frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Ett sådant förbud kan alltså fattas bl.a. utifrån be- stämmelserna i AML om arbetsgivarens ansvar att förebygga att arbetstagare utsätts för ohälsa eller olycksfall. Ett beslut om vistelseförbud är i många fall ingripande för den enskilde. Nämnden måste därför noga överväga om åtgärden är nödvändig, och åtgärden bör endast få vidtas om skälen för förbudet uppväger det intrång eller men i övrigt som det innebär för de som berörs. Finns det mindre ingripande åtgärder som kan tillgodose de intressen som förbudet syftar till ska de givetvis använ- das i första hand. Ett sådant förbud bör inte heller göras mer omfattande än vad som är absolut nödvändigt. I likhet med vad JO har uttalat anser jag att ett beslut som avser förbud för en enskild att vistas i en myndighets lokaler är ett beslut i kommunallagens mening, som ska tidsbegränsas. Det är därför en upp- gift för nämnden att fatta beslut i en sådan fråga. Det finns dock inget som hindrar att nämnden delegerar beslutanderätten till t.ex. en anställd hos kom- munen (se 7 kap. 5 § och 6 kap. 38 § kommunallagen). Nämnden har i detta fall uppgett att beslutet, som gällde tills vidare, inte hade stöd i någon delegationsordning. Områdes-/verksamhetschefen och/eller enhetschefen var alltså inte behöriga att fatta beslutet. Nämnden kan inte undgå kritik för att den låtit berörda tjänstemän fatta beslut i saken och för att beslutet inte tidsbegränsades. Sammanfattningsvis ska nämnden kritiseras för att den utan rättsligt stöd fat- tade ett beslut som innebar begränsningar i makens nyttjande av sin hyresrätt, för att beslutet om vistelseförbud för BB omfattade makens bostad med tillhö- rande gemensamhetsutrymmen, för att det inte fattades av behöriga tjänstemän och för att det inte tidsbegränsades. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T Det som i övrigt har anförts ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. En sektionschef vid en socialnämnd har i sin egenskap av målsägande i ett brottmål ansetts vara jävig att handlägga biståndsärenden gällande den tilltalade (Dnr 1339-2017) Beslutet i korthet: En sektionschef handlade och fattade beslut i en mans biståndsärenden när hon var målsägande i ett brottmål där mannen var åtalad för hot mot tjänsteman mot henne och en socialsekrete- rare. I 6 kap. 28 § kommunallagen anges ett antal faktiska omständigheter som medför att en tjänsteman är jävig att handlägga ett ärende. En tjänsteman är t.ex. jävig om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet, s.k. delikatessjäv. Den som är jävig får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet. En tjänsteman som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne, ska självmant ge det till känna. Jävsreglerna är ett ut- tryck för den övergripande objektivitetsprincipen som är fastlagd i grundlag och syftar till att garantera att myndigheternas handlande präglas av objek- tivitet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). I beslutet påpekar JO att det inte krävs att den enskilde gör gällande jäv för att det ska uppstå en skyldighet för myndigheten att pröva saken. Sek- tionschefen borde själv ha tagit ställning till om hon var jävig att handlägga mannens ärenden. JO uttalar vidare att det inte kan råda någon tvekan om att sektionschefens ställning som målsägande i brottmålet utgjorde en sådan särskild omständighet som var ägnad att rubba förtroendet för hennes opar- tiskhet beträffande mannens ärenden. Hon borde inte ha handlagt och fattat beslut i ärendena med hänsyn till risken för att det skulle uppkomma miss- tankar om att hon inte var opartisk när hon handlade ärendena. Nämnden kritiseras för denna brist i handläggningen. I beslutet uttalar sig JO även om handläggningen av en jävsinvändning. kommun polisanmälde AA för hot mot en social- sekreterare och en sektionschef, , vid kommunens förvaltning. Åklagaren väckte åtal mot AA vid . dömde tingsrätten AA för hot mot tjänsteman mot socialsekreteraren och BB.Göta hovrätt fastställde tingsrättens dom i skuldfrågan. BB handlade och fattade beslut om AA:s ansökningar om försörjningsstöd för månaderna juli, . SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 också beslut om hans ansökningar om ekonomiskt bistånd för bl.a. vatten och avlopp. I en anmälan till JO, som har kompletterats genom ett flertal skrifter, klagade AApå i kommun. Han uppgav bl.a. följande: BB var jävig att handlägga hans biståndsärenden eftersom hon var målsä- gande i brottmålet. Han begärde att socialnämnden skulle pröva jävsfrågan. Nämnden prövade inte hans invändning om jäv på grund av målsägandeställ- ning. Till sin anmälan fogade AA bl.a. kommunens polisanmälan. JO begärde in vissa handlingar från . Därefter begärde JO att i kommun skulle yttra sig över vad AA hade uppgett i sina anmälningar till JO i de delar som avsåg frågan om jäv på grund av mål- sägandeställning. Nämnden lämnade ett yttrande som inte besvarade frågeställningen i remis- sen. JO begärde ett nytt yttrande från nämnden. Nämnden anförde i det nya yttrandet bl.a. följande (bilagorna har uteläm- nats): inkommer AA med en skrivelse avseende delikatessjäv. AA anser att jäv föreligger och att sektionschef inte får handlägga hans ärende. Skrivelsen som inkom , bifogas yttrandet. hanterar socialnämnden frågan angående delikatessjäv, so- cialnämnden beslutar att något jävsförhållande inte föreligger. Socialnämn- dens beslut , bifogas yttrandet. inkommer AA med ytterligare en skrivelse gällande jäv. AA anger i denna skrivelse att BB är jävig utifrån att hon är målsägande i brott- mål mot AA. AA begär i denna skrivelse en omprövning av socialnämn- dens beslut . Skrivelse daterade bifogas yttrandet. hanterar socialnämnden frågan om omprövning av jävsför- hållande, socialnämnden beslutar att inte ompröva jävsfrågan, då det i både Tingsrättens dom daterad samt Hovrättens dom daterad 2017- 03-01 tydligt framgår att BB inte är målsägande i brottsmålet. Till remissvaret fogade nämnden även brottmålsdomarna. AA kommenterade remissvaren. I ett beslut anförde JO följande: En ny kommunallag (2017:725), KL, trädde i kraft . Vid hand- läggningen av AA:s ärende gällde den tidigare kommunallagen (1991:900). Bestämmelserna om jäv är dock oförändrade i sak. Jag kommer därför i det föl- jande att hänvisa till nya kommunallagen. Kommunallagens bestämmelser om jäv i 6 kap. 28–32 §§ gäller för anställda inom kommunen (7 kap. 4 § KL). I 6 kap. 28 § KL anges ett antal faktiska 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T omständigheter som medför att en tjänsteman är jävig att handlägga ett ärende. Det kan t.ex. vara fråga om att ärendet angår tjänstemannen själv eller någon närstående till honom eller henne. Vidare är en tjänsteman jävig om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet, s.k. delikatessjäv. Den som är jävig får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet (6 kap. 30 § KL). En anställd som i och för sig är jävig får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne ska självmant ge det till känna. Om det har uppkommit en fråga om jäv mot någon och har någon annan inte trätt i dennes ställe, ska nämnden besluta i jävsfrågan. Av utredningen framgår att AA i en skrivelse till nämnden bl.a. anförde att BB var jävig att handlägga hans biståndsärenden eftersom de hade gemensamma bekanta. Nämnden gjorde bedöm- ningen att det inte var fråga om något jävsförhållande. Jag har inga synpunkter på nämndens handläggning så långt. begärde AA att nämnden skulle ompröva sitt beslut i fråga om jäv. Han anförde bl.a. att BB var jävig eftersom hon var motpart till honom i ett brottmål. beslutade nämnden att inte ompröva jävsfrågan. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att skälet till detta var att det tydligt framgår av tingsrättens och hovrättens domar att BB inte var målsä- gande i brottmålet. Jag noterar att beslutet inte innehåller något resonemang om detta. I beslutet anges endast att AA hade gjort gällande samma jävsgrund som tidigare, nämligen att han och BB hade gemensamma bekanta. Enligt vad som har kommit fram har nämnden inte prövat AA:s invändning om att BB var jävig att handlägga hans ärenden på grund av att hon var målsä- gande i brottmålet. Nämnden borde skyndsamt ha tagit ställning till invänd- ningen och fattat ett formellt beslut i jävsfrågan. Hanteringen har brustit, och nämnden ska kritiseras för detta. Jag övergår till att behandla frågan om huruvida BB var jävig att handlägga och fatta beslut i AA:s biståndsärenden juli–. var BB målsägande i ett brottmål där AA var åtalad för hot mot tjänsteman mot henne och en socialsekreterare. AA tycks inte ha framställt någon invändning om jäv med anledning av att BB var mål- sägande i brottmålet förrän . Det krävs dock inte att den enskilde gör gällande jäv för att det ska uppstå en skyldighet för myndigheten att pröva saken. Som har redovisats ovan ska varje tjänsteman som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne självmant ge det till känna. BB borde alltså själv ha tagit ställning till om hon var jävig att handlägga AA:s ärenden. Jävsreglerna är ett uttryck för den övergripande ob- jektivitetsprincipen som är fastlagd i grundlag och syftar till att garantera att myndigheternas handlande präglas av objektivitet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). kommer principen också till uttryck i 5 § i den nya SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 förvaltningslagen (2017:900). En offentlig tjänsteman måste ha kunskaper om de bestämmelser som gäller för tjänsten. Enligt min mening kan det inte råda någon tvekan om att BB:s ställning som målsägande i brottmålet utgjorde en sådan särskild omständighet som var äg- nad att rubba förtroendet för hennes opartiskhet i fråga om AA:s ärenden. Det var alltså fråga om s.k. delikatessjäv. BB borde inte ha handlagt och fattat be- slut i AA:s ärenden med hänsyn till risken för att det skulle uppkomma miss- tankar om att hon inte var opartisk när hon handlade ärendena. Nämnden ska kritiseras för detta. Jag vill mot bakgrund av vad nämnden har anfört i remissvaret om att BB inte var målsägande tillägga följande. Som jag konstaterat ovan var BB målsä- gande i brottmålet, och AA dömdes också för brott mot henne. Att BB inte har angetts som målsägande i domsluten i de aktuella brottmålsdomarna beror på att hon inte var part i målen. Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd från min sida. En socialnämnd borde ha avbrutit ett hembesök, som genomfördes inom ramen för en utredning om rätt till bistånd, när syftet med besöket ändrades (Dnr 3655-2016) Beslutet i korthet: En kvinna ansökte hos en stadsområdesnämnd om eko- nomiskt bistånd till bl.a. hemutrustning. Nämnden genomförde ett anmält hembesök hos kvinnan för att utreda hennes behov av bistånd till hemutrust- ning. Under hembesöket ändrades syftet med besöket från att utreda kvin- nans behov av hemutrustning till att utreda om hon var sambo och om hon över huvud taget hade rätt till bistånd av försörjning. En fråga i ärendet är bl.a. om kvinnan samtyckte till att hembesöket fortsatte med det ändrade syftet. JO uttalar i beslutet att det är av grundläggande betydelse för socialtjäns- tens arbete att en utredning om bistånd genomförs i samråd med och med samtycke av den enskilde. ska under en utredning kontinu- erligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. har möjlighet att genomföra hembesök i en utredning om rätt till bistånd endast om den enskilde samtycker till det. Enligt JO kan det ifrågasättas om kvinnan förstod att hennes samtycke krävdes för att handläggarna skulle kunna fortsätta hembesöket och att hon hade möjlighet att avbryta besöket när syftet ändrades. Nämnden borde där- för enligt JO ha avbrutit hembesöket när syftet med besöket ändrades och tagit upp frågan om samtycke . Genom att inte avbryta hembesöket åsidosatte nämnden principer som är av grundläggande bety- delse för arbete. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T AAansökte hos Öster i kommun om ekonomiskt bistånd till uppehälle, hyra och medicin för samt hemutrustning. avslog AA:s ansökan i den delen ansökan avsåg bistånd till hemutrustning och biföll hennes ansökan i övriga delar. AA överklagade beslutet vad avsåg ansökan om bistånd till hemutrustning. Med anledning av överklagandet genomförde stadsområ- desnämnden ett hembesök hos AA för att utreda hennes behov av bistånd till hemutrustning. I en anmälan till JO klagade , som uppgivet ombud för , på Öster i kommun och anförde i huvudsak följande: ringde AA:s socialsekreterare upp AA. Samtalet fördes på svenska. AA har inte studerat svenska mer än en månad på SFI och förstår eller talar svenska i mycket begränsad omfattning. Det AA för- stod av telefonsamtalet med socialsekreteraren var att denna skulle komma hem till henne och att hon skulle göra det för att de skulle gå igenom vilken hemutrustning som AA saknade och vad hon skulle kunna söka bistånd för. När AA tidigare haft möten med har det närvarat en un- gersktalande tolk. Men när socialsekreteraren och dennas kollega kom hem till AA var det ingen tolk med. AAförstod inte vad socialsekreterarna sa men förstod att de skulle se sig om i hennes lägenhet och hon visade dem vardagsrummet och köket. Eftersom det inte var någon tolk med ringde hon själv upp en för att denna skulle kunna hjälpa henne förstå vad socialsekreterarna sa. När socialsekreterarna kom ut till köket i lägenheten sa socialsekrete- raren till AA: ”Kan du öppna skåpen?”. AA gjorde detta. I köket hängde det en räkning på kylskåpet som var adresserad till AA:s före detta sambo. När socialsekreterarna såg denna började de ställa frågor om detta till AA. AA förstod på sin som översatte delar av det som sades att social- sekreterarna trodde att AA:s före detta sambo fortfarande bodde i lägen- heten. AA försökte förklara att hon hade räkningen hemma hos sig för att den gällde hennes barns I-pad och att hennes före detta sambo inte bodde med henne och barnen. Hon vet inte om socialsekreterarna förstod detta. Efter det gick socialsekreterarna ut i hallen och till badrummet och sa till AA att hon skulle öppna skåpen och garderoberna där. AA förstod inte var- för hon skulle göra detta eftersom det som socialsekreterarna kommit för att titta på var om hon och barnen behövde mer möbler och köksutrustning. Något som hon rimligtvis inte hade i garderoberna eller i badrumsskåpen. AA frågade varför socialsekreteraren skulle titta i skåpen och garderoberna. AA:s sa till AA att: ”Det är hennes jobb”. AA upplevde hela besöket som mycket kränkande. Hon förstod mycket lite av vad socialsekreterarna sa och upplevde det som ett intrång när soci- alsekreterarna gick runt i hennes hem och sa till henne att hon måste öppna alla skåp och visa allting i lägenheten. Hon fick ingen information, som hon förstod, om att hon inte var tvungen att göra detta och att socialsekreterarna endast har rätt att se sig om och öppna skåp och garderober om de fått hen- nes samtycke. AA upplevde det som att hon var tvungen att göra så som socialsekreterarna sa åt henne att göra. Hon upplevde att socialsekreterarna var som poliser och att det var en obehaglig situation. AA var visserligen informerad om att socialsekreterarna skulle komma hem till henne och vad som var syftet med besöket men eftersom det inte SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 närvarade någon tolk har hon inte fått den information som hon haft rätt att få angående sina rättigheter att neka socialsekreterarna tillträde till delar av hemmet. AA har inte heller lämnat sitt samtycke utan kände sig tvingad att göra det som socialsekreterarna sagt åt henne att göra. AA:s tol- kade inte allt som sades utan förklarade bara för AA vad socialsekreterarna sa åt AA att göra. I och med att socialsekreterarna vid besöket även började ifrågasätta huruvida AA bodde själv i lägenheten med sina barn förändrades även det ursprungliga syftet med besöket. Syftet ändrades från att ha rört möjligheten för AA att få bistånd för möbler och hemutrustning till en långt mer ingripande granskning av AA:s rätt att få ekonomiskt bistånd överhu- vudtaget. AA:s uppfattning är att Öster i kommun vid hembesöket har kränkt såväl hennes grundlagsskyddade rätt till integritet som hennes rätt till privatliv. Eftersom samtycke är en förutsättning för att överhuvudtaget ska få tillträde till en biståndssökandes hem och utrymmen i hemmet åligger det att säkerställa att den enskilde individen har förstått och lämnat sitt samtycke. Genom att inte, i en sådan situation, anlita en tolk har uppenbart riskerat rätts- säkerheten. AA har genom detta förfarande utsatts för en kränkning ef- tersom har gjort ett intrång i hennes hem. JO begärde att Öster i kommun skulle yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan till JO. I remissvaret anförde stadsområdes- nämnden bl.a. följande (bilagor här utelämnade): AAansökte om ekonomiskt bistånd hos Öster i för december månad 2015 till uppehälle, hyra, medicin och hemutrustning. Ansökan avslogs i den delen ansökan avsåg bistånd till hemutrustning och beviljades i övriga delar. Klienten överklagade beslutet och uppgav som en ny omständighet att hennes barn sov i hennes säng. Uppgifterna ledde till att ett hembesök bokades med klienten. Det är detta hembesök som klienten i sin anmälan till JO framfört som kränkande och felaktigt utfört. Grundat på det som framkom vid hembesöket vidhöll stadsområdes- nämnden sitt beslut att inte bevilja bistånd till hemutrustning. Förvaltnings- rätten i har i dom avslagit klientens överklagande av beslutet. Klienten har även överklagat stadsområdesnämndens beslut av att inte bevilja ekonomiskt bistånd för februari månad 2016. Även denna överklagan avslogs av förvaltningsrätten i dom . ringde ansvarig handläggare till klienten och före- slog ett möte på . Syftet med mötet var att ge klienten möj- lighet att förklara behovet av hemutrustning och att detta vid behov skulle kunna ske med hjälp av en kollega till handläggaren som talade ungerska. Klienten förklarade att barnen inte var på förskolan utan hemma och att hon själv skulle börja skolan . Handläggaren frågade då om hon och en kollega i stället kunde komma på hembesök för att se vilken hemut- rustning som fattades, vilket klienten uppgav gick bra. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T Handläggaren frågade hur man kommer in i porten och kli- enten förklarade detta. Samtalet skedde utan tolk och handläggaren uppfat- tade att klienten förstod allting. Klienten släppte in handläggaren och kollegan efter att de presenterat sig. Handläggaren förklarade åter syftet med hembesöket och hur det skulle gå till. Klienten blev och med olika formuleringar tillfrågad om hembesöket fick genomföras och hon svarade varje gång att detta gick bra. Klienten informerades om rätten att säga nej till hembesöket och rätten att avbryta det. Innan klienten visade handläggarna runt i lägenheten sam- talade de om skolan och barnen och klienten gjorde sig förstådd i samtalet. Handläggaren anpassade sitt språk genom att prata extra långsamt och tyd- ligt och genom att inte använda långa och/eller svåra ord, vilket är brukligt i samtal med personer som inte talar flytande svenska. Handläggaren bad klienten visa dem vardagsrummet och klienten sa att de själva kunde se sig omkring då hon inte hade något att dölja. Handläg- garen förklarade att klienten behövde gå före och visa dem runt. I köket ombads klienten öppna köksskåpen för att man skulle kunna se vilka köks- redskap som fattades. Klienten ursäktade sig över att hon inte hunnit lägga undan maten som var kvar från julfirandet. I köket lade handläggaren märke till att räkningar adresserade till klientens före detta sambo på hans nya adress hängde på kylskåpet. Handläggaren visade klienten räkningarna och frågade var den före detta sambon bor någonstans. under hembesöket svarade klienten att hon inte förstod. Klienten blev också på- tagligt upprörd och uppfattades "försvara" sig. Handläggaren sa till klienten att hon inte behövde svara på frågan om hon inte förstod. Klienten sa då att hon ville ringa en som skulle tolka åt henne. Klienten ringde upp väninnan och satte på högtalartelefonen. Resten av hembesöket pratade kli- enten sitt modersmål med väninnan som tolk. Handläggaren förklarade att hon hade sett räkningarna och frågade igen om den före detta sambon bodde i lägenheten. som väninnan översatte åt klienten observerade handläggaren en skokartong med herrskor och frågade vem skorna till- hörde. Klienten svarade att skorna tillhörde hennes före detta sambo. Hand- läggaren förklarade att utifrån vad som observerats i lägenheten behöver det utredas om före detta sambon bor kvar i lägenheten. Klienten tillfråga- des om hon kunde visa fler av den före detta sambons tillhörigheter, t.ex. genom att öppna garderober och badrumsskåp. Handläggaren förklarade att det var frivilligt att visa runt och öppna garderober och bad- rumsskåp och att hon hade möjlighet att säga nej. Handläggarna uppfattade inte att klienten ville avbryta besöket. Båda handläggarna har uppgett att de genom hela hembesöket kände sig välkomna. I samband med att syftet med besöket förändrades och handläggarna även ville se om det fanns fler av den före detta sambons tillhörigheter i lägenheten svarade klienten att han hade flyttat , att det var "ok" att handläggarna tittade i garderober och badrum och visade med en gest med handen att handläggaren fick öppna dörrar. Handläggaren för- klarade att det är klienten som måste visa dem och själv öppna skåp och dörrar. Klienten öppnade även en garderob som innehöll den före detta sambons tillhörigheter trots att handläggarna tackat nej till att se just den garderoben. Klienten är i alla sina kontakter med stadsområdesnämnden mycket tydlig i vad hon vill och uppfattas ha god förmåga att bevaka sina rättigheter. Under besöket uppstod ingen situation där handläggarna kände att de tvingade sig på klienten. Handläggarna har goda kunskaper om hur hembesök ska genomföras och att hembesök alltid grundar sig på frivillig- het. Handläggaren har även uppgett att de skulle avbrutit besöket omedel- bart om klienten hade signalerat att hon inte hade velat fortsätta besöket. SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 vill inledningsvis framhålla att det naturligtvis är mycket beklagligt att klienten känt sig kränkt av hembesöket. är medveten om JO:s praxis på området och under vilka för- utsättningar ett hembesök får genomföras. Även de berörda handläggarna känner till detta. anser att hembesöket har genom- förts i enlighet med de lagliga förutsättningarna. När det gäller frågan om samtycke har klienten tillfrågats om hon gick med på hembesöket. Hembesöket var frivilligt och inte i något skede, vare sig i samband med att hembesöket bokades in eller i ett senare skede när hembesöket genomfördes, har besöket villkorats så att klienten kunde få uppfattningen att det var en påtvingad åtgärd för att erhålla bistånd. Tvärt- om erbjöds hon även ett möte på men det passade klienten sämre. Under hembesökets genomförande har klienten fått in- formation om att besöket var frivilligt. Handläggarna upplevde inte vid nå- got tillfälle att klienten kände sig tvingad att genomföra hembesöket. I den situation då klienten blev upprörd valde klienten att ringa sin för att få hjälp med tolkningen. Inget i hennes agerande gav handläggarna upp- fattningen av att hon egentligen ville avbryta besöket. Hade handläggarna uppfattat detta hade de inte fortsatt med hembesöket.