frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — När socialnämnden bedömer om ett besök är frivilligt uppmärksammar man inte bara de ord som används, utan är även uppmärksam på klientens signaler och förmåga att själv ta ställning. Klienten i fråga har i tidigare kontakter haft god för- måga att framföra vad hon själv önskar och vill, och det fanns inte några tvivel om att hembesöket var frivilligt. anser därför att de grundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. regeringsformen inte har åsidosatts. Även det sätt på vilket hembesöket genomfördes, att det var kli- enten som öppnade skåp och visade handläggarna runt, innebar att de grundläggande fri- och rättigheterna respekterades. Syftet med hembesöket var att utreda behovet av bistånd för hemutrust- ning. Under besökets genomförande framkom ny information, vilken med- förde att handläggarna även ville utreda om klienten var sambo. Det stäm- mer således att syftet med hembesöket förändrades under besökets gång. I en sådan situation är det särskilt viktigt att kommunicera det nya syftet med klienten och att i samband med detta vara uppmärksam på klientens reak- tion och förmåga att frivilligt ta ställning till de förnyade omständigheterna. Om det uppstår tveksamheter kring om klienten förstår vad som händer eller om klienten önskar fortsätta med hembesöket utifrån det nya syftet, överväger man i stället att erbjuda klienten en ny tid för hembesök och skälig tid att ta ställning till detta. Något absolut förbud att fortsätta ett hembesök där syftet förändras är emellertid inte en rimlig utgångspunkt. Viktigt är i stället lyhördhet inför klientens reaktioner. Stadsområdesnämn- den anser att handläggarna i tillräcklig omfattning, utifrån den enskilda klientens situation, försäkrade sig om att hembesöket kunde fortsätta med nytt syfte. Klienten fick information om det nya syftet och informerades återigen om att hon hade rätt att avbryta hembesöket. Klienten samtyckte till att fortsätta. Att klienten agerade genom att bli upprörd, ringa till sin och öppna en garderob med före detta sambons tillhörigheter tyder enligt stadsområdesnämnden också på att klienten fullt ut förstått det nya syftet. Som har beskrivits ovan har även handläggarna uppgett att om klien- ten inte velat fortsätta hade besöket avbrutits. Bedömningen är att klienten har förmåga att våga säga ifrån och avbryta ett hembesök. I anmälan tas även frågan om rätten till tolk upp. I 8 § förvaltningslagen (1986:223) anges bl.a. att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska bör myndigheten vid behov anlita tolk. Någon ab- solut rätt till tolk vid samtliga myndighetskontakter finns enligt förvalt- ningslagen inte. I stället "bör" myndigheten "vid behov" anlita tolk. Detta innebär att myndigheten måste bedöma behovet av tolk utifrån den enskilda 20 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T klientens språkkunskaper och typen av handläggningsåtgärd/möte med kli- enten. Talar en klient viss svenska eller finns något annat gemensamt språk, kan vissa handläggningsåtgärder, t.ex. inbokning av ett möte, ske utan tolk, medan andra åtgärder bör genomföras med tolk. Hembesöket som genom- fördes hos klienten bedömdes kunna genomföras utan tolk, mot bakgrund av såväl klientens språkkunskaper som besökets art. Klienten har bott i Sve- rige och har i tidigare kontakter med myndigheten kunnat kom- municera till viss del på svenska. Hennes språkkunskaper är sådana att hon kunde ta ställning till om hon ville boka in ett hembesök, att hon kunde förstå syftet med hembesöket och genomföra detsamma. Hon sa även ifrån under hembesöket när hon inte längre förstod. Syftet med besöket var att fastställa vilken hemutrustning som saknades. Ett sådant hembesök kan gö- ras utan att klienten behöver redogöra för några närmare omständigheter i ärendet. Efter att syftet med hembesöket förändrades ombads klienten svara på om den före detta sambon bodde i lägenheten, vems skorna var och vi- dare förklarades det nya syftet för henne och det upprepades att besöket var frivilligt. Även om handläggaren uppfattade att klienten förstod det som sades, så fanns klientens med per telefon som tolk under de mo- menten. anser därför inte att det var nödvändigt att ha tolk för att kunna fortsätta hembesöket. Sammantaget fanns det inga tveksamheter kring att klienten förstod i vilket syfte hembesöket bokades in. Inget under besöket tydde heller på något annat än att klienten förstod det som sades. Den omständigheten att klienten blev upprörd när handläg- garen började ställa frågor kring klientens före detta sambo tyder också på att klienten förstod vad handläggaren sa. Dessutom valde klienten att ringa en som kunde tolka och den frågan som klienten hade uppgett att hon inte förstod upprepades med hjälp av väninnan. Hembesöket fortsatte sedan med hjälp av väninnan som tolk. Även om väninnan inte är en tolk i den bemärkelsen som avses i förvaltningslagen, anser stadsområdesnämn- den att klientens språkkunskaper sammantaget med den omständigheten att hon ringde sin som hjälpte till, innebär att något behov av en tolk i förvaltningslagens mening inte uppstod. Hembesöket har genomförts av en erfaren socialsekreterare och en erfa- ren ekonomihandläggare, som båda arbetat i verksamheten. Sam- manfattningsvis anser Öster att dessa har respekterat klientens rätt till självbestämmande och integritet och de grundläggande fri- och rättigheterna samt att hembesöket har genomförts i enlighet med för- valtningslagens bestämmelser. BB kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörj- ningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). Försörjningsstöd lämnas för bl.a. livsmedel, medicin och bo- ende (4 kap. 3 § SoL). Bistånd för livsföring i övrigt avser bl.a. bistånd till hemutrustning såsom möbler och husgeråd (se prop. 2000/01:80 s. 92). ska utan dröjsmål inleda en utredning när någon har ansökt om bistånd (11 kap. 1 § SoL). Syftet med en sådan utredning är att klarlägga SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få behovet tillgo- dosett på annat sätt än genom bistånd från socialnämnden. En utredning om bistånd ska genomföras med respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet (1 kap. 1 § SoL). Utgångspunkten är alltså att den sökande medverkar i utredningen och att den genomförs tillsammans med den enskilde (3 kap. 5 § SoL). Dessa principer är av grundläggande bety- delse för arbete. Detta innebär att socialnämnden i sin utredning om rätt till bistånd ska ha som utgångspunkt att den enskilde har rätt att själv bestämma över sin situation. ska i sin utredning också kontinu- erligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. kan i vissa utredningar om rätt till bistånd ha ett befogat intresse av att få genomföra hembesök hos den enskilde för att kunna bilda sig en uppfattning om den enskildes behov av och rätt till bistånd. En myndighet får dock inte göra en undersökning av den enskildes bostad utan vidare. Be- stämmelsen om skydd mot undersökning av en enskilds bostad finns i 2 kap. 6 § regeringsformen, RF. Även bestämmelsen i artikel 8 punkt 1 i Europakon- ventionen, om att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt hem, ger ett skydd för den enskildes bostad. Av 2 kap. 6 § RF framgår att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen (prop. 1973:90 s. 246). Skyddet mot intrång i 2 kap. 6 § RF får endast begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). Utgångspunkten är därför att en myndighet inte får undersöka den enskildes bostad om det inte finns lagstöd för det. Någon lagbestämmelse som ger socialnämnden rätt att i en utredning om rätt till bi- stånd genomföra hembesök och undersöka den enskildes bostad finns inte. Skyddet mot intrång i 2 kap. 6 § RF gäller dock endast påtvingade ingrepp (prop. 2005/06:29 s. 25 f.). Detta innebär att socialnämnden har möjlighet att genomföra hembesök i en utredning om rätt till bistånd om den enskilde sam- tycker till det. Samtycket till hembesök måste dock vara verkligt, dvs. det får inte vara fråga om ett samtycke som den enskilde av olika skäl känner sig tvungen att lämna. bör också före hembesöket diskutera frågan om hembesök med den enskilde så att denne får en riktig möjlighet att ta ställ- ning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök utan tvekan utgör. JO har i flera beslut uttalat sig om förutsättningarna för att genomföra hem- besök i en utredning om rätt till bistånd (se bl.a. JO 2011/12 s. 377, dnr 6514- 2009, JO 2011/12 s. 392, dnr 2542-2009, och JO 2013/14 s. 387, dnr 2737- 2011). I 8 § förvaltningslagen (1986:223), som gällde för det aktu- ella hembesöket, anges att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska bör myndigheten vid behov anlita tolk. Bestämmelsen gäller alla ärenden och är inte inskränkt till ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Däremot förutsätter bestämmelsen att myndigheten prövar om det finns något verkligt behov av att anlita tolk i det enskilda fallet. Be- stämmelsen ger alltså inte stöd för något rutinmässigt anlitande av tolk. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T vet av tolk ska i stället bedömas objektivt från fall till fall. Vid bedömningen kan den enskildes språkkunskaper, ärendets art, ärendets betydelse för den en- skilde och de språkkunskaper som myndighetens egen personal har beaktas. (Se m.fl., Förvaltningslagen, , Zeteo, kommentaren till 8 §.) Hembesöket i det aktuella fallet har olika uppfattningar om huruvida AA sam- tyckte till hembesöket som sådant. AA har uppgett att hon inte uppfattade att handläggarna frågade henne om hon samtyckte till hembesöket. Av utred- ningen framgår dock att handläggarna i första hand erbjöd AA en mötestid på kontoret, tillsammans med en ungerskspråkig handläggare, men att tiden inte passade för AA. Hon valde därför att i stället acceptera ett hembesök. Hand- läggarna frågade också AA, både före hembesöket och när de kom hem till henne, om hon samtyckte till besöket. Det saknas skäl för mig att ifrågasätta de uppgifter som nämnden har lämnat, och jag kan därför inte dra någon annan slutsats än att AA samtyckte till hembesöket. Hembesöket har därmed, i alla fall inledningsvis, inte utgjort ett intrång i AA:s bostad i strid mot 2 kap. 6 § RF. Hembesöket kan heller inte anses ha skett i strid mot artikel 8 punkt 1 i . AA har ifrågasatt varför stadsområdesnämnden inte anlitade en tolk vid hembesöket. Som jag redogjort för ovan ska myndigheten göra en bedömning av behovet av tolk i varje enskilt fall. I detta fall var det inledningsvis endast fråga om att bedöma behovet av hemutrustning, något som inte kräver någon långtgående utredning eller medverkan från den enskilde. Jag har därför inga synpunkter på den bedömning som stadsområdesnämnden gjorde inför hembe- söket i frågan om behov av tolk. Av utredningen har det kommit fram att stadsområdesnämndens syfte med hembesöket ändrades under besökets genomförande, från att utreda AA:s be- hov av hemutrustning, till att utreda om AA var sambo. Syftet med besöket har alltså ändrats till att avse om AA över huvud taget hade rätt till bistånd av försörjning. har uppgett att AA sam- tyckte till att hembesöket fortsatte med det ändrade syftet och att handläggarna vid upprepade tillfällen informerade henne om att hon kunde välja att avbryta hembesöket. Jag har viss förståelse för hur nämndens handläggare uppfattade situationen vid hembesöket. Det bör dock i sammanhanget beaktas att nämnden vid tidi- gare möten med AA valt att använda sig av en tolk. Jag kan inte uppfatta detta på annat sätt än att nämnden har ansett att AA hade behov av tolkstöd för att kunna ta till vara sina rättigheter, ta till sig den information som nämnden del- gav henne och lämna korrekt information av betydelse för sin rätt till bistånd. Därtill behöver man beakta att ett hembesök inte sällan är en ovan och stres- sande situation för den enskilde att hantera och att denne, så som biståndssö- kande, befinner sig i ett underläge i förhållande till nämndens handläggare. Det är tydligt att AA under besöket blev upprörd när frågan om samboskapet kom upp. Nämndens handläggare borde då ha försäkrat sig om att AA verkligen SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 samtyckte till att fortsätta hembesöket, nu med det förändrade syftet. Detta lät sig inte göras utan stöd av en tolk mot bakgrund av AA:s bristfälliga kunskaper i svenska och tidigare konstaterade tolkbehov. Det förhållandet att AA:s vä- ninna tolkade över telefon kan inte anses ha varit tillräckligt eftersom det är osäkert om relevant information översattes i tillräcklig utsträckning. Det kan därför ifrågasättas om AA förstod att hennes samtycke krävdes för att handläg- garna skulle kunna fortsätta sitt besök och att hon hade möjlighet att avbryta hembesöket när syftet ändrades. Som jag angett ovan är det av grundläggande betydelse att en utredning om bistånd genomförs i samråd med och med samtycke av den enskilde. ska under en utredning kontinuerligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. Jag anser att stadsområdesnämnden borde ha av- brutit hembesöket när syftet med besöket ändrades till att utreda om AA var sambo och tagit upp frågan igen , med hjälp av en tolk. har genom att inte avbryta hembesöket åsidosatt prin- ciper som är av grundläggande betydelse för arbete. ska kritiseras för detta. En socialnämnd får kritik för att den hämtade två barn, som bodde hos sin mor, i skolan sedan en domstol hade beslutat att fadern skulle ha ensam vårdnad om barnen (Dnr 5607-2017) Beslutet i korthet: En domstol beslutade att en fader skulle ha ensam vård- nad om två barn. bodde barnen hos modern. som domen meddelades sökte fadern stöd från och ville att barnen skulle placeras i ett jourhem. beslutade att barnen skulle ges vård i ett jourhem och dagen efter hämtade två socialsekreterare barnen från skolan och placerade dem i jourhemmet. När en domstol har beslutat om ändring av vårdnaden om ett barn är det i första hand föräldrarna själva som ska se till att barnet lämnas över till den förälder som har fått vårdnaden om barnet. får bistå föräld- rarna när ett barn ska flytta från den ena till den andra föräldern. Det förut- sätter dock båda föräldrarnas samtycke, och åtgärder ska ske i samråd med dem. Om föräldrarna är oense får vårdnadshavaren i stället vända sig till en domstol och begära verkställighet av det som domstolen har bestämt enligt reglerna om verkställighet i . Det fanns enligt JO i och för sig rättsliga förutsättningar för nämnden att bevilja faderns ansökan om vård i jourhem för barnen. För att beslutet skulle kunna verkställas krävdes det dock att vårdnaden faktiskt hade flyttats över till fadern. I det här fallet bodde barnen hos modern. En placering av barnen i jourhemmet förutsatte därför att modern medverkade till att barnen först flyttades över till fadern. Modern fick inte någon möjlighet att frivilligt med- verka till det så att beslutet om bistånd kunde verkställas. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T det inte kommit fram något som helst skäl till att situationen var så akut att det var nödvändigt att flytta barnen . Tvärtom framstår det enligt JO som att brådskan orsakades av nämndens bristande kunskaper om de reg- ler som gäller när beslut om bistånd ska verkställas. Nämndens agerande står i uppenbar strid med hur ska arbeta. JO ser allvarligt på nämndens agerande och kritiserar den för bristerna i handläggningen. AAoch BB har barnen tillsammans. I en dom i mål nr T 10363-13 beslutade bl.a. att BB skulle ha ensam vårdnad om barnen. Domen gällde i den delen. BB vände sig till och ansökte om att barnen skulle placeras i ett jourhem. Dagen efter hämtade två socialsekreterare barnen från skolan och tog med dem till ett jourhem. I en anmälan till JO framförde AA flera klagomål mot hand- läggning av ärenden om hennes barn. Hon uppgav bl.a. att verk- ställde tingsrättens dom som om det vore ett akut tvångsomhändertagande av barnen. Socialsekreterarna hämtade barnen i skolan utan förvarning. Hon fick ingen information om detta och fick inte möjlighet att förbereda barnen inför överlämningen. JO hämtade in vissa journalanteckningar som gällde CC och DD och tingsrätts dom i mål nr T 10363-13. JO begärde sedan att arbetsmarknads- och socialnämnden skulle yttra sig över det som AA hade framfört i sin anmälan om att nämnden verkställde tings- rättens dom genom att hämta barnen i skolan. I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande (de omnämnda bilagorna och referenserna har utelämnats): Nämndens sammantagna bedömning i ärendet är att handläggningen har hanterats med hänsyn till barnens bästa och gällande lagstiftning. Brister har dock identifierats i förhållande till dokumentationsskyldigheten. 151015 kontaktar CC och DD:s pappa och ansökte om jour- hemsplacering för båda barnen för att senare kunna utredas tillsammans med sönerna på institution. Pappan berättade att tingsrätten hade meddelat en dom där han fått ensam vårdnad, se bilaga l. inledde utredning enligt 11 kap. l § med stöd av 2 § SoL. Utifrån att pappan nu var ensam vårdnadshavare och ansökte om placering beslutade socialnämnden 151016 att enligt 4 kap l § SoL SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 bevilja placering av barnen, se beslut från verksamhetssystemet Procapita, bilaga 2-3. hämtade sedan barnen, med pappans godkännande, i sko- lan . CCoch DD var jourhemsplacerade då umgänget mellan pappan och barnen bedömdes behöva fungera och de behövde upp- arbeta en relation innan de placerades tillsammans på institution. 160202, i samband med att den utredning som inleddes 151016 avsluta- des, fattades beslut om fortsatt bistånd enligt 4 kap. l § SoL i form av pla- cering i jourhem, se bilaga 4-5. inledde ny utredning och utreddes pappa och pojkarna tillsammans på utredningsinstitution, Famil- jehuset i . Utredningen där visade att pappan tillgodosåg barnens be- hov och därefter flyttade barnen hem till sin pappa. När socialnämnden fattade beslut om jourhemsplacering av barnen, så gjor- des detta efter att det funnits en stark oro för barnen och deras hemförhållanden. Det var socialnämndens uppfattning att barnen var i behov av en placering utanför hemmet, både i förhållande till mamman och pappan. Pappan, som för beslutet var ensam vårdnads- havare, samtyckte till placeringen. Utifrån dessa omständigheter fanns för- utsättningar för socialnämnden att fatta placeringsbeslut och verkställa dessa. har inte verkställt tingsrättens dom och är väl medveten om JO:s praxis på området. Även om socialnämnden menar att det nu ak- tuella ärendet skiljer sig något från de ärenden JO har granskat, vill socialnämnden likväl hänvisa till de såväl praktiska som juridiska problem som uppstår när kommunens företrädare inte får lämna ett barn till en en- sam vårdnadshavare.1 har inte fattat ett beslut om tvångs- vård i syfte att verkställa en vårdnadsdom och har inte heller bistått pappan i att hämta sina barn i skolan i syfte att verkställa domen. Istället har social- nämnden fattat beslut om placering i jourhem med vårdnadshavarens sam- tycke. Att pappan hade möjlighet att begära verkställighet enligt 21 kap. FB måste särskiljas från socialnämndens fristående befogenheter och särskilda ansvar i förhållande till barn. Det kan inte anses förenligt med principen om barnets bästa och det särskilda ansvar socialnämnden har för barn om social- nämnden hade avstått från att agera och fatta för barnen behövliga beslut när förutsättningarna härför var uppfyllda enbart på den grunden att pappan var nybliven ensam vårdnadshavare. anser mot denna bak- grund att den inte agerade felaktigt när den fattade placeringsbesluten för barnen och verkställde desamma. När det gäller handräckningen bedömdes att, baserat på den långa kän- nedom om familjen som fanns, det skulle vara det minst dramatiska för barnen i en väldigt turbulent tid och situation att denna skedde i skolan. Bedömning gjordes att det var bättre att hämta dem i skolan än att ha med sig polishandräckning till mammas hem. och pappan hade en oro att det skulle uppstå tumult och diskussioner framför barnen vilket inte är för deras bästa. Det har även funnits en oro att mamman skulle avvika med barnen samt en oro kring om mamman skulle skada sig själv och barnen. Utifrån detta ville man undvika en hämtning i hemmet. Pappan var informerad och samtyckte till/önskade att barnen hämtades i skolan. Pappa var inte med i skolan och hämtade barnen utifrån att de inte hade någon kontakt och socialnämnden saknade också kännedom om hur relationen mellan barnen och pappan såg ut. Det var handläggare som kände barnen som åkte till skolan och socialnämndens uppfattning är att det 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T gick lugnt till i skolan. informerade därefter mamman om att barnen var hämtade och mamman fick kontaktuppgifter till jourhemmet. I barnens akter finns en journalanteckning daterad 151016 som lyder som följer ”Fadern får information att kommer verkställa det som tingsrätten beslutat. Ut letar jourhem och kommer återkomma med mer information.”, se bilaga 8-9. Anteckningen är inte korrekt skriven då den inte återspeglar det som verkligen hänt, nämligen att socialnämnden avser fatta placeringsbeslut. Detta är en brist i socialnämndens handläggning. Yttrandet har skrivits i samråd med berörda befattningshavare. AAkommenterade remissvaret och kom in med flera kompletteringar till sin anmälan. Även en annan person har kommit in med skrivelser i ärendet. I ett beslut anförde JO följande: ska i sin omsorg om barn och unga ge stöd och hjälp åt föräldrar som behöver det sedan ett mål om t.ex. vårdnad har avgjorts av en domstol. När en domstol har beslutat om ändring av vårdnaden om ett barn är det i första hand föräldrarna själva som ska se till att barnet lämnas över till den förälder som har fått vårdnaden om barnet. Om föräldrarna önskar det kan so- cialtjänsten hjälpa dem med överflyttningen. Om föräldrarna är oense och bar- net inte frivilligt lämnas över till vårdnadshavaren finns det en särskild ordning för hur överlämningen ska gå till. I ett sådant fall får vårdnadshavaren vända sig till domstol och begära verkställighet av det som domstolen har bestämt enligt reglerna i 21 kap. (FB). ska i ett sådant fall inte bistå vårdnadshavaren. I 21 kap. FB finns alltså bestämmelser om verkställighet av det som en all- män domstol har bestämt i en dom eller ett beslut om bl.a. vårdnad. Av bestäm- melserna följer att det är tingsrätten som beslutar om verkställighet av t.ex. ett beslut om vårdnad efter ansökan av en part. Utgångspunkten vid handlägg- ningen av mål enligt 21 kap. FB är att barnets bästa ska komma i främsta rum- met och att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Ett överlämnande av barn ska i första hand ske med parternas frivilliga med- verkan. Innan en domstol förordnar om verkställighet får den ge bl.a. en tjäns- teman inom i uppdrag att verka för att den som har hand om bar- net frivilligt ska göra det som han eller hon är skyldig att göra enligt domstolens beslut (21 kap. 2 § FB). När en överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel användas. Tingsrätten får, om den förordnar om verkställighet, besluta om vite eller att barnet ska hämtas genom försorg (3 §).