frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Av dessa uttalanden framgår bl.a. att – som förut var tillsynsmyn- dighet för dessa frågor – hade långtgående befogenheter gentemot den enskilde yrkesutövaren och att myndigheten av den behandlande läkaren hade rätt att få ut t.ex. journalhandlingar om en annan läkare som var patient hos denne och som misstänktes för missbruk (se prop. 1995/96:176 s. 80 och prop. 1997/98:109 s. 169). Frågan i ärendet gäller således om med stöd av den allmänna regeln i 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen kan begära in en yrkesutövares patientjournal inom ramen för ett tillsynsärende som rör denne. Innebörden av 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen Av 7 kap. 20 § första stycket patientsäkerhetslagen framgår följande: Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Inspektionen för vård och omsorgs begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspek- tionen behöver för sin tillsyn. Som har redogjort för har bestämmelsen haft en liknande lydelse sedan lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (den äldre tillsynslagen) infördes . Av förarbetena till den äldre tillsynslagen framgår bl.a. följande (se prop. 1978/79:220 s. 46): De handlingar som ska lämnas till är handlingar som kan ge upplysningar om den hälso- och sjukvårdande verksamheten, i första hand journaler som förts om patient. Även andra handlingar, som behöver för att fullgöra sin tillsynsuppgift, omfattas dock av bestämmelsen, exempelvis röntgenbilder och anteckningar rörande användningen av tek- niska hjälpmedel. [– – –] Någon saklig ändring i förhållande till vad som gäller beträffande uppgiftsskyldigheten till är inte av- sedd. Bestämmelsen fördes över till 13 § lagen (1994:953) om åligganden för perso- nal inom hälso- och sjukvården utan ändring i sak (se prop. 1993/94:149 s. 120). I samband med att bestämmelsen därefter fördes över till 10 § lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården (tillsynslagen) uttalade reger- ingen bl.a. att vid utövandet av individtillsyn hade långtgående befogenheter gentemot den enskilde yrkesutövaren (se prop. 1995/96:176 s. 80). Av författningskommentaren framgår vidare följande: I första stycket anges att har rätt att på begäran få de upp- lysningar, handlingar och annat material som behövs för tillsynen. Det är t.ex. journalhandlingar som avses. [– – –] Bestämmelsen gäller såväl den som bedriver verksamheten som den enskilde yrkesutövaren. För att Soci- alstyrelsen ska kunna utöva sin tillsyn måste den också ha behövliga upp- lysningar och material. 20 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Vid nästa översyn av tillsynen över hälso- och sjukvården upphävdes tillsyns- lagen, men en bestämmelse med motsvarande lydelse infördes i 6 kap. 9 § la- gen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, LYHS. Av författningskommentaren till bestämmelsen framgår följande (prop. 1997/98:109 s. 169): Bestämmelsen motsvarar 10 § tillsynslagen. rätt till upp- lysningar, handlingar och annat material som behövs för tillsynen innefattar även rätten att få ut uppgifter om annan hälso- och sjukvårdspersonal än den hos vilken uppgiften begärs. Detta innebär exempelvis att Socialstyrel- sen av den behandlande läkaren har rätt att få ut t.ex. journalhandlingar angående en annan läkare som är patient hos denne och som misstänks för missbruk [JO:s kursivering]. Sedan upphävandet av LYHS regleras uppgiftsskyldigheten i 7 kap. 20 § pati- entsäkerhetslagen. Av förarbetena till den bestämmelsen framgår att det inte skett någon ändring i sak (prop. 2009/10:210 s. 224). Utredning i ärenden om återkallelse av legitimation m.m. inrättades 1980 genom den äldre tillsynslagen för att pröva ärenden om disciplinansvar och vissa behörighetsfrågor, t.ex. ärenden om återkallelse av legitimation. Av 27 § i den äldre tillsynslagen framgår bl.a. följande: ska se till att ärendena blir tillräckligt utredda, överflödig utredning ska avvisas. Nämnden får fordra in patientjournaler [JO:s kursivering] eller andra handlingar som behövs för utredningen. Bestämmelsen var – såvitt framgår av dess lydelse och förarbeten – gällande för alla ärenden som handlades av . Av förarbetena framgår bl.a. följande (se prop. 1978/79:220 s. 61 f.): I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.6) har framhållits att det är an- svarsnämnden som har ansvaret för att ett disciplinärende blir uttömmande behandlat. För att någon tvekan inte ska föreligga om nämndens processle- dande uppgifter bör slås fast att officialprincipen gäller. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke avser att tillförsäkra ansvars- nämnden samma utredningsbefogenheter när det gäller att fordra in sjuk- journaler och liknande handlingar som den nuvarande nämnden [Medici- nalväsendets ansvarsnämnd, JO:s anm.] har. Bestämmelsen fördes över till 23 § lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. för personal inom hälso- och sjukvården (se prop. 1993/94:149 s. 128) och där- efter till 7 kap. 10 § LYHS (se prop. 1997/98:109 s. 173) utan ändring i sak. När patientsäkerhetslagen trädde i kraft ändrades hanteringen av kla- gomål inom hälso- och sjukvården bl.a. på så sätt att disciplinansvaret ersattes med en utökad klagomålshantering hos (se prop. 2009/10:210 s. 123 f.). prövar även fortsättningsvis behörighetsfrågor, t.ex. ärenden om återkallande av legitimation, numera efter ansökan av . I samband med dessa förändringar ändrades i vissa avseenden även bestämmelserna om hand- läggningen av ärenden hos . Någon bestämmelse som motsvarar 7 kap. 10 § LYHS finns inte i patientsäkerhetslagen. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Behovet av en översyn av lagstiftningen Bestämmelsen i 7 kap. 20 § första stycket patientsäkerhetslagen är allmänt hål- len och bör enligt min mening uppfattas som att skyldigheten för vårdgivare och personal – inom såväl offentligt bedriven som privat hälso- och sjukvård – att till lämna bl.a. handlingar och upplysningar avser den eller de som är föremål för den aktuella tillsynen. Jag anser alltså inte att man av bestämmel- sens lydelse kan dra slutsatsen att en vårdgivare har skyldighet att till lämna över patientjournaler som förts i vården av en yrkesutövare, när den ak- tuella vårdgivaren inte är föremål för tillsynen. Som framgår av redogörelsen ovan tycks vidare det enda uttryckliga stödet för att bestämmelsen innebär en sådan skyldighet vara den ovan redovi- sade skrivningen i författningskommentaren till 6 kap. 9 § LYHS (prop. 1997/98:109 s. 169). Saken behandlas dock inte i propositionen i övrigt och såvitt jag har funnit inte heller i de utredningar som föregick regeringens pro- position (se bl.a. SOU 1995:147 och SOU 1996:138). Som ovan framgått hade en uttrycklig allmän rätt att inhämta de patientjournaler som behövdes för utredningen i ärenden om disciplinansvar och behörighetsfrågor. Den regleringen gav, till skillnad från bestämmelsen i 7 kap. 20 § patientsäker- hetslagen, inte uttryck för någon begränsning avseende vem journalhandling- arna kunde hämtas in ifrån. Jag har förståelse för IVO:s behov av att kunna presentera konkreta och styrkta omständigheter i en anmälan till . Det är av patientsäkerhetsskäl angeläget att hälso- och sjukvårdande uppgifter inte fullgörs av personal som på grund av sjukdom eller missbruk inte kan utöva sitt yrke på ett tillfredsstäl- lande sätt. Det intresset måste dock vägas mot intresset av skydd för den en- skildes personliga integritet. Att hämta in en yrkesutövares patientjournal i ett ärende som rör dennes yrkesutövning är en mycket ingripande åtgärd. Enligt min uppfattning kräver en sådan åtgärd ett klart och tydligt lagstöd, likt det som finns på andra områden (jfr bl.a. 6 kap. 15 § patientsäkerhetslagen). Det är inte JO:s uppgift att avgöra om bör ha möjlighet att hämta in en yrkesutövares patientjournal inom ramen för sin tillsyn över hälso- och sjuk- vårdens personal. Min bedömning är dock att dagens lagstiftning inte ger det stöd som bör krävas för en sådan åtgärd, och jag finner det mycket otillfreds- ställande att regelverket, enligt min mening, är så otydligt. Mot denna bakgrund får jag härmed, enligt 4 § lagen (1986:765) med in- struktion för ombudsmän, väcka frågan om en översyn av lagstift- ningen i det hänseende som berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till (). Bedömningen i detta fall När det gäller hanteringen av det nu aktuella ärendet får jag konstatera att ändå har haft visst stöd i förarbetsuttalanden för sin uppfattning att myndig- heten fick ta in yrkesutövarens patientjournal. JO brukar vidare inte uttala sig om myndigheternas bedömningar eller beslut i sakfrågor, t.ex. vilka utred- ningsåtgärder som är motiverade i ett enskilt ärende. Jag har inte funnit anled- ning att frångå den principen i det här ärendet och kommer därför inte att uttala 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D mig om behovet av att hämta in AA:s patientjournal i den aktuella utredningen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till den otydlighet som finns i regleringen av denna fråga i patientsäkerhetslagen riktar jag inte någon kritik mot IVO:s hantering av AA:s ärende. Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder inte några uttalanden från min sida. 2 0 1 9 /2 0 J O1 En enskild har felaktigt frihetsberövats trots att beslutat om inhibition (Dnr 4737-2016, 1363-2017) Beslutet i korthet: blev AA frihetsberövad un- der med anledning av att han var efterlyst för att avtjäna ett fängelsestraff. Det saknades dock rättslig grund för frihetsberövandet ef- tersom hade beslutat att någon åtgärd för verkställighet av fängelsedomen tills vidare inte fick vidtas. I be- slutet konstaterar chefsJO att det naturligtvis är mycket allvarligt att AA fri- hetsberövades felaktigt. Utredningen i ärendet visar att det inträffade till stor del berodde på olika omständigheter som samverkade på ett för AA olyck- ligt sätt. Det inträffade berodde också till viss del på bristfälliga rutiner hos de rättsvårdande myndigheterna. Det som drabbade AA framstår som en mycket speciell och sannolikt tämligen ovanlig situation. Måhända har det varit svårt för de rättsvårdande myndigheterna att förutse att något sådant skulle kunna inträffa. ChefsJO:s granskning har inte lett till kritik mot Po- lismyndigheten, eller Kriminalvården. Ärendet belyser dock hur viktigt det är att expediering av och underrättelse om domar och beslut sker korrekt och att det finns väl genomtänkta och väl fungerande rutiner för informationsutbyte mellan och inom myndigheterna. I sitt beslut konstaterar chefsJO att de tre myndigheter som yttrat sig i ärendet samtliga uttryckt en avsikt att se över sina rutiner och att Kriminalvården till viss del har ändrat sina rutiner. Det ser chefsJO naturligtvis positivt på. Det kan inte uteslutas att risken för felaktiga frihetsberövanden också skulle kunna mins- kas genom ändrade regler som bättre säkerställer att berörda myndigheter får information om beslut om inhibition av fängelsestraff. ChefsJO skickar därför en kopia av sitt beslut till , , och justitieutskott för kännedom. AAdömdes av till fängelse (mål nr B 1268-15). blev domen verkställbar i och med Högsta domstolens beslut att inte meddela prövningstillstånd. fattade Kriminalvårdens placeringssektion beslut om att AA skulle in- ställa sig i anstalten . AA inställde sig i anstalten och skrevs in . Omkring mottog anstalten per fax ett beslut från i vilket domstolen hade beslutat att någon åtgärd för verkställighet av hov- rätts dom tills vidare inte fick vidtas (mål nr Ö 1697-16). AA hade då inte hunnit gå upp på bostadsavdelningen utan släpptes från 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D Enligt Högsta domstolens dagboks- blad expedierades beslutet till bl.a. polisen . beslutade Kriminalvårdens placeringssektion att begära Grunden för beslutet var att AA tagit del av placeringssektion- ens beslut om inställelse men inte inställt sig. beslutade pla- ceringssektionen att återkalla begäran om förpassning och besluta om person- efterlysning. Grunden för beslutet var ”ej svar på förfrågan om förpassning”. Med anledning av efterlysningen kom polisen till AA:s bostad . AA visade Högsta domstolens inhibitionsbeslut för polispatrullen och kontaktade även sin advokat. Polispatrullen hade kontakt med inre befäl och det beslutades att AA skulle transporteras till häktet . Han frihetsbe- rövades . Polispatrullen fick sedan beskedet att häktet inte hade för avsikt att ta emot AA och han kördes därför tillbaka till hemadressen. Omkring tog polisen emot inhibitionsbeslutet per fax från advokatkontoret. Omkring togs efterlysningen bort i polisens personefterlysningsregister. beslutade placerings- sektionen att avlysa AA till följd av Högsta domstolens beslut . I en anmälan som kom in till JO klagade advokaten och jur.kand. CC, som ombud för , på Kriminalvården och . Klagomålen gällde främst att AA begärts förpassad, efterlysts för verkställighet av ett fängelsestraff och frihetsberövats trots att hade beslu- tat att någon åtgärd för verkställighet av fängelsedomen mot honom inte fick vidtas. BB och CC anförde bl.a. följande: När polisen kom till AA:s bostad fick han information om att det fanns ett hämtningsbeslut och att han skulle börja avtjäna sitt fängelsestraff. AA visade då upp Högsta domstolens inhibitionsbeslut. BB och CC pratade med en av poliserna och förklarade innebörden av inhibitionsbeslutet. Trots detta beslutade poliserna att AA skulle transporteras till häktet . Inhi- bitionsbeslutet faxades därför till häktet . Vid samtal med inre befäl för framkom att hade inhi- bitionsbeslutet. Personalen i häktet meddelade att de inte avsåg att skriva in AA i häktet. Trots att både CC och personal i häktets centralvakt meddelade poliserna att häktet inte avsåg att ta emot AA avbröts inte trans- porten. Dagen därpå togs kontakt med som bekräftade att inhi- bitionsbeslutet fortfarande gällde och att både Kriminalvården och Polismyn- digheten underrättats om beslutet . Vid kontakt med Kriminal- vården bekräftades att myndigheten hade tagit del av inhibitionsbeslutet men att beslutet hade hamnat i ett datasystem som inte hade kontrollerats av den som fattade beslut om att efterlysa AA. KR I M I N A L V Å R D Efter att ha hämtat in handlingar från de berörda myndigheterna begärde JO att skulle göra en utredning och yttra sig över den del av anmä- lan som rörde . I sitt remissvar anförde , rättsavdelningen, genom avdel- ningschefen följande: har inhämtat synpunkter från de berörda befattningsha- varna samt ett yttrande från polisområdeschefen, , med dennes bedöm- ning av handläggningen. Även gruppchefen vid lokalpolisområde EE har yttrat sig. fick in en begäran om förpassning av återkallades denna begäran som en personefterlysning av AA för verkställighet av fängelse- straff kom in till från Kriminalvården. lades efterlysningen in i personefterlysningsregister. Mot bakgrund av den aktuella efterlysningen kontrollerade en polispa- trull om AA fanns på hemadressen, vilket var fallet. Han uppgav då att den lagakraftvunna hovrättsdomen inte fick verkställas ef- tersom hade inhiberat domen. För att styrka detta visade han upp en skrivelse rörande inhibitionsbeslutet. Patrullen kontrollerade därefter med det inre befälet hur man skulle gå vidare. Det inre befälet kon- trollerade i sin tur efterlysningen genom slagningar i polisens datasystem och kunde konstatera att AA fortfarande var efterlyst där. Han beslutade därför att tjänsteåtgärden skulle fortsätta. AA togs därför med för transport till häktet i . Sedan häktet meddelat att man inte avsåg att ta emot honom avbröts åtgärden och AA kördes hem igen. mottog det inre befälet ett fax med Högsta domstolens inhibitionsbeslut från advokatkontoret. Runt togs efterlysningen bort i personefterlysningsregistret. Synpunkter från berörda befattningshavare Av en promemoria av polisassistenterna i den tjänstgörande patrullen framgår bl.a. följande. De åkte till AA:s adress där han påträffa- des. Han ställde sig dock frågande till polisens åtgärd. Han skrev ut en skri- velse angående ett inhibitionsbeslut och ringde sin advokat. Patrullen ringde då det inre befälet och fick besked om att AA trots detta skulle skjut- sas till häktet. Patrullen hade ingen kontakt med häktet i detta läge. När patrullen var utanför häktet ringde personalen där och meddelade att AA inte skulle omhändertas. De skjutsade då hem honom igen. Inre befälet HH har uppgett bl.a. följande. Det var han som var i kontakt med häktet och han har för sig att han även pratade med AA:s advokat om ärendet. Efter samtalen så beslutade han att patrullen skulle köra tillbaka Han minns inte om han fick några handlingar faxade till sig, men det kan ha varit så. Såvitt han vet så var AA lyst i systemet och det fanns inga uppgifter om någon inhibition. Han minns inte om patrullen 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D sa till honom att AA hade visat upp beslutet. Som han minns det fick han samtalet från patrullen när de redan befann sig utanför häktet och häktet redan hade pratat med patrullen. Han var nog den som pratade med advo- katerna, men även detta efter det att patrullen befann sig i . Så fort han fick allt klart för sig hävdes omhändertagandet och AA skjutsades till- baka. De som jobbar med de polisiära datasystemen, som bland annat inne- fattar efterlysningar, har svårt att bedöma riktigheten i efterlysningarna. De kan bara förlita sig på att det är rätt i systemen. Detta dels då polisen arbetar på tider då andra myndigheter är stängda, dels för att polisen inte kan kon- takta alla myndigheter eller egna kollegor för att höra om riktigheten i sy- stemen. Om myndigheten hade fått information om att efterlysningen var inhiberad skulle efterlysningen ha återkallats . Sedan ligger det i sakens natur att polisen inte helt kan förlita sig på uppgifter från en person som ska avtjäna straff. Det kan först konstateras att Kriminalvården efter Högsta domstolens inhi- bitionsbeslut skickade en personefterlysning till polisen. hade därför ingen anledning att anta att någon åtgärd för verkställighet inte fick vidtas. Även om polisen normalt bör kunna förlita sig på att en efterlysning från Kriminalvården är korrekt och dessutom riktigt införd i datasystemen me- nar att ytterligare kontroller kan behöva göras när det finns tveksamheter. I det här fallet framförde både AA och hans ombud att det fanns ett inhibitionsbeslut som alltjämt var gällande. Det kan därför ifrågasättas om inte polisen, trots tiden , borde ha kontaktat Kri- minalvården för att åtminstone försöka få ett klargörande. För att vara helt säker på att inhibitionsbeslutet alltjämt var gällande skulle dock ha behövt kontaktas. Den var dock stängd ifråga. I sammanhanget bör också noteras att så fort företrädare för häktet medde- lade att man inte avsåg att ta emot AA körde polisen hem honom igen. Även om anser att de berörda befattningshavarna har agerat på ett godtagbart sätt kan myndigheten i efterhand konstatera att po- lisen aldrig borde ha omhändertagit och transporterat AA till häktet. Det finns därför anledning att se över de interna rutinerna i dylika ärenden för att försöka förhindra att något liknande inträffar igen. Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört såvitt klagomålen avsåg Kriminalvården. JO begärde också att det av yttrandet skulle framgå hur Kriminalvården får kännedom om och hanterar uppgifter i de allmänna domstolarnas domar och beslut som har betydelse för verkställig- heten av fängelsestraff. I redogörelsen skulle det dock inte ingå hur uppgifter i rättelser eller kompletteringar av redan meddelade domar hanteras. I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, rättsenheten, sektionen för verksjuridik, genom tf. sektionschefen, följande: Utredning om efterlysningen av AA Kriminalvården har inhämtat uppgifter från huvudkontorets enheter: pla- ceringssektionen vid rättsenheten och sektionen för klientsystem vid enhe- ten för verksamhetsutveckling i frivård. Uppgifter har också inhämtats från incidentutredning i ärende dnr 2016-21745 som gjorts av sektionen för sär- skilda utredningar vid huvudkontorets säkerhetsavdelning. Genom utred- ningen har framkommit i huvudsak följande. KR I M I N A L V Å R D AAdömdes av till fängelse . Domen fick laga kraft . JJ, placeringshandläggare vid placeringssektionen, meddelade instäl- lelsebeslut . Av beslutet framgick att sista dag för instäl- lelse var . AA ställde in sig på anstalten . Han skrevs in i Kriminalvårdens klientadministrativa system () för verkställighet genom egen inställelse. med- delade () inhibition vad avsåg verkställigheten av hov- rättsdomen till dess målet slutligt avgjorts. HD skickade inhibitionsbeslutet till anstalten och inte till , placer- ingssektionen. Med anledning av inhibitionsbeslutet försattes AA på fri fot. Han skrevs ut ur och som avgångsanledning angavs annan anledning. hade vakthavande befäl varit i kontakt med en annan handläggare på placeringssektionen och fått beskedet att AA kunde skrivas ut som vanligt i systemen. Hur HD:s fax fortsatt skulle hanteras togs inte upp vid den kontakten. Anstalten skrev en daganteckning om inhibitionsbeslutet och HD:s fax i daganteckningsfunktionen i (KVR). Anstalten ansåg i och med att AA inte längre var intagen hos dem att den fortsatta hanteringen av ärendet var en fråga för huvudkontoret, varför AA:s akt tillsammans med faxet skickades till huvudkontoret. Akten skickades dock inte vidare till placeringssektionen, utan sorterades in i arkivet bland övriga klientakter för de som verkställt klart. Några skriftliga rutiner för hur en anstalt ska hantera sådana situationer finns inte. Anstaltspersonalen kan inte göra någon annan registrering i KVR gällande inhibitionsbeslutet än en daganteckning. Eftersom HD inte expe- dierade inhibitionsbeslutet till fick Kriminalvården inte heller det aktuella beslutet elektroniskt från genom den elektroniska överföringen av domstolshandlingar mellan myndigheterna till KVR. Om så hade skett skulle personal vid huvudkon- tor ha registrerat inhibitionsbeslutet som verkställighetshinder i KVR. Kri- minalvården hänvisar i övrigt i denna del till tidigare ingiven incidentutred- ning i ärende dnr 2016-21745. JJ noterade, genom bevakningslista i KVR, att AA inte hade påbörjat verkställigheten av hovrättsdomen i enlighet med inställelsebeslutet, ef- tersom han varken var inskriven i KVR eller i . JJ beslutade därför att AA skulle begäras förpassad hos polisen. Enligt om doms befordran till verkställighet (2014:4) ska innan begäran om förpassning följande kontrolleras: −att domen vunnit laga kraft eller är verkställbar på annat sätt, −att verkställigheten av straffet inte har påbörjats, −att straffet inte har avtjänats, −att tidpunkt för inställelse enligt föreläggandet eller uppskovsbeslut passerat och någon inställelse inte har skett, −om den första IÖV-ansökan inkommit och är slutligt avgjord −att domen inte preskriberats samt −att adressen stämmer, kontroll i InfoTorg och personuppgifter i KVR. Utöver dessa kontroller ska det även kontrolleras om det finns några verk- ställighetshinder noterade i KVR-föreläggande. JJgjorde kontrollerna enligt handboken och de extra kontrollerna. Det framgick inte vid någon av dessa kontroller att HD meddelat inhibition. Enligt placeringssektionens rutiner för aktuell begäran om förpassning ingick det inte att kontrollera daganteckningar eller om klien- ten skrivits ut i KVR eller i . JJ skickade en förfrågan om förpassning till den När hon inte fick något svar från beslutade hon att AA skulle efterlysas. Inför en efterlysning skulle enligt nämnda handbok beslutsfattaren göra motsvarande kontroller som 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D inför en förpassningsbegäran. Inte heller kunde JJ genom de kontrollerna uppmärksamma att det fanns ett inhibitionsbeslut.