frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Hon förklarade att hon via kollegor tipsats om att han har uttryckt sig kritiskt mot islam på sociala medier och att han inte passade på en arbetsplats med många muslimer. Han anser att den kritik han för fram faller väl inom ramarna för svensk yttrandefrihet och att han har blivit politisk diskriminerad. Anmälan remitterades till som i sitt remissvar anförde följande (den bilaga som omnämns har utelämnats). OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2019/20 JO1 Med anledning av övertalighet inom personlig assistans gjordes omplaceringsutredning för att se över möjligheterna till nytt arbete för berörda personliga assistenter. Utredningen visade att på ett av Örn- sköldsviks kommuns HVB-hem för ensamkommande barn fanns behov av vikarier och eventuellt en tillsvidareanställning . AAvar en av de personliga assistenter som riskerade att bli övertalig. Han skickade in sin ansökan med CV och blev kallad till intervju för en tjänst som socialpedagogisk resurs vid ett av kommunens HVB-hem för ensamkommande barn. AA fick goda rekommendationer av sin tidigare chef . träffade AA chefen för samt en av medarbetarna. Efter intervjun bestämdes tidpunkt för inskolning på HVB-hemmet. AA har skrivit ett flertal inlägg på sociala medier som uppfattas av som hans egna islamisthat och uttrycker starka åsikter om emottagande av muslimer, se bifogad bilaga. Flera medarbetare på HVB-hemmet reagerade när de såg vad AA skrivit på Facebook. Den aktuella arbetsplatsen är ett HVB-hem för ensamkommande barn och mot bakgrund av de åsikter och det synsätt som framgår av AA:s inlägg på sociala medier ansåg att AA inte var lämplig för något arbete på HVB-hem för ensamkommande barn. Enhetschef med- delade AA detta . träffade förhandlingschefen och enhetschefen till- sammans med hans fackliga representanter. Vid den träffen berättade ar- betsgivarparten varför han inte var aktuell för arbete på HVB-hem för en- samkommande barn. AA informerades om att vär- nar om de ensamkommande barnen och deras rädsla i den särskilt utsatta situation de befinner sig i, men även som arbetsgivare för AA:s säkerhet. AA uttryckte att han upplevde sig vara politiskt diskriminerad och han nämnde att han hade JO-anmält som arbetsgivare. AA har blivit erbjuden en annan/ny anställning som personlig assistent, som han också tackat ja till. Myndighetens bedömning av handläggningen anser att det här inte är en fråga om vilket politiskt parti AA tillhör eller sympatiserar med. anser att orsaken till att AA inte får anställning på HVB-hem för ensamkommande barn är hans uttalanden, på sociala me- dier, om sitt islamisthat och sin syn att ta emot muslimer. En anställning för honom vid HVB-hemmet skulle kunna skapa rädsla och obehag hos de re- dan utsatta flyktingbarnen samt dessutom kunna utgöra en säkerhetsrisk för AA. AAhar yttrat sig över remissvaret. Han har även kommit in med en ljudinspel- ning av ett möte mellan honom och förhandlingschefen, enhetschefen och hans fackliga representanter. I ett beslut anförde JO följande: Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen (RF) ska förvaltningsmyndigheter beakta al- las likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Be- stämmelserna ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprin- cip som bl.a. innebär att myndigheter inte får ta hänsyn till ovidkommande om- ständigheter. 2 0 1 9 /2 0 J O1 OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (2 kap. 1 § RF). Yttrandefriheten får be- gränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). Den som använder sin yttrandefrihet i någon av de former som är särskilt reglerade i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen får inte ut- sättas för andra sanktioner från det allmännas sida än sådana som är uttryckligt angivna i dessa grundlagar, det s.k. repressalieförbudet. Även när den enskilde har använt sig av sin yttrandefrihet i andra former än de som regleras i tryck- frihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen anses ett skydd mot repres- salieåtgärder följa av 2 kap. 1 § 1 RF (se bl.a. JO 2010/11 s. 605, dnr 149-2009, och Justitiekanslerns beslut , dnr 5394-10-31). Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan att riskera att drabbas av repressalier från arbetsgivarens sida, framföra sina egna synpunkter såväl på myndighetens verksamhet som i andra frågor. En offentlig arbetsgi- vare kan inte av sina anställda kräva att de utanför tjänsten avhåller sig från att ge uttryck för en viss typ av värderingar. Detta gäller även när dessa kan synas helt avvika från det arbetsgivaren står för. Förtroendet för myndigheterna upp- rätthålls inte genom tillsyn över de anställdas åsikter utan genom att verksam- heten utövas under lagarna och kontrolleras rättsligt. Varje myndighetsåtgärd som har samband med vad en enskild person har yttrat behöver emellertid inte vara otillåten. Det ska vara fråga om ett ingri- pande som framstår som en bestraffning eller reprimand mot den som gjort bruk av sin yttrandefrihet. En negativ förändring av en tjänstemans anställ- ningsförhållanden är ett typexempel på en sådan åtgärd. Av utredningen framgår att AA var anställd inom kommunen som personlig assistent. gjordes en omplaceringsutredning med anledning av övertalighet av personliga assistenter. AA ansökte om anställning på ett HVB-hem för ensamkommande barn. Såvitt framgår av utredningen erbjöds han arbete och inskolning bokades. innan inskolningen skulle påbör- jas fick AA meddelande av enhetschefen att han inte skulle få påbörja in- skolningen. Skälet uppgavs vara att det uppmärksammats att AA skrivit inlägg på sociala medier där han uttryckt sig kritiskt mot islam och mottagandet av muslimer. En myndighet kan givetvis ha rätt att ingripa mot en anställd som inte sköter sitt arbete, också när det beror på dennes åsikter. Det åligger dock alltid myn- digheten att iaktta objektivitetsprincipen och dess krav på att inte ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. I remissvaret har nämnden uppgett att den be- farade att anställningen skulle kunna skapa rädsla och obehag hos barnen samt även utgöra en säkerhetsrisk för AA. Nämnden har dock inte påstått att AA har misskött sina arbetsuppgifter eller att det fanns befogad anledning att tro att han skulle kunna komma att missköta dem . Nämndens åtgärd att återta erbjudandet om anställning framstår därför som en reprimand mot AA för de åsikter han fört fram på sociala medier. Att han senare erbjöds ett annat OF F E N T L I G H E T O C H SE K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2019/20 JO1 arbete inom kommunen påverkar inte den bedömningen. Nämndens åtgärd stod i strid med repressalieförbudet. Nämnden förtjänar därför kritik för detta age- rande. 2 0 1 9 /2 0 J O1 Polis, åklagare och tull I samband med att polisen, utan att det fanns grund för det, kroppsvisiterade medlemmar i en motorcykelklubb försvårade två poliser för en person att filma ingripandet (Dnr 6908-2016) Beslutet i korthet: I samband med en huvudförhandling i en tingsrätt där två medlemmar i en motorcykelklubb var tilltalade kom andra medlemmar till domstolen. Polisen avlägsnade en person som störde den allmänna ord- ningen i domstolsbyggnaden. När klubbmedlemmarna protesterade mot av- lägsnandet utanför domstolen beslutade polisen att kroppsvisitera dem. Be- slutet grundades bl.a. på att polisen tidigare anträffat farliga föremål på med- lemmar i samma klubb och på personernas agerande på platsen. När de till- talades offentlige försvarare filmade ingripandet försvårade två poliser för honom att filma genom att ställa sig i vägen. En av poliserna höll upp sin mobiltelefon som om hon filmade honom. JO uttalar att polisens erfarenheter av att anträffa farliga föremål tillsam- mans med en persons agerande mot polisen och det sammanhang detta sker i kan ligga till grund för ett antagande att han eller hon förberett sig för en konfrontation med polisen och att vapen eller andra farliga föremål därför skulle anträffas vid en kroppsvisitation. JO konstaterar dock att utredningen inte ger stöd för att personerna som kroppsvisiterades utanför tingsrätten agerade på ett sådant sätt att det, tillsammans med polisens tidigare erfaren- heter, fanns grund för beslutet om kroppsvisitation. kriti- seras för att kroppsvisitationerna genomfördes utan att det fanns grund för dem. JO gör även uttalanden om polisens bemötande av den som filmar ett polisingripande och vikten av att poliser agerar professionellt och korrekt. I en anmälan till JO förde advokaten fram klagomål mot , Polisregion mitt. Han uppgav att polisen kroppsvisiterade och kontrollerade identiteten på ett stort antal personer utanför en tingsrätt utan att det fanns stöd i lag för åtgärderna. De personer polisen ingrep mot var vänner till de två tilltalade vid en huvudförhandling den aktuella dagen som han var offentlig försvarare för. Målet avsåg våldsamt motstånd vid ett polisingripande. När han filmade ingripandet utanför tingsrätten med sin mobilkamera försökte en polis att störa honom genom att ställa sig i vägen som en annan polis började filma honom på ett sätt som han uppfattade som ett hot eller en repressalie. Till anmälan bifogade AA en film som han spelade in i samband med ingri- pandet. Av filmen framgår huvudsakligen följande. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2019/20 JO1 AAfilmar en person som diskuterar med två uniformerade poliser och ifrå- gasätter polisens ingripande. När en uniformerad polis för personen åt sidan och AA följer detta med kameran dyker en civilklädd polis upp i bild. Polisen utbrister inledningsvis ”oj, står jag här” och ställer sig i vägen för AA. När AA flyttar kameran fortsätter polisen att röra sig i vägen för kameran. Polisen flyt- tar sig inte när AA ber om detta. Av filmen framgår vidare att en annan civil- klädd polis håller upp sin mobiltelefon som om hon filmar AA och andra runt omkring. Hon håller upp mobiltelefonen så att den hindrar AA från att filma den person som förts åt sidan. flyttar de civilklädda poli- serna på sig. AA fortsätter att filma poliserna, presenterar sig som advokat och frågar vad poliserna heter. Ingen av dem uppger sina namn och den ena polisen säger att AA ska ”strunta i” vad han heter. När AA frågar polisen som höll upp en mobiltelefon om hon filmat svarar hon att han filmat henne och att hon får filma vem hon vill. () yttrade sig över de kroppsvisitationer och identitets- kontroller som genomfördes vid ingripandet, polisens agerande när AA filmade situationen och polisens åtgärd att filma . Inför yttrandet hade de befatt- ningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar. lämnade följande redogörelse för händelsen. höll [en tingsrätt, JO:s anm.] förhandling i ett mål om bl.a. våldsamt motstånd i samband med ett polisingripande. Polis kallades till platsen av en ordningsvakt vid domstolen. När polisen kom till domstolen var läget lugnt och poliserna samtalade med en grupp män företrädesvis i Red Devils-västar. En man i Hells Angels- väst anlände och betedde sig hotfullt mot poliserna och störde den allmänna ordningen. Han avlägsnades därför från platsen enligt 13 § polislagen, dvs. han leddes ut från domstolsbyggnaden och åkte sedan därifrån. I samband med avlägsnandet blev även männen i Red Devils-västar m.fl. upprörda och följde efter poliserna och den person som avlägsnats ut utan- för domstolen. Poliserna noterade att allmänhet som var på väg mot dom- stolsbyggnaden vände när de såg detta. När stämningen blev mer orolig beslutade insatschefen att ett flertal per- soner skulle kroppsvisiteras enligt 19 § andra stycket 1 polislagen. Läget lugnade ner sig under arbetet med visitationerna. I samband med visitation- erna bad poliserna även de visiterade att legitimera sig. visitationerna pågick kom de båda tilltalades ombud ut från domstolsbyggnaden. En polisman ställde sig mellan ombudet och poliserna i arbete. Ombudet började filma polisernas arbete och den polisman som stod i vägen. En annan polisman riktade sin mobilkamera mot ombudet, men filmade inte. redovisade följande synpunkter från de berörda befattnings- havarna: Polisens insatschef vid händelsen har uppgett bl.a. följande. Han grundade beslutet om visitation enligt 19 § andra stycket 1 polislagen på att ett fem- tontal personer ur 1%-sfären var samlade vid domstolen, en byggnad som 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L har högt skyddsvärde. Gruppen var aggressiv när visitationerna påbörjades. Inte sällan påträffas det farliga föremål på dessa individer, särskilt på per- soner tillhörande deras undergrupperingar vilka fanns representerade. Det var korrekt att visitera de aktuella personerna vid det aktuella tillfället. För att kunna dokumentera visitationerna, något även [AA, JO:s anm.] och de visiterade begärde, ombads de visiterade att identifiera sig. Ingen tvingades till detta. En annan närvarande polis har uppgett bl.a. följande. Visitationerna gick lugnt till och id-kontrollerna skedde frivilligt. Någon enstaka diskussion uppstod, men slutade sedan i frivillig kontroll. Polisens agerande när [AA] filmade situationen Insatschefen samt den manliga polis som förekommer i filmen har båda yttrat sig om händelsen. De anger att när poliserna i enlighet med det ovan anförda utförde sitt arbete med visitationer blev [AA] till och från när- gången, högljudd och otrevlig. Polismannen på filmen hindrade inte [AA] från att filma, men ställde sig, av säkerhetsskäl, mellan denne och övriga poliser i arbete. Insatschefens uppfattning är att [AA] annars riskerade att störa polisens uppdrag. Polismannen på filmen anger att avsikten med hans eget beteende var att avleda [AA] så att denne inte störde poliserna i arbetet och att sättet han gjorde det på var avsett att spegla [AA:s] beteende. Polisens åtgärd att filma [AA] Den polis som på [AA:s] film håller upp en mobiltelefon har uppgett bl.a. följande. Hon filmade aldrig utan höll bara upp telefonen som en illustra- tion för att visa hur beteendet kunde uppfattas av den som filmades. Någon film har således aldrig funnits. Polisens insatschef har även beskrivit att personerna på platsen uttryckte miss- nöje över polisens ingripande. Han uppfattade att personerna agerade i grupp eftersom de bar västar med märken som representerar kriminella organisa- tioner, på grund av hur de resonerade och eftersom de höll med varandra i sina yttringar om polisens närvaro på platsen. Gruppens närvaro stressade poliserna och bidrog till att poliserna kände oro. Han lade bl.a. dessa omständigheter till grund för beslutet om kroppsvisitationer. De poliser som ingrep när AA filmade har även uppgett att de ville spegla hans beteende eftersom de ansåg att det var barnsligt. Beslutet om kroppsvisitationer dokumenterades endast genom anteckningar i händelserapporten. Grunden för beslutet framgår inte av anteckningarna. redovisade följande bedömning. är en organisation som har gjort sig känd världen över för att vara mycket våldsam och har ansetts uppfylla Europiska unionens uppsatta kriterier för organiserad brottslighet. I har organisationen varit in- blandad i konflikter med andra kriminella grupperingar och enskilda indi- vider där allvarligt och även dödligt våld använts. Det är vanligt förekom- mande att polisen anträffar skjutvapen, knivar och tillhyggen när medlem- marnas kläder, fordon och bostäder genomsöks. Detsamma gäller när orga- nisationens klubblokaler genomsöks. Red Devils MC är en officiell del av Hells organisation och polisen har sett att Red Devils aktivt stödjer Hells konflikter med andra kriminella grupperingar och individer. PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Vad som ovan sägs om Hells gäller således även för Red Devils samt också för de övriga grupperingar som närvarade vid det aktuella till- fället. Personer anknutna till dessa grupperingar anses tillhöra den s.k. 1%- sfären. I förevarande fall har en grupp om ett femtontal personer ur 1%-sfären befunnit sig vid en offentlig byggnad med anledning av en domstolsför- handling rörande våldsamt motstånd vid ett polisingripande. Stämningen var aggressiv och av erfarenhet vet polisen att personer inom sfä- ren ofta innehar vapen i någon form. anser att det i det särskilda fallet var riktigt att besluta om kroppsvisitationer enligt 19 § andra stycket 1 polislagen och att det således fanns erforderligt lagstöd. I samband med de aktuella kroppsvisitationerna har de visiterade ombetts att identifiera sig. Syftet har varit att kunna dokumentera visitationerna så utförligt som möjligt. Bortsett från några enstaka personer har de tillfrågade identifierat sig utan vidare diskussion. I de enstaka fallen har de tillfrågade initialt ifrågasatt kontrollen, men efter lite diskussion gått med på att iden- tifiera sig. Enligt mening har den aktuella situationen varit så- dan att de visiterade fått tillfrågas om sin identitet för att poliserna skulle kunna fullgöra sina tjänsteuppgifter. Myndigheten anser vidare att de be- rörda personerna inte kan anses ha befunnit sig i ett sådant underläge att de inte kan anses ha identifierat sig frivilligt. anser således att det har funnits rättslig grund även för identitetskontrollerna. Polisens agerande när [AA] filmade situationen Polismannen på filmen har inte hindrat [AA] från att filma men distrahe- rade densamma eftersom han ansåg att [AA] riskerade att störa poliserna i deras arbete. Av filmen framkommer även att polisen initialt blir filmad på eget initiativ för att fånga [AA:s] uppmärksamhet men sedan kliver ur bild och i det följande filmas på [AA:s] initiativ. Att en polis försöker förhindra någon från att störa poliser i arbete kan i sig inte anses felaktigt. I detta fall synes dock polisens agerande inte ha varit myndighetsmässigt. Polisens åtgärd att filma [AA] Den polis som på [AA:s] film håller upp sin egen mobilkamera filmade aldrig. Att ge sken av att [AA] filmades för att illustrera hans beteende kan dock inte heller anses ha varit myndighetsmässigt. I ett beslut anförde JO följande: En polis får kroppsvisitera någon i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § (se 19 § andra stycket 1 polislagen). Bestämmelsen ger polisen befogenhet att genomföra kroppsvisitation i fö- rebyggande syfte. Den förutsätter för sin tillämpning en situation där risken 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L typiskt sett är stor för att vapen eller tillhyggen ska komma till användning vid våldsbrott. Det kan t.ex. vara fallet vid konfrontationer mellan rivaliserande ungdomsgrupper eller vid idrottsevenemang. Även utan att någon konfronta- tion har ägt rum kan det finnas risk för sammandrabbning, t.ex. om ett mc-gäng befinner sig på en viss plats under sådana förhållanden att det på grund av tidi- gare erfarenheter eller upplysningar kan antas att avsikten är att invänta och sammandrabba med en fientlig grupp. Polisen måste emellertid kunna peka på någon konkret omständighet, exempelvis tidigare iakttagelser, som ger objek- tivt stöd för ett antagande att vapen kan komma att påträffas vid en visitation. Det är väsentligt att tvångsåtgärderna inte tillämpas på ett sätt som uppfattas som obefogade trakasserier. (Se och , Polislagen, Zeteo , kommentaren till 19 § och , Polislagen 19 §, Karnov .) Det finns inte någon uttrycklig föreskrift som ger en polis en generell befogen- het att fråga en person om hans eller hennes identitet. Om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift anses dock en polis få fråga en person om hans eller hennes namn eller hemvist. En skyldighet för en enskild att besvara en sådan fråga och rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fastställa nå- gons identitet finns endast i de fall som anges i lag. (Se prop. 1983/84:111 s. 99 och JO 1992/93 s. 124, dnr 1551-1990.) Bestämmelser om identitetskontroll finns bl.a. i 14 § polislagen och i utlänningslagen. I 27 och 28 §§ polislagen finns bestämmelser om polisens dokumentations- skyldighet. I förarbetena till 27 § polislagen anges bl.a. att polisen alltid bör sträva efter att få fram identitetsuppgifter i samband med ett ingripande. Denna strävan ger dock ingen generell rätt att kroppsvisitera någon i syfte att fastställa hans eller hennes identitet. (Se prop. 1996/97:175 s. En kroppsvisitation enligt 19 § polislagen bör enligt de föreskrifter som gäl- ler för polisens verksamhet dokumenteras i ett särskilt formulär (se det all- männa rådet i föreskrifter och allmänna råd om doku- mentation enligt 27 och 28 §§ polislagen, RPSFS 2011:12, FAP 100-2). Av utredningen framgår att medlemmar i en motorcykelklubb kommit till en tingsrätt för att närvara vid en rättegång där andra medlemmar i samma klubb var åtalade för våldsamt motstånd vid ett polisingripande. Ordningsvakter vid tingsrätten begärde att polis skulle komma till platsen. I samband med att poli- sen avlägsnade en person från domstolsbyggnaden uttryckte medlemmarna i motorcykelklubben sitt missnöje över polisens ingripande. Stämningen på plat- sen var enligt polisen sådan att personer vände om när de såg medlemmarna i motorcykelklubben utanför tingsrättens entré. Polisen beslutade om kroppsvisitation av medlemmarna i motorcykelklub- ben med stöd av 19 § andra stycket 1 polislagen. Beslutet dokumenterades en- dast genom anteckningar i händelserapporten. Grunden för beslutet framgår PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L inte av anteckningarna. I sitt yttrande till JO har uppgett att beslutet om kroppsvisitationer grundades på personernas agerande utanför domstolsbyggnaden, stämningen på platsen, att polisen tidigare hade anträffat farliga föremål på medlemmar i samma motorcykelklubb och att domstols- byggnaden hade ett högt skyddsvärde. Polisen får genomföra en kroppsvisitation med stöd av 19 § andra stycket 1 polislagen endast om det finns en konkret omständighet som ger objektivt stöd för att ett vapen eller något annat farligt föremål kan komma att påträffas vid visitationen. Jag har tidigare konstaterat att enbart en persons klädsel, tidigare misstanke om våldsbrott och en viss attityd mot polisen inte är sådana konkreta omständigheter som kan ligga till grund för ett beslut om kroppsvisitation (se t.ex. mitt beslut , dnr 3023-2016). Sådana omständigheter tillsammans med en persons agerande mot polisen och det sammanhang detta sker i skulle dock kunna ligga grund för ett antagande att personen förberett sig för en konfrontation med polisen och att vapen eller andra farliga föremål där- för skulle anträffas vid en kroppsvisitation. Att farliga föremål tidigare hade anträffats på medlemmar i samma motor- cykelklubb som personerna utanför domstolen var medlemmar i var, som fram- gått, inte en omständighet som ensam kunde läggas till grund för ett beslut om kroppsvisitation. När det gäller personernas agerande mot polisen på platsen noterar jag att angett att stämningen på platsen var aggressiv. Enligt min mening kan detta i och för sig vara en sådan omständighet som tillsammans med polisens kännedom om en person skulle kunna medföra att det finns grund för en kroppsvisitation av denne. Att de som kroppsvisiterades var aggressiva får dock inte fullt ut stöd i de uppgifter som kommit fram i utredningen. Polisens insatschef har beskrivit att det var den person som avlägsnades från platsen som var aggressiv.