frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Regionen bör besluta att alla vårdinrättningar ska acceptera kontant betalning och tydligt informera allmänheten att patienter kan välja att betala kontant, med kort eller mot faktura. Regionen bör även informera om att patientsekretessen endast gäller vid kontant betalning. Anmälan remitterades till Region för yttrande. I sitt remissvar anförde bl.a. följande: Anmälaren framför tre punkter, yttrar sig över dessa enligt nedan. 1.Alla vårdinrättningars absoluta skyldighet att acceptera kontant betalning Dåvarande fattade beslut om att starta införandet av kontantfri betalning av vårdavgifter med mera. Höga kostnader för uppräkning och transport av kontanterna, säkerhetsfrågan för medarbetarna samt miljöeffekter av trans- porterna var de skäl som låg till grund för beslutet att minska antalet kon- tantkassor. Beslutet innebar att Region som organisation fortfarande skulle ta emot kontanter, men inte på lika många platser. I utredningen inför beslutet gjordes en kartläggning över befintliga kassor samt en bedömning av antalet som skulle finnas kvar. Kartläggningen visade att det inom verk- samheten fanns cirka 170 kassor som hanterade kontant betalning i varie- rande omfattning. Genom beslutet att minska antalet kontantkassor har Region frigjort resurser till hälso- och sjukvård. Trots det stora antalet kontantkassor som fanns innan förändringen kan konstateras att Region aldrig haft möjlighet att ta emot kon- tant betalning på alla vårdinrättningar, vilket anmälaren menar är ett lag- krav. Ett exempel är sluten vård som alltid fakturerats till patienten. I de fall patienten har önskat betala fakturan med kontanta medel har man kun- nat vända sig till respektive sjukhus ekonomiavdelnings kassa. Detta har aldrig ifrågasatts varken av patienter eller prövats mot någon lag. I hälso- och sjukvårdslagens respektive tandvårdslagens paragrafer som behandlar avgifter finns ingenting om betalningssätt. Region har inte utifrån Högsta förvaltningsdomstolens dom från gjort tolkningen att domen medför att alla vårdinrättningar har en absolut skyldighet att ta emot kontant betalning. Domstolen hänvisar till riksbankslagen i sin bedömning, Region pings län anser att det därför finns skäl att se över lagstiftningen. Region har ingen annan uppfattning än att vi som organisation måste ta emot kontanter men skyldigheten kan inte vara så långtgående som ”alla vårdinrättningar”. De platser där kontanter tas emot har en god geo- grafisk spridning i länet. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2019/20 JO1 2.Tydligt informera allmänhet och patienter om att det är patienten som väljer betalningssätt – kontant, med kort eller mot faktura Den officiella information som Region kring betalningsfor- mer utgår från den text som finns på . För att tydligare infor- mera om att det finns möjlighet till kontant betalning inom hälso- och sjuk- vård samt tandvård i Region och för att det inte ska uppfatt- tas som ett krav att betala med kort eller mot faktura har den skriftliga in- formationen ändrats till nedanstående. Vi ser gärna att du betalar med kort för ditt besök vid Region pings läns vårdmottagningar och tandvårdskliniker. Om du inte betalar med kort får du en faktura med posten som du har på dig att betala. Region tar inte ut någon extra avgift för fakturan. Det finns möjlighet till kontant betalning vid varje sjukhus ekono- miavdelning samt på . Privata vårdcentraler som ingår i vårdval och privata vårdmottag- ningar som har avtal med Region kan ha andra regler. Information på kallelser och andra informationsskrifter kommer att ses över för att spegla ovanstående information. 3.Tydligt informera att vårdsekretessen gäller endast vid kontant betalning Region bedömer att den sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen 25 kap. gäller oavsett betalningssätt. AA kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO följande: Av 17 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) följer bl.a. att vårdavgifter får tas ut enligt grunder som eller kommunen bestämmer. Enligt 5 kap. 1 § andra stycket lagen (1988:1385) om riksbank (riksbankslagen) är sedlar och mynt som ges ut av lagliga betal- ningsmedel. I förarbetena till lagen anges att detta innebär att var och en är skyldig att ta emot sedlar och mynt som betalning (prop. 1986/87:143 s. 64). har i en dom behandlat frågan om ett lands- ting är skyldigt att ta emot betalning av patientavgifter med kontanter (se HFD 2015 ref. 49). Domstolen konstaterade bl.a. att det i lag kan finnas undantag från den aktuella bestämmelsen i riksbankslagen, men att frågan om hur och var vårdavgifter ska betalas inte har reglerats särskilt. Riksbankslagen var så- ledes tillämplig i målet, vilket innebar att hade en skyldighet att ta emot kontanter vid betalning av patientavgifter. Domstolen fann att landstings- styrelsens beslut, som innebar att vårdtagare för kontant betalning av patient- avgifter var hänvisade till två av vårdinrättningar, inte levde upp till riksbankslagens krav och därför skulle upphävas. JO har därefter gjort vissa uttalanden gällande en regions information om kontant betalning av patientavgifter (se JO 2016/17 s. 102). JO uttalade bl.a. att 2 0 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D den aktuella regionens information var missvisande och ofullständig eftersom det inte framgick att det var möjligt att betala med kontanter. JO uttalade även att det inte finns något hinder mot att ett landsting informerar om att det är ett önskemål att man betalar patientavgiften på något annat sätt än med kontanter. Detta måste dock formuleras på ett sådant sätt att det inte råder några tvivel om att det är möjligt att betala även med kontanter. Jag vill inledningsvis framhålla följande: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av om myndigheterna har följt de regler som gäller för ett visst förfarande. JO kan inte ändra eller upphäva en myndighets beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de be- dömningar som en myndighet har gjort. Jag finner inte skäl att frångå den prin- cipen i detta fall. Mot den bakgrunden avstår jag från att uttala mig i frågan om de begränsningar som gäller avseende möjligheterna att betala patientavgifter kontant inom just Region kan anses vara förenliga med riks- bankslagens bestämmelser. Av regionens remissvar framgår att regionen inte har gjort tolkningen att den ovannämnda domen från medför att alla vårdinrättningar har en absolut skyldighet att ta emot kontanter. Regionen anser dock att det finns skäl att se över lagstiftningen med anledning av att domstolen i sin bedömning hänvisar till riksbankslagen. Som framgått ovan konstaterar i sin dom att frågan om hur och var vårdavgifter ska betalas inte har reglerats särskilt samt att riksbankslagens bestämmelser därför är tillämpliga beträffande sådana av- gifter. Jag kan för egen del konstatera att det genom klagomål till JO har framkom- mit att ett antal regioner har infört olika begränsningar i fråga om möjligheterna att betala patientavgifter kontant, vilket vissa patienter upplever som ett pro- blem. Jag har förståelse för att det kan vara förenat med vissa olägen- heter för regionerna att upprätthålla hantering av kontanter vid samtliga vård- inrättningar. Vilka begränsningar av möjligheterna till kontant betalning som skulle kunna vara förenliga med riksbankslagens krav framstår dock som oklart. Denna osäkerhet måste anses vara otillfredsställande för såväl patienter som vårdgivare. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om det inte skulle behövas en sär- skild reglering avseende formerna för betalning av vårdavgifter. Jag skickar därför en kopia av detta beslut till för kännedom. Vad gäller regionens information om möjligheterna till kontant betalning av patientavgifter går det, med hänsyn till uppgifterna i remissvaret, inte att dra någon annan slutsats än att informationen har varit bristfällig. Det har dock kommit fram att regionen i samband med remissförfarandet har sett över och ändrat informationen på det sätt som framgår av yttrandet. Med hänsyn till vad JO har uttalat i frågan om hur sådan information bör utformas har jag inget att invända mot den beskrivna informationen. Jag finner inte heller H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D tillräckliga skäl att kritisera regionen för att tidigare ha tillhandahållit bristfällig information om möjligheterna till kontant betalning av patientavgifter. Det som AA anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. och handläggning av ett ärende om handräckning (Dnr 5710-2017, 7734-2017) Beslutet i korthet: Till följd av en domstols beslut om att en person skulle tas in på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet, framställde en tjänsteman vid () en begäran om polishandräckning för verkställighet av intagningsbeslutet. Till begäran bifogades de underlig- gande domstolsbesluten. Tjänstemannen vid RMV saknade dock behörighet att begära handräckning. Vidare angavs i handräckningsbegäran att omhän- dertagandet för inställelsen fick ske från ett visst datum. Intagningsbeslutet hade dock inte fått laga kraft det angivna datumet. Trots dessa omständig- heter verkställde handräckningen innan intagningsbeslu- tet hade fått laga kraft. Till följd av detta kom personen i fråga att felaktigt frihetsberövas under uppskattningsvis . När det gäller handläggningen vid RMV konstaterar chefsJO att regler- ingen på området – liksom myndighetens skriftliga handledning – ger tyd- liga besked om när ett beslut får verkställas och vem som får begära handräckning. Eftersom har tilldelat den be- rörde tjänstemannen en varning för det inträffade finner chefsJO dock inte skäl att ytterligare kommentera handläggningen vid RMV. När det gäller handläggningen vid konstaterar chefsJO att det av myndighetens handbok om handräckningar framgår att det ska kontrolleras att den som begär handräckning är behörig. I detta fall framgick det inte av handräckningsbegäran att så var fallet. Berörd befattningshavare vid borde därför ha vidtagit åtgärder för att kontrollera behörigheten. Berörd befattningshavare borde i detta fall inte heller ha för- litat sig på den uppgift om tidpunkten för verkställbarhet som lämnades i handräckningsbegäran. Enligt chefsJO kan inte undgå kritik för bristerna i den formella kontrollen i handräckningsärendet. ChefsJO förutsätter att myndigheten följer upp det inträffade och vidtar åt- gärder så att liknande incidenter inte inträffar . I en anmälan som kom in till JO framförde AA klagomål mot . Han anförde i huvudsak följande: frihetsberövades han vid sin båt i av poliser som avsåg att föra honom till den rättspsykiatriska undersökningsenheten i . Han informerade poliserna om att tingsrättens beslut om intagning för 2019/20 JO1 2 0 1 9 /20 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D rättspsykiatrisk undersökning inte hade fått laga kraft och av den anledningen inte fick verkställas. Han ringde även till de domstolar som beslutat om intag- ningen och räckte telefonen till poliserna som fick tala med domstolspersonal. Därefter kontaktade poliserna handräckningsgruppen som hade beviljat Rätts- medicinalverkets (RMV) begäran om polishandräckning. Efter anlände personal från handräckningsgruppen och talade om för honom att in- tagningsbeslutet fick verkställas. Under färden till den rättspsykiatriska under- sökningsenheten ringde han flera samtal till bl.a. hovrätten. Han fick tala med en domare som uppgav att intagningsbeslutet inte fick verkställas. Poliserna uttalade att de inte brydde sig om detta. När de anlände till undersökningsen- heten förklarade enhetschefen vid att intagningsbeslutet inte fick verk- ställas samt bad om ursäkt för det inträffade. Därefter skjutsade poliserna till- baka honom till hans båt. Även poliserna bad om ursäkt för det inträffade. Med anledning av det som kom fram i AA:s anmälan och inhämtade handlingar från inledde jag ett initiativärende i syfte att utreda även RMV:s hantering av ärendet avseende AA. Handlingar i ärendet begärdes in från och därefter bad JO och att yttra sig. begärde JO in ytterligare upp- lysningar från RMV via telefon. Sedan det kommit fram att den tjänsteman vid RMV som framställde begäran om polishandräckning inte var läkare, hämtades ytterligare handlingar in från RMV. Till sitt remissvar bifogade ett yttrande från polisområdes- chefen vid och upplysningar från berörda tjänste- män. Vidare bifogades (”Polishandräckningar – i beslutsfattandet”). I remissvaret anfördes följande: Bakgrund och redogörelse för handläggningen beslutade , i samband med en hu- vudförhandling gällande åtal mot AA avseende olaga hot och misshandel, att AA skulle genomgå rättspsykiatrisk undersökning. Beslutet fattades med stöd av lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning (1 §). Detta beslut benämns nedan för ”beslutet om att genomgå undersökning”. Ett sådant beslut gäller (se 15 § andra stycket a. lag). RMV förelades att senast lämna utlåtandet över under- sökningen till domstolen. Efter att AA inte hörsammat kallelser till RMV begärde RMV att tingsrätten skulle fatta beslut om att AA skulle tas in på Rättspsykiatriska undersökningsenheten i i enlighet med lagen om rättspsykiatrisk undersökning (10 §). Tingsrätten meddelade beslut enligt RMV:s begäran . Som skäl för beslutet angavs att AA inte hade hörsammat RMV:s kallelser och att AA uppgett att han inte hade för avsikt att delta i någon under- H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D sökning eller att inställa sig frivilligt till RMV. Detta beslut benämns nedan för ”beslutet om att AA skulle tas in på undersökningsenheten”. Ett sådant beslut får överklagas särskilt (se 15 § första stycket a. lag). AAöverklagade beslutet om att han skulle tas in på undersökningsen- heten till hovrätten. Som skäl anfördes att tingsrättens beslut om att han skulle genomgå en rättspsykiatrisk undersökning var felaktigt. Hovrätten avslog överklagandet i ett beslut . Hovrätten anförde att den inte hade att pröva beslutet om rättspsykiatrisk undersökning beträf- fande AA. AA överklagade hovrättens beslut i frågan om att han skulle tas in på undersökningsenheten till , som i beslut av meddelade att det inte kommit fram något skäl att meddela prövnings- tillstånd. RMV begärde att skulle omhänderta AA för inställelse vid Rättspsykiatriska avdelningen i från och med (d.v.s. ). I begäran hänvisades till tingsrätts beslut enligt 10 § lagen om rättspsykiatrisk under- sökning. Hovrättens protokoll daterat bifogades begäran. Av begäran framgick att telefonkontakt skulle tas med berörd avdelning hos RMV när vederbörande hade gripits. RMV:s begäran om polishandräck- ning var undertecknad av BB, enhetschef. Gruppchef och kommissarie vid polisens regionala handräcknings- grupp biföll begäran om handräckning sedan de formella förutsättningarna för begäran hade kontrollerats. Eftersom AA inte kunde påträffas registrerade kommissarie en ef- terlysning i polisens efterlysningssystem NEPU . I samband med att AA kontaktade polisen med anled- ning av att han hotades av två personer vid sin båt, beordrades en polispa- trull (52-2210) till aktuell plats. Av polisens händelserapport framgår att polispatrullen uppmärksammades på att AA var efterlyst. Enligt ärendean- teckning daterad beordrades ytterligare två polispatruller (51- 2660 och 51-2780) till platsen. Enhetschefen vid ringde och frågade hur det gick med genomförandet av handräckningsbegäran. CC meddelade att polisen höll på att verkställa handräckningen. AAomhändertogs och transporterades till RMV:s avdelning i . Även den civila polispatrullen följde med. Enhetschefen vid medde- lade då att beslutet hade verkställts för . AA kördes därefter tillbaka av polispatrull till sin båt. Avlysning av tidigare efterlysning skedde. Av promemoria upprättad framgår att AA varit om- händertagen i från påbörjad till avslutad transport. Synpunkter från berörda befattningshavare Synpunkter från gruppchef, kommissarie Innan bifall lämnas till en handräckningsbegäran ska lagstöd för begäran kontrolleras och att den som begär handräckning har rätt att begära handräckning. Aktuell begäran om handräckning bifölls och registrerades i polisens ärendesystem. Av RMV:s underlag framgick att AAskulle inställas till rättspsykiatrisk undersökning och att inställelse inte fick ske förrän vecka 22 (). Angiven vecka tolkades som att ärendet hade vunnit laga kraft då. Av de medföljande besluten från tingsrätt respektive hovrätt fanns olika hänvisningar till överklagande. Det var svårt att utläsa vad som prövats av domstolsinstanserna och när överklagandetid passerats. Eftersom RMV ingett en begäran om handräckning till polisen så framstod det som att verket ansåg att överklagandetiden passerats då det var sista dag för överklagande av tingsrättens beslut. Det framkom ingen anledning att betvivla riktigheten i verkets begäran. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Det angavs inte någon adress till AA i underlaget till RMV:s handräck- ningsbegäran. Eftersom AA var känd av polisen och vetskap fanns om att AA vistades i eller kunde anträffas på sin båt togs kontakt med sjöpolisen först . Efter att sjöpolisen återkopplade med beskedet att AA inte kunde hittas, lades AA in i polisens efterlysningssystem NEPU . –kontaktades polisen av RMV via tele- fon där den som tog kontakt var angelägen om att AA skulle om- händertas och föras till angiven plats enligt handräck- ningsbegäran. AA anträffades i sin båt förtöjd vid en brygga. Efter cirka en halvtimmes övertalning följde AA med polisen och kördes till den adress som RMV angivit i begäran. Bilfärden tog varvid AA ringde samtal från sin mobiltelefon. AA uppgav att han ringde till domare i antingen tingsrätten eller hovrätten. Framme visades polisen och AA in i en korridor och efter fem till tio minuters väntan kom en person och med- delade att beslutet om intagning för rättspsykiatrisk undersökning ännu inte hade vunnit laga kraft. AA kördes då tillbaka till sin båt av polispatrullen. Påbörjad och avslutad transport översteg inte . Synpunkter från de polismän som genomförde handräckningsåtgärden Av polisassistenterna framgår bl.a. följande. De beordrades till aktuell plats med anledning av att AA förtöjt sin segelbåt i gästhamn utan att betala hyra för båtplats. Under framkörningen till platsen fick polisassi- stenterna information från den regionala ledningscentralen om att AA var efterlyst och skulle omhändertas för rättspsykiatrisk undersökning. AA blev upprörd och började skrika på polisassistenterna när han ombads gå iland från båten. AA uppgav att han hade överklagat beslutet till hovrätten och att han inte kunde omhändertas innan hans överklagande hade grans- kats. DD kontaktade då den jourhavande kommissarien på telefon för att efterhöra om efterlysningen var aktuell. Denne bekräftade att AA var efter- lyst men bad polisassistenterna att ringa handräckningsgruppen för mer in- formation. Vid kontakt med befälet CC på handräckningsgruppen konsta- terade denne att efterlysningen var aktuell och att AA skulle föras till Rätts- psykiatrin i . Befälet bestämde sig för att komma till platsen med två kollegor för att vara polisassistenterna behjälpliga. AA hade ringt tingsrätt eller hovrätt för att visa att han har överklagat beslutet och gav DD telefonen för att hon skulle tala med person vid domstolen. Hon talade med någon som hon uppfattade vara en receptionist eller liknande och som verkade vara oförstående kring AA:s ärende. Även befälet CC hade telefonkontakt med domstolen. Då personal från handräckningsgrup- pen anlänt till platsen följde en lång diskussion med AA där han till slut gick iland från sin båt. Polisassistenterna transporterade AA till RMV. In- nan transporten påbörjades togs kontakt med verket om att polis var på väg med AA enligt instruktion i myndighetens begäran. CC körde i bilen bakom. Väl på plats lämnades AA över till personal på RMV och CC med kollega stannade kvar på platsen. Polisassistenterna lämnade platsen. Uppgifterna stöds av polisassistent EE:s uppgifter som tillägger att handräckningsgruppen med befälet CC i princip tog över ärendet sedan gruppen anlänt till AA:s båt. Han och hans kollega transporterade AA till RMV där handräckningsgruppen tog över igen. Vid ingripandet gjordes mer av polisassistenterna än vad rutinen för efterlysta personer fordrar. Kontroll gjordes med ledningscentral och jourkommissarie samt därefter med handräckningsgruppen. Polisområdeschefen anser att i detta ärende har de delar som avser doku- mentation samt formell och materiell prövning enligt myndighetens hand- H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D bok för handräckning i stort utförts på ett fullt godtagbart sätt. Avseende frågan om bifall av handräckningsbegäran i förhållande till tidpunkten för rättskraft/lagligheten förelåg ett antal omständigheter i handräckningsbegä- ran och hovrättens protokoll vilka tillsammans gav sken av att handräck- ningsbegäran borde bifallas. inkommer cirka 3 500 ärenden till handräckningsgruppen. Ett misstag som i förevarande fall får anses ursäkt- ligt då begäran bifölls före överklagandetidens utgång med hänsyn till gruppchefens uppgifter som lämnats samt det stora antal ärenden som inkommer till gruppen. Fallet torde vara ytterst ovanligt varför det inte går att skapa särskilda rutiner. vill polisområdet understryka att det som inträffat är beklagligt. Av yttrande från sektionschefen vid 1 framgår att i finns en handräckningsgrupp med uppgift att ta ställning till ärenden avseende begäran om handräckning. Det aktuella fallet är ovanligt eftersom det handlar om en pågående rättsprocess där domstol har beslutat om rättspsykiatrisk undersökning. Ansvariga personer i handräcknings- gruppen är mycket måna om att kontrollera legaliteten i inkomna hand- lingar avseende handräckning. Gruppchefen har ut- bildat andra inom polisen i detaljerna kring en handräckningsbegäran. Gruppen är mån om att följa de riktlinjer som finns angivna i handboken ”Polishandräckningar”. Polisen har sällan anledning att överpröva skälen till en handräckningsbegäran. Om den som begär handräckning har dele- gation att begära handräckning och de övriga kriterierna kring behovet av en eventuell polisiär våldsanvändning är uppfyllda så tillstyrks handräck- ningsbegäran. rutiner för kontroll av formella förutsättningar När det gäller de rutiner har för att kontrollera att de for- mella förutsättningarna för en begäran om handräckning från en annan myndighet kan följande konstateras. Enligt polisområdeschefen sker en prövning av handräckningsbegäran där det kontrolleras om det finns lagstöd för begäran och att den som begär handräckning har rätt att begära den. Enligt sektionschefen är de ansvariga på handräckningsgruppen mycket måna om att kontrollera de rättsliga förutsättningarna gällande inkomna handlingar och man följer de riktlinjer som finns angivna i myndighetens handbok ”Polishandräckningar – i beslutsfattandet”. Det är bara i undantagsfall som polisen har anledning att överpröva skälen till en handräckningsbegäran. Av polisens handbok: Handräckningar – i beslutsfat- tandet, 2015, framgår bl.a. följande. En begäran om handräckning ska prövas utifrån formella grunder. Prövningen ska omfatta lagligheten och i huvudsak avse frågan om sö- kanden enligt en särskild bestämmelse har befogenhet att ansöka om handräckning för den åtgärd som begärs. I denna prövning ingår att kontrollera följande. 1.Att det finns en handräckningsbestämmelse till vilken den som be- gär handräckning hänvisar. 2.Att den som begär handräckning, enligt delegation eller författ- ning, har behörighet att hos Polisen begära detta. Behörigheten för den som begär handräckning kan framgå direkt av aktuell handräckningsbestämmelse. Det krävs att det står klart att den som begär handräckning faktiskt är verksam i en sådan befattning. I annat fall kan det finnas anledning att begära in delegationsbeslut. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D