bl.a. följande: Inledningsvis kan konstateras att den tekniska utformningen av domen, liksom normalt är fallet, föll på mig som rådman. Det innebär att nämnde- männen, som har att förlita sig på de lagfarna domarnas juridiska och yrkes- mässiga kompetens, inte kan lastas för några brister i domens utformning. När det gäller den aktuella frågan, nämligen att det i domskälen fastställ- des att det omedelbara omhändertagandet skulle fortsätta gälla får jag an- föra följande. Utformningen av domen kom sig av en tankelapsus. Det borde inte ha funnits utrymme för detta, men jag fastnade i ett felaktigt resonemang avseende HFD:s [, JO:s anm.] praxis i den delen utan att beakta vilken vårdform som är aktuell hos för- valtningsrätten i mål som det aktuella respektive i mål hos kammarrätten. Principiellt gjorde jag bedömningen att grunden för HFD:s praxis på om- rådet, nämligen att vårdkedjan inte bör brytas, är tillämplig även i mål som det aktuella. Jag ska inte fördjupa mig i hur jag kunde fastna i den tanke- gången utan får djupt beklaga de problem det har inneburit för de inblan- dade parterna. I ett beslut anförde JO följande: En socialnämnd får besluta att den som är ska omhän- dertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (6 § första stycket LVU). Ett omhändertagande upphör när rätten avgör frågan om vård (9 § första stycket 2 LVU). Om det inte längre finns skäl för ett omhänder- DO M S T O L A R tagande, ska socialnämnden besluta att detta genast ska upphöra. Ett sådant be- slut får meddelas också av den rätt som prövar frågan om vård med stöd av lagen (9 § tredje stycket LVU). Beslut om omhändertagande, om förebyggande insatser eller om tillfälligt flyttningsförbud gäller . Andra beslut av socialnämnden enligt LVU gäller , om nämnden inte förordnar något annat. Rätten får förordna att andra beslut som rätten har meddelat ska gälla (40 § LVU). Av utredningen framgår att förvaltningsrätten beslutade att avslå ansökning- arna om beredande av vård enligt LVU. I domskälen uttalade emellertid dom- stolen att de omedelbara omhändertagandena skulle bestå. Det följer av lag att ett omhändertagande enligt LVU upphör att gälla när domstolen avgör frågan om beredande av vård enligt samma lag. Det är inte möjligt att förlänga ett omhändertagande efter det att frågan om vård har avgjorts. Förvaltningsrättens uttalande innebar en risk för att bar- nen skulle vara fortsatt omhändertagna utan stöd i lag. BBförtjänar allvarlig kritik för det sätt på vilket han utformade domskälen. Långsam handläggning av ett mål om sjukersättning (Dnr 5639-2018) Beslutet i korthet: Ett mål om sjukersättning inleddes vid förvaltningsrätten . Målet var färdigberett men avgjor- des inte förrän , dvs. och efter det att målet kom in till domstolen. Förvaltningsrätten får kritik för den långa handläggningstiden. JO kritiserar även domstolen för långsam handläggning av ett mål om livränta (JO:s ärende med dnr 7755-2018) och ett mål om uppehållstill- stånd enligt utlänningslagen (2005:716) (JO:s ärende med dnr 134-2019). I det senare ärendet gör JO också generella uttalanden om förvaltningsrättens handläggningstider i migrationsmål. Ett exemplar av beslutet lämnas över till och , , för kännedom. I en anmälan som kom in till JO klagade på bl.a. För- valtningsrätten i för långsam handläggning av ett mål om sjukersätt- ning. Han uppgav att handläggningen hade pågått . 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R JO begärde in ett dagboksblad i förvaltningsrättens mål 3779-17. Av det fram- gick att överklagandet av beslut registrerades hos förvalt- ningsrätten , att handläggningen därefter pågick till och att förvaltningsrätten inte hade vidtagit någon åt- gärd i målet. I en remiss uppmanades förvaltningsrätten att lämna upplysningar om handläggningen och handläggningstiden för målet. Förvaltningsrätten (lagmannen ) lämnade följande remissvar: När det gäller omständigheterna kring själva handläggningen av förvalt- ningsrättens mål 3779-17 får jag hänvisa till chefsrådmannen CC:s, råd- mannen DD:s och tf. rådmannen EE:s yttranden [följer nedan, JO:s anm.]. Jag kan inte annat än beklaga att handläggningen hos förvaltningsrätten tagit så . Jag kan dock konstatera att målet numera är avgjort. En starkt bidragande orsak till att det tagit så att avgöra det ak- tuella målet är den exceptionellt stora inströmningen av migrationsmål till domstolen . Det kan i sammanhanget framhållas att Förvalt- ningsrätten i är den domstol som haft den största ökningen av asylmål. kom det till domstolen in fem gånger fler asylmål än 2015 och dubbelt så många som 2016. har domstolen fått in fler asylmål än . Även om domstolen kraftigt har ökat antalet anställda har domstolen behövt prioritera asylmålen framför vissa andra måltyper, vilket lett till att det dröjt orimligt länge till dess vissa mål kunnat bli avgjorda. Domstolen har vidtagit kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med de allt för långa omloppstiderna för vissa måltyper. Som exempel kan näm- nas att på den avdelning där det aktuella målet har handlagts har den nuva- rande avdelningschefen inlett ett systematiskt arbete med att förbättra om- loppstiderna och också påbörjat ett särskilt projekt för att avgöra de äldsta socialförsäkringsmålen. Med hänsyn till dessa åtgärder och det förhållandet att inströmningen av asylmål nu bedöms avta är min förhoppning att om- loppstiderna generellt sett ska minska. CC uppgav följande: Vad gäller målets handläggning vid förvaltningsrätten hänvisas till yttrande från DD och EE [följer nedan, JO:s anm.]. Jag tillträdde min befattning och har som avdelnings- chef varit ansvarig domare för målet från . Handläggningstiden i den här typen av mål är vanligtvis 12–16 må- nader vid Förvaltningsrätten i . Av RF 2:11 framgår att en rätte- gång ska genomföras inom skälig tid. Det nu aktuella målet kom in till för- valtningsrätten . Det har således tagit att handlägga än det genomsnittliga målet av denna typ vid domstolen. Detta beror på inget sätt på klaganden. Vid avdelning 2 på förvaltningsrätten finns drygt 2 700 icke-av- gjorda mål (exkl. migrationsmål). Av dessa är över 330 stycken DO M S T O L A R 2019/20 JO1 månader, det vill säga i samma ålderskategori som aktuellt mål. På grund av det mycket kraftiga inflödet av migrationsmål på förvaltningsrätten, en historiskt sett helt exceptionell situation (kom det in fler migrationsmål än 2016), i kombination med den prioritering av dessa mål som gjorts vid dom- stolen, har andra måltyper måst stå tillbaka. En av de måltyper som typiskt sett fått stå tillbaka är socialförsäkringsmål. har inflödet av soci- alförsäkringsmål, särskilt sjukpenningmål, ökat mycket kraftigt (under au- gusti månad 2018 kom det in fler sjukpenningmål än under mot- svarande period 2017). Inget har framkommit som skulle tyda på att det aktuella målet särbehand- lats, varken positivt eller negativt. Det har handlagts så snabbt det varit möjligt, utifrån det inflöde av mål som varit, de prioriteringar som gäller och den personal som varit tillgänglig. Sammanfattningsvis är handlägg- ningstiden ur klagandens synvinkel oacceptabelt lång, men den måste ses i ljuset av den exceptionella situation som förvaltningsrätten befinner sig i på grund av faktorer helt utom domstolens kontroll. En serie olika åtgärder har tillbaka vidtagits för att minska de långa handläggningstiderna, både i form av en särskild grupp som ute- slutande ska arbeta med socialförsäkringsmål, men också i form av hjälp från en annan avdelning med att hantera en del mål. Målsättningen med dessa åtgärder är att minska handläggningstiden av bl.a. nu aktuell måltyp. DD och EE uppgav följande: Målet kom in till förvaltningsrätten och lottades på av- delning 2. Efter viss skriftväxling bedömdes målet som klart för avgörande . Ytterligare handlingar kom in från klaganden den 24 ok- tober 2017, men målet bedömdes vara fortsatt klart för avgörande. genomfördes en omorganisation på avdelningen varvid fyra arbetslag, s.k. rådslag, tillskapades. I rådslagen ansvarar domarna (två stycken) för mål under beredning, medan chefsrådmannen har ansvaret för mål som är klara för avgörande. Målet lottades på rådslag 4, som vi ingår i som domare. Målet gavs till en av notarierna i rådslaget, för uppsättning. På grund av arbetsbördan, kraven på att prioritera måltyper av förturskarak- tär, migrationsmål och biståndsmål, hann notarien inte sätta upp något för- slag till avgörande. Eftersom vi insåg att notarien inte skulle hinna med målet , lottades målet bort från notarien . Syftet var att försöka omfördela det till någon inom rådsla- get som skulle kunna sätta upp ett förslag till avgörande snabbare än nota- rien. Tyvärr har detta inte varit möjligt. AA fick möjlighet att kommentera remissvaret. Inför JO:s beslut i ärendet begärdes ett nytt dagboksblad in från förvalt- ningsrätten. Av det framgick att domen i målet meddelades och att domen inte hade överklagats. I domen avslog förvaltningsrätten AA:s överklagande. I ett beslut anförde JO följande: I 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av 17 § förordningen (1996:382) 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R med förvaltningsrättsinstruktion framgår att ett mål vid en förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske. Det innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande . Målet inleddes vid förvaltningsrätten och bedömdes vara klart för avgörande men avgjordes först och efter det att målet kom in till domstolen, . Förvaltningsrätten har förklarat den långa handläggningstiden främst med att migrationsmål har prioriterats framför t.ex. mål om sjukersättning eller andra typer av socialförsäkringsmål. har förvaltningsrätten uppgett att även den senare målkategorin har ökat kraftigt. riktade jag kritik mot förvaltningsrätten för långsam handläggning av ett mål om en arbetsskada (JO:s ärende med dnr 4136-2018). Det målet inleddes vid domstolen och var klart för avgö- rande , men domen meddelades först , dvs. och efter det att målet kom in till domstolen. Som en förklaring till den långa handläggningstiden i det målet hänvisade dom- stolen till den stora inströmningen av migrationsmål och angav att detta hade fördröjt handläggningstiden för många andra mål. I mitt beslut uttalade jag att jag hade förståelse för att domstolen hade en ansträngd arbetssituation till följd av de många migrationsmålen men att den långa handläggningstiden ändå inte var acceptabel. AA:s mål handlades lika långsamt som arbetsskademålet, och förvaltnings- rätten har åberopat samma skäl för sin långsamhet. Jag delar förvaltningsrättens bedömning att AA:s mål fördröjts orimligt . Förvaltningsrätten förtjänar kritik för den långsamma handläggningen. Jag riktar även kritik mot förvaltningsrätten för långsam handläggning av ett mål om livränta (JO:s ärende med dnr 7755-2018). Det målet inleddes vid domstolen och var klart för avgörande men avgjordes inte förrän , dvs. och efter det att målet kom in till domstolen. Domstolen lämnade i det ärendet ett i stort sett likalydande remissvar som i AA:s ärende. Av de båda remissvaren framgår att AA:s mål och livräntemålet har hand- lagts av två olika avdelningar på domstolen, avdelningarna 2 och 3. Avdelning- arna befinner sig i samma bekymmersamma läge när det gäller handläggnings- tiderna för bl.a. socialförsäkringsmålen. Jag ser med oro på att de målen allt- jämt tar 12–16 månader att avgöra enligt den information som finns på dom- stolens webbsida och att de alltjämt ligger på samma nivå som när dom- stolen gav in sina remissvar till JO respektive . Förvaltningsrätten har i sitt remissvar redogjort för en del organisatoriska åtgärder som domstolen vidtagit på den avdelning som ansvarade för AA:s mål för att minska omloppstiderna för målen (avdelning 2). Domstolschefen hop- pades därför att handläggningstiderna skulle minska. Det har de alltså inte gjort enligt informationen på domstolens webbsida. Jag ser naturligt- vis positivt på att domstolen vidtar åtgärder för att komma till rätta med hand- läggningstiderna för bl.a. socialförsäkringsmålen men konstaterar att de inte minskar i någon nämnvärd omfattning. DO M S T O L A R Handläggningstiderna är alltså fortfarande oacceptabelt långa för socialför- säkringsmålen. Utgången i ett sådant mål har ofta stor ekonomisk betydelse för klaganden som i många fall befinner sig i en utsatt situation. Det måste ses som ett stort misslyckande att AA – och uppenbarligen många andra – måste vänta innan deras överklaganden prövas. riktar jag även kritik mot förvaltningsrätten för långsam handläggning av ett mål om uppehållstillstånd enligt utlänningslagen (2005:716) (JO:s ärende med dnr 134-2019). I det ärendet gör jag också generella uttalanden om för- valtningsrättens handläggningstider i migrationsmålen. Jag lämnar över ett exemplar av detta beslut till och , , för kännedom. Långsam handläggning av ett mål om livränta (Dnr 7755-2018) Beslutet i korthet: Ett mål om livränta inleddes vid förvaltningsrätten . Målet var färdigberett men avgjordes inte förrän , och efter det att målet kom in till domstolen. Förvaltningsrätten får kritik för den långa handläggningsti- den. JO kritiserar även domstolen för långsam handläggning av ett mål om sjukersättning (JO:s ärende med dnr 5639-2018) och ett mål om uppe- hållstillstånd enligt utlänningslagen (2005:716) (JO:s ärende med dnr 134- 2019). I det senare ärendet gör JO också generella uttalanden om förvalt- ningsrättens handläggningstider i migrationsmål. Ett exemplar av beslutet lämnas över till och , , för kännedom. I en anmälan som kom in till JO klagade på För- valtningsrätten i för långsam handläggning av ett mål om livränta. Han uppgav att målet inleddes och att domstolen hade flyttat fram tidpunkten för domen varje gång klaganden hade efter- frågat ett besked. Vid den senaste kontakten hade domstolen sagt 12 månader, men uppgick handläggningstiden . JO begärde in ett dagboksblad i förvaltningsrättens mål 8041-17. Av det fram- gick att målet inleddes och att ingen åtgärd hade vidtagits i målet . I en remiss uppmanades förvaltningsrätten att lämna upplysningar om handläggningen och handläggningstiden för målet. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R Förvaltningsrätten (lagmannen ) lämnade följande remissvar: När det gäller omständigheterna kring själva handläggningen av förvalt- ningsrättens mål 8041-17 får jag hänvisa till chefsrådmannen CC:s yttrande [följer nedan, JO:s anm.].