frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — När det gäller rättegången i brottmål finns motsvarande bestämmelse i 30 kap. 7 § andra stycket RB. Möjligheterna att inte avkunna dom i anslutning till huvudförhandlingen är emellertid mindre än i tvistemål. Enligt bestämmel- sen får anstånd endast beslutas om det är ”oundgängligen erforderligt” och do- men ska, om den tilltalade är häktad, meddelas inom och i andra fall efter avslutad huvudförhandling. Även i brottmål kan ytterli- gare anstånd komma i fråga om det finns synnerligt hinder. Enligt 29 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöver- trädare, LUL, ska mål mot den som inte fyllt alltid behandlas skyndsamt. Om det väcks allmänt åtal mot den som inte fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse ska de tidsfrister följas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. Enligt 30 § LUL ska en dom i mål mot den som inte fyllt avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen, om det inte ”möter synnerliga hinder”. Som exempel kan nämnas om det är fråga om ett mycket stort mål med många tilltalade och ett stort antal särskilda yrkanden. Förutom kravet på synnerliga hinder gäller också bestämmelserna i 30 kap. 7 § RB för ungdomsmålen. Av detta följer att den särskilda regel som anger att en dom normalt ska meddelas inom från huvudförhandlingens avslutande gäller den som är (29 § andra stycket LUL jämfört med 30 kap. 7 § andra stycket RB, se även m.fl., m.m. Zeteo, kommentaren till 30 § LUL). Meddelade tingsrätten domarna i enlighet med vad som föreskrivs i RB? Tingsrättens mål T 60-16, B 4286-17 och B 6173-17 Med hänsyn till vad som förts fram i tingsrättens och BB:s yttranden anser jag inte att det finns något att anmärka på när det gäller meddelandet av domarna inom de tidsfrister som anges i RB i fråga om tingsrättens mål T 60-16, B 4286- 17 och B 6173-17. Tingsrättens mål T 2142-16 (det mål som AA anmält till JO) Huvudförhandlingen i målet, som avsåg köp av fast egendom, hölls den 18 sep- tember 2017 med BB som s.k. ensamdomare. Parterna underrättades vid hu- DO M S T O L A R vudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas ge- nom att hållas tillgänglig på rättens kansli , dvs. beslutade BB att domen skulle meddelas den 24 okto- ber 2017 . Som skäl för beslutet angavs att det ”på grund av stor arbetsanhopning behövs ytterligare tid för att skriva domen”. Därefter beslu- tade BB att skjuta upp meddelandet av domen. Han angav följande skäl: (”På grund av stor arbetsbelastning och då för domskrivning avsatt tid vecka 42 fått användas till domskrivning i annat mål behövs ytterligare tid för att skriva domen.”) (”På grund av stor arbetsbelastning och då för domskrivning avsatt tid vecka 43 fått användas till domskrivning i annat mål behövs ytterligare tid för att skriva domen.”) (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen.”) (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen.”) (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen.”) (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen i detta mål.”) (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen i detta mål.”) Till besluten , och utvecklade BB skälen ytterligare enligt de stycken som finns citerade ovan i BB:s egna upplysningar till JO. Domen i målet meddelades , dvs. eller och efter att huvudförhandlingen hade avslutats. Domen omfattar 18 sidor och till den finns tre bilagor. Tingsrättens egent- liga bedömning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständig- heter som dessa grundas på, tillsammans med ett ställningstagande till vad som hade bevisats i målet, är angiven på fem sidor i domen. Enligt huvudregeln i 17 kap. 9 § andra stycket RB skulle BB ha meddelat den skrivna domen efter huvudförhandlingen, eller . Endast om det fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom kunde den meddelas . Jag delar BB:s bedömning att det redan inledningsvis fanns synnerligt hin- der mot att meddela domen inom den tid som är huvudregel enligt lagen och att det var godtagbart att bestämma tiden för meddelande av dom till . sköt BB emellertid upp domen i målet vid sammanlagt åtta tillfällen så att den meddelades hela och efter det att huvudförhandlingen hade avslutats. Att meddela domen så sent är inte förenligt med regleringen i 17 kap. 9 § andra stycket RB. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R Tingsrättens mål T 870-17 Huvudförhandlingen i målet T 870-17, som avsåg bättre rätt till fast egendom, hölls med tre domare i rätten, varvid BB var ordförande och referent. Det var alltså han som i första hand hade till uppgift att färdigställa domen. Parterna underrättades vid huvudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli , dvs. beslutade rätten att domen skulle meddelas den 19 ja- nuari 2018 . Som skäl för beslutet angavs följande: ”På grund av att referenten måste färdigställa dom i ett brottmål med en häktad person till kommer tingsrätten inte att hinna färdigställa domen i detta mål till tidigare angiven tid.” Därefter beslutade rätten att skjuta upp meddelan- det av domen med dessa skäl: (”På grund av fortsatt hög arbetsbelastning kommer inte slutlig överläggning inför dom samt fär- digställandet av domen att hinnas med . Tid för slutlig överläggning inför dom är bokad till .”) (”På grund av fortsatt hög arbetsbelastning hos tingsrättens ledamöter kommer inte slutlig över- läggning inför dom samt färdigställandet av domen att hinnas med . Tid för slutlig överläggning inför dom är nu ombokad till .”) Domen i målet meddelades , dvs. och eller drygt efter att huvudförhandlingen hade avslutats. Domen omfattar 25 sidor och till den finns en bilaga. Tingsrättens bedöm- ning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på, tillsammans med en redogörelse för parternas skriftliga och muntliga bevisning, är på sammanlagt 16 sidor. Det allmänna intrycket av do- men är att omständigheterna i målet varit tämligen komplicerade att bedöma, bl.a. eftersom målet innehöll både ett huvudkäromål och ett genkäromål att ta ställning till. Enligt huvudregeln i 17 kap. 9 § andra stycket RB skulle rätten ha meddelat den skrivna domen efter huvudförhandlingen, dvs. Endast om det fanns synnerligt hinder mot att meddela do- men inom kunde den meddelas . BBhar redogjort för omständigheterna kring att parterna direkt meddelades att domen i målet skulle meddelas först . Med hänsyn till det som BB fört fram om domskrivning i ett brottmål med förtur bedömer jag att det fanns synnerligt hinder mot att i enlighet med huvudregeln meddela do- men senast efter avslutad huvudförhandling. Det var emellertid inte godtagbart att, som BB gjorde, skjuta upp domen så att den kom att meddelas drygt efter att huvudförhandlingen hade avslu- tats. DO M S T O L A R Tingsrättens mål FT 1271-17 Huvudförhandlingen i målet, som avsåg en fordran, hölls med BB som s.k. ensamdomare. Parterna underrättades vid huvudförhandling- ens slut om att domen skulle meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli , dvs. beslutade BB att domen skulle meddelas den 6 no- vember 2017 . Som skäl för beslutet angavs: ”På grund av hög arbetsbelastning kommer tingsrätten inte att hinna färdigställa domen till angi- ven tid.” beslutade BB att, återigen, skjuta upp med- delandet av domen till , och angav då samma skäl som . Domen i målet meddelades , dvs. och efter att huvudförhandlingen hade hållits. Domen omfattar nio tätskrivna sidor. De egentliga domskälen är angivna på två sidor i domen. BBhar medgett att det var fel av honom att meddela domen i detta mål så efter huvudförhandlingen som han gjorde. Han har här hänvisat till bl.a. felbedömningen av arbetsinsatsen i fråga om mål T 2142-16 (se ovan) och att han i borde ha anmält till chefsrådman- nen att han på grund av hög arbetsbelastning varit tvungen att flytta fram med- delandet av domen. Enligt huvudregeln i 17 kap. 9 § andra stycket RB skulle BB ha meddelat den skrivna domen efter huvudförhandlingen, dvs. Endast om det fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom kunde parterna underrättas om att den skulle meddelas . I detta fall kan jag inte se att målets art eller andra omständigheter inneburit ett sådant synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tid som är huvud- regel enligt lagen. BB skulle därför ha meddelat domen , och det var fel av honom att inte meddela domen förrän , dvs. Tingsrättens mål B 1114-17 Målet gällde två tilltalade som hade åtalats för djurplågeri. Huvudförhand- lingen hölls med BB som ordförande och tre nämnde- män. Parterna underrättades vid huvudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli . beslutade BB att domen skulle meddelas . Som skäl för beslutet angavs: ”På grund av hög arbetsbelastning kommer tingsrätten inte att hinna färdigställa domen till angi- ven tid.” Domen meddelades , dvs. och efter att huvudförhandlingen hade avslutats och alltså och efter det datum då den enligt huvudregeln i 30 kap. 7 § RB senast skulle ha meddelats. Domen omfattar 17 sidor och stämningsansökan är bifogad som en bilaga till domen. Den muntliga bevisningen redogörs för ingående med de hördas 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R utsagor refererade på nio sidor i domen. Tingsrättens bedömning i skuldfrågan och övriga frågor anges på fyra sidor i domen. Domen avslutas med en skilj- aktig mening på en halv sida. BBhar medgett att det var fel av honom att meddela domen först och har som förklaring angett bl.a. felbedömningen i fråga om arbetsinsatsen vid handläggningen av mål T 2142-16 (se ovan). Jag delar BB:s bedömning och anser alltså att det inte fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tid som föreskrivs i 30 kap. 7 § andra stycket RB. JO:s ställningstagande till dröjsmålen med att meddela de fyra domarna inom de föreskrivna tidsfristerna Av rättssäkerhetsskäl ställs generellt höga krav på en korrekt handläggning inom rättsväsendet. Särskilt höga krav ställs på en domstol och därmed en do- mare. Det är en domares skyldighet att på ett rättssäkert och effektivt sätt av- göra de mål som han eller hon ska handlägga och naturligtvis inom de tidsfris- ter som lagen anger. Kravet att en dom ska meddelas i nära anslutning till en huvudförhandling har sin grund i omedelbarhetsprincipen. Om förflyter mellan hu- vudförhandlingen och domskrivandet är risken stor att något väsentligt blir för- bisett, bortglömt eller värderat på ett oriktigt sätt. Dessutom kan dröjsmål med att meddela en dom leda till att handläggningen av målet inte uppfyller rege- ringsformens krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (2 kap. 11 § regeringsformen). BBhar skjutit upp domarna i målen T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17 och B 1114-17 vid sammanlagt 14 tillfällen till . Domarna har meddelats mellan och drygt efter de avslutade huvudförhandlingarna. Som framgått är jag av den uppfattningen att BB härigenom har handlat i strid med regleringen i 17 kap. 9 § andra stycket och 30 kap. 7 § andra stycket RB. Det finns anledning att se allvarligt på dröjsmål med meddelandet av domar. Fråga är därför om BB genom dröjsmålen har åsidosatt sina skyldigheter i an- ställningen så att han bör meddelas en disciplinpåföljd för tjänsteförseelser en- ligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning, . En domare måste planera sitt arbete så att det finns tillräckligt med tid för att skriva en dom efter att en huvudförhandling i ett mål har hållits. Jag är med- veten om hur utvecklingen ser ut i våra domstolar med allt större och mer kom- plicerade mål. Av utredningen framgår att BB:s arbetssituation under den ak- tuella perioden var mycket besvärlig, vilket talar emot att de dröjsmål som fö- rekommit är tillräckligt allvarliga för att kunna utgöra bestraffningsbara tjäns- teförseelser. De höga krav som måste ställas på en domare och hänsynen till parterna talar å andra sidan för en sträng syn på upprepade dröjsmål med med- delandet av domar. För att ett besvärligt arbetsläge ska beaktas i situationer av detta slag krävs, i allmänhet, att domaren har försökt att få avlastning genom att vända sig till sin chef eller på något annat sätt efterfrågat hjälp. Jag noterar att BB i efterhand har insett att han redan i borde ha anmält till chefsrådmannen att han på grund av hög arbets- DO M S T O L A R belastning varit tvungen att flytta fram meddelandet av en av domarna . Vid en samlad bedömning av BB:s försummelser och det som upplysts om hans arbetssituation har jag kommit fram till att de dröjsmål som förekommit i målen T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17 och B 1114-17 inte är tillräckligt all- varliga för att utgöra bestraffningsbara tjänsteförseelser. Jag gör därför ingen anmälan till i fråga om disciplinpåföljd utan stannar vid att uttala att BB förtjänar allvarlig kritik för dröjsmålen. Felaktigt belopp i en tvistemålsdom och fel part i ett beslut om rättelse av domen m.m. (Dnr 539-2018) Beslutet i korthet: En domare får kritik för att hon i en tvistemålsdom där en förlikning stadfästes angav fel belopp som svarandena skulle betala till kärandena. När domaren beslutade att rätta domen blev även rättelsebeslutet felaktigt genom att det angav att det var käranden som skulle betala belop- pet. Det innebar att rättelsebeslutet också måste rättas. Slutligen komplette- rade domaren domen med ett beslut om att undanröja ett utslag från Krono- fogdemyndigheten. Domaren får kritik för felen i domen och i det första beslutet om rättelse. Hon får också kritik för att besluten om rättelse och komplettering inte in- nehöll någon överklagandehänvisning. Slutligen får hon kritik för bristfällig dokumentation av de åtgärder som hon vidtog inför besluten om rättelse och komplettering. I en anmälan till JO klagade på en rådman vid med an- ledning av hur hon hade handlagt två tvistemål där han hade varit ombud för kärandena. AAuppgav bl.a. att den skriftliga domen innehöll uppgifter som inte stämde överens med den förlikning som parterna hade kommit överens om inför dom- stolen och att det krävdes flera påpekanden från hans sida innan domslutet ge- nom rådmannens rättelser fick en korrekt avfattning. JO tog del av dagboksbladen och den gemensamma domen i tingsrättens mål T 2571-16 och T 2646-16. JO tog också del av ett protokoll från ett samman- träde för muntlig förberedelse, daterat , där båda målen hade behandlats. Av protokollet framgick att parterna vid sammanträdet hade träffat en för- likning som de begärde att rätten skulle stadfästa i en dom och att rådmannen hade avkunnat domen i parternas närvaro. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R I den skriftliga domen – som expedierades som den avkunnades –stadfäste rätten förlikningen och återgav innehållet i den. Som punkt 1 angavs att CC och DD (svarandena) solidariskt till EE och FF (kärandena) i ett för allt skulle betala . I ett försättsblad till do- men med rubriken /komplettering angavs följande: Beslut av: rådmannen Rätteligen ska under domslut stå att käranden ska betala till svarandena. Rättelse och komplettering, Beslut av: rådmannen Rätteligen ska i domslutet stå att Kronofogdens utslag nr … i mål … undanröjs. Beslut av: rådmannen Rätteligen är det CC och DD som solidariskt ska utge till EE och FF. JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över det som hade förts fram i anmälan om domslutet och handläggningen av efterföljande komplettering och rättelser. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handlägg- ningen förhöll sig till regleringen i 17 kap. 15 § , RB. Tingsrätten (lagmannen ) lämnade följande remissvar (bilagan här ute- lämnad): Jag har tagit del av tingsrättens akter i målen och protokollförarens mycket utförliga minnesanteckningar. Dessa bifogas detta yttrande. Vidare har rådmannen yttrat sig över JO:s begäran. BBhar anfört följande. Till en början kan konstateras att den muntliga förberedelsen var väldigt rörig och att det var en ganska ordentlig konflikt mellan AA och CC. Minnesanteckningar, dvs. domstolens arbetsmaterial, finns kvar. När det gäller själva domen så stadfästes förlikningen inför parterna. Även det framgår av minnesanteckningarna liksom av protokollet. Av minnesanteckningarna framgår att jag meddelade att förlikningen stad- fästes och att den innebar att CC och DD i allt för ett skulle betala till EE och FF liksom övrigt som framgår av domen. Dessvärre kom jag att skriva . Det var väldigt mycket resonemang kring just vilket handlade om att AA var skyldig CC efter någon affärstransaktion. Tyvärr blev det även fel på så sätt att DD föll bort. Den förlikning jag stadfäste inför parterna var dock korrekt. Jag har därför ansett det helt korrekt att an- vända mig av 17 kap. 15 § . Av yttrandet från BB framgår vad som förekommit vid målets handlägg- ning i det avseende som AA framför klagomål samt felaktigheter i ett dom- slut och efterföljande rättelse därav. DO M S T O L A R 2019/20 JO1 Som framgår av BB:s yttrande avkunnade hon vid förhandlingen en korrekt dom. Något annat har inte framkommit av det klagomål AA kommit in med till JO. Däremot kom det slut som avkunnades inte att avspeglas genom det som skrevs i domslutet. Detta är givetvis olyckligt och så ska inte ske. Det är beklagligt att parterna i målet genom felskrivningen fått merarbete vid ansökan om verkställighet hos kronofogden och vid begäran om rättelse vid tingsrätten. Någon rättsförlust har det emellertid inte lett till, vilket framgår av AA:s yttrande till JO. För att det inträffade inte ska upprepas har vi på tingsrätten diskuterat ett arbetssätt som för framtiden ska minimera att dy- lika fel sker. Arbetssättet innebär att protokollföraren vid förhandlingen skriver ner parternas överenskommelse och att den sedan skrivs ut. Parterna får tillfälle att läsa genom den och vidta eventuella rättelser eller göra kom- pletteringar innan överenskommelsen stadfästs genom dom. Överenskom- melsen finns då i skriftlig form och kan vid upprättande av domen föras över ordagrant till domslutet. Möjligheten att göra rättelser i domslutet i ett tvistemål regleras i 17 kap. 15 § RB. Där anges bl.a., såvitt nu är av intresse, att ”Om rätten finner att en dom … innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av rättens … skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rätten besluta om rättelse”. Någon tid inom vilken en rättelse får göras anges inte i bestämmelsen. Där regleras vidare att parterna ska höras på visst sätt om det inte är uppenbart obehövligt. I detta fall har det gjorts rättelser . Samtliga har gjorts på grund av vad som får anses som skrivfel eller möjligtvis liknande förbise- ende från rättens sida. De av BB vidtagna rättelserna har fullt stöd i den aktuella bestämmelsen. När det gäller det förhållandet att det gjordes tre rättelser innan domslu- tet blev korrekt är naturligtvis otillfredsställande. Även om det kan förkla- ras av en stor och tung arbetsbörda framstår det som tveksamt ursäktligt. Ska någon kritik riktas mot BB är det beträffande de felaktiga rättelserna. AA kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Av 17 kap. 15 § RB framgår att rätten får besluta om rättelse, om rätten finner att en dom eller ett beslut innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av rättens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende. Om rät- ten av förbiseende har underlåtit att fatta ett beslut som skulle ha meddelats i samband med en dom eller ett slutligt beslut, får rätten komplettera sitt avgö- rande från det att avgörandet vann laga kraft. En komplette- ring senare än efter det att avgörandet meddelades får dock göras endast om en part begär det och motparten inte motsätter sig kompletteringen. Innan ett beslut om rättelse eller komplettering fattas ska parterna ha fått tillfälle att yttra sig, om det inte är uppenbart obehövligt. Beslutet ska om möj- ligt antecknas på varje exemplar av det avgörande som rättats. 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R Under handläggningen av ett mål ska det fortlöpande registreras vilka hand- lingar som kommer in till domstolen, vilka åtgärder som domstolen utför och vad som i övrigt förekommer i målet (se 5 § förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Avfattningen av domslutet och besluten om rättelser och komplettering Av utredningen framgår att det belopp som svarandena skulle betala till käran- dena enligt parternas förlikning blev felaktigt redovisat – i stället för – i den skriftliga domen. Beslutet om rättelse innebar att domen blev korrekt i fråga om beloppets storlek. Dock uppstod ett nytt fel genom beslutet eftersom betal- ningsskyldigheten flyttades från svarandena till ”käranden”. Tingsrätten be- hövde därför besluta om ytterligare en rättelse så att betal- ningsskyldigheten återgick till svarandena. hade tingsrätten också anledning att besluta att det i dom- slutet skulle stå att ett visst utslag från skulle undan- röjas. Det är uppenbart att tingsrätten inte tillräckligt noggrant granskade vare sig domslutet eller de efterföljande besluten innan de fick sin slutliga avfattning och därefter expedierades till parterna. Även om det kan förekomma enstaka misstag vid avfattandet av ett domslut är det inte acceptabelt att det krävdes tre efterföljande beslut för att domslutet skulle få ett korrekt innehåll. Vidare bör påpekas att tingsrättens beslut om rättelser och komplettering inte innehöll någon överklagandehänvisning. Ett beslut att rätta eller komplet- tera en dom är att anse som ett slutligt beslut (se mina uttalanden i JO 2012/13 s. 55, dnr 4715-2011, med däri gjorda hänvisningar). Ett sådant beslut går att överklaga (49 kap. 3 § RB) och ska därför innehålla en överklagandehänvisning (17 kap. 12 § andra stycket RB). Varje beslut om rättelse eller komplettering borde alltså ha innehållit en överklagandehänvisning. Handläggningen inför besluten om rättelser och komplettering Möjligheten att besluta om rättelse utan att först ge parterna tillfälle att yttra sig ska användas med försiktighet. Om det finns minsta anledning att tro att par- terna kan ha något av betydelse att säga i frågan, bör ett yttrande alltid begäras in (prop. 1989/90:71 s. 83). De felaktigheter som förekom i tingsrättens dom var enligt min mening sådana uppenbara oriktigheter som kan medföra en rättelse. Det gäller även beslutet om rättelse som rättades genom be- slutet . De nämnda rättelsebesluten innebar emellertid att det belopp som skulle betalas minskades betydligt och att betalningsskyldigheten dessutom flyttades mellan parterna. Visserligen stämde justeringarna överens med förlikningen och den avkunnade domen, men de innebar att den skriftliga domen ändrades i sak i väsentliga delar. Mot den bakgrunden kan det inte anses DO M S T O L A R ha varit uppenbart obehövligt att ge parterna tillfälle att yttra sig innan besluten om rättelse fattades. Beslutet har rubriken ”Rättelse och komplettering”. Be- slutet innebar att det i domslutet skulle stå att ett utslag från Kronofogdemyn- digheten undanröjdes. Det framgår inte av utredningen att ett beslut med det innehållet avkunnades vid den muntliga förberedelsen. Det var därför fråga om en komplettering av domen och inte en rättelse. Beslutet meddelades efter domen. 17 kap. 15 § andra stycket RB får en komplettering senare än efter det att avgörandet meddelades göras endast om en part begär det och motparten inte motsätter sig kompletteringen. Tingsrätten kunde således inte besluta om kompletteringen utan att parterna var överens om kompletteringen. Det framgår varken av dagboksbladen eller av tingsrättens remissvar vilka åtgärder som tingsrätten vidtog innan besluten om rättelser och komplettering meddelades. I dagboksbladen finns inga noteringar om att tingsrätten över hu- vud taget hade kontakt med parterna efter den avkunnade domen.