frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — En begäran om handräckning aktualiseras typiskt sett i sådana situationer där den enskilde på grund av t.ex. sin livsföring eller sitt hälsotillstånd inte har förmåga att ta hand om sig själv och inte medverkar frivilligt till de åtgärder som myn- digheterna anser är nödvändiga. Mot den bakgrunden finns det enligt min me- ning i princip inte något utrymme för att överlåta till den som är föremål för en begäran om handräckning att själv se till att han eller hon inställer sig vid t.ex. ett behandlingshem. Detta gäller i särskilt hög grad när handräckningen avser ett barn och oavsett om han eller hon säger sig vara be- redd att frivilligt inställa sig på platsen. Jag vill dock inte utesluta att det i vissa undantagsfall när det gäller vuxna personer skulle kunna vara godtagbart att väcka frågan om den enskilde själv kan inställa sig vid eller återvända till en vårdinrättning, om polisen inte har resurser att genomföra handräckningen utan dröjsmål. Det bör emellertid aldrig ske utan en kontakt och avstämning med socialnämnden. Det är nämligen socialnämnden som, även sedan handräckning har begärts, har det övergripande ansvaret för att åtgärderna genomförs på ett lämpligt sätt (se JO 1999/2000 s. 270, dnr 868-1998). Som jag anfört ovan har jag inte underlag att uttala mig om de prioriteringar som polisen gjorde . stod det emellertid klart för polisen var BB befann sig. Även om polisen bedömde att det inte fanns resurser att verkställa handräckningen anser jag att det hade varit lämpligt att underrätta socialnämnden om händelseutvecklingen och att polisen saknade re- surser. En sådan kontakt hade inte bara varit av intresse för socialnämnden utan förmodligen också gett polisen anledning att prioritera handräckningsärendet högre än man gjorde. Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk till hur hante- rade framställningarna om handräckning . Att Polis- myndigheten lät bli att utföra handräckningarna har medfört att BB:s återkomst till HVB-hemmet fördröjdes. Fördröjningen har inneburit en risk för att BB:s problem förvärrades, vilket självfallet är allvarligt. Det som kommit fram om hur har agerat med anledning av begäran om handräckning ger inte underlag för någon kritik PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L från min sida. Som jag konstaterat hade det dock varit lämpligt om soci- alnämnden hade underrättats om händelseutvecklingen och polisens brist på resurser . Av utredningen framgår inte vilka åtgärder Polis- myndigheten vidtagit för att verkställa handräckningen efter . Jag kan därför inte uttala mig om hur handräckningen hanterades då. Jag vill dock understryka att en begäran om handräckning gäller till dess att Polismyn- digheten verkställt uppdraget eller socialnämnden meddelat att det inte längre finns något behov av handräckning. När det gäller det som förekom i samband med AA:s telefonsamtal till regi- onledningscentralen står ord mot ord. Jag har därför inte heller underlag för att rikta någon kritik mot med anledning av AA:s uppgifter i den delen. Avslutningsvis noterar jag att de uppgifter som lämnats av de berörda tjäns- temännen ger bilden av att det finns en uppfattning på den aktuella regionled- ningscentralen att kan göra en egen bedömning av om en begäran om handräckning från socialnämnden ska verkställas eller inte. Vidare verkar man inte känna till möjligheten att kontakta den som begärt handräck- ning för att diskutera behovet av åtgärden. De handlingsalternativ polisen har när det gäller en begäran om handräckning och att det är fråga om ärenden som ska prioriteras har påpekats av JO i ett flertal beslut och behandlats i ett flertal lagstiftningsärenden. Enligt vad som kommit fram i ärendet framstår det som att de begångna felen i huvudsak har sin grund i bristande rutiner och en okun- skap om gällande regler. Med hänsyn till detta förutsätter jag att Polismyndig- heten vidtar åtgärder med anledning av det inträffade för att se till att handräck- ningsärenden fortsättningsvis hanteras på ett korrekt sätt. En befattningshavare hos polisen som inte har sjukvårdsutbildning måste vara försiktig med att göra egna bedömningar av en intagens behov av medicin (Dnr 3622-2017) Beslutet i korthet: AA omhändertogs för berusning och fördes till en polis- arrest. Vid avvisiteringen fick han bl.a. lämna ifrån sig medicin. I cellen blev han senare fråntagen alla sina kläder och den som fanns där. vistades han i cellen utan tillgång till filt, eller några kläder. Han fick inte heller tillgång till sin medicin. Under den tiden förekom tillsyn av kvinnlig personal. JO har tidigare uttalat att poliser och annan personal vid Polismyndig- heten som inte har sjukvårdsutbildning måste vara försiktiga med att göra medicinska bedömningar av omhändertagna och i stället överlåta sådana be- dömningar till läkare. I beslutet uttalar JO att samma försiktighet bör iakttas vid bedömningar av om en omhändertagen behöver tillgång till medicin, oavsett om det är fråga om medicin som den omhändertagne har recept på eller medicin som den omhändertagne begär att få. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L seras för att man inte samrådde med läkare eller dokumenterade bedöm- ningen att AA inte skulle få sin medicin. kritiseras också för att AA under vistades i cellen helt naken utan att bli erbjuden en filt eller, efter ny bedöm- ning, sina kläder samt för att kvinnlig personal deltog i tillsynen . I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot , polisre- gion Nord, för hur han behandlades i arresten sedan han omhändertagits för berusning. Han anförde i huvudsak följande: I arresten blev han fråntagen sin blöta t-shirt som han försökte torka på gol- vet i cellen, eftersom polisen tyckte att det såg ut som om han försökte ta livet av sig. Han blev då irriterad och satte upp madrassen i cellen mot dörren för att hindra insyn. tog polisen ifrån honom madrassen, och han tvinga- des i samband med det att klä av sig naken och lämna alla kläder till polisen. Han var helt naken under större och morgonen. Minst tre poliser såg honom naken, varav en kvinnlig polis. i cellen klagade han upprepade gånger på att han saknade sin medicin mot sömnstörning (hy- persomni) och epilepsi. Han fick inte den medicin han behövde, vilket bl.a. orsakade obehag, oförmåga att sova och hallucinationer. Han klagade också på att han frös och frågade efter en filt, men fick varje gång nekande svar. () yttrade sig om behandlingen av AA i arresten. Inför yttrandet hade de befattningshavare som deltagit i omhändertagandet och till- synen av honom fått tillfälle att lämna upplysningar. lämnade följande redogörelse för bakgrunden till händel- sen: AAomhändertogs med stöd av lagen om omhänderta- gande av berusade personer m.m (LOB). Ingripandet gjordes kl. 2.43 av polisassistent och skedde på en [hamburgerrestaurang] vid i på den grunden att AA inte kunde ta hand om sig själv och att han bedömdes utgöra en fara för annan. Troligt berusningsmedel var alko- hol i förening med annat okänt berusningsmedel. AA fördes till polissta- tionen i kl. 2.45 av CC och polisassistenten . Epilepsi och insomnia angavs i protokollet under rubriken sjukdomar/skador. I samband med avvisiteringen fick AA lämna ifrån sig bl.a. byxor, jacka, livrem, skor, två strumpor, fyra tabletter modafinn och 4,5 tabletter zolpidem. Ansvariga för avvisiteringen var ”CC/DD”. Det framgår att AA vägrade eller av annan orsak inte skrev under godsförteckningen. AA insattes i arresten kl. 2.50 av CC efter beslut av stationsbefälet EE. Säkerhetsbedömningen avseende AA gjordes kl. 2.55 av DD. Tillsyn skulle ske . känd brottslighet, berusningsmedlen alkohol och narkotika samt tecken på psy- kisk ohälsa utgjorde bedömningsgrunderna. Det framgår även av protokol- let avseende säkerhetsbedömningen att AA uppgav att han led av och me- dicinerade mot sjukdomarna epilepsi och insomnia. Av tillsynsbladet fram- går att kl. 3.03 togs madrassen ut ur AA:s cell. fråntogs också AA de kvarvarande kläderna. Anteckningen är gjord av arrestvakten . PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Av den framgår även att besluten var ”OK av SB”. beslutade inspektör att AA skulle friges. frigavs AA av inspektör . redovisade upplysningar från de berörda befattningshavar- na. När det gäller behandlingen av AA angavs följande: EEhar uppgett i huvudsak följande. Han är inspektör och var stationsbefäl under större delen av den tid som AA var frihetsberövad hos polisen i Öster- sund . [– – –] – Alla som blir inlåsta tillfrågas om de har någon sjukdom och om de medicinerar för någonting. I det aktuella fallet berättade AA om sin sjukdomsbild. De gav inte AA någon medicin ef- tersom de ansåg att det i de flesta fall är olämpligt att ta medicin i samband med att man intagit alkohol. I det aktuella fallet misstänkte de även att AA hade intagit någon form av narkotika vilket var ytterligare en orsak till att inte ge AA någon medicin. De visste inte hur detta skulle ha påverkat AA:s hälsotillstånd. Han kommer inte ihåg om AA efterfrågade några mediciner under sin vistelse i arresten, men AA uppgav däremot att denne medicine- rade. – Han minns inte alla detaljer i ärendet men när intagna börjar klä av sig och håller på med sina kläder, gör de det för att försöka skada sig själva på något sätt. Han har varit med om ganska många personer som försökt strypa sig med hjälp av något av de klädesplagg som de haft på sig när de blivit inlåsta. Då AA uppträdde som han gjorde fanns det en misstanke om att han skulle försöka använda sin tröja för att skada sig. – Om en intagen sätter något för det fönster som används för att utöva tillsyn över de intagna, tas i regel alltid detta ut. Då en person har betett sig på det sätt som AA gjorde vill han och hans kollegor försäkra sig om att minimera riskerna för att den intagne skadar sig själv. Därför tar de ofta det säkra före det osäkra och tar av den intagne samtliga kläder. Han har full förståelse för att detta kan upplevas förnedrande men vill betona att syftet enbart är att säkerställa att den intagne inte ska göra sig själv illa. – Han vet inte om AA kläddes av naken inför någon kvinna. AA fråntogs kläderna för att han betedde sig märkligt och de såg det som en säkerhetsåtgärd att ta ut kläderna från cellen. – Han kan inte erinra sig att han fått någon information om att AA skulle ha klagat på att denne frös. GG har uppgett i huvudsak följande. Han […] påbörjade sitt arbetspass [– – –] – Vid överlämnandet fanns det inga indikationer på att AA behövde sin medicin och som han kommer ihåg det hade AA inte efterfrågat sin medicin . Enligt hans bedömning var AA fortfarande alkohol- eller narkotikapåverkad och kunde vänta med att inta sina mediciner till dess att han släpptes efter förhör. Han och hans kollegor är inte läkare eller medicinskt utbildade men att blanda mediciner som innehåller narkotikaklassade preparat med alkohol kan re- sultera i att den omhändertagna personen utsätts för fara. – AA blev uttagen ur cellen efter ingripandet på [hamburgerrestaurangen], ef- tersom han skulle höras som misstänkt för narkotikabrott, eget bruk. AA hade då ständig tillsyn av den polisman som höll förhör med honom. CChar uppgett i huvudsak följande. [– – –] [Hon och DD] ansvarade för att AA avvisiterades. [I] normala fall får en manlig intagen ha kvar ett plagg på överkroppen som inte innehåller snören, t.ex. en t-shirt, och även kal- songer. Hon kan inte erinra sig att det skulle ha varit på något annat sätt i det aktuella fallet. [– – –] DD har uppgett i huvudsak följande. [– – –] När de kom in i arresten var AA ganska irriterad över att han var omhändertagen. Efter att hon hade 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L avvisiterat AA gick hon för att skriva LOB-blanketten. [– – –] Hon har inte kunnat erinra sig någonting utmärkande när AA kläddes av [och han] kläd- des i vart fall inte av naken framför henne. JJhar uppgett i huvudsak följande. [– – –] AA behandlades enligt gängse reglemente och med gängse tillsyn. – När det gäller medicineringen så före- kom det inget tjat från AA:s sida, som han kommer ihåg det, vilket är vanligt för personer som är intagna med stöd av LOB. Om medicinerna inte anses vara ett akut måste tar ofta stationsbefälet beslutet att inte ge den intagne me- diciner när denne är påverkad. – AA kläddes inte av naken inför någon kvinna, men däremot kan tillsynen av AA ha skett med kvinnlig arrestant- vakt. Detta försöker de emellertid i största möjliga mån undvika [– – –]. – AA klagade inte över att han frös. Överlag klagade väldigt lite men betedde sig allmänt underligt. FF har i huvudsak uppgett följande. Vid ankomsten frågade stationsbe- fälet om AA hade några sjukdomar och om denne medicinerade. Hon hörde endast att AA berättade att denne led av epilepsi men hur resonerar när det gäller mediciner vet hon inte. som AA var intagen kan hon inte erinra sig att han sade någonting om några mediciner. – Hon kommer ihåg att AA fick ta av sig kläderna inne i cellen, men minns däremot inte hennes exakta position när han gjorde det. Hon stod emellertid någonstans utanför cellen, men i närheten, i samband med att AA:s kläder avlägsnades och var beredd att hjälpa till ifall det skulle hända någonting. Hon var emellertid aldrig inne i cellen och var inte delaktig när kläderna togs av. Hon kommer inte ihåg alla som var närvarande (förutom hennes kollegor). Det var nämligen flera poliser där. Som hon kommer ihåg det var det bara män i cellen när AA klädde av sig. – Hon kan inte erinra sig att AA ringde på och sade att han frös, men beslutet om att allt skulle ut ur cellen var fattat av stationsbefälet vilket de rättade sig efter. Det innebär att de inte heller får lämna in något i cellen. Om AA hade ringt och bett om en filt hade svaret med högsta sannolikhet därför blivit ”nej”. KK har i huvudsak uppgett följande. När det gäller medicinerna kan han inte erinra sig annat än att stationsbefälet tagit beslutet att AA varit i ett sådant påverkat skick att [det] inte [var] lämpligt att AA skulle ta dessa. – När det gäller kläderna togs dessa av AA av polispersonal och det skedde inte inför någon kvinna. Det kan emellertid vara så att en kvinna (arrestper- sonal/kriminalvårdare) var med och utövade tillsynen. Anledningen till att kläderna fråntogs AA var att han stökade runt med dessa i cellen. För alla personer som är omhändertagna enligt LOB gäller att man inte vill ha lösa kläder i cellen som kan användas i självskadande syfte. – Om AA skulle ha ringt och sagt att han frös skulle de ha kontaktat stationsbefälet och framfört den informationen. Om stationsbefälet då skulle ha tagit beslutet att ingen filt får tas in på grund av tidigare beslut om att allting skulle tas ut ur cellen, kan de i stället höja värmen i cellen. – Madrassen togs ut eftersom tillsynen av AA inte kunde göras då denne hade rest madrassen för tillsynsluckan i dörren. – AA har på inget sätt behandlats annorlunda än någon annan. De beslut som togs var för att minimera risken för självskadebe- teende och för att kunna genomföra tillsyn. redovisade följande bedömning: Behandlingen av AA i arresten Utredningen i ärendet ger vid handen att AA avvisiterades så snart han an- lände till arrestlokalen. Med stöd av både de lokala tjänsteföreskrifterna och PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L de lokala arrestinstruktionerna omhändertogs bl.a. AA:s mediciner. Polis- myndigheten anser att förfarandet är riktigt och att det inte finns anledning att rikta kritik mot myndigheten för denna hantering. Besluten att frånta AA madrassen och kläderna Av tillsynsbladet framgår att AA kl. 3.03 fråntogs madrassen i cellen och sina kläder efter beslut av stationsbefälet. Utredningen ger en samstämmig bild av att AA reste madrassen i cellen och täckte för tillsyns- luckan i dörren. anser att det var befogat av stationsbe- fälet att besluta att frånta AA madrassen eftersom det inte var möjligt för arrestpersonalen att utöva tillsynen över AA med tillsynsluckan blockerad. anser att beslutet att ta ut madrassen är förenligt med be- stämmelserna i 1 kap. 7 och 8 §§ FAP 102-1. Det finns således inte anled- ning att rikta kritik mot myndigheten för detta förfarande. När det gäller beslutet att frånta AA hans kläder noterar Polismyndig- heten att AA vidgått att han själv tog av sig sin t-shirt i cellen. Han har anfört att han i syfte att torka den och fördriva tiden försökte lägga den helt plan på golvet. Av hans uppgifter framgår att han blev fråntagen denna ef- tersom en polisman ansåg att det såg ut som att AA försökte ta livet av sig genom att knyta en snara. Han har vidare uppgett att han blev tvingad att ta av sig samtliga kläder, inklusive kalsongerna, som en följd av incidenten med madrassen. konstaterar att de kläder som en intagen har rätt att bära enligt 3 kap. 3 § FAP 102-1 får begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvarligt skadar sig själv. Myndigheten konstate- rar även att det av samma föreskrifter framgår att en intagen alltid bör ha någonting att skyla sig med och inte får vistas i arresten utan kläder än vad som är nödvändigt för dennes egen säkerhet. [JO har] i ett flertal beslut framhållit detsamma samt understrukit att det i kravet på att varje intagen ska bemötas med respekt och förståelse för de särskilda svårig- heter som är förenade med frihetsberövandet, ligger att en intagen normalt ska erbjudas en filt om han eller hon av säkerhetsskäl inte kan få behålla sina kläder. anser att beslutet att frånta AA hans t-shirt och senare även hans kalsonger, under omständigheterna var en befogad åtgärd som har stöd i myndighetens föreskrifter. konstaterar att syf- tet med beslutet enbart varit att förhindra att AA skulle skada sig själv. I sammanhanget kan noteras att de berörda befattningshavarna gett en sam- stämmig bild av att AA uppträdde märkligt. Ingen av de be- rörda befattningshavarna har kunnat erinra sig att AA anmärkt på att han frös. konstaterar emellertid att AA, när han fråntogs klä- derna, borde ha erbjudits en filt att skyla sig med, och att han borde ha erbjudits filten oavsett om han uppgav att han frös eller inte. För denna hantering förtjänar myndigheten kritik. Eftersom en intagen inte heller får vistas i en arrestcell utan kläder än vad som är nödvändigt anser myndigheten att beslutet att frånta AA kläderna också borde ha omprövats i syfte att åter- lämna något eller några klädesplagg om AA:s tillstånd medgav det. Att en sådan omprövning av beslutet sker kan t.ex. dokumenteras på tillsynsbla- det. Angående påståendet att AA kläddes av naken inför en kvinna Utredningen i ärendet ger inte stöd för att AA kläddes av naken inför någon kvinna. Det är däremot möjligt att tillsynen av AA utövades av en kvinnlig arrestvakt som AA vistades naken i cellen. Som framgått i ären- det hade AA tillsyn . 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 4 kap. 7 § sista stycket häkteslagen får en kroppsvisitation av en man utfö- ras eller bevittnas av en kvinna endast om detta är nödvändigt. Myndig- heten anser att det är rimligt att tillsynen av en manlig intagen som frånta- gits sina kläder efter beslut från stationsbefälet, på motsvarande sätt som gäller för kroppsvisitationer, endast utövas av en kvinna när detta är nöd- vändigt. Av tillsynsbladet framgår att tillsynen av AA endast vid ett begränsat antal tillfällen utövades av en kvinnlig arrestvakt. anser att det därför inte finns anledning att rikta kritik mot myndigheten med an- ledning av detta förfarande. AA:s rätt till läkemedel konstaterar att det av AA:s klagomål inte framgår vad som gällt kring ordineringen av hans medicin, dvs. med vilket intervall och på vilket sätt denna skulle intas. De befattningshavare som på olika sätt var in- blandade i tillsynen över AA den aktuella natten har inte uppfattat att AA efterfrågade sina mediciner eller att han skulle ha varit i behov av sina läke- medel, trots att AA hävdat motsatsen. Enligt uppfattning kan det inte anses helt klart att AA verkligen var i behov av sina mediciner. De olika befattningshavarna har framhållit att orsaken till att AA inte erhöll sina läkemedel var för att det ansågs alltför riskabelt att ge honom dessa när han var påverkad av alkohol och eventuellt även av narkotika. konstaterar emellertid att det av myndighetens egna föreskrifter, 6 kap. 2 § FAP 102-1, framgår att en intagen som förskrivits viss medicin ska få tillgång till den enligt förskrivningen och att förskriv- ningen ska dokumenteras. Mot bakgrund av detta anser myndigheten att utgångspunkten borde ha varit att AA skulle ha fått sina läkemedel på de sätt som förskrivits honom av läkare. anser vidare att personalen, om det förelåg osäkerhet kring det lämpliga i att kombinera alkohol eller narkotika med visst läke- medel, borde tagit kontakt med sjukvården för att klargöra vilka risker som förelåg med att kombinera aktuellt läkemedel med alkohol/narkotika re- spektive att helt neka den intagne förskriven medicinering. AAförskriven medicinering borde således ha tagits i samråd med sjuk- vårdspersonal. För detta förtjänar myndigheten kritik. Med anledning av det aktuella ärendet anser att det finns behov av att skriftligen informera samtlig personal vid den aktuella arrest- lokalen om att en intagen som fråntas sina kläder normalt ska erbjudas en filt att skyla sig med. Därtill ska särskilt framhållas vikten av att beslutet att frånta den intagne samtliga kläder omprövas och att omprövningen doku- menteras. Myndigheten ser även ett behov av att informera om de regler som gäller för intagna som medicinerar med receptförskrivna läkemedel. AAkommenterade yttrande och anförde i huvudsak föl- jande. Det var en person som tog emot hans klagomål på att det var kallt i cellen och på att han inte fick sin medicin. Om den personen är någon av de befattningshavare som har yttrat sig vet han inte. Han fick information om att temperaturen i cellen höjdes, men kände ingen skillnad. Han ifrågasätter hur hans hantering av kläderna i cellen kunde misstas för ett försök att hänga sig. Han vet inte om det var någon kvinna närvarande när han fick ta av sig alla kläder, men han är säker på att det kom in en kvinna i PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L När det gäller medicinerna blev han erbjuden en viss medicin, men inte den han var i behov av. I ett beslut anförde JO följande: Behandling av den som förvaras i en polisarrest I häkteslagen finns grundläggande bestämmelser om hur den som förvaras i en polisarrest ska behandlas. Som en allmän utgångspunkt anges där att varje in- tagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande, samt att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet mot- verkas. (Se 1 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen.) Den som ska tas in i en förvaringslokal ska senast vid ankomsten kroppsvisit- eras för att söka efter otillåtna föremål, om det inte är uppenbart obehövligt (4 kap. 2 § häkteslagen). En kroppsvisitation får som huvudregel inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska (4 kap. 7 § häkteslagen). Den som kontrolleras vid en kroppsvi- sitation ska visas all den hänsyn som omständigheterna medger (13 § första stycket häktesförordningen). En intagen ska vid behov förses med kläder och skor. Tillgången till kläder och skor får begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvar- ligt skadar sig själv eller någon annan. Den intagne bör alltid ha något att skyla sig med och får inte vistas i arresten utan kläder än vad som är nödvändigt för den intagnes egen säkerhet. (Se 3 kap. 3 § föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, 2015:7, FAP 102-1, och det allmänna rådet till den bestämmelsen.)