frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Ytterligare en åtgärd som domstolen vidtagit för att frigöra resurser på domstolen har varit att med stöd av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar lämna över ett betydande antal allmänna mål till andra förvaltningsrätter. Enligt samma lagrum finns det även en möjlighet för en migrationsdomstol att lämna över migrationsmål till en annan migra- tionsdomstol. När det gäller migrationsmålen är det dock ingen av de andra migrationsdomstolarna som ännu ansett sig ha haft utrymme att ta emot sådana från förvaltningsrätten. För att ytterligare frigöra resurser har dom- 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R stolen också gett ett antal tingsrättsdomare i , och Udde- valla förordnanden att döma i psykiatrimål på dessa orter. Vidare har domstolen arbetat mycket med att utveckla och effektivisera domskrivningen. Domstolen har numera s.k. bilagedomar i migrationsmå- len. Domstolen har också generellt arbetat med att skriva kortare och mer pedagogiska domar. Domstolen har en domskrivningsgrupp som arbetat mycket aktivt med att ta fram olika stödmaterial för domskrivning. Som exempel på mindre, men effektiva, åtgärder har varit att i lämplig omfattning använda sig av övertidsprojekt med riktade insatser. Det har t.ex. rört sig om att koncentrerat avgöra vissa typer av asylmål, liksom om att låta notarier registrera inkommande asylmål. Avslutningsvis i den här delen måste nämnas den mycket stora tid som domstolen varit tvungen att ägna åt lokalfrågor. Det har handlat såväl om att på olika sätt förtäta befintliga lokaler som att skaffa nya lokaler i och, med hjälp av , utrusta nya externa lokaler. Hur förhåller sig domstolens handläggningstider till 2 kap. 11 § regeringsformen? Av bilaga 5 framgår handläggningstiderna i migrationsmål vid FGO under åren 2017–2019 [bilagan här utelämnad, JO:s anm.]. Enligt 2 kap. 11 § regeringsformen ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Det kan med fog ifrågasättas om domstolen beträffande vissa typer av migrationsmål uppfyller kravet på att avgöra målen inom skälig tid. Kravet på rättegång inom skälig tid innebär ingen fast tidsgräns utan är beroende av hur komplicerat ett ärende är, hur parterna agerat och hur myndigheter och domstolar skött handläggningen av målen. Domstolen har förståelse för att vissa av handläggningstiderna från ett partsperspektiv inte framstår som rimliga. Med hänsyn till svårighetsgraden och komplex- iteten hos asylmålen och vad som ovan beskrivits om den exceptionellt stora inströmningen av migrationsmål och med beaktande av kravet på att upprätthålla en mycket hög nivå av rättssäkerhet anser dock domstolen att handläggningstiderna inte är orimliga. De åtgärder domstolen har vidtagit för öka domstolens kapacitet och effek- tivitet har varit framgångsrika och har lett till att domstolen mycket kraftigt har ökat antalet avgjorda mål. avgjorde domstolen nästan så många mål i målgrupp 6001 som . Med anledning av den oproportionerligt stora andel migrationsmål dom- stolen fått in är dock balansen av migrationsmål alltjämt mycket stor. Dom- stolen har därför fortfarande mycket långa handläggningstider på migra- tionsmålen. Domstolen avgör nu fler migrationsmål än som kommer in till domstolen och följaktligen minskar balansen av migrationsmål. som domstolen fick in den stora mängden av migrationsmål fick en mycket stor del av arbetstiden användas till att bereda mål i stället för att rent faktiskt avgöra dem. Med hänsyn till det minskade inflödet av migra- tionsmål har den tid som går åt att bereda målen minskat och den frigjorda tiden kan nu användas till att rent faktiskt avgöra mål. Om domstolen inte ges möjlighet att lämna över migrationsmål till nå- gon annan migrationsdomstol och inte heller får nödvändiga budgetmedel kommer det dock att ta relativt innan balanserna och handlägg- ningstiderna på migrationsmål når en normal nivå. DD uppgav bl.a. följande: DO M S T O L A R 2019/20 JO1 Den totala handläggningstiden i migrationsdomstolen var . Överklagandet överlämnades av och målet avgjordes . I överklagandeskriften daterad bad det offentliga biträdet om anstånd för att utveckla grunderna till överklagandet. Domsto- len beviljade anstånd för detta och grunderna utvecklades i ett yttrande som kom in till domstolen . Efter ett antal kommunice- ringsåtgärder – inklusive ytterligare en begärd och beviljad anståndsbegä- ran – samt ställningstagande till ett yrkande om muntlig förhandling be- dömde domstolen att målet var klart för avgörande. handlades målet inledningsvis på dömande avdelning för att därefter handläggas av den domstolsgemensamma beredningen. Ef- tersom målet inte var vidarefördelat på domare var chefs- rådmannen och avdelningschefen på avdelning 4, EE, ansvarig domare i enlighet med avdelningens arbetsbeskrivning. överlämnade en kopia av kla- gandens ansökan om uppehållstillstånd för studier på gymnasial nivå. Jag har haft ett personligt ansvar för målet . tilldelades jag ett ansvar för ett större antal mål inom ett visst spann. Ungefär en tredjedel av målen inom spannet var äldre än […]. yttrade sig kring klagandens ansökan om gymnasiestu- dier . begärde klaganden förtur. Denna begäran avslogs av avdelningens chefsrådman. begärde domstolen att skulle göra en slagning för att se om det fanns en spärr i Schengens informations- system eller om klaganden förekom i misstanke- eller brottsregistret. föredrogs målet för rätten som bestod även av tre nämndemän. AA kommenterade remissvaret. Inför JO:s beslut i ärendet begärdes förvaltningsrättens dagboksblad och dom i målet in. Av handlingarna framkom bl.a. följande: Domen meddelades och innebar bl.a. att domstolen upphävde Migrationsver- kets beslut i fråga om utvisning och beviljade BB ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd för studier på gymnasial nivå räknat fr.o.m. den dag som utfärdar bevis om tillståndet. BB beviljades även arbetstill- stånd . Domen hade överklagats till Kammarrätten i , Migrationsöverdomstolen. I ett beslut anförde JO följande: I 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av 17 § förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion framgår att ett mål vid förvaltningsrätten ska avgöras så snart det kan ske. Det innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande . Enligt 16 kap. 4 § utlänningslagen ska mål om avvisning eller utvisning och mål om förvar handläggas skyndsamt. 2 0 1 9 /2 0 J O1 DO M S T O L A R Handläggningstiden för det mål som AA anmält till JO Målet inleddes vid domstolen . I likhet med förvaltnings- rätten konstaterar jag att det inte förekommit några av inaktivitet i målet. Vid bedömningen av förvaltningsrättens hantering av målet ska även beak- tas att handläggningen rimligen fördröjdes av den ansökan om uppehållstill- stånd för studier på gymnasial nivå som kom in . När målet slutligen avgjordes hade det emellertid gått och sedan det kom in till domstolen. Det är en , inte minst eftersom mål om utvis- ning enligt lagen ska handläggas skyndsamt. Domstolen ska kritiseras för den långa handläggningstiden. Handläggningstiderna generellt i migrationsmål vid förvaltningsrätten På förvaltningsrättens webbsida finns följande information om hur ett mål i migrationsdomstolen tar: a)mål om uppehållstillstånd på grund av skydds- eller asylskäl: 17–21 måna- der b)mål om uppehållstillstånd för besök eller bosättning: 12–16 månader c)viseringsmål: 2–. Handläggningstiderna är alltså långa, betydligt längre än vad som är rimligt och acceptabelt. Av domstolens remissvar framgår hur tillströmningen av de mest arbetskrävande migrationsmålen har utvecklats. I svaret redovisar dom- stolen vilka åtgärder den vidtagit för att anpassa domstolen till den kraftigt ökade måltillströmningen. Redovisningen illustrerar bl.a. svårigheterna med att skapa och behålla en långsiktigt hållbar organisation vid en domstol som i så hög grad är beroende av större förändringar i omvärlden som en migrations- domstol är. En självklar åtgärd när måltillströmningen ökade var att skaffa mer personal. Det framgår av remissvaret att det inte var så enkelt för domstolen som att bara utverka ekonomiska resurser för detta ändamål. Domstolsarbetet ställer stora krav på alla personalkategorier, och att öka personalen från 250 till 370 an- ställda på tämligen (till ) måste – som domstolen beskri- ver i sitt remissvar – ha varit en stor utmaning, inte minst för dem som var anställda i domstolen när måltillströmningen började öka. Som en följd av den stora målökningen uppstod också behov av organisato- riska åtgärder. Domstolen har beskrivit bl.a. sådana åtgärder som särskilda en- heter för handläggningen av vissa målkategorier, en särskild funktion för att sätta ut asylmålen till muntliga förhandlingar och en domstolsgemensam be- redning för migrationsmålen. Sådana mer eller mindre tillfälliga åtgärder är ofta effektiva, i varje fall i ett inledningsskede. De kan dessutom ge nyttiga impulser till mera permanenta förändringar i domstolens arbetsmetoder. Sam- tidigt som åtgärderna avlastar den ordinarie verksamheten tar de emellertid de- lar av verksamhetens övriga resurser i anspråk, något som kan leda till me- ningsskiljaktigheter. DO M S T O L A R 2019/20 JO1 Sammanfattningsvis visar remissvaret att domstolen har lagt ned ett avsevärt arbete på att komma till rätta med den stora måltillströmningen. Som jag kon- staterat är handläggningstiderna för migrationsmålen emellertid fortfarande längre än vad som är rimligt och acceptabelt. Framför allt är jag bekymrad över att det enligt information på domstolens webbplats alltjämt tar 17–21 månader för domstolen att avgöra ett mål om uppehållstillstånd på grund av skydds- eller asylskäl. framgår det av remissvaret att domstolen nu avgör fler migra- tionsmål än vad som kommer in till domstolen. Det innebär att balansen av migrationsmålen minskar och därmed kommer handläggningstiderna också att minska, även om det, som domstolen skriver, kan ta innan de når en normal nivå. Ytterst är det och regeringen som har ansvaret för att våra dom- stolar klarar sina uppgifter och att de kan uppfylla de krav som ställs i 2 kap. 11 § regeringsformen. Jag lämnar över ett exemplar av detta beslut till Dom- stolsverket och , , för kännedom. 2 0 1 9 /2 0 J O1 En överläkare får kritik för att hon tagit del av uppgifter i en patientjournal utan att ha rätt till det och för att hon anmält till Transportstyrelsen att patienten sannolikt var medicinskt olämplig att ha körkort utan att det fanns formella förutsättningar för det (Dnr 474-2016) Beslutet i korthet: En läkare som vid en genomgång av en patients journal- handlingar finner det sannolikt att patienten av medicinska skäl är olämplig att ha körkort ska om körkortsinnehavaren motsätter sig fortsatt undersök- ning eller utredning anmäla förhållandet till Transportstyrelsen, en s.k. ut- redningsanmälan. Det framgår av 10 kap. 5 § andra stycket körkortslagen. Enligt 4 kap. 1 § patientdatalagen får den som arbetar hos en vårdgivare ta del av dokumenterade uppgifter om en patient endast om han eller hon deltar i vården av patienten eller av annat skäl behöver uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården (s.k. inre sekretess). I det här fallet var en patient intagen för psykiatrisk tvångsvård vid Uni- versitetssjukhuset . Sjukhuset gjorde under den tiden ingen anmälan till Transportstyrelsen om patientens lämplighet att ha körkort. fick en över- läkare vid en öppenvårdsmottagning där körkortsinnehavaren var patient kännedom om att patienten arbetade som yrkeschaufför. Hon gick då ige- nom patientens journal och gjorde en utredningsanmälan till Transportsty- relsen. Patienten hade inte tillfrågats om huruvida han motsatte sig undersökning eller utredning. Läkaren deltog vid den aktuella tidpunkten inte i vården av patienten men ansåg sig behöva uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården, dvs. för att uppfylla sin skyldighet att göra en utredningsanmälan till Transportstyrelsen. I beslutet uttalar chefsJO att som bestämmelsen i körkortslagen är utfor- mad inträder en läkares skyldighet att göra en utredningsanmälan först när läkaren har undersökt patienten eller gått igenom patientens journal och där- vid funnit att patienten sannolikt är medicinskt olämplig att ha körkort. Be- stämmelsen ger enligt chefsJO inte i sig någon rätt för en läkare att gå ige- nom en patients journal för att utreda om patienten kan vara olämplig att ha körkort. ChefsJO:s uppfattning är att läkaren i det här fallet inte hade rätt att ta del av uppgifter ur patientens journal. Läkaren gjorde vidare sin anmälan till Transportstyrelsen utan att ha kontrollerat om patienten motsatte sig undersökning eller utredning. Läkaren får kritik för den bristfälliga hante- ringen. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D AAvar intagen för vård enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård (1991:1128), LPT, vid på grund av ett maniskt skov. som AA vårdades enligt LPT gjorde sjukhuset ingen anmälan till Transportstyrelsen om att han var medi- cinskt olämplig att ha körkort. Efter det att AA hade skrivits ut fortsatte han att ha viss kontakt med öppenpsykiatrin på Affektivmottagningen vid Universi- tetssjukhuset , där överläkaren är verksam. BBkontaktad av en underläkare som hade observerat att AA arbetade som chaufför i en mobil förskola. Underläkaren kände till att AA hade vårdats enligt LPT. Med anledning av den information som BB fick av underläkaren gick hon igenom AA:s journal och upprättade en anmälan till Transportstyrelsen om att AAsannolikt var olämplig att ha körkort. I ett brev till Transportstyrelsen redogjorde BB för att AAhade vårdats enligt LPT och att han hade påbörjat ett arbete som busschauf- för i en mobil förskola. skickade hon även ett brev till AA där hon informerade honom om att hon hade gjort en anmälan till Transportstyrelsen. I en anmälan till JO klagade på , Region län. Klagomålet gällde BB:s agerande när hon anmälde honom som olämplig att ha körkort till Transportstyrelsen. Han uppgav bl.a. följande: Innan BB skickade anmälan till Transportstyrel- sen blev han varken undersökt av henne eller av någon annan läkare. Han mot- satte sig inte någon undersökning eller utredning. BB underrättade honom inte heller innan hon skickade anmälan till Transportstyrelsen. hämtade en föredragande hos JO in muntliga upplys- ningar från överläkaren . Genom de muntliga upplysningarna kom bl.a. följande fram: AAär patient på Affektivmottagningen vid där hon är överläkare. till vårdades patienten på en annan avdelning inom sjukhuset enligt LPT. blev hon kontaktad av en underläkare som hade observerat att patienten arbetade som busschaufför och i arbetet körde små barn. Under- läkaren kände till att patienten hade varit inlagd enligt LPT och var orolig. Själv hade hon inte deltagit i vården av patienten som han var inlagd eller tiden därefter. Däremot hade hon haft kontakt med patienten . Eftersom läkare är skyldiga att anmäla till Transportstyrelsen om en körkorts- innehavare är olämplig att ha körkort gick hon noggrant igenom patientens journaler. Hon övervägde om hon skulle göra en anmälan till Transportstyrel- sen och ansåg att det var hennes skyldighet. Hon tog upp frågan på en behand- lingskonferens och konsulterade kollegor. Hon talade även med AA:s kontakt- person. upprättade hon ett brev till Transportstyrelsen. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D brevet redogjorde hon för AA:s sjukdom och att patienten hade vårdats enligt LPT. Hon använde sig inte av Transportstyrelsens blankett för detta. På Trans- portstyrelsens webbplats står det att man gärna får använda sig av den blankett som tillhandahålls, men hon uppfattade inte att hon var skyldig att göra det. Det är riktigt, som AA har uppgett, att hon enbart grundade sin anmälan till Trans- portstyrelsen på en genomgång av journalanteckningarna. Hon undersökte alltså inte AA och underrättade honom inte heller om att hon avsåg att upprätta en anmälan till Transportstyrelsen. AA hade inte motsatt sig någon undersök- ning. som hon skickade brevet till Transportstyrelsen skickade hon även ett brev till AA med information om att hon hade gjort en anmälan till Transportstyrelsen. Efter händelsen hade hon ett samtal med AA. Enligt hennes uppfattning borde en anmälan till Transportstyrelsen ha upprättats i anslutning till att pati- enten vårdades enligt LPT. Att det inte skedde berodde främst på att det till stor del var hyrläkare som arbetade. Detta har tagits upp med chefsöverläkargruppen. Hon var av uppfattningen att det finns en möjlighet att välja att grunda en anmälan enbart på det som kommer fram vid en genomgång av journalanteck- ningarna, och att man då inte behöver träffa patienten själv. Stöd för det har hon bl.a. hämtat från . Informationen finns under . Frågan har även diskuterats inom ar- betslaget, och uppfattningen har varit att en anmälan kan göras efter en genom- gång av enbart journalanteckningar. Hon har agerat i enlighet med de rutiner som finns. Informationen på Transportstyrelsens webbplats som BB hänvisade till hade i den aktuella delen följande lydelse: Anmälan när en körkortshavare motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning Om läkare vid undersökning eller genomgång av journalhandlingar finner det sannolikt att körkortshavaren av medicinska skäl är olämplig att ha kör- kort och personen motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning ska läkaren anmäla detta förhållande till Transportstyrelsen. Med anledning av det som hade kommit fram i utredningen fann JO anledning att anta att en befattningshavare som stod under hans tillsyn hade gjort sig skyldig till dataintrång enligt 4 kap. 9 c § . Han beslutade därför att inleda en förundersökning om sådant brott och gav en åklagare i uppdrag att verkställa utredningen. Förhör hölls med AA enligt 23 kap. 6 § . Under förunder- sökningen tog JO även del av logglistor som visade inloggningar i AA:s journal och vissa journalanteckningar som gällde AA. Till följd av det som kom fram under förundersökningen fann JO inte anledning att fullfölja förundersökningen. På det utrednings- material som fanns gick det inte att bevisa att den som hade varit misstänkt hade gjort sig skyldig till brott. Ytterligare utredning kunde inte antas förändra bevisläget på ett avgörande sätt. beslutade därför JO att lägga ned förundersökningen och att den fortsatta H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D utredningen av det som AA hade anfört skulle ske inom ramen för det ursprung- liga tillsynsärendet. JO begärde att i län skulle yttra sig över det som AAhade anfört i anmälan till JO. Yttrandet skulle även belysa de rättsliga för- utsättningarna för att i en situation som den aktuella ta del av en patients jour- nal. I ett yttrande anförde bl.a. följande (de omnämnda bilagorna har utelämnats): Enligt 10 kap. 2 § körkortslagen [nuvarande 10 kap. 5 § körkortslagen, JO:s anm.] är läkare skyldiga att anmäla körkortsinnehavare, som är medicinskt olämpliga att inneha körkort till Transportstyrelsen (anmälningsskyldig- heten). En sådan anmälan kan grunda sig på genomförd läkarundersökning eller en genomgång av journaler. För anmälan baserad på genomgång av journaler, s.k. utredningsanmälan, gäller att läkaren ska finna det sannolikt att körkortsinne- havaren är medicinskt olämplig att inneha körkort samt att körkortsinneha- varen motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning. Utredningsanmälan kan göras utan att läkaren har träffat patienten och det finns ingen skyldighet att informera patienten innan anmälan görs. Enligt 4 kap. l § patientdatalagen får den som arbetar hos en vårdgivare ta del av dokumenterade uppgifter om en patient endast om han eller hon deltar i vården av en patient eller av annat skäl behöver uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården. För verksamheten gällande riktlinjer bifogas, se bilaga l och 2. Patienten har varit patient vid affektivmottagningen. Vård- behovet varierar men har omfattat såväl sluten som öppen vård med återkommande kontakter med mottagningen. Senaste kontakt före anmälan var . Anmälande läkare är patientansvarig läkare. till vårdades patienten enligt lag om psykiatrisk tvångsvård (LPT). Patientansvarig läkare kontaktades av en kollega som uttryckte oro över patientens lämplighet att inneha körkort. Med anledning av detta beslutade läkaren att utreda huruvida patienten var medicinsk olämplig att inneha kör- kort. En genomgång av patientens journaler gjordes och ärendet togs upp vid en behandlingskonferens. Läkaren gjorde sedan bedömningen att patienten sannolikt var medicinskt olämplig att inneha körkort och upprättade en anmä- lan till Transportstyrelsen. Anmälan skickades till Transportstyrelsen varvid patienten också informerades. Läkaren är patientansvarig läkare och hade god kännedom om patientens sjuk- domsbild. Läkaren omfattas av anmälningsskyldigheten och hade att agera då hen mottog uppgifter som tydde på att patienten kunde vara medicinskt olämp- lig att inneha körkort. Då läkaren ansåg att uppenbara risker förelåg och att ärendet därmed var brådskande valde hen att utreda frågan genom en genom- gång av patientens journaler. En förutsättning för en korrekt bedömning var att läkaren tog del av patientens journaler. anser att läkaren, i den aktuella situationen, hade lagligt stöd för att ta del av patientens journal då hen behövde uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården. Då läkaren omfattas av anmälningsskyldig- 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D heten och var patientansvarig läkare kan detta närmast uttryckas som att hen hade en "skyldighet" att ta del av patientens journal i syfte att göra en korrekt bedömning i ärendet. Den anmälan som sedermera skickades till Transportstyrelsen baserades på en genomgång av journaler, en s.k. utredningsanmälan. En utredningsanmälan förutsätter att patienten motsätter sig fortsatt ut- redning och behandling. Då patienten informerades först när anmälan skickades till Transportstyrelsen hade patienten ingen möjlighet att fram- föra synpunkter eller motsätta sig fortsatt utredning eller behandling. Handläggningen av ärendet har därför varit bristfällig på så sätt att an- mälan till Transportstyrelsen har gjorts trots att patienten inte har motsatt sig fortsatt undersökning eller utredning. Vissa brister i dokumentationen har identifierats då det inte går att följa ärendets gång fullt ut. Utifrån de i ärendet rådande omständigheterna, borde läkare ha upprättat en anmälan enligt 10 kap. 2 § körkortslagen under slutenvårdsvistelsen. Händelsen har senare behandlats i Psykiatrins ledningsgrupp, chefsöver- läkargruppen samt i Psykiatrins vårdsäkerhetsråd. Dåvarande chefsöver- läkare uppdrogs att ta fram ett förslag på en rutin för Område Psykiatri av- seende läkares anmälningsskyldighet enligt 10 kap. 2 § körkortslagen. Ru- tinen godkändes vid Psykiatrins ledningsgrupp och trädde i kraft , se bilaga 3. Regionen har utarbetat en övergripande riktlinje avseende vårddoku- mentation i syfte att tydliggöra vilken information som ska/bör ingå vid journalföring inom Region län. Riktlinjen trädde i kraft den 24 feb- ruari 2017, se bilaga 4. I verksamheten pågår ett arbete med att implemen- tera denna riktlinje, samt att anpassa de lokala riktlinjer som finns med den övergripande. anser att handläggningen av ärendet delvis har varit bristfällig. Verksamheter och personal som omfattas av anmälningsskyl- digheten behöver ett bättre stöd i det vardagliga arbetet och i samband med handläggning av ärenden. Kunskap behöver förmedlas och rutiner förbättras. ger därför hälso- och sjukvårdsdirektören i uppdrag att utverka och implemen- tera riktlinjer och rutiner för läkares anmälningsskyldighet att gälla för samtliga verksamheter inom Regionen. Verksamhet och berörda befattningshavare har lämnat synpunkter. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.