frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — I dokumentationen bör det även anges om personalen ska förhålla sig på något särskilt sätt som barnet eller den unge lämnas ensam, t.ex. hur tillsynen av barnet eller den unge då ska ordnas. Den planering som görs kan givetvis variera och får revideras när det behövs. Att hemmet fullgör sin dokumentationsskyldighet är inte bara nödvändigt utifrån rättssä- kerhetsskäl utan också för att kunna följa upp och utvärdera behandlingsplanen. Utredningen i ärendet visar att SiS har överlämnat åt de enskilda hemmen att se till att det tas fram interna rutiner för bl.a. den enskildes tillgång till personal och hur tillsynen ska utövas. Enligt min mening finns det mot bakgrund av det 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T som har kommit fram i ärendet ett behov av en samlad översyn av hemmens Det finns också anledning för SiS att överväga om myndigheten bör utarbeta centrala riktlinjer som tydligare än anger hur vården i en- skildhet ska bedrivas och hur tillsynen ska utövas. SiS har i sitt remissvar anfört att regelverket är otydligt när det gäller perso- nalens närvaro vid vård i enskildhet. Jag har i beslutet gett uttryck för hur jag ser på den saken. Med hänsyn till det som SiS har anfört finner jag skäl att skicka en kopia av beslutet till () för Jag finner också anledning att för kännedom skicka en kopia av beslutet till Inspektionen för vård och omsorg och till . En dom om vård enligt 2 § LVU verkställdes innan den hade vunnit laga kraft. Fråga bl.a. om någon tjänsteman vid nämndens förvaltning hade gjort sig skyldig till tjänstefel (Dnr 330-2018) Beslutet i korthet: I en dom beslutade kammarrätten att två barn skulle vår- das med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Domen innehöll inte något beslut om att den gällde . En vård- nadshavare överklagade domen till . Innan hade tagit ställning till överklagandet häm- tade socialnämnden barnen i deras hem och tog med dem till ett familjehem. får allvarlig kritik för att den verkställde domen om vård innan den hade vunnit laga kraft. I beslutet uttalar JO även kritik mot en tjänsteman vid nämndens förvaltning för att innehållet i en journalanteck- ning gav missvisande information. i Bodens kommun ansökte hos Förvaltningsrätten i om att AA:s barn BB och CC skulle ges vård med stöd av 1 och 2 §§ lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. I en dom avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan. Nämnden överklagade domen till Kammarrätten i , som i en dom beslutade att barnen skulle ges vård med stöd av 1 och 2 §§ LVU. I domskälen anförde kammarrätten att förhållandena inte var sådana att det fanns skäl att frångå huvudregeln om att rättens beslut att ge barnen vård enligt LVU skulle gälla först sedan domen hade vunnit laga kraft. överklagade kammarrättens dom till Högsta förvalt- ningsdomstolen (HFD), som beslutade att inte meddela pröv- ningstillstånd. Det innebar att kammarrättens avgörande vann laga kraft . SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 I en anmälan som kom in till JO klagade på social- tjänsten i Bodens kommun. Hon uppgav bl.a. att en socialsekreterare vid nämn- dens förvaltning hade hämtat barnen i hemmet och placerat dem i ett familjehem trots att kammarrättens dom då inte hade vunnit laga kraft. Granskning av journalanteckningar m.m. Inledningsvis hämtade JO in vissa journalanteckningar från förvaltningen som gällde BB och CC samt Kammarrätten i dom och dagboksblad i målet (mål nr 239-17). När JO läste journalanteckningarna om BB uppmärksammades särskilt två anteckningar som båda var daterade . Socialsekreteraren hade bl.a. antecknat följande: Hämtar [BB] hemma närvarande EE socialsekreterare och stöd. FFnärvarande som stöd till AA. AA säger direkt när jag kommer innanför dörren att hon överklagat och hennes advokat sagt att det är handläggarens ansvar att kolla upp detta med KMR. Överklagan ska enligt AA vara inskickad . Information till AA att då det inte har kommit någon överklagan till so- cialförvaltningen samt då det finns ett beslut från KMR att verkställa om- beds [A.] följa med handläggarna. I en annan journalanteckning hade handledaren noterat följande: Handläggare ringer undertecknad för att meddela att AA uppger att do- men överklagats och därför ej ska verkställas. Undertertecknad kontaktar chef [teamchefen , JO:s anm.] som upp- ger att domen gäller såvida inte inhibition yrkats. Ringer Kammarrätten i som säger att inhibition inte begärts, ringer även AA:s ombud vars sekreterare […] meddelar att hon i akten inte kan hitta dokument om vare sig överklagan eller inhibition, inget dokument har inkommit till social- tjänsten. Undertecknad meddelar handläggare att verkställa och förklara för AA att barnen placeras i avvaktan på beslut från . Med anledning av det som kom fram vid granskningen av handlingarna fann stf JO anledning att anta att en befattningshavare som stod un- der JO:s tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § brottsbal- ken. Hon beslutade därför att inleda en förundersökning om ett sådant brott och gav chefsåklagaren i uppdrag att genomföra utred- ningen. JO tog över som förundersökningsledare då han tillträdde som JO. Under förundersökningen hölls förhör med målsäganden AA, den dåvaran- de handledaren , behandlaren , socialsekreteraren och teamchefen . 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T förordnade advokaten som offentlig försvarare för socialsekreteraren . Vid förhö- ret delgavs hon en misstanke om att hon hade gjort sig skyldig till tjänstefel genom att hämta barnen hos AA trots att kammarrättens beslut om vård inte fick verkställas. fann JO att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför att lägga ned den. Han upplyste om att den fortsatta granskningen av nämndens handläggning skulle ske inom ramen för detta tillsynsärende. Begäran om att nämnden skulle yttra sig JO begärde att i Bodens kommun skulle komma in med ett ytt- rande över det som AA hade anfört i sin anmälan. I ett yttrande anförde nämnden bl.a. följande: Placering av barnen i familjehem innan domen vunnit laga kraft Handläggare meddelas, när hon ringer för att samråda kring eventuella hinder för verkställighet av dom, att domen meddelats och att därigenom borde ha vunnit laga kraft dagen innan placeringsdatum . För att kontrollera om AA:s uppgifter att domen skulle vara överklagad var riktiga, kontaktas omgående Kammarrätten i . Registrator uppger att ingen överklagan finns registrerad hos domstolen. Kontakt tas då med advo- katfirman, främst för att personligen fråga AA:s ombud om överklagan inläm- nats, men då denne inte finns på kontoret ombeds hennes sekreterare söka i akt ifall någon kopia på inlämnad överklagan fanns där. Sekreteraren kunde inte finna sådant dokument. Med hänvisning till dessa kontroller, där ingen överklagan stod att finna, meddelade handledare till AA att verkställa domen. Så som framgår i journal har placeringen föregåtts av en mycket god planering där föräldern AA i högsta grad har varit involverad och själv både förberett inför och fått önska vilket datum placeringen skulle ske. AA har, trots daglig kontakt med handläggarna, inte på något sätt antytt att hon av- såg att överklaga domen. Handläggaren hade därför ingen anledning att tro att det förelåg några juridiska hinder att verkställa domen. Utifrån ovanstående kontakter och kontroller bedömdes det inte finnas anledning att tro att domen inte hade vunnit laga kraft och därigenom kunde verkställas. I efterhand blev det uppenbart att domen var överklagad, trots att vare sig Kammarrätt eller advokatfirman hade uppgifter om detta. Handläg- gare har därför verkställt en icke lagakraftvunnen dom. Som en åtgärd, för att säkerställa att placeringar inte sker innan dom har vunnit laga kraft, har detaljerad rutin för verkställighet av dom om vård enligt LVU tillskapats och implementerats i organisationen. bedömer att handläggningen i ärendet i stort sett har följt gäl- lande lagar, riktlinjer och rutiner. Där tveksamheter fanns, om domen hade vunnit laga kraft, togs nödvändiga kontakter för att kontrollera fakta. Trots det gjorde olyckliga omständigheter att barnen placerades innan domen vun- nit laga kraft. anser därför att JO i sin tillsyn av verksamheten inte ska finna att socialnämnden har brustit i handläggningen av ärendet. SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 Begäran om ett kompletterande yttrande från nämnden JO tog del av remissvaret och fann därefter skäl att hämta in ett kompletterande yttrande från nämnden. I den nya remissen begärde JO att nämnden skulle svara på några frågor om handläggningen. I ett kompletterande remissvar, som hade upprättats av teamcheferna , anförde nämnden bl.a. följande (nämnden har i sitt kompletterande yttrande med kursiv stil återgett en sam- manfattning av JO:s frågor): 1.Utförlig redogörelse över händelseförloppet i den delen som avser hand- läggares telefonkontakt med handledare och chef kring huruvida dom en- ligt LVU hade vunnit laga kraft. Det finns inte mycket mer att tillägga än vad som redan har redogjorts via intervjuer/förhör och inhämtande av journaler. DD ringde den aktuella da- gen till handledares telefon. Barnens mamma, , hade i samband med hämtning av barnen för att verkställa familjehemsplacering uppgett att hon hade överklagat domen och att verkställighet därmed inte skulle ske. Hand- ledare , som befann sig i samma rum som teamchef frågade då EE om hur vi skulle kontrollera uppgifterna. Teamchef ombad handledare att kontakta Kammarrätten i för att undersöka ifall överklagan in- kommit. Handledare sökte även AA:s ombud för att säkerställa att hon inte hade inlämnat överklagan och att denna av någon anledning kommit på omvägar. Ombudet finns inte på kontoret men handledare samtalar med sekreterare […] som söker i akt och uppger att hon inte kan finna någon överklagningsskrivelse. Handledare ringer DD och meddelar att domen inte har överklagats och att beslutet därmed har vunnit laga kraft och kan verk- ställas. Handläggare och medhandläggare har för kon- trollerna avvaktat i hemmet för att invänta besked. 2.Har JO uppfattat saken rätt, att handledare kontaktade Kammarrätten i för att kontrollera om domen hade överklagats? JO har uppfattat saken rätt. 3.Vilka frågor ställdes till domstolen då handledare ringer? 1.Handledare efterfrågar om överklagan av dom enligt LVU har inkom- mit i det mål med nummer som uppges, vilken registrator uppger inte finns att se, i vad som uppfattas efter kontroll i datasystem. Hur kommer det sig att journalanteckningen fick den aktuella utform- ningen? 2.Eftersom teamchef vid första fråga förklarat att överklagan samt inhi- bition måste undersökas har detta antecknats i journal. Eftersom denna dom inte hade omedelbar verkställighet blev aldrig frågan om inhibition aktuell utan endast om någon överklagan hade inkommit till Kammar- rätten. I efterhand kan tillstyrkas att journalanteckningen borde ha for- mulerats på ett annat sätt så att tveksamheter om händelseförloppet inte hade uppstått. 4.Vilka rutiner hade förvaltningen vid den aktuella tidpunkten för att sä- kerställa att en dom som gällde vård enligt LVU hade vunnit laga kraft och därmed var verkställbar, och vem hade i varje enskilt fall ansvar för att kontrollera detta? fanns ingen skriven rutin avseende vem inom myndigheten som kontrollerar om dom enligt LVU vunnit laga kraft innan verkställighet. Dock blev behovet av tydliggörande av ansvarsfördelning uppenbart för att säkerställa att verkställighet av dom aldrig kan ske utan säker vetskap om att den har vunnit laga kraft. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T JO tog del av det rutindokument som förvaltningen hade upprättat den 4 okto- ber 2018. Dokumentet har rubriken av beslut 11 § LVU-Rutin. AAfick del av nämndens båda remissvar och kom in med ett yttrande till JO över det som nämnden hade anfört. JO hämtade in Kammarrätten i protokoll från en muntlig för- handling i mål nr 239-17. I ett beslut anförde JO följande: En utgångspunkt för verksamhet är att insatser för barn och unga ska ges på frivillig väg enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Om det inte är möjligt att ge barnet eller den unge det stöd eller den hjälp som han eller hon behöver i frivilliga former kan vården under vissa förutsättningar ges utan samtycke enligt bestämmelserna i . Vård med stöd av LVU kan beslutas om någon av de situationer som anges i 2 § (brister i barnets hemmiljö) eller 3 § (den unges eget beteende) LVU är uppfyllda, och det kan antas att den unge inte kan ges behövlig vård med samtycke av den eller dem som har vård- naden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv (1 § LVU). Ett beslut om vård med stöd av LVU fattas av en förvaltningsdomstol efter en ansökan av socialnämnden. Huvudregeln är att domstolens beslut om att ett barn ska ges vård enligt LVU gäller först sedan det har vunnit laga kraft. Att en dom har vunnit laga kraft innebär att den kan överklagas. Domstolen får dock i domen bestämma att ett beslut om vård enligt LVU får verkställas (40 § tredje stycket LVU). Rätten måste alltså besluta om omedelbar verkställighet för att domen ska få verkställas innan den har vunnit laga kraft (jfr HFD 2016 ref. 12). Om ett beslut om vård får verkställas kan den domstol som ska pröva ett överklagande bestämma att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition (28 § förvaltningsprocesslagen [1971:291]). Ett överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat det beslut som överklagas. Överklagandet ska ha kommit in från den dag som klaganden fick del av beslutet. Om klaganden är en enskild och ett beslut av en förvaltningsrätt eller kammarrätt har meddelats vid en muntlig förhand- ling, eller om det vid en sådan förhandling har angetts när beslutet kommer att meddelas, ska överklagandet ha kommit in från den dag dom- stolens beslut meddelades (6 a § förvaltningsprocesslagen). Kammarrätten beslutade att barnen skulle ges vård enligt 1 och 2 §§ LVU. Domen innehöll inte något beslut om att den gällde . Enligt huvudregeln fick den alltså verkställas först när den hade SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 vunnit laga kraft. Om kammarrättens dom om vård inte hade överklagats skulle den ha vunnit laga kraft från det att AA fick del av domen. AAöverklagade kammarrättens dom om vård till Högsta förvaltningsdom- stolen , och beslutade domstolen att inte meddela prövningstillstånd i målet. När socialnämnden hämtade BB och CC i hemmet fanns det alltså inte något beslut om vård som nämn- den fick verkställa. Under handläggningen av ärendet har följande kommit fram: DD hämtade tillsammans med en kollega barnen i hemmet och tog med dem till ett familje- hem. Det var första gången som DD verkställde ett beslut om vård enligt LVU där domstolen inte hade beslutat att domen om vård skulle gälla . Hon samrådde med teamchefen och fick då besked om att domen skulle vinna laga kraft efter att den meddelats. När DD kom för att hämta barnen berättade AA att hon hade överklagat domen. DD tog då kontakt med handledaren för att få vägledning om hur hon skulle agera. I sitt remissvar, som upprättats av GG och HH, har nämnden uppgett att GG kontaktade kammarrätten per telefon och frågade om ett överklagande hade kommit in till domstolen i det aktuella målet. Den journalanteckning som hon upprättade efter samtalet talar emellertid för att hon inte frågade om det hade kommit in ett överklagande utan att hon frågade om AA hade begärt inhibition, dvs. begärt att kammarrättens dom inte skulle få verkställas. Enligt remissvaret återger journalanteckningen inte på ett riktigt sätt vad som sas vid samtalet. Innebörden av remissvaret i den delen är alltså att kammarrätten skulle ha gett henne felaktig information i fråga om att domen hade överklagats. Hur det hänger ihop med de uppgifter som finns antecknade i kammarrättens dagboks- blad om att domen överklagats och att målet överlämnats till HFD utvecklas inte närmare i nämndens remissvar. Jag har därför svårt att frigöra mig från intrycket att nämndens redovisning av kontak- terna med kammarrätten bär prägel av att vara en efterhands- konstruktion. Redovisningen överensstämmer i vart fall inte med den tjänste- anteckning som GG gjort i ärendet om händelsen med anledning av att AA uppgett att hon överklagat kammarrättens dom och att DD därför vänt sig till GG för att få råd i frågan om ärendets fortsatta handläggning. Även om jag inte anser mig ha tillräckligt underlag för att med bestämdhet kunna hävda att det inte förhåller sig på det sätt som nämnden beskrivit finns det betydande osä- kerheter i denna del av nämndens dokumentation, vilket jag ser allvarligt på. Det kan därför inte helt uteslutas att någon tjänsteman på kammarrätten, som inte namngetts i den aktuella tjänsteanteckningen, felaktigt informerat GG om att domen inte överklagats av AA. Om så verkligen har skett och vad det i så fall beror på har inte kunnat utredas. Jag kan dock konstatera att de uppgifter som antecknats i kammarrättens dagboksblad uppfyller varje krav på tydlighet som kan ställas. Utrymmet för missförstånd synes därför ha varit minimalt. Av utredningen framgår vidare att GG ringde till AA:s advokat. Hon talade då med en sekreterare som upplyste om att hon inte kunde hitta något dokument ”om vare sig överklagan eller inhibition” i advokatens akt i ärendet. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T delade därefter DD att hon skulle verkställa domen om vård. BB och CC pla- cerades i ett familjehem. Eftersom nämnden verkställde kammarrättens dom innan den hade vunnit laga kraft fanns det anledning att utreda om någon befattningshavare vid nämn- dens förvaltning hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § brotts- balken. Enligt den bestämmelsen kan den dömas för tjänstefel som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften genom handling eller underlåtenhet vid myndighetsutövning. Jag kom fram till att jag inte skulle fullfölja förundersökningen. Jag vill här framhålla att beslutet fattades innan nämnden hade yttrat sig och att mitt ställ- ningstagande alltså inte byggde på samtliga de omständigheter som redovisas i min sammanfattning ovan. När det gällde mitt beslut beaktade jag i huvudsak följande. Det fanns inte anledning för mig att misstänka att någon tjänsteman avsikt- ligt gjort fel. Min prövning avsåg därför endast frågan om någon tjänsteman hade varit oaktsam på ett sådant sätt att tjänstefelsansvaret kunde aktualiseras. Av hänsyn till rättssäkerheten bör det ställas särskilda krav på noggrannhet och omsorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myndighetsutövning. Av allmänna principer följer dock att straffrättsligt an- svar för oaktsamhet inte ska komma i fråga för varje avvikelse från den efter- strävade ; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av huruvida en gärningsman har handlat oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och om- sorg som uppgiften har innefattat. Detta får, som i andra motsvarande samman- hang, vägas mot omständigheter som hänför sig till gärningsmannen personli- gen, t.ex. hans eller hennes kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han eller hon har handlat under tidspress (jfr NJA 2002 s. 188). Att skilja ett barn från dess föräldrar är en mycket ingripande åtgärd. Att verkställa ett beslut om tvångsvård enligt LVU är därför en uppgift som ställer krav på särskild noggrannhet och omsorg. När AA berättade för DD att hon hade överklagat domen om vård kontak- tade DD sin handledare. Handledaren kontrollerade om domen var överklagad, och enligt uppgifterna i remissvaret fick handledaren då svar som tydde på att så inte var fallet. DD fick information om det och beskedet att hon skulle verkställa domen. Mot bakgrund av det som har kommit fram kunde jag inte finna att DD hade varit oaktsam på ett sådant sätt som förutsätts i bestäm- melsen om tjänstefel. Jag kunde inte heller se att det fanns skäl att misstänka att någon annan tjänsteman hade varit oaktsam på ett sådant sätt att ansvar för tjänstefel kunde bli aktuellt. Att jag inte ansett att det går att utkräva ett straffrättsligt ansvar av någon enskild tjänsteman innebär inte att jag anser att handläggningen var acceptabel. Den som ska verkställa en dom om tvångsvård enligt LVU måste iaktta stor noggrannhet när det gäller att försäkra sig om att domen har vunnit laga kraft och därmed får verkställas. Kontrollen kan oftast göras genom att en kontakt tas med domstolen. För att ta reda på om domen har vunnit laga kraft behöver det ofta kontrolleras när parterna fick del av den aktuella domen och om något överklagande har kommit in inom den tid som domen får överklagas. SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 besked som förvaltningen då får ska dokumenteras i journalen, och kontrollen måste naturligtvis göras innan någon tjänsteman verkställer domen. Om inget överklagande har kommit in till domstolen inom överklagandetiden vinner do- men laga kraft. Det innebär att den kan ändras och att det som dom- stolen har bestämt kan genomföras. Den kontroll som ska göras för att ta reda på om domen har vunnit laga kraft och därmed får verkställas är alltså inte särskilt komplicerad eller tidskrävande. Av utredningen i ärendet framgår att någon sådan kontroll över huvud taget inte gjordes i det aktuella fallet innan tjänstemännen åkte till AA:s hem för att verkställa domen och att nämnden inte hade några rutiner för hur kontrollen skulle göras eller vem som ansvarade för att göra den. I detta sammanhang vill jag påpeka att domen inte hade meddelats vid den muntliga förhandlingen . Domstolen hade inte heller angett någon tidpunkt för när domen skulle meddelas. När förhandlingen avslutades förklarade kammarrätten att do- men skulle meddelas . Någon viss dag angavs alltså inte. I ett sådant fall räknas fristen för ett överklagande från den dag då den enskilde fick del av domen. Nämndens uppfattning att AA kunde överklaga domen från den dag då domen meddelades är alltså felaktig. AA hade i stället möjlighet att överklaga domen från det att hon fick del av den. För att kunna räkna ut när domen skulle vinna laga kraft räckte det alltså inte med att fråga om AA hade överklagat domen, utan nämnden behövde också ta reda på när hon hade fått del av den. Utan den uppgiften hade nämnden inte kunnat fastställa när fristen för ett överklagande löpte ut. Med anledning av det som har kommit fram vill jag betona vikten av att varje enskild tjänsteman som handlägger ett ärende om tvångsvård har den kun- skap och erfarenhet som han eller hon behöver för att fatta rätt beslut och för att handläggningen ska vara rättssäker för de enskilda personer som berörs av besluten. Jag vill även understryka betydelsen av att det vid nämndens förvalt- ning finns en tydlig ansvarsfördelning vid handläggningen av ärenden som rör tvångsvård. Utredningen i det här ärendet visar enligt min mening att det fanns bety- dande kunskapsbrister i fråga om reglerna på området och att det verkar vara den huvudsakliga förklaringen till att domen om vård i detta fall verkställdes trots att den var överklagad. Det är ytterst socialnämnden som ansvarar för att tjänstemän vid nämndens förvaltning har nödvändig kunskap om den lagstift- ning som styr handläggningen. Det inträffade är inte acceptabelt, och nämnden förtjänar allvarlig kritik för handläggningen. Nämndens nuvarande rutin för verkställighet av beslut enligt LVU I sitt remissvar har nämnden anfört att det numera finns rutiner för verkställig- het av LVU-ärenden. Jag har tagit del av rutinerna. Jag noterar att det i rutinen anges bl.a. följande: Vårdnadshavare, samt ungdom som fyllt och därmed är egen part, kan överklaga beslutet, till den instans som fattat det, från da- tum då domen var dem tillhanda. 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T