frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — JO har tidigare framhållit att det inte är acceptabelt att låta någon vistas i arresten utan kläder och att den omhändertagne normalt bör erbjudas ersättningskläder, en filt eller något liknande om han eller hon frånta- gits sina kläder av säkerhetsskäl. JO:s beslut , dnr 6237-2012 och 6914-2012, JO 2017/18 s. 244, dnr 2817-2015, JO:s beslut , dnr 6542-2015, och JO 2017/18 s. 248, dnr 4945-2016.) Den som omhändertagits på grund av berusning ska ses till fortlöpande. Om den omhändertagnes tillstånd ger anledning till det ska han eller hon föras till sjukhus eller läkare tillkallas så snart det kan ske (6 § lagen om omhänderta- gande av berusade personer m.m.). En intagen ska i samband med att denne tas in i arresten bl.a. informeras om de rättigheter och skyldigheter som han eller hon har enligt häktesförordningen, såsom tillgång till hälso- och sjukvård. (Se 1 kap. 4 § PMFS 2015:7, FAP 102-1.) 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L I samband med intagningen ska den intagne tillfrågas om sitt hälsotillstånd och om han eller hon har någon medicin förskriven. En intagen som har recept på viss medicin ska få tillgång till den enligt receptet, vilket också ska dokument- eras. (Se 6 kap. 1 och 2 §§ PMFS 2015:7, FAP 102-1.) För intagna i polisarrest ska det föras en journal i form av ett arrestantblad eller omhändertagandeblad. Alla beslut som har fattats samt viktiga händelser eller väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder när det gäller den in- tagne ska dokumenteras. Även uppgifter om andra omständigheter som är av betydelse för vistelsen i arresten ska dokumenteras, och detta ska göras . (Se 5 § häktesförordningen och 2 kap. 2 och 3 §§ PMFS 2015:7, FAP 102-1.) Min granskning har avsett vad som förekommit sedan AA omhändertagits på grund av berusning och förts till polisstationen. JO har uttalat att det är viktigt med en omsorgsfull tillsyn för att uppmärksamma om den omhändertagnes hälsotillstånd är sådant att det finns anledning att tillkalla läkare. Om en omhändertagen begär att en läkare ska kontaktas eller uppvisar tecken som kan tyda på sjukdom måste poliser och annan personal vid som inte har sjukvårdsutbildning vara försiktiga med att göra medicinska bedömningar och i stället överlåta sådana bedömningar till läkare. Felbedömningar av en omhändertagen persons hälso- tillstånd kan få mycket allvarliga konsekvenser. JO 2012/13 s. 158, dnr 5244-2011, JO:s beslut , dnr 799-2016, och JO 2018/19 s. 352, dnr 2468-2016.) Samma försiktighet bör naturligtvis iakttas vid bedöm- ningar av om en omhändertagen behöver tillgång till medicin, oavsett om det är fråga om medicin som den omhändertagne har recept på eller medicin som den omhändertagne begär att få. Av utredningen framgår att AA berättade att han led av såväl epilepsi som en sömnstörning och att han åt medicin för dessa sjukdomar. Det framgår också att AA i samband med avvisiteringen fick lämna ifrån sig tabletter. Som Polis- myndigheten konstaterat har visserligen ingen av de berörda befattningsha- varna uppfattat att AA frågade efter sina mediciner. har båda sta- tionsbefälen angett att AA inte fick någon medicin eftersom de bedömde att det inte var lämpligt att han intog medicin i det tillstånd han befann sig i. Den be- dömningen var enligt min mening en sådan som poliser och annan personal vid som inte har sjukvårdsutbildning ska vara försiktiga med och i stället överlåta till läkare. Eftersom utgångspunkten är att en intagen som har recept på viss medicin ska få tillgång till den, borde stationsbefälen ha sam- rått med en läkare om det var lämpligt för AA att ta medicinen i det tillstånd han befann sig i. Denna bedömning borde också ha dokumenterats. Polismyn- digheten har alltså brustit i den delen och ska kritiseras för att varken ha samrått PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L med en läkare eller ha dokumenterat den bedömning de gjorde om att AA inte skulle få sin medicin. Rätten till kläder och filt Jag har tidigare uttalat att en begränsning av de kläder som en intagen ges rätt att ha på sig i arrestcellen får accepteras om det behövs för bl.a. hans eller hen- nes säkerhet. En individuell bedömning av vilka klädesplagg den som är inta- gen får ha på sig måste därför göras. En frihetsberövad person som uppger att han eller hon fryser ska självklart erbjudas kläder eller en filt om det är möjligt med hänsyn till hans eller hennes säkerhet. JO 2017/18 s. 244, dnr 2817-2015.) Av utredningen framgår att AA kort efter att han blev insatt i cellen fick lämna ifrån sig alla sina kläder som madrassen togs ut ur cellen. De överväganden som gjordes om vilka kläder AA skulle få ha på sig dokumente- rades inte. Av de upplysningar som en av arrestantvakterna lämnat framgår dock att AA stökade runt med sina kläder i cellen och att madrassen togs ut för att tillsynen av honom skulle kunna genomföras. Vidare har det uppgetts att besluten togs för att minimera risken för självskadebeteende. Jag har inga syn- punkter på att madrassen togs bort för att tillsynen skulle kunna genomföras. Däremot är jag tveksam till om beslutet att av säkerhetsskäl ta ifrån AA alla kläder grundade sig på en noggrann bedömning av AA:s uppträdande. Såväl ett stationsbefäl som en arrestantvakt har uttalat sig på ett sätt som talar för att bedömningen grundade sig på generella antaganden om intagna som omhän- dertagits på grund av berusning. Det måste också ifrågasättas om det var nödvändigt att AA fick vistas naken i cellen under , utan tillgång till något klädesplagg eller en filt. En sådan behandling av en intagen kan enligt min mening endast försvaras om det finns mycket starka säkerhetsskäl. I en sådan situation bör arrestperso- nalen kontinuerligt vara uppmärksam på om förhållandena ändras, så att den intagne inte tvingas att vara utan kläder eller filt längre än vad som är nödvän- digt. Det framgår inte om några sådana överväganden gjordes. ska kritiseras för att AA under vistades i cellen helt naken utan att bli erbjuden en filt eller, efter ny bedömning, sina kläder. Det finns däremot inte skäl att kritisera myndigheten för beslutet att ta ifrån AA samtliga kläder. Som konstaterat ger utredningen inte stöd för att AA tving- ades klä av sig inför en kvinna i samband med att han fick lämna ifrån sig alla sina kläder. Det är dock klarlagt att tillsynen av AA, sedan han fråntagits alla sina kläder, även sköttes av kvinnlig personal. Enligt min mening bör tillsyn av kvinnlig personal undvikas eller begränsas i ett fall då en manlig intagen är helt naken i cellen. Av tillsynsbladet framgår att såväl manlig som kvinnlig personal arbetade . Det hade därmed varit möjligt att låta manlig personal sköta tillsynen av AA som han var helt naken i cellen. ska kritiseras för behandlingen av AA även i denna del. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Avslutningsvis instämmer jag i bedömning om behovet av att skriftligen informera all personal vid arresten i om vad som gäl- ler, dels när en intagen har blivit fråntagen sina kläder, dels när en intagen ska ta viss medicin enligt recept från läkare. har avbrutit handläggningen av ett ärende om vapentillstånd i avvaktan på en brottsutredning (Dnr 5541-2017) Beslutet i korthet: avbröt handläggningen av en ansökan om vapentillstånd i avvaktan på en brottsutredning. JO uttalar att Polismyn- digheten kan avvakta med att fatta beslut i ett vapentillståndsärende med hänsyn till en pågående brottsutredning, om det krävs för att få ett tillfredsställande beslutsunderlag. Det kan också vara rimligt att avvakta om det finns en risk att handläggningen påverkar förundersök- ningen. Enligt JO är det dock i de allra flesta fall inte godtagbart att avvakta med att ta beslut än . Att som i det aktuella ärendet skjuta upp handläggningen är givet- vis inte acceptabelt. kritiseras för att man avbröt handläggningen och inte vidtog någon handläggningsåtgärd som drev ärendet framåt under åtta må- nader. ansökte AA hos om vapentillstånd för tre va- pen och en vapendel. Han bifogade tre föreningsintyg till ansökan. Den 3 feb- ruari 2017 ställde frågor till och begärde handlingar från den jaktskytteklubb som angetts i föreningsintygen. återtog AA ansökan för två av vapnen och vapendelen. frågade AA varför handläggningen av hans ansökan avseende det återstående vapnet dröjde. sva- rade att handläggningen dragit ut på grund av att man avvaktade utredningen av en polisanmälan som gjorts med anledning av miss- tankar om att AA förfalskat föreningsintygen. AA informerades också om att en fällande dom skulle kunna leda till att hans nuvarande tillstånd återkallades och att det var olämpligt att bevilja honom ytterligare tillstånd innan utred- ningen var klar eller dom meddelats. I en anmälan till JO förde AA fram kritik mot handläggning av hans ansökan om vapentillstånd och anförde i huvudsak PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2019/20 JO1 Han har inte fått något beslut trots att det gått sedan han ansökte om tillstånd. Misstankarna om att han gjort sig skyldig till brott är grundlösa. Att ansökan inte behandlades har påverkat hans möjligheter att jaga. Om han hade fått ett beslut hade han kunnat överklaga. uppmanades att yttra sig och att redogöra för myndighetens rutiner för handläggning av ärenden om vapentillstånd när sökanden är miss- tänkt eller kan misstänkas för brott samt för hur handläggningstiden och hand- läggningen i övrigt förhåller sig till 7 § förvaltningslag. () yttrade sig efter att ha hämtat in uppgifter från be- rörda befattningshavare. lämnade följande redogörelse för bakgrunden: AAansökte om vapentillstånd för tre vapen av olika fabrikat samt för en vapendel (en extra pipa). Till ansökan bifogades tre föreningsintyg; ett intyg för vart och ett av vapnen. På grund av att föreningsintygen i vissa delar såg ut att vara kopierade fattade handläggaren misstanke om att de kunde vara förfalskade. Efter kontroll med ordföranden för den aktuella föreningen, som uppgav att han endast hade ställt ut ett intyg för ett vapen av ett visst fabrikat (hagelgevär av fabrikat Flodman), anmälde handläggaren för urkundsförfalskning. Anmälan om brott skedde efter kontroll av de av AA ingivna handlingarna i original. Beslut om inledande av förundersök- Den fortsatta handläggningen av ärendet fick där- efter anstå i avvaktan på brottsutredningen. fördes AA in i misstankeregistret för misstanke om urkundsförfalskning, varvid hand- läggningen av ansökningsärendet återupptogs. AAhar i samtal med handläggaren uppgett att han trodde att han fick kopiera upp intygen. I samband därmed har AA återkal- lat ansökningarna för de vapen som saknade intyg från föreningen och den extra vapendelen. Därefter avsåg ärendet således endast tillstånd för ett ha- gelgevär av fabrikat Flodman. återkallade AA sin ansökan även avseende hagelgeväret och ärendet avslutades. redovisade följande synpunkter från berörda befattningsha- vare: Handläggaren har sammanfattningsvis uppgett följande. Han påbörjade handläggningen av ärendet och noterade att två av vap- nen samt den extra vapendelen inte var tillåtna för det i ansökan angivna ändamålet. De tre intygen var helt identiska bortsett från uppgifterna om vapnen; de senare var ifyllda med annan handstil och färg. Handstilen av- seende uppgifterna i intygen var även i stort identisk med handstilen i själva ansökan. Att AA kunde misstänkas för urkundsförfalskning bedömde han som mycket allvarligt, eftersom brottet var direkt kopplat till ansökan om vapentillstånd. Vidare bedömde han att om AA skulle dömas för brottet skulle det i sin tur kunna utgöra grund för återkallelse av AA:s samtliga tillstånd att inneha skjutvapen. Han fann därför att det fanns grund för av- slag på ansökan. Då någon utredningsåtgärd inte vidtagits i brottsutred- ningen, och misstanken inte överförts till misstankeregistret, upplevde han dock att handläggningen befann sig i ett dödläge. Det skulle bli svårt att formellt avslå en ansökan på grund av misstanke som ännu inte registrerats. 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Han avvaktade därför utredningen och undersökte med jämna mellanrum i utredningssystem om någon åtgärd vidtagits. kontaktade AA honom per e-post med frågan om varför ansökan tagit så . Han svarade att handläggningen dragit ut då brottsutredningen avvaktades. Han informerade även AA om att en eventuell fällande dom skulle kunna leda till att AA:s övriga tillstånd åter- kallades och att det därför var olämpligt att bevilja AA ytterligare ett till- stånd innan brottsutredningen var klar. Av [gruppchefen, JO:s anm.] DD:s och [chefen för förvaltningsrätts- sektionen, JO:s anm.] EE:s synpunkter framgår i huvudsak följande. Till- ståndsärenden handläggs i kronologisk ordning. Till följd av personalbrist dröjde det omkring AA:s ärende började handläggas. I ärenden där sökanden kan misstänkas eller är misstänkt för brott och miss- tanken kan tänkas påverka tillståndsärendet är rutinen att handläggaren överväger frågan om misstankens betydelse för tillståndsärendet i samråd med ansvarig gruppchef. Bedömningen sker i varje enskilt fall, varvid led- ning bl.a. hämtas i myndighetens föreskrifter rörande tillstånd att inneha skjutvapen. Om brottet bedöms ha betydelse för prövningen av tillstånds- ärendet tas kontakt med berörd förundersökningsledare för att få underlag och prognos. Om någon inte delgetts misstanke finns det risk för att upp- gifter som omfattas av förundersökningssekretess röjs vid ett avslagsbeslut Enligt EE:s uppfattning hade ett avslagsbeslut varit att föredra i aktuellt fall. EE har uppgett att rutinerna, som inte finns nedtecknade i skrift, nu kommer att ses över. redovisade följande bedömning: rutiner när sökanden är misstänkt eller kan misstänkas för brott rutiner när sökanden är misstänkt eller kan misstänkas för brott innebär således att myndigheten, vid prövningen av de allmänna lämplighetskraven för att inneha skjutvapen, även beaktar relevanta brotts- misstankar. Bedömningen görs med ledning från myndighetens föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen, som närmare anger vilken bety- delse olika brottstyper bör ges vid lämplighetsprövningen. Även med så- dana riktlinjer så finns det emellertid alltid ett visst bedömningsutrymme, vilket nu aktuellt fall illustrerar. Enligt är det inte möjligt att lägga fast några mer be- stämda riktlinjer om vad som ska krävas för att en brottsmisstanke ska anses leda till avslag. Det måste således göras en prövning i varje enskilt fall, vilket också sker enligt nuvarande rutin, som även innebär att avstämning ska ske med förundersökningsledaren, bl.a. för att säkerställa att eventuella avslagsbeslut kan meddelas utan att röja sekretessbelagd information. Det är bra att initiativ nu tas för en översyn av ifrågavarande rutin. Po- lismyndigheten anser att rutinen bör formaliseras skriftligen. Rutinen bör bl.a. ange i vilka situationer och i vilket skede brottsutredare ska kontaktas. Hur förhåller sig handläggningen av nu aktuellt fall till kraven enligt 7 § förvaltningslagen? delar handläggarens bedömning att misstanke om ur- kundsförfalskning i syfte att erhålla vapentillstånd påverkar lämpligheten att inneha vapen. Det har därför varit befogat att tillämpa den ovan redovi- sade rutinen. I nu aktuellt fall har rutinen dock inte tillämpats i alla delar. När handläggaren gjorde bedömningen att tillståndsärendet var avhäng- igt brottsutredningen borde han ha tagit kontakt med förundersökningsle- daren för att skynda på processen. Därigenom hade ett beslut i såväl miss- tankefrågan som tillståndsärendet kunnat komma till stånd snabbare. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L möjlig förklaring till att en sådan kontakt inte togs kan vara att myndighet- ens rutiner inte nedtecknats. Utredningen visar att myndigheten till följd av resursbrist har påbörjat handläggningen av AA:s ärende först och att ärendet har fått anstå i avvaktan på utredningen av den aktuella brottsmisstanken. Detta är förstås inte acceptabelt. anser således att handläggningen av det aktuella ären- det inte uppfyller förvaltningslagens krav på snabb handläggning. Myndig- heten beklagar detta. Utredningen visar inte annat än att AA, efter , inte fick någon närmare information om ärendets fortskridande förrän han själv kontaktade myndigheten . Detta är förstås också beklagligt och kan inte anses förenligt med allmänna krav på handläggningen av ären- den. finner sammanfattningsvis att det aktuella ärendet inte har handlagts tillräckligt snabbt och att myndigheten inte har informerat sökanden i enlighet med allmänna krav på handläggningen av ärenden. Prövningen av vapentillstånd när sökanden är misstänkt eller kan miss- tänkas för brott sker enligt en icke formaliserad rutin, som behöver formaliseras i skrift och förankras hos berörda tjänstemän. Därmed kan bättre förutsättningar skapas för en mer effektiv och rättssäker handlägg- ning av ärenden när det förekommer misstankar om brott. Oavsett vilka rutiner som finns på plats kommer det emellertid alltid att finnas ett visst bedömningsutrymme i frågan om brottsmisstankens betydelse för tillstånds- ärendet. I ett beslut anförde JO följande: prövar frågor om vapentillstånd. Tillstånd får meddelas en- dast om det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas (se 2 kap. 2 och 5 §§ vapenlagen). ska vid prövningen av risken för missbruk göra en be- dömning av sökandens personliga lämplighet att inneha vapnet och beakta eventuella förhållanden i sökandens omgivning som medför risk för missbruk (se och , Vapenlagen, , Zeteo, kommentaren till 2 kap. 5 §). I föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen anges bl.a. vissa allmänna lämplighetskrav som bör ställas på en sökande (3 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3). Enligt de allmänna råden bör tillstånd att inneha skjutvapen meddelas endast om sökanden gjort sig känd som pålitlig, omdömesgill och laglydig. Den som begått ett brott som påverkar lämpligheten att inneha skjutvapen bör inte meddelas tillstånd att inneha skjutvapen förrän gått sedan brottet begicks. Tiden bör stå i relation till brottets svår- hetsgrad. De allmänna råden innehåller också en uppräkning av olika brottsty- per och en beskrivning av vilken betydelse de bör ges vid lämplighetsbedöm- ningen. Förvaltningslagen tillämpas på handläggning av till- ståndsärenden. Enligt den bestämmelse om allmänna krav på handläggningen 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L av ärenden som gällde för den aktuella händelsen – 7 § första meningen förvaltningslagen (1986:223) – ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. En motsvarande bestämmelse finns i 9 § första stycket förvaltnings- lagen (2017:900), som ersatt lag. JO har i ett tidigare ärende kritiserat för att myndigheten valde att avvakta överinstansernas prövning i ett annat ärende innan myndig- heten behandlade en ansökan om vapentillstånd. Med hänvisning till 7 § förvaltningslag uttalade JO att dröjsmål i handläggningen endast kan tole- reras om det är oundgängligen nödvändigt för att avgörandet ska vila på ett tillfredsställande underlag. Vidare ska parten informeras om anledningen till fördröjningen och i möjligaste mån ges en prognos om när ett slutligt ställ- ningstagande är att vänta. JO uttalade också att en sådan fördröjning som regel endast bör godtas om det väntade avgörandet i högre instans är mycket nära förestående. (Se JO 2009/10 s. 76, dnr 1792-2007.) AAlämnade in sin ansökan om vapentillstånd . Till följd av personalbrist påbörjade handläggningen av ärendet först . Handläggningen av AA:s ansökan om vapentillstånd på- börjades alltså först , vilket i sig är otillfredsställande. undersökte handläggaren misstankar om att de för- eningsintyg som AA lämnat in var förfalskade. Detta ledde till att AA återkal- lade delar av sin ansökan. gjordes en polisanmälan om brott, och en förundersökning om urkundsförfalskning inleddes . Därefter avbröt handläggningen av tillståndsärendet på obe- stämd tid i avvaktan på att misstankarna mot AA skulle utredas. Handlägg- ningen av den återstående delen av ansökan återupptogs inte förrän . Ärendet avslutades , efter att AA återkallat resterande delen av ansökan och alltså utan att något beslut om tillstånd meddelats. ska vid handläggningen av ansökningar om vapentill- stånd pröva risken för att vapnet missbrukas och som ett led i prövningen göra en bedömning av sökandens personliga lämplighet att inneha vapnet. Av de allmänna råd som beslutat om framgår att den som begått ett brott som påverkar lämpligheten att inneha skjutvapen inte bör meddelas till- stånd förrän gått sedan brottet begicks. har redogjort för rutinerna när en sökande är misstänkt eller kan misstänkas för brott. Enligt rutinerna – som för Polis- myndighetens yttrande till JO inte fanns i skrift – ska handläggaren i varje en- skilt fall och med utgångspunkt i myndighetens föreskrifter överväga brotts- misstankens betydelse för tillståndsärendet. Enligt uppgifter från berörda che- fer görs övervägandet i samråd med ansvarig gruppchef. Om en brottsmiss- tanke bedöms ha betydelse för prövningen av tillståndsärendet tas en kontakt med förundersökningsledaren, bl.a. för att säkerställa att ett avslagsbeslut kan meddelas utan att sekretessbelagd information röjs. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Jag har inte några invändningar mot att – för att kunna beakta relevanta brottsmisstankar – vid sin handläggning av en ansökan om vapentillstånd avvaktar med tillståndsbeslutet för att underlaget ska vara tillfredsställande. Det kan också vara rimligt att avvakta med till- ståndsbeslutet om det finns en risk att handläggningen av vapenärendet skulle påverka förundersökningen. Det är dock i de allra flesta fall inte godtagbart att avvakta än . Av utredningen framgår att handläggaren av AA:s tillståndsärende bedömde att misstanken om urkundsförfalskning av föreningsintyg påverkade lämplig- heten att ha vapen. Handläggaren borde därmed ha tillämpat den redovisade rutinen och kontaktat förundersökningsledaren, bl.a. för att få ytterligare in- formation om brottsutredningen. Om något klargörande besked inte kunde vän- tas inom någon eller borde handläggaren i stället ha fattat beslut i ärendet på det underlag som fanns. Handläggaren gjorde inte detta och vidtog inte någon egentlig handläggningsåtgärd i tillståndsärendet under cirka åtta må- nader. Att på det sätt som skedde skjuta upp handläggningen av tillståndsären- det är inte acceptabelt och står i strid med såväl polisens rutiner som förvaltningslagens krav på handläggningen. Hade Polismyndig- heten fattat ett beslut i tillståndsärendet kunde AA, om beslutet gick honom emot, ha överklagat detta och fått saken prövad av domstol. ska kritiseras för att handläggningen avbröts och för att någon handläggningsåtgärd som drev ärendet framåt inte vidtogs . Jag är positiv till att har inlett en översyn och en formali- sering av den rutin som funnits för prövningen av vapentillstånd när det finns misstankar om brott. En individuell bedömning måste alltid göras innan en intagen av säkerhetsskäl tas ifrån en benprotes i en polisarrest (Dnr 5867-2017) Beslutet i korthet: AA greps som misstänkt för misshandel och sattes in i en polisarrest. Han är underbensamputerad och har en protes under vänster knä. I samband med avvisiteringen beslutade att ta ifrån honom bl.a. hans benprotes. JO uttalar att ett beslut att ta ifrån en intagen i en polisarrest en benprotes måste föregås av individuella överväganden av om åtgärden är nödvändig och vilka följder det skulle kunna få om den intagne tillåts behålla sin protes. Övervägandena bör också avse hur det kan bedömas påverka den enskilde att vara utan benprotes och vilka eventuella anpassningar i cellen som kan behövas.