frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Upp- gifterna om AA:s önskemål, tidpunkt, plats och obefintlig risk för insyn i polisbilen förändrar inte den bedömningen. Åtgärden att under de förutsättningar som var aktuella i det här fallet företa en undersökning av AA i den omfattning som skett framstår avslut- ningsvis som tveksam med hänsyn till kravet på proportionalitet vid polis- ingripanden. I ett beslut anförde JO följande: PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Om det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott som det kan följa fängelse på får en husrannsakan göras hos den som är skäligen misstänkt för brottet, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (28 kap. 1 § , RB). Den som skäligen kan misstänkas för ett brott som det kan följa fängelse på får kroppsvisiteras och kroppsbesiktigas, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av be- tydelse för utredning om brottet. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Med kroppsbesiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt att ta prov från människokroppen och undersöka sådana prov. (Se 28 kap. 11 och 12 §§ RB.) JO har uttalat att det för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken av- ser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall, och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar. JO 2016/17 s. 383, dnr 971- 2015, och JO:s beslut , dnr 1912-2015.) Vid beslut om och genomförande av en husrannsakan, en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning ska proportionalitetsprincipen tillämpas. Den innebär att skälen för åtgärden ska uppväga det intrång eller de men i övrigt som åtgär- den innebär för den misstänkte (se 28 kap. 3 a § och 13 § första stycket RB). Även den s.k. hänsynsprincipen ska beaktas vid genomförandet av ett tvångsmedel. Den innebär bl.a. att diskretion bör iakttas vid genomförandet av tvångsmedel och kommer till uttryck i 23 kap. 4 § andra stycket RB där det anges att en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet. Kravet på hänsyn kommer till uttryck även i 28 kap. 13 § andra stycket RB. Där anges att en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning som är av mera vä- sentlig omfattning ska verkställas inomhus och i ett avskilt rum. Om den miss- tänkte behöver blotta sig endast i mindre omfattning kan det anses vara en kroppsbesiktning eller kroppsvisitation som inte är av väsentlig omfattning (se JO 2015/16 s. 154, dnr 3820-2013). Även i sådana fall är utgångspunkten dock att undersökningen ska ske inomhus och i ett avskilt rum. Om den misstänkte självmant uttrycker önskemål om det och undersökningen kan genomföras i tillfredsställande avskildhet och med den värdighet som kan krävas kan dock undersökningen enligt JO få ske utomhus i samband med ingripandet. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Besluten om husrannsakan och kroppsvisitation Av utredningen i ärendet framgår att de poliser som stoppade AA tyckte att hon uppträdde osäkert och nervöst när hon fick frågor bl.a. om vem som ägde bilen som hon körde och om det fanns narkotika i den. Vidare framgår att poliserna vid en registerkontroll fick kännedom om att bilen tillhörde AA:s tidigare make som dömts för narkotikarelaterad brottslighet. Dessa omständigheter lades till grund för bedömningen att AA var skäligen misstänkt för narkotikabrott och därmed också för besluten om husrannsakan och kroppsvisitation. För att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott måste det, som redovisats ovan, finnas konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. JO har tidigare uttalat att det förhållandet att en person beter sig underligt, uppträder nervöst eller undviker kontakt med polisen inte i sig kan anses ge grund för misstanke om brott, än mindre för misstanke om brott av ett visst slag (se JO 2009/10 s. 72, dnr 1516-2007). Ett beslut om kroppsvisitation kan aldrig grundas bara på allmänna kunskaper om en viss persons livsföring eller tidigare brottslighet. Enbart det förhållandet att någon är känd i narkotikasammanhang är exempel- vis inte tillräckligt för att grunda en skälig misstanke om narkotikabrott. Inte heller sådana omständigheter som att en person med denna bakgrund är i säll- skap med någon annan som också är känd i narkotikasammanhang eller att han eller hon påträffas i anslutning till en bostad eller annan lokal där sådana per- soner brukar uppehålla sig kan anses utgöra tillräcklig grund för en skälig brottsmisstanke (se JO 1993/94 s. 101, dnr 1127-1992). Detsamma gäller i fråga om kroppsbesiktning. Utifrån de omständigheter som har anförts hade enligt min uppfattning inte fog för att anse att AA var skäligen misstänkt för narkoti- kabrott. fattade därmed beslut om husrannsakan och kropps- visitation utan att det fanns förutsättningar för det. Myndigheten ska kritiseras för detta. Undersökningen av AA och hur den genomfördes Undersökningen av AA genomfördes genom att hon ombads ta av sig på över- kroppen och sedan, efter att hon klätt på sig på överkroppen igen, ombads ta av sig på underkroppen. AA kom alltså att visa större delen av sin kropp naken, även om hon inte var helt avklädd. har i sitt yttrande till JO bedömt att undersökningen av AAinte var en kroppsvisitation utan måste ses som en kroppsbesiktning enligt 28 kap. 12 § RB, trots att syftet inte var att undersöka AA:s kropp. En kroppsvisitation som syftar till en undersökning av en persons kläder ska inte genomföras så att den som undersöks behöver stå naken i en tjänstemans åsyn (se Fitger m.fl., , , Zeteo, kommentaren till 28 kap. 11 §). JO har tidigare ansett att en åtgärd som inneburit att en person har fått ta av sig alla kläder och böja sig framåt respektive att vända sig om för att poliserna skulle kunna se andra sidan av kroppen varit så ingripande PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L åtgärder att de varit att betrakta som en kroppsbesiktning (se JO:s beslut , dnr 3-1993, och , dnr 5360-2012). I detta fall misstänkte polisen för innehav av narkotika, men det framgår inte närmare var de trodde att hon förvarade den. Mot den bakgrunden måste syftet med undersökningen ha varit att leta efter narkotika hos AA oavsett var den kunde finnas. När en person tvingas att ta av sig sina kläder på överkroppen och att dra ned sina trosor inför en polis, för att polisen ska kunna söka efter narkotika i kläderna, innebär detta ofrånkomligen att också den misstänktes kropp iakttas. Den polis som genomför undersökningen har i en sådan situation självfallet också uppmärksamhet på om den misstänkte t.ex. genom sin kropps- ställning försöker gömma narkotika i sina armhålor eller på något annat ställe på kroppen. Även om den misstänktes kropp bara granskas som hastigast anser jag att undersökningen sammantaget måste betraktas som en kroppsbesiktning i mening. I likhet med gör jag alltså be- dömningen att undersökningen av AA var en kroppsbesiktning. Med hänsyn till att kroppsbesiktningen innebar att AA tvingades att klä av sig så att hon visade intima delar av kroppen får den anses ha varit av mera väsentlig omfattning. En sådan kroppsbesiktning ska enligt 28 kap. 13 § andra stycket RB genomföras inomhus och i ett avskilt rum. Så som bestämmelsen är utformad finns det inte något rättsligt utrymme för att genomföra den på något ställe som inte omfattas av begreppet inomhus, t.ex. i ett transportmedel (jfr t.ex. 29 § lagen om straff för smuggling). I detta fall genomfördes kroppsbesiktningen av AA i den bakre delen av en minibuss. Den har därmed inte genomförts på det sätt som anges i bestämmel- sen i 28 kap. 13 § RB. Det förhållandet att AA inte hade uttryckt någon invänd- ning mot att undersökningen genomfördes i bussen saknar betydelse i detta sammanhang. ska kritiseras för hur undersökningen genom- fördes. Skälet till att en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning enligt den aktuella bestämmelsen ska genomföras inomhus och i ett avskilt rum är själv- fallet att en sådan undersökning är särskilt känslig från integritetssynpunkt. JO har dock i ett beslut pekat på att det kan finnas situationer då en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning av praktiska skäl är svår att ge- nomföra inomhus, men där tillfredsställande avskildhet ändå kan åstadkom- mas, och överlämnat beslutet till för kännedom (JO 2008/09 s. 156, dnr 3526-2007). Någon ändring av bestämmelsen i 28 kap. 13 § RB har inte skett med anledning av påpekandet. Även jag anser att det kan finnas vissa situationer när en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning kan genomföras med bibehållen respekt för den misstänktes integritet och med tillfredsställande avskildhet trots att den inte ge- nomförs inomhus. Det skulle t.ex. kunna röra sig om en undersökning som sker i ett transportmedel som är så rymligt att det erbjuder ett avskilt utrymme som är att jämställa med ett rum och som också är skyddat från insyn, t.ex. i en husbil eller större polisbuss som är särskilt anpassad för ett sådant ändamål. Detta skulle också kunna vara till fördel för den som ska kroppsbesiktigas ef- tersom han eller hon då inte behöver följa med t.ex. till en polisstation, vilket i 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L sig kan väcka uppmärksamhet och innebära en olägenhet för den enskilde. Mot den bakgrunden lämnar jag över beslutet till . Polisen ska kontakta målsägandebiträdet inför ett förhör med målsäganden (Dnr 989-2018) Beslutet i korthet: Förhör hölls med en målsägande utan att målsägandebi- trädet var närvarande, trots att biträdet hade försökt komma i kontakt med den ansvariga utredaren innan förhöret hölls. I beslutet anger JO att det måste anses ingå i de skyldigheter polisen har att kontakta ett målsägande- biträde inför ett förhör även om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse som anger det. JO uttalar också att det inte kan anses förenligt med de syften som ligger bakom bestämmelserna om rätten till målsägandebiträde att låta målsägandens inställning bli avgörande för om ett förhör kan hållas utan att biträdet är närvarande. Det gäller särskilt när det är fråga om en ung måls- ägande som befinner sig i en känslig och utsatt situation och som ännu inte hunnit komma i kontakt med sitt målsägandebiträde. JO understryker även vikten av att polisen följer de direktiv som åklagaren ger. kritiseras för bristerna i handläggningen. AAförde i en anmälan till JO fram klagomål mot för att ett förhör hölls med en ung kvinna utan att hon som målsägandebiträde gavs möj- lighet att närvara. Hon anförde i huvudsak följande. Hon förordnades som målsägandebiträde i ett mål som rörde en misstänkt våldtäkt. I framställningen om förordnande av målsägande- biträde, vilken bifogats tingsrättens beslut att förordna henne, angavs att poli- sen planerade att hålla förhör med målsäganden eller . Hon ombads att ta kontakt med målsäganden samt med den ansvariga utredaren hos polisen, BB. Hon sökte BB per mejl och telefon, utan resultat. dagen efter fick hon från en annan polis veta att förhör med målsäganden hade hållits tidigare . Med anledning av det inträffade kontaktade hon kammaråklagaren som ansåg att agerandet var beklagligt eftersom polisen fått uttryckliga direktiv om att målsägandebiträdet skulle kallas till förhöret. Genom BB:s felaktiga agerande berövades målsäganden sin rätt till juridiskt och moraliskt stöd av ett målsägandebiträde. () yttrade sig över anmälan efter att berörda befattnings- havare fått tillfälle att lämna synpunkter. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L lämnade följande redogörelse för bakgrunden till händel- sen: upprättades en polisanmälan av personal från polisområde Citys joursektion, som kallats till SÖS-AV, Södersjukhu- sets avdelning för våldtagna. Brottstidpunkten anges i anmälan till den 21–. Målsäganden var för anmälan . [Ett förhör hölls med målsäganden på sjukhuset, JO:s anm.] Ärendet anmäldes till åklagare och inledningsvis utsågs EE till åklagare i ärendet. Den misstänkte anhölls i sin utevaro och greps . Förhör hölls enligt 24 kap. 8 § (RB) . Jouråklagare tog efter förhöret beslut om att anhållandet skulle kvar- stå. Den misstänkte var för anhållandet . överlämnades ärendet till utrednings- sektion 2 vid polisområde City, som handlägger grova brott. Till handläg- gare respektive biträdande handläggare utsågs polisinspektörerna . utsågs CC till åklagare i ärendet. Hon meddelade direktiv i ärendet . Av direktivet framgick bland annat att förhör skulle hållas med misstänkt och vittnen samt att kompletterande förhör skulle hållas med målsäganden ”+” målsägandebiträde. Direktiv lämnades även om vissa andra utredningsåtgärder. Av åklagarens direktiv framgick att prioriteringen var att förhöra den misstänkte med försvarare och boka in kompletterande målsägandeförhör. gjordes framställan till om förordnanden av offentlig försvarare och målsägandebiträde. Tingsrätten meddelade förordnanden . AA förordnades till målsägandebi- träde för målsäganden. hölls förhör (–14:15) med den misstänkte tillsammans med dennes offentlige försvarare. Förhör hölls även med vittne rörande sin kännedom om händelsen. Efter att ha fått del av vad som fram- kommit vid förhören beslutade åklagaren att anhållandet skulle bestå. Efter förhör hållits med den misstänkte avslutade polisinspektör sitt arbetspass. kontaktade målsäganden för att få kontakt- uppgifter till vittnen. Målsäganden uppgav då att ett av vittnena skulle åka utomlands . FF påtalade för målsäganden vikten av att ett förhör kunde hållas med vittnet före avresan och fick telefonnummer till vittnet. Vid samma tillfälle fick målsäganden information om att ett komplette- rande förhör skulle komma att hållas med henne under de närmaste da- garna. Efter samtal med vittnet bokades ett förhör in med denne till , . kom vittnet till polisstationen för förhör. Med sig till förhöret hade han målsäganden. Förhör hölls med vittnet. Förhör hölls även med målsäganden. Enligt anteckningarna från förhöret var BB förhörs- ledare och målsäganden informerades om att ett målsägandebiträde förord- nats för henne och hon sa att det var okej att ha förhör utan målsägande- biträde. Efter förhör hållits kontaktades åklagaren, som fick information om vad som framkommit vid förhören. Åklagaren beslutade om att häva anhål- landet och beslutet verkställdes . Åklagaren beslutade om att lägga ner förundersökningen. redovisade följande synpunkter från de berörda befattnings- havarna: 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polisinspektör har bl.a. uppgett följande. I ärenden med frihetsberövade arbetar utredarna i team, då ärendena kräver att många utredningsåtgärder vidtas . fick hon informa- tion från FF att ett vittne hade kommit in på förhör och att vittnet hade målsäganden med sig i sitt sällskap. Det var FF som hade fått tag på vittnet efter att BB hade gått för dagen. De arbetade skyndsamt eftersom det var fredag och de hade en ung man som satt frihetsberövad. Med anledning av den misstänktes ålder och brottsrubriceringen så priorite- rades ärendet. Deras sektion arbetar normalt inte . Eftersom målsäganden kommit in självmant så tillfrågades hon vid det kompletter- ande förhöret om det var okej att hålla det utan målsägandebiträde, vilket det var. Det var angeläget med ett snabbt kompletterande förhör för ett objektivt utredningsarbete. BB:s uppfattning var att målsäganden var där av fri vilja och att hon ville genomföra det kompletterande förhöret utan målsägandebiträde. har bl.a. uppgett följande. Han fick telefonkontakt med målsäganden /, som berättade att vittnet skulle resa utomlands . FF sa till målsägan- den att det bästa för henne var att hennes målsägandebiträde var närvarande under det kompletterande förhöret med henne. Vittnet och målsäganden in- ställde sig omkring . Förhörsledarna blev då något ställda eftersom de endast hade förberett förhöret med vittnet. Förhörsleda- ren BB förklarade för målsäganden, innan förhöret påbörjades, att hon hade beviljats ett målsägandebiträde som kunde stödja henne under förhöret. Om målsäganden ville att målsägandebiträdet skulle vara med under förhöret måste förhöret flyttas fram. Målsäganden sa att hon ville att förhöret skulle hållas utan att målsägandebiträdet var närvarande. Förhörsledarna uppfat- tade att målsäganden kändes stabil och att ett förhör kunde hållas med henne utan målsägandebiträdet. Han kontaktade målsägandebiträdet och informerade henne om att förhör hållits med målsäganden. har genom sektionschef yttrat i huvudsak följande. Ansvariga handläggare och målsägandebiträdet AA hade inte hunnit eta- blera en kontakt innan målsäganden själv kom in till polisstationen. Hand- läggarna informerade om att ett målsägandebiträde förordnats för henne och syftet med ett sådant förordnande. Målsäganden gjorde ändå bedöm- ningen att förhör skulle hållas med henne. Målsäganden var vid tillfället och handläggarna gjorde bedömningen att hon kunde höras enligt sitt eget önskemål. Det förhållandet att den misstänkte var och frihetsbe- rövad vägdes in i kravet på skyndsamhet i handläggningen. Det är beklagligt att målsägandebiträdet och ansvariga handläggare inte fick kontakt med varandra före det kompletterande förhöret hölls men po- lisområdets bedömning är att handläggarna inte gjort något formellt fel. Målsäganden var vid tillfället myndig och ville bli hörd, utan sitt målsägan- debiträde närvarande. Ansvariga handläggare gjorde bedömningen att för- höret kunde hållas utan målsägandebiträde närvarande och gjorde därför ett undantag i det särskilda fallet. Att åklagaren särskilt uppmärksammat polisen att kalla målsägandebi- trädet till polisförhör görs rutinmässigt i samtliga ärenden där målsägande- biträde utses. Vanligtvis är förordnade målsägandebiträde[n] alltid med vid inplanerade målsägandeförhör, men det kompletterande förhöret den 27 ok- tober 2017 var inte ett inplanerat förhör. angav att det i polisens checklista för förhör med vuxna måls- ägande sägs att en målsägande ska höras på nytt mot de uppgifter den miss- tänkte och eventuella vittnen lämnat och att ett eventuellt målsägandebiträde ska få möjlighet att närvara vid förhöret. redovisade följande bedömning: PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Den bild som framträder av utredningen är att det förhör som skett utan målsägandebiträdets närvaro inte var planerat. Utredningen ger vidare vid handen att åtgärden att hålla förhöret utan målsägandebiträdet vidtogs utan att biträdet underrättats om förhöret och utan att berörda befattningshavare diskuterat saken med åklagaren, som lämnat direktiv om att biträdet skulle närvara. Den aktuella utredningen skulle bedrivas skyndsamt. En ung person var frihetsberövad och det rörde sig om en ung målsägande som misstänktes ha utsatts för ett allvarligt sexualbrott. Genom att målsäganden inställde sig den aktuella morgonen uppstod en möjlighet att hålla det kompletterande förhöret tidigare än vad som var planerat. Enligt var det med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gällde i utredningen rimligt att försöka tillvarata den möjligheten. Vidare framgår av 5 § förundersök- ningskungörelsen att förhör ska hållas på tid och plats som antas medföra minsta olägenhet för den som ska höras och i övrigt anordnas så att onödig tidspillan för den hörde undviks. [Det finns] inte några författningsregler som ålägger polisen skyldighet att informera målsägandebiträdet när förhör med målsäganden ska hållas. Det synes inte heller finnas något rättsligt hinder mot att hålla förhör med målsäganden i biträdets utevaro i de fall målsäganden uttryckligen har för- klarat sig avstå från biträdes närvaro vid förhöret. Både dokumentationen och uppgifterna från berörda befattningshavare visar att målsäganden förklarade att hon ville att det aktuella förhöret skulle hållas utan att målsägandebiträdet var närvarande. Myndigheten saknar an- ledning att betvivla att befattningshavarna uppfattade målsäganden som stabil vid tillfället. Förhöret med målsäganden skedde således i enlighet med hennes egen vilja och därmed förelåg inte något rättsligt hinder mot att hålla förhöret i biträdets utevaro. Åklagaren hade visserligen lämnat direktiv om att målsägandebiträdet skulle närvara vid det kompletterande förhöret. En rimlig tolkning av det direktivet är dock att det gällde under förutsättning att målsäganden inte uttryckligen avstod från att ha sitt biträde närvarande vid förhöret. Det har emellertid inte framkommit något i utredningen som visar att det förelåg något hinder mot att underrätta målsägandebiträdet om avsikten att hålla ett – förvisso oplanerat – förhör med målsäganden. [Biträdet har] en rätt att delta vid alla förhör med målsäganden. För att den regeln inte ska bli meningslös behöver biträdet underrättas om att förhör ska hållas. Mot detta kan invändas att målsäganden förklarat att förhöret kunde ske utan målsägandebiträdet och att en underrättelse till biträdet då framstod som opåkallad. I nu aktuellt fall hade målsägandebiträdet förordnats dagen före det upp- stod ett tillfälle att hålla ett oplanerat förhör med målsäganden. Målsägan- debiträdet hade dagen innan utan framgång sökt kontakt via telefon och mejl med polisens handläggare för att diskutera den fortsatta hanteringen av målet. Vid sådana förhållanden framstår det som lämpligt att underrätta biträdet om att ett förhör skulle hållas. Särskilt när det var fråga om en ung målsägande som misstänktes ha utsatts för ett allvarligt sexualbrott och då skyndsamhetskravet i utredningen inte hindrade en sådan kontakt. Även om det inte fanns en skyldighet i författning att ta en sådan kontakt var det en förutsättning för att biträdet skulle kunna fullgöra sin uppgift enligt lag att lämna lämpligt stöd till målsäganden. Mot angiven bakgrund anser – vid en granskning i efterhand – att det under de förutsättningar som var aktuella i detta fall hade varit lämpligt att söka kontakt med målsägandebiträdet och informera om att ett oplanerat förhör skulle hållas med målsäganden. beklagar att så inte skett i detta fall. Myndigheten har dock förståelse för att berörda tjänstemän önskade ta tillvara en möjlighet att driva utredningen framåt och vill betona att 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L åtgärden att hålla förhöret i målsägandebiträdets utevaro inte har skett i strid mot tillämpliga författningar inom området. AAfick tillfälle att kommentera yttrande och anförde i hu- vudsak att hon ifrågasätter att utredarna ansåg att de inte behövde uppmärk- samma henne på att ett kompletterande polisförhör med målsäganden skulle hållas tidigare än planerat och att hon hade kunnat inställa sig på polishuset med en halvtimmes varsel. I ett beslut anförde JO följande: När en förundersökning har inletts i mål om brott enligt 6 kap. ska ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas, om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde (1 § första stycket 1 lagen om målsägandebiträde). Ett målsägandebiträde ska ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden (3 § lagen om målsägandebiträde). Stö- det från ett målsägandebiträde syftar till att lindra påfrestningarna för måls- äganden i samband med utredningen av brottet och under rättegången.