frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — 2.utredning av brottslig verksamhet, 3.utredning i ärende om personalansvar, eller Material som enligt andra stycket får bevaras ska lämnas över till den myndighet eller den enhet inom som ansvarar för ut- redningen eller utbildningen. Material som används i utbildningssyfte ska avidentifieras. Utredningen som legat till grund för beslutet om varning har bestått i iakt- tagelser av och vittnesmål från två kriminalvårdare som befunnit sig på av- delningen när den berörda händelsen ägde rum. Mot bakgrund av detta har Kriminalvården funnit misskötsamheten styrkt och därmed inte bedömt det som nödvändigt att kontrollera eventuell bildinspelning och att lägga någon sådan till grund för beslutet om varning. Hanteringen av misskötsamhets- ärendet har skett skyndsamt. Anstalten Saltvik har hållit inledande förhör med AA efter händelsen. När AA invänt mot rapporten har nytt förhör hållits samt kompletterande uppgifter inhämtats från perso- nalen. Kriminalvården kan konstatera att beslutet om varning är överklagat och föremål för prövning vid förvaltningsrätten i som ännu inte avgjort ärendet. Enligt 32 § kameraövervakningslagen får inte bild- och ljudmaterial från kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Av 7 § lagen om behandling av personuppgifter inom kri- minalvården följer att personuppgifter som behandlas enligt lagen ska gall- ras så snart de inte behövs för de ändamål de samlats in för. Av 8 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter om behandling av personuppgifter inom följer att bild- eller ljudmaterial från allmän kamera- övervakning endast får bevaras av högst en månad om inte något av undantagen i andra stycket är tillämpligt. Undantag kan vara om det sker en incidentutredning eller om det handlar om utredning av brottslig verksamhet. Något särskilt beslut om att bild- eller ljudmaterial från allmän kameraövervakning [ska gallras, JO:s anm.] fattas inte. Syftet med kameraövervakning av utrymmen där intagna vistas är att upprätthålla ordning och säkerhet i lokalerna för såväl intagna som an- ställda. Bild- och ljudmaterial ska som huvudregel inte bevaras än nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Normalt torde ändamålet med kameraövervakningen vara fullgjort i nära anslutning till inspelningstillfället och ska därmed inte bevaras om det inte finns skäl som medger undantag. I förevarande ärende har det inte inletts någon inci- dentutredning med anledning av händelsen. Inte heller har det varit aktuellt med en utredning av brottslig verksamhet och en polisanmälan. Enligt Kri- minalvårdens bedömning har det således inte förelegat någon rätt för Kri- minalvården att enligt Kriminalvårdens föreskrifter om behandling av per- sonuppgifter inom bevara inspelningen. KR I M I N A L V Å R D Anstalten Saltvik har inte uppfattat AA:s uttalande som en begäran om att få ut inspelningen. Inspelningen av händelsen har inte använts som underlag vid prövningen av misskötsamhetsärendet eftersom det inte bedömdes nödvändigt för att styrka misskötsamheten. då AA i sitt överklagande angav att han ”vill att video och ljud inspel- ningar ska granskas och användas som bevis i mitt överklagande” var in- spelningen redan gallrad i enlighet med gällande regelverk. Oaktat om detta skulle ha tolkats som en begäran om att få ut inspelningen hade det inte funnits någon inspelning att lämna ut varför det inte heller hade funnits nå- got beslut att överklaga. Behov av tolk och bemötande från personal Anstalten Saltvik har mot bakgrund av personalens kännedom om AA inte bedömt det vara nödvändigt att anlita tolk vid första förhöret. AA framförde inte heller några önskemål om tolk . När han sedan begärde tolk anlitades en serbisk tolk. När AA under förhöret angav att han inte uppfattade allt vad tolken sa på grund av brytning stoppades förhöret och AAtillfrågades om en ny tolk skulle kontaktas. AA avstod då från att ny tolk skulle anlitas varvid förhöret återupptogs. Kriminalvården anser inte att något fel har begåtts. Det är viktigt att intagna bemöts med respekt och förståelse från krimi- nalvårdspersonal. Av vad som framkommit i utredningen finns det enligt Kriminalvården inget som talar för att personalen på inte skulle ha bemött de intagna med respekt. AAkommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: I samband med det kompletterande förhöret med honom kompletterade kri- minalvårdaren sin redogörelse om misstänkt misskötsamhet. Eftersom såväl re- dogörelsen som kompletteringen är otydliga – och inte ger tillräckligt stöd för anklagelserna mot honom – borde anstalten ha tagit del av övervakningsfilmen. Till yttrandet över remissvaret bifogades bl.a. en skrift från en medintagen som ska ha bevittnat den aktuella händelsen. I skriften från den intagne – som in- komststämplats av anstalten – anges i huvudsak att AA inte borde ha tilldelats en varning eftersom han agerade i självförsvar, vilket fram- går av övervakningsfilmen. Vid en inspektion av anstalten Saltvik som genomförde gav AA in en skrift rörande den inspelning som är aktuell i ärendet. Han framförde även klagomål rörande förhållandena för intagna pla- cerade på anstaltens skyddsavdelning. JO begärde in och granskade handlingar i det aktuella misskötsamhetsären- det. JO har även haft tillgång till Förvaltningsrätten i dom (mål nr 2640-17 E) angående den överklagade varningen enligt fängelselagen. Av domen framgår att förvaltningsrätten avslog AA:s överkla- gande. Vidare har JO haft tillgång till Kammarrätten i dom (mål nr 1250-18) angående rätt att ta del av allmän handling. Av domen framgår att AA överklagade ett beslut från Kriminalvården enligt vilket AA:s begäran om att få del av övervakningsfilmen avslogs eftersom den inte fanns bevarad hos myndigheten. Även kammarrätten avslog AA:s överkla- gande. I ett beslut anförde chefsJO följande: 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D I ärendet aktualiseras främst frågor med anknytning till förutsättningarna för en rättssäker process i ett ärende om varning enligt fängelselagen. Nedan uttalar jag mig om den redogörelse som normalt upprättas med anledning av misstänkt misskötsamhet, den därefter följande utredningen och beslutet i ett sådant ärende. Kriminalvården har redogjort för bestämmelser som har betydelse i ärendet. Det bör nämnas att förvaltningslagens bestämmelse om tolk numera finns i 13 § förvaltningslagen (2017:900). Enligt den nu gällande bestämmelsens första stycke ska en myndighet använda tolk och se till att översätta handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som inte behärskar svenska. I anslutning till rubrikerna nedan redogörs för ytterligare bestämmelser som har betydelse i ärendet. Om inte annat anges avses i den följande framställningen förvaltningslagen (2017:900). Inledningsvis vill jag dock särskilt nämna att det av 1 kap. 9 § re- geringsformen framgår att förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet ska be- akta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Dessa princi- per – som även kommer till uttryck i 5 § andra stycket förvaltningsla- gen – är centrala i ett ärende om varning och bör genomsyra hela processen i ett sådant ärende. Redogörelsen om misstänkt misskötsamhet Redogörelsen om misstänkt misskötsamhet är en del av utredningen i missköt- samhetsärendet och är ofta av central betydelse för den fortsatta utredningen. Utifrån regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet är det viktigt att noggrannhet iakttas vid upprättandet av redogörelsen. Enligt på området (om varning och uppskjuten villkorlig frigivning [2015:1]) ska en redogörelse om misstänkt misskötsamhet skrivas i nära anslutning till den aktuella händelsen. Syftet med detta är att den som lämnar sin beskrivning ska ha så goda förut- sättningar som möjligt att minnas hela händelseförloppet och viktiga detaljer. Enligt handboken bör det av redogörelsen framgå tidpunkt och plats för händ- elsen, en utförlig beskrivning av händelsen eller händelseförloppet, vem eller vilka som var närvarande, eventuella iakttagelser av den eller de inblandade samt vidtagna åtgärder med anledning av händelsen. Med en utförlig beskriv- ning av händelsen avses enligt handboken en saklig beskrivning av händelse- förloppet, steg för steg. Allt som kan tänkas ha samband med händelsen bör dokumenteras noggrant, inklusive yttranden eller uttalanden som underlättar beskrivningen. Vilka som varit närvarande vid händelsen behöver också fram- gå för att det ska gå att bedöma vilka som bör skriva en redogörelse och vilka intagna som bör höras med anledning av händelsen. På så sätt säkerställs att beslutsfattaren får alla uppgifter som krävs. När en redogörelse om misstänkt misskötsamhet registreras bör det beaktas att händelsen senare ska kunna KR I M I N A L V Å R D bedömas av personer som bara har dokumentationen i kriminalvårdsregistret som underlag. Med anledning av detta måste dokumentationen vara saklig, ob- jektiv och noggrann. Även det som talar till den intagnes fördel måste doku- menteras. I redogörelsen om misstänkt misskötsamhet beträffande AA anges om hans agerande i huvudsak att han ”pratade skit” om en medintagen som blev upprörd och gick emot AA, att AA och den medintagne ”flög ihop”, att några slag inte utdelades men att det ”skälldes en del mellan de två”. Enligt min mening inne- håller redogörelsen inte en saklig och utförlig beskrivning av händelsen. Det framgår t.ex. inte vad AA ska ha uttalat. Uppgifterna i redogörelsen komplet- terades i samband med det kompletterande förhöret med AA efter händelsen. Det förtydligades då att ”prata skit” syftade på att AA talade om den medintagnes bristande hygien och kallade denne för ”en smutsig råtta” alterna- tivt ”lortig gris”. Jag noterar här att det råder osäkerhet om exakt vad AA ska ha kallat den medintagne. Vidare anges att den medintagne i samband med detta kom ut från sin cell och skrek något i stil med ”Du ska fan inte kalla mig smutsig gris, för då jävlar!”, varefter den medintagne gick mot AA som reste sig och mötte upp. Även efter kompletteringen bedömer jag att uppgifterna om vad AA ska ha uttalat och hur han därefter agerade är otydliga. Detta belyser vikten av att en noggrann redogörelse skrivs i nära anslutning till händelsen. Vidare talar skriften från en medintagen som ska ha bevittnat händelsen för att fler personer än vad som anges i redogörelsen var närvarande. Som anges i är det viktigt att det av redogörelsen framgår vilka som närvarade vid händelsen. I annat fall riskeras att personer som skulle kunna lämna uppgifter av betydelse inte hörs i utredningen. Sammanfattningsvis är jag kritisk till att redogörelsen med komplettering inte innehåller en saklig och utförlig beskrivning av händelsen samt vilka som närvarade. Utredningen i ärendet om varning Enligt 23 § förvaltningslagen ska en myndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Bestämmelsen – som trätt i kraft efter den aktuella händelsen – ger uttryck för den gällande s.k. officialprincipen. Principen innebär att myndigheten har det yttersta ansvaret för att underlaget i ett ärende är sådant att det leder till ett materiellt riktigt avgörande. Kraven på omfattningen av myndighetens utredningsåtgärder kan variera med hänsyn till ärendets karaktär. Exempelvis behöver en myndighet i praktiken inte vara lika aktiv om ärendet avser en enskilds begäran om att få en förmån av det allmänna, som i ett ärende som avser myndighetens ingripande mot någon enskild (se prop. 2016/17:180 s. 309). Av 12 kap. 3 § fängelselagen (2010:610) följer att frågor om varning ska avgöras skyndsamt. I Kriminalvårdens ovan nämnda handbok anges att utredningen i ett ärende om varning bör vara så fullständig som möjligt. Det anges att den som leder utredningen bör se till att ärendet får en så allsidig belysning som möjligt, var- för denne måste vara noggrann och objektiv. Omständigheter som talar till den intagnes fördel bör noga redovisas, och det är viktigt att ta reda på om det finns 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D fog för den intagnes invändningar. Vidare anges att uppgifter även bör inhäm- tas från andra som kan antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utred- ningen. Av remissvaret framgår att Kriminalvården fann misskötsamheten styrkt – och beslutade om varning – utifrån iakttagelser och vittnesmål från två krimi- nalvårdare. Mot bakgrund av detta bedömdes det inte nödvändigt att ta del av en övervakningsfilm över händelsen. Jag noterar att även förvaltningsrätten be- dömde att utredningen var tillfredsställande utan övervakningsfilmen. Avgö- rande för den slutsatsen verkar dock vara att två tjänstemän iakttog och läm- nade uppgifter om händelsen. Det är inte JO:s uppgift att ompröva det ställ- ningstagandet. Det finns dock ändå anledning för mig att uttala något om Kri- minalvårdens agerande i detta fall. Jag vill här framhålla att enbart en kriminal- vårdare beskrev sina iakttagelser i den ovan nämnda redogörelsen. Den andra kriminalvårdare som ska ha bevittnat händelsen har alltså såvitt kommit fram inte lämnat några uppgifter i utredningen. Som jag konstaterat ovan ger den upprättade redogörelsen med komplettering inte heller en saklig och utförlig beskrivning av händelsen och vilka som närvarade. Mot den bakgrunden hade utredningsläget sannolikt blivit betydligt bättre om övervakningsfilmen tillförts utredningen. En sådan utredningsåtgärd bör Kriminalvården normalt kunna vidta utan större ansträngningar eller tidsutdräkt. Kriminalvården bör därför inta en generös inställning till att spara en övervakningsfilm på begäran av en intagen. En sådan inspelning kan nämligen vara ett viktigt bevismedel i en si- tuation där motstridiga uppgifter har lämnats och där ord står mot ord. Frågan blir särskilt angelägen vid allvarliga anklagelser om våld och hot, där en var- ning kan få betydelse vid bedömningen av om villkorlig frigivning ska skjutas upp. Sammanfattningsvis är jag kritisk till att myndigheten inte tog del av inspel- ningen mot bakgrund av ovan nämnda brister i utredningen. Vidare har Kriminalvården anfört att AA:s uttalanden bl.a. om att han önskade att myndigheten skulle ta fram ljud och bild som bevis, inte tolkades som en begäran om utlämnande av en allmän handling. Även om myn- digheten inte uppfattade uttalandet som en sådan begäran borde AA ha infor- merats om att inspelningen inte skulle tillföras utredningen och att den skulle komma att spelas över. Myndigheten borde också ha upplyst AA om möjlig- heten att begära ut inspelningen enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. En sådan upplysning bör lämnas även om myndigheten bedömer att utlämnande inte kan ske, eftersom ett beslut att vägra utlämnande kan överklagas. Enligt 32 § första stycket förvaltningslagen ska ett beslut som kan antas på- verka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande mo- tivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska inne- hålla uppgifter om vilka föreskrifter som tillämpats och vilka omständigheter som varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Bestämmelsen är till- lämplig i ärenden om varning enligt fängelselagen. KR I M I N A L V Å R D stycke anges när en motivering helt eller delvis får utelämnas. De situationerna är inte aktuella i det här ärendet. I bestämmelsens förarbeten anges att kravet på att motiveringen ska vara klargörande innebär att en part ska ges möjlighet att förstå hur myndigheten har resonerat i det enskilda fallet och att skälen måste presenteras på ett sådant sätt att de blir begripliga för den enskilde. Vi- dare anges att myndigheten – förutom det författningsmässiga stödet för beslu- tet – ska redovisa vilka faktiska omständigheter som tillmätts betydelse och hur dessa har värderats. I kravet på redovisning av omständigheterna i ärendet ligger också att myndigheten normalt bör förklara hur myndigheten har be- dömt eventuella invändningar som den enskilde har gjort i ärendet (se prop. 2016/17:180 s. 322). JO har tidigare uttalat att det är den egentliga motiveringen som ska anges och att de föreskrifter som motiveringen grundar sig på ska återges. Det ska gå att utläsa vad som har varit avgörande i det enskilda fallet (se t.ex. JO 2013/14 s. 490, JO 2015/16 s. 311 och JO 2018/19 s. 444). I anstaltens beslut att tilldela AA en varning redogörs under rubriken ”Bak- grund” i huvudsak för vad som kommit fram genom redogörelsen rörande misstänkt misskötsamhet och AA:s inställning. Vidare anges att AA vid tidigare tillfällen har kränkt och trakasserat den medintagne. Under den följande rubriken ”Skäl för beslutet” redogörs för tillämpliga regler. Där- efter följer anstaltens bedömning. I huvudsak anges följande: (JO har i stället för vad som anges i anstaltens beslut använt beteckningarna ”AA” och ”den medintagne”): Av vad som framkommit i ärendet finner anstalten det styrkt att AA gjort sig skyldig till allvarlig misskötsamhet vad gäller hot och våld mot medin- tagen . Detta i samband med de verbala uttalanden som gjorts mot medintagen vid händelsen, samt att han gått till angrepp mot den medintagne. I utredningen framkommer vidare uppgifter om att AA tidi- gare trakasserat och kränkt den medintagne utifrån uttalanden om hans per- sonliga förhållanden, samt att han är missnöjd över att den medintagne pla- cerats på samma avdelning som honom. Anstalten ser sammantaget allvar- ligt på händelsen och att AA därigenom brutit mot det regelverk som gäller för verkställigheten och påvisat att han inte avser följa de föreskrifter som finns. Som jag framhållit ovan ska beslutet innehålla en klargörande motivering och skälen presenteras på ett sådant sätt att de blir begripliga för den enskilde. I detta fall framgår inte tydligt vilket våld som lagts AA till last, än mindre vad han ska ha uttalat för hot. När de faktiska omständigheter som ligger till grund för ett beslut inte redovisas på ett tydligt sätt försämras den enskildes möjlig- heter att freda sig mot anklagelserna. Processen blir då varken rättssäker eller förenlig med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. I samman- hanget bör nämnas att det i Kriminalvårdens ovan nämnda handbok anges att misskötsamheten måste beskrivas i beslutet om varning när ett straffrättsligt begrepp används som beteckning på misskötsamheten. I handboken anges även att det är viktigt att i beslutet vara tydlig med vilka uppgifter som styrker misskötsamheten och att bemöta den intagnes invändningar. Vidare är det för mig oklart vilken betydelse som tillmäts omständigheten att AA är missnöjd över att vara placerad på samma avdelning som den medintagne. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D omständighet tillmäts någon som helst betydelse bör det givetvis motiveras. Slutligen noterar jag att misskötsamheten enligt beslutsskälen ska ha skett den Detta överensstämmer dock inte med uppgifterna i redogörelsen för misstänkt misskötsamhet och beslutet i övrigt. Jag utgår från att det är en Sammanfattningsvis är jag kritisk till att beslutet om varning inte innehåller en klargörande motivering när det gäller vilket faktiskt handlande varningen När det gäller AA:s klagomål avseende förhållandena för intagna placerade på anstaltens skyddsavdelning har jag efter Opcat-enhetens inspektion av anstal- ten Saltvik beslutat att utreda förhållandena för bl.a. in- tagna som är skyddsplacerade i säkerhetsenhet (dnr 1950-2019). AA:s klagomål i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. Utformningen av ett samtycke beträffande utlämnande av uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess (Dnr 8749-2017) I en anmälan som kom in till JO framförde AA klagomål mot anstalten och en namngiven kriminalvårdsinspektör där. Han anför- de i huvudsak följande: Sedan han till anstaltens sjukvård lämnat in sina sjukvårdsjournaler som in- nehåller uppgifter som omfattas av sekretess, har bl.a. en kriminalvårdsinspek- tör läst journalerna utan hans samtycke. Han fick kännedom om detta i sam- band med sitt kollegium när kriminalvårdsinspektören nämnde vissa uppgifter som framgår av journalanteckningarna. Handlingar i ärendet har hämtats in och granskats, bl.a. journalanteckningar från AA:s patientjournal. JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över uppgifterna i AA:s anmälan. Yttrandet skulle särskilt avse utform- ningen av ett lämnat samtycke som framgick av en journalanteckning den 6 ok- tober 2017. Efter remiss har Kriminalvården, huvudkontoret, genom tf. chefen för sek- tionen för verksjuridik anfört i huvudsak följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region , som i sin tur har gått igenom rutinbeskrivningen för initial hälsoundersökning och KR I M I N A L V Å R D hämtat in uppgifter från anstalten . Genom utredningen har samman- fattningsvis följande kommit fram. På häkten och anstalter ska en sjuksköterska söka upp alla nyinskrivna och efter ankomst eller senast nästkommande vardag genomföra an- komstsamtal/hälsoundersökning. I samband med det tillfrågas klienten om denne lämnar sitt samtycke till att Kriminalvården hämtar in eventuella journalkopior och till att kriminalvårdarna informeras om hälsoförhållan- den som har betydelse för vistelsen på häktet eller anstalten, som t.ex. dia- betes, epilepsi eller överkänslighet mot vissa födoämnen. Klientens inställ- ning i fråga om samtycke dokumenteras i en journalanteckning tillsammans med övrig information som kommer fram under samtalet/undersökningen. Av journalanteckningen som en sjuksköterska upp- rättade i samband med den initiala hälsoundersökningen på anstalten framgår att AA ”godkänner att information hämtas och lämnas till Krimi- nalvården eller andra vårdinstanser vid behov”. Den aktuella kriminal- vårdsinspektören har inte tagit del av AA:s sjukvårdsjournal. AA:s påstå- ende om psykologsamtal med en av anstaltens terapeuter stämmer inte hel- ler. Mötet var ett uppföljningsmöte angående på- gående behandling. AA meddelades och erbjöds i samband med detta en- skilda samtal med terapeut, vilket är ett inslag i behandlingen och styrs av en behandlingsmanual. Av 9 kap. 1 § fängelselagen (2010:610) framgår bl.a. att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare och att den allmänna sjukvården ska anlitas, om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten. Vidare anges i 25 § fängelseförordningen (2010:2010) att varje anstalt ska ha tillgång till legitimerad läkare och personal med lämplig sjukvårdsutbildning. Enligt 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds häl- sotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. I 8 kap. 1 § OSL anges att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lag inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i denna lag eller i lag eller förordning som denna lag hänvisar till. Enligt 8 kap. 2 § OSL gäller detta och vad som föreskrivs i andra be- stämmelser i denna lag om uppgiftslämnande till andra myndigheter och överföring av sekretess mellan myndigheter, också mellan olika verksam- hetsgrenar inom en myndighet när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Enligt 12 kap. 2 § OSL kan en enskild helt eller delvis häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne, om inte annat anges i denna lag. Det aktuella samtycket har utformats i enlighet med vad som följer av Kri- minalvårdens rutinbeskrivning för initial hälsoundersökning.