frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Rutinerna omfattar bl.a. domar och beslut av betydelse för verkställigheten av tidigare utdömt fängelsestraff. De rutiner som berör sådana avgöranden framgår i dess hel- het av bilaga 3. Nedan redovisas det huvudsakliga innehållet i rutinerna, med hänvisning till aktuellt avsnitt i handboken. Uppgift om avgöranden i brottmål lämnas till enligt föreskrifter om uppgift till om dom och slutligt beslut i brottmål i (DVFS 1998:7) jämte bilagor, se bilaga 4 (se avsnitt Bl. 3; jfr 5 och 6 §§ förordningen [1970:517] om rätts- väsendets informationssystem och 26 § förordningen [1999:1134] om be- lastningsregister). Uppgift lämnas bl.a. om domar i brottmål, undanröjande av domar eller slutliga beslut i brottmål på grund av domvilla eller annat rättegångsfel och beviljande av resning eller återställande av försutten tid beträffande domar eller slutliga beslut i brottmål. Vidare lämnas uppgift om beslut under rättegång att vidare verkställighet inte får äga rum beträffande den som dömts till skyddstillsyn. När den tilltalade är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt och t.ex. har beviljat prövningstillstånd eller meddelat dom eller slut- ligt beslut i brottmål skickas en kopia av avgörandet till häktet eller anstal- ten (se avsnitt B3 och B3.1; jfr 2 och 4 §§ förordningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). Om en tilltalad, som inte är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt, har dömts till fängelse skickas en kopia av avgörandet till Kriminalvården, placeringssektionen (se avsnitt B4; jfr 6 § förordningen om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). Är den tilltalade villkorligt frigiven, tidigare dömd till skyddstillsyn eller till villkorlig dom med samhällstjänst och meddelas dom eller beslut som rör den tidigare påföljden eller döms den tilltalade till annan påföljd än böter skickas kopia av domen eller beslutet till Kriminalvården (se avsnitt B7; jfr 18 § förordningen om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). Expediering i mål om omvandling av fängelse på livstid I mål om omvandling av fängelse på livstid expedieras det slutliga avgörandet till bl.a. Kriminalvården, kriminalvårdsanstalten, , () och vid bifall även till Polismyndig- heten (se avsnitt B5; jfr 11 § förordningen [2006:1119] om omvandling av fängelse på livstid, och 4 §§ förordningen om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. samt 5 a § förordningen om rättsväsendets informationssy- stem). Expediering i extraordinära mål Vid avslag på ansökan om resning, klagan över domvilla eller ansökan om återställande av försutten tid skickas en kopia av avgörandet till parterna (se avsnitt A9). Vid avslag på ansökan om resning i mål där det finns tidi- gare beslut om inhibition skickas en kopia även till Kriminalvården (se av- snitt B45). 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D Vid bifall skickas en kopia av avgörandet till olika adressater beroende på typ av mål (se avsnitt A9, B43, B44, B46 och B47). När det gäller bifall till klagan över domvilla som avser en fängelsedom skickas kopia av avgö- randet till bl.a. verkställighetsmyndigheten (Kriminalvården). Beslut i fall då sökanden är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt expedieras enligt följande. Om sökanden i ansökan angett annan adress än till häktet eller anstalten skickas sökandens exemplar till den adressen. Om adressen i protokollet inte överensstämmer med adressen i ansökan, sker ex- pediering inte till adressen i protokollet. Har sökanden inte uppgett annan adress än till häktet eller anstalten expedieras avgörandet till sökanden ge- nom häktet/anstalten. Avgörandet skickas till häktet eller anstalten endast då utgången i målet påverkar det förhållandet att klaganden är frihetsberö- vad. (Se avsnitt B3.) dömde till fängelse. Han förplikta- des också att betala skadestånd till målsäganden. Vidare fastställde hovrätten ett av tingsrätten fattat beslut i fråga om beslag. Domen vann laga kraft. gav AA in en klagan över domvilla beträffande hov- rättens dom till . På klagoskriftens förstasida angavs att AA:s adress var anstalten , se bilaga 5. beslutade att någon åtgärd för verkstäl- lighet av hovrättens dom tills vidare inte skulle få vidtas (inhibition), se bilaga 6. Beslutet fattades av justitierådet KK efter föredragning av dåva- rande justitiesekreteraren . Beslutet expedierades av domstolshandläggaren , som har uppgett följande. Hon minns inte detaljerna kring vilka överväganden hon gjorde inför expedieringen, men efter att ha tagit del av beslutet och dagboksbladet utgår hon ifrån att hon resonerade på följande sätt. Inför ex- pedieringen kontrollerade hon expedieringsanvisningarna i domstolens . Förutom till AA genom ombud expedi- erade hon, i enlighet med informationen i klagoskriften om AA:s adress och anvisningarna i avsnitt B3, beslutet till kriminalvårdsanstalten . Med anledning av hovrättens beslagsförordnande expedierade hon även be- slutet till polisen i , som enligt uppgift i tingsrättens dom förvarade beslaget (jfr avsnitt B50 i anvisningarna). Vidare expedierade hon beslutet till med anledning av det skadestånd som hovrät- ten förpliktat AA att betala till målsäganden (jfr 8 § förordningen [1981:967] om skyldighet för domstol och att lämna under- rättelser om vissa beslut av exekutiv betydelse). Expedieringen dokumente- rades i dagboksbladet, se bilaga 7. Enligt har det inte förelegat någon skyldighet för dom- stolen att expediera inhibitionsbeslutet till någon annan person eller myndighet, eller för den delen någon annan enhet eller avdel- ning inom någon av de mottagande myndigheterna. Domstolen gör därför bedömningen att expedieringen av beslutet skett på ett författningsenligt sätt och i enlighet med gällande rutiner. KR I M I N A L V Å R D 2019/20 JO1 Behov av översyn av expedieringsrutinerna expedierade alltså beslutet i enlighet med författning och övriga föreskrifter och rutiner. Domstolen saknar dock fullständiga rutiner i skriftlig form för expediering av inhibitionsbeslut i extraordinära mål (jfr , avsnitt B 36.31–36.34, bi- laga 8). Domstolen ska inleda ett arbete med att se över om rutinerna behö- ver ändras, kompletteras eller förtydligas. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaren. I ett beslut anförde chefsJO följande: Kriminalvården och har i sina remissvar redogjort för de be- stämmelser som har betydelse i ärendet. Förordningen (2001:682) om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården upphörde att gälla . Bestämmelserna om myndighet- ers skyldighet att lämna uppgifter som behövs för det centrala kriminalvårds- registret finns numera i 18 § förordningen (2018:1746) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Inledningsvis kan jag konstatera att AA kom att frihetsberövas trots att det inte fanns rättslig grund för det. Det kan vidare konstateras att det inträffade berodde på att information om Högsta domstolens inhibitionsbeslut inte hade nått fram till den som hade att besluta om förpassning och efterlysning, dvs. handläggaren vid Kriminalvår- dens placeringssektion, och inte heller till den enhet inom som ansvarade för att verkställa beslutet om efterlysning. Den första frågan i ärendet är om någon eller några av de inblandade myndigheterna kan lastas för det felaktiga frihetsberövandet. Ärendet väcker dessutom frågor om behovet av ändrade rutiner eller arbetssätt inom de rättsvårdande myndigheterna för att undvika att något liknande inträffar på nytt. Jag kommer nedan att ta ställning till respektive myndighets agerande. När det gäller Kriminalvården kan det inledningsvis konstateras att anstalten agerade korrekt när AA försattes på fri fot efter det att anstalten hade fått ta del av Högsta domstolens inhibitionsbeslut. Vidare kan det konstateras att häktet agerade korrekt när häktet meddelade polisen att AA inte skulle tas emot i häktet. Beslut om förpassning och efterlysning Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de kontroller som ska vidtas inför ett beslut om förpassning respektive efterlysning. Kriminalvården har vi- dare anfört att den ansvariga handläggaren i AA:s ärende utförde de kontroller 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D som ingick i placeringssektionens då gällande rutiner. Vid dessa kontroller framgick det, enligt Kriminalvården, inte att hade fattat ett beslut om inhibition. Det finns således inte grund för mig att kritisera handläg- garen vid placeringssektionen för beslutet att begära AA förpassad respektive att efterlysa honom. Hanteringen av Högsta domstolens inhibitionsbeslut Kriminalvården har även redogjort för vad som hände med det exemplar av inhibitionsbeslutet som kom in till anstalten med fax från . Det framgår att faxet skickades tillsammans med AA:s akt till hu- vudkontoret, där den sorterades in i arkivet. Enligt bedömning har även anstaltspersonalen följt de styrdokument och rutiner som fanns vid tiden för den anmälda händelsen. Det som har kommit fram i ärendet ger mig inte anledning att ifrågasätta denna bedömning. Det finns således inte grund för mig att kritisera någon tjänsteman i anstalten för hanteringen av Högsta domstolens beslut. Trots allt kvarstår det faktum att AA felaktigt efterlystes och frihetsberöva- des. Jag får uppfattningen att Kriminalvården menar att detta berodde på att inte skickade inhibitionsbeslutet till placeringssektionen och inte heller till . Kriminalvården verkar vara av uppfattningen att domstolen ska expediera sådana beslut dels till placeringssektionen och dels till , som därefter ska skicka besluten till Kriminalvården ge- nom strukturerad elektronisk överföring alternativt via e-post. Kriminalvården har dock inte redovisat den rättsliga grunden för Högsta domstolens eventuella skyldighet att expediera inhibitionsbeslut till placeringssektionen och till Po- lismyndigheten. Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för domstolarnas skyldighet att skicka domar och beslut i brottmål till Kriminalvården och polisens skyldighet att lämna vissa uppgifter till Kriminalvården (se 2 §, 6–8 §§ och 28 § förord- ningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. respektive 18 § förordningen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område). Av dessa bestämmelser framgår inte vad som gäller för en domstols beslut om att någon åtgärd för verkställighet av en dom på fängelse tills vidare inte får vidtas. Av 18 § förordningen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område framgår att bl.a. migrationsdomstolarna ska lämna uppgifter till Kriminalvården om beslut om inhibition av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott har meddelats. Någon motsvarande uppgiftsskyldighet för en domstol när det gäl- ler beslut om inhibition av ett utdömt fängelsestraff finns däremot inte i den nämnda förordningen. Av 5 § 2 förordningen (1970:517) om rättsväsendets in- formationssystem framgår vidare att ska lämna uppgift till om beslut under rättegång om att vidare verkställighet inte får äga rum beträffande den som har dömts till skyddstillsyn. Någon motsvarande uppgiftsskyldighet när det gäller beslut om inhibition av ett utdömt fängelse- straff finns däremot inte. KR I M I N A L V Å R D Min slutsats blir alltså att det inte finns någon författningsreglerad skyldig- het för att skicka ett beslut om inhibition av ett utdömt fäng- elsestraff till Kriminalvårdens placeringssektion eller till . Med utgångspunkt i hur regelverket ser ut måste det rimligen i stället vara Kriminalvårdens uppgift att se till att ett beslut om inhibition av en fängelse- dom som skickas till den anstalt där den dömde är intagen hanteras på ett sådant sätt inom myndigheten att information om inhibitionsbeslutet når den eller de verksamhetsgrenar som berörs av beslutet. Det är naturligtvis otillfredsstäl- lande att det inom inte har funnits någon rutin för hur ett inhi- bitionsbeslut ska hanteras i en situation som den aktuella. Eftersom Kriminal- vården verkar vara av uppfattningen att domstolen ska skicka ett inhibitionsbe- slut avseende en fängelsedom till placeringssektionen och till Polismyndig- heten kan jag dock ha viss förståelse för att det inte fanns någon rutin. Avsak- naden av en rutin är inte tillräckligt allvarlig för att kritisera Kriminalvården eller göra några andra uttalanden. Av Kriminalvårdens yttrande framgår att det felaktiga frihetsberövandet av AA har lett till att Kriminalvården ser över sina rutiner samt till att vissa rutiner har ändrats för att undvika att liknande felaktiga frihetsberövanden sker. Kriminal- vården har vidare anfört att myndigheten har identifierat en sårbarhet avseende en viss typ av förordnande i brottmålsdomar och att myndigheten har för avsikt att även fortsatt se över sina rutiner och system för att minska riskerna ytterli- gare för att någon felaktigt frihetsberövas. Det är naturligtvis positivt. Inledningsvis kan det konstateras att det är uppgift att verk- ställa efterlysningar som Kriminalvården beslutar om. Som anfört i sitt yttrande skickades efterlysningen av AA från Kriminalvården till drygt efter det att hade fattat beslut om inhibition. Jag har därför viss förståelse för att initialt inte fann anledning att misstänka att någon åtgärd för verkställighet inte fick vidtas. Jag delar uppfattning att myndigheten normalt sett bör kunna förlita sig på att en efterlysning från Kriminalvården är korrekt, när om- ständigheterna inte ger anledning till annat. Myndigheten måste också normalt sett kunna förlita sig på att en efterlysning är riktigt införd i datasystemen. Det skulle inte vara rimligt eller praktiskt genomförbart i polisens verksamhet att regelmässigt kontrollera eller stämma av sådana uppgifter. I AA:s fall kan det dock ifrågasättas om inte polisen borde ha kontaktat Kriminalvården för ett klargörande, eftersom både AA och hans ombud hävdade att det fanns ett inhi- bitionsbeslut som alltjämt var gällande. För att få helt klart besked i frågan om huruvida inhibitionsbeslutet fortfarande gällde skulle det dock ha varit nödvän- digt att kontakta , vilket inte hade varit möjligt eftersom den aktuella händelsen inträffade utanför kontorstid. Sammanfattningsvis finner jag inte tillräcklig anledning att kritisera polisens agerande. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D Jag noterar att har anfört att det finns anledning att se över de interna rutinerna i den här typen av ärenden, för att förhindra att något lik- nande inträffar på nytt. Jag ser naturligtvis positivt på detta. Jag konstaterar inledningsvis att det i AA:s klagoskrift, som kom in till , angavs att AA:s adress var anstalten . Domstolens inhibitionsbeslut expedierades därför till anstalten . Beslutet expedierades även till polisen i med anledning av att det i hovrättsdomen fanns förordnanden om beslag som förvarades där. Enligt hade den inte någon skyldighet att expediera inhi- bitionsbeslutet till någon annan person eller myndighet och inte heller till någon annan enhet eller avdelning inom någon av de mottagande myndigheterna. har därför gjort bedömningen att beslutet har expedierats på ett författningsenligt sätt och i enlighet med gällande rutiner. Som jag redogjort för ovan kommer jag till samma slutsats som Högsta dom- stolen. Det finns således inte någon anledning för mig att uttala kritik mot . Av Högsta domstolens yttrande framgår att domstolen saknar fullständiga rutiner i skriftlig form för expediering av inhibitionsbeslut i extraordinära mål. har vidare upplyst om att domstolen har för avsikt att se över om rutinerna behöver ändras, kompletteras eller förtydligas. Jag ser naturligtvis positivt på detta. blev AA felaktigt frihetsberövad under ett par tim- mar. Detta är självfallet mycket allvarligt. Utredningen i detta ärende har visat att det inträffade till stor del berodde på olika omständigheter som samverkade på ett för AA olyckligt sätt. Det inträffade berodde också till viss del på brist- fälliga rutiner hos de rättsvårdande myndigheterna. Det som drabbade AA framstår som en mycket speciell och sannolikt tämligen ovanlig situation. Möj- ligtvis har det varit svårt för de rättsvårdande myndigheterna att förutse att nå- got sådant skulle kunna inträffa. Ärendet belyser hur viktigt det är att expedie- ring av och underrättelse om domar och beslut sker korrekt och att det finns väl genomtänkta och välfungerande rutiner för informationsutbyte mellan och inom myndigheterna. Jag konstaterar att de tre myndigheter som yttrat sig i ärendet samtliga uttryckt en avsikt att se över sina rutiner. Kriminalvården har också anfört att de till viss del har ändrat sina rutiner. Det ser jag naturligtvis positivt på. Kriminalvården har pekat på att ett sätt att minska risken för felaktiga fri- hetsberövanden skulle vara att uppgifter om inhibition av fängelsestraff regi- streras i belastningsregistret på samma sätt som inhibitionsbeslut om utvisning. Det skulle då också krävas att Kriminalvårdens medarbetare ges möjlighet att kontrollera belastningsregistret inför en begäran om förpassning, efterlysning och strafftidsberäkning, något som enligt Kriminalvårdens bedömning inte är möjligt med dagens reglering. Den lösning som Kriminalvården fört fram KR I M I N A L V Å R D skulle förstås kräva förändringar i den rättsliga regleringen. Jag utesluter inte att det kan finnas andra sätt än det som Kriminalvården fört fram, för att genom författningsändringar se till att Kriminalvårdens placeringssektion och Polis- myndigheten får kännedom om beslut om inhibition av fängelsestraff. Jag fin- ner därför skäl att skicka en kopia av detta beslut till , Justi- tiedepartementet, och justitieutskott för kännedom. Beslutet skickas också till för kännedom. Uttalanden om Kriminalvårdens begränsningar av intagnas möjligheter att röka utomhus (Dnr 4642-2016) Beslutet i korthet: Ärendet rör frågan om Kriminalvården har rätt att be- gränsa det antal cigaretter som en intagen i en anstalt tillåts att inneha i sam- band med promenad samt hur långtgående en sådan begränsning i så fall får vara. ChefsJO konstaterar i beslutet att det är av stor betydelse att cigaretter inte smugglas in på avdelningarna efter avslutad promenadtid, dels för att upprätthålla det rådande rökförbudet inomhus, dels för att trygga säkerheten i anstalten. Det förekommer att intagna försöker tända insmugglade cigaret- ter på olika sätt, som i varierande grad medför risk för brand. För att hantera dessa problem har olika verksamhetsställen tillåtits att lösa saken på olika sätt. I det nu aktuella ärendet har anstalten beslutat att begränsa antalet cigaretter till två per intagen och promenadtillfälle. Enligt chefsJO:s upp- fattning finns det inget i nuvarande regelverk som hindrar att en anstalt inför begränsningar av det tillåtna antalet cigaretter, antingen i sina lokala rutiner eller genom ett särskilt beslut med anledning av inträffade händelser, under förutsättning att begränsningen är nödvändig av säkerhetsskäl. Det är emellertid nödvändigt att då iaktta den proportionalitetsprincip som kommer till uttryck i fängelselagen och som innebär att en intresseavvägning ska göras för att pröva om olägenheterna med åtgärden står i rimlig proportion till vad som står att vinna med den. Om en mindre ingripande åtgärd är till- räcklig ska den användas. ChefsJO konstaterar att den begränsning som an- stalten beslutat om är mycket långtgående men anser sig inte ha till- räckligt underlag för att hävda att den är oproportionerlig. ChefsJO understryker avslutningsvis det angelägna i att lika fall behand- las lika inom och att kravet på proportionalitet faktiskt up- prätthålls i verksamheten. ChefsJO förväntar sig att Kriminalvården ser över de olika metoder som anstalterna använder för att förhindra insmuggling av cigaretter på avdelningarna och överväger möjligheterna att få till stånd ett mer enhetligt förhållningssätt i frågan. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 KR I M I N A L V Å R D I en anmälan som kom in till JO framförde AA i egenskap av representant för förtroenderådet på avdelning 5-20, nedre våning Hus 2, kla- gomål mot Kriminalvården, anstalten . Han anförde bl.a. följande: Efter att han rapporterats för att ha rökt i sitt bostadsrum drog anstalten in den extra promenaden för samtliga intagna. När intagna frågade personal varför promenaden dragits in fick de svaret att ”det kan ni tacka AA för”. Personalen försatte honom i en farlig situation genom att peka ut honom som ”syndabock”. För övrigt får de intagna bara röka två cigaretter vardera i samband med pro- menad, men de borde få röka hur många cigaretter de vill. Det var inte första gången som anstalten tillämpat kollektiv bestraffning. Under en månad låste personalen två dörrar som normalt står öppna, sedan någon tryckt på överfalls- larmet. Anmälan remitterades till Kriminalvården, huvudkontoret, för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region , genom regionchefen följan- de: Kriminalvården har utrett ärendet genom kontroll i det klientadministrativa systemet KVR samt genom att hämta in yttrande och muntliga uppgifter från anstalten . Av KVR framgår följande av relevans. AA rapporterades för missköt- samhet i form av rökning i bostadsrummet . Anstalten fann misskötsamheten styrkt. Misskötsamheten föranledde ingen åtgärd. Av uppgifter från kriminalvårdsinspektören framgår i hu- vudsak följande. Anstalten har haft problem med insmuggling av cigaretter i samband med avslutad vistelse på promenad- gården. Det är av säkerhets- och brandskäl inte tillåtet att röka i anstalten. Riskerna som uppkommer vid rökning inomhus består bl.a. i att intagna på olika sätt tänder cigaretter inomhus, t.ex. genom att kortsluta elektronisk utrustning. Mot denna bakgrund har normalavdelningen begränsat antalet cigaretter till två stycken per intagen och promenadtillfälle. Information om begränsningen har satts upp på anslagstavlor på avdelningarna. (juni–augusti) beslutade anstalten att erbjuda intagna på normalavdelningen extra promenadtid och . Detta innebar att plan 1 fick promenera –09.55 och plan 2 kl. 13.25–13.55. Efter ett första fall av misskötsamhet i form av rökning inomhus i sam- band med extra promenad lyfte anstalten frågan om rökning vid möte med förtroenderådet. Anstalten meddelade att extra promenader inte kunde ge- nomföras om misskötsamheterna fortsatte. AArapporterades för misskötsamhet efter att personal konstaterat att han smugglat in en cigarett från promenaden och rökt den inomhus. Beslut togs att dra in de extra promenaderna för nedre plan under den kommande helgen. informerades om beslutet . Frågan om rökning hade även avhandlats med förtroenderådet. Medlemmarna i förtroenderådet ut- tryckte förståelse för beslutet. Ordinarie promenader genomfördes som vanligt. Utredningen har inte kunnat styrka påståendet från AA att anstalts- KR I M I N A L V Å R D 2019/20 JO1 personal skulle ha nämnt hans namn i samband med de inställda extra pro- menaderna eller att säkerheten på något sätt åsidosatts. Hus 2 i anstalten består av fyra avdelningar fördelat på två våningsplan. En avdelning består av fem bostadsrum samt ett pentry. När intagna från det övre planet har promenad låser man avdelningsdörrarna på det nedre planet i och med att intagna från det övre planet passerar. Mellan avdel- ningarna finns en dörr som går att ställa upp och detta görs ibland, t.ex. för att skapa gemensamhet om det enbart vistas en intagen på en av avdelning- arna eller när intagna som talar samma språk vistas på angränsande avdel- ningar. Det finns inga särskilda rutiner om när dörren ska hållas öppen eller stängd. utlöstes ett väggfast larm på hus 2 på normalav- delningen. Utredningen gav inte svar på vem som utlöst larmet, men någon larmsituation tycks inte ha förelegat.