frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Ägaren ska även informeras om att han eller hon annars förlorar sin rätt till godset. (Se 1 och 3 §§ förordningen om hantering av hittegods.) Innan fastställer att ägaren har förlorat sin rätt till hitte- gods enligt 3 § ska han eller hon ha delgetts en underrättelse om att det kan bli fallet. Om värdet av hittegodset kan antas vara mindre än en tiondel av det prisbasbelopp som gällde när godset togs om hand eller om det saknar försälj- ningsvärde, får delgivning ske genom att underrättelsen anslås hos Polismyn- digheten. (Se 5 § förordningen om hantering av hittegods.) Egendom som tillfallit staten enligt lagen om hittegods och kan befaras komma till brottslig användning eller annars är olämplig för försäljning ska oskadliggöras (se 1 och 5 §§ lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m). PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polisen har utfärdat föreskrifter om myndighetens hantering av bl.a. hittegods. Av dessa framgår bl.a. att med hittegods avses sådant upphittat gods som avses i hittegodslagen och med gods av ringa värde avses gods med ett uppskattat ekonomiskt värde av högst en tusendel av prisbasbeloppet och som inte omfattas av hittegodslagen. Föreskrifterna innehåller också en definition av gods med särskilt värde. Med sådant gods avses hittegods av ringa värde som kan antas ha ett särskilt bruks- eller affektionsvärde för ägaren och som är sökbart, såsom identitetshandlingar, kreditkort och identifierbara nycklar. Hittegods som inte är gods av ringa värde ska registreras i polisens hittegods- system. (Se 2 och 5 §§ föreskrifter och allmänna råd om hantering av hittegods, RPSFS 2010:7, FAP 650-1.) Ett pass som är anmält som stulet eller förkommet och som spärrats ska makuleras om det återfinns eller upphittas. Ett upphittat pass som inte har anmälts som stulet eller förkommet ska makuleras och förstöras, om den för vilken resehandlingen är utställd inte kan anträffas. (Se 3 kap. 2 § första och andra stycket föreskrifter och allmänna råd om polismyndig- heternas hantering av pass och nationellt identitetskort, RPSFS 2009:14, FAP 530-1.) Av utredningen framgår att två svenska och sex utländska pass utställda i AA:s namn lämnades in på polisstationen i . Inget av passen var giltigt. Utredningen ger inte något klart svar på hur eller när passen blev omhändertagna av . Myndigheten har i sitt yttrande angett att passen lämnades in som upphittade på och jag utgår i min bedömning från att det gick till på det sättet. De åtta passen registrerades inte när de kom in till . Som skäl för det har myndigheten uppgett att utgångna pass inte omfattas av lagen om hittegods eftersom de inte kan användas som resehandling eller identitetshandling och har ett ringa ekonomiskt värde. Även om utgångna pass har ett obefintligt eller ringa ekonomiskt värde kan de ha ett personligt värde för ägaren (se JO 2017/18 s. 263, dnr 5351-2015). Trots att ett utgånget pass kan användas för det ändamål som det har utfärdats för kan det ge information om att innehavaren har rest in i eller ut från ett annat land eller om ett tidigare medborgarskap. Beroende på vilken person ett pass har utfärdats för skulle det också kunna ha ett historiskt intresse eller ett värde som samlarföremål. Mot denna bakgrund ska utgångna pass enligt min mening omfattas av lagen om hittegods. borde därför ha registrerat de åtta passen när de lämnades in till stationen i . har kort efter att passen lämnades in makulerat och förstört dem. Som skäl för detta har angett att man enligt myndighetens föreskrifter ska makulera och förstöra giltiga upphittade svenska pass när innehavaren inte kan anträffas och att det finns goda skäl för att hantera upphittade utgångna pass på samma sätt, oavsett om de utfärdats inom eller 2019/20 JO1 20 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Vidare har myndigheten uppgett att utgångna pass självfallet inte bör cirkulera fritt. Jag har tidigare uttalat att det måste finnas ett uttryckligt stöd i en föreskrift för att ska kunna makulera eller förstöra ett pass, i likhet med vad som annars gäller när polisen vidtar åtgärder med en enskild persons egendom (se JO 2017/18 s. 263). De aktuella passen var visserligen anmälda som stulna men de var inte spär- rade. Ordalydelsen i den bestämmelse i polisens föreskrifter som myndigheten hänvisar till ger därför inte någon rätt att makulera eller förstöra vare sig de två svenska passen eller de sex utländska passen. Det är ett grundläggande krav att den enskildes rätt till sin egendom respekteras och att ingripanden som avser enskildas egendom har stöd i gällande regler. borde därför inte ha makulerat och förstört de upphittade passen. Om hade hanterat passen enligt lagen om hittegods och AAinte hade hämtat ut dem eller på annat sätt avstått sin rätt till passen hade de tillfallit staten. hade då haft rätt att förstöra passen. Genom utredningen har det inte kunnat klarläggas vad som hände med AA:s väska och den övriga egendomen. Jag har därför inte underlag för att göra något uttalande i den delen. Sammanfattningsvis var det fel av att inte registrera de upphittade passen när de kom in samt att makulera och förstöra passen utan uttryckligt stöd. ska kritiseras för dessa brister. Polisen kan som huvudregel inte överlåta till den som är föremål för en begäran om handräckning att själv inställa sig (Dnr 3529-2017) Beslutet i korthet: En socialnämnd hade begärt hjälp från Polismyndig- heten (s.k. handräckning) med att återföra en 15-åring till ett behandlings- hem. När 15-åringen kontaktade polisen och upp- gav var han befann sig hänvisade honom att ta sig tillbaka till behandlingshemmet på egen hand. kontaktade en per- son och berättade var 15-åringen befann sig. Polismyn- digheten kunde då inte verkställa handräckningen på grund av resursbrist. JO uttalar att omständigheterna ibland kan vara sådana att polisen av re- sursskäl tvingas att prioritera andra arbetsuppgifter före en begäran om handräckning. Ett handräckningsärende ska dock hanteras med förtur, och det är inte sak att ta ställning till behovet av en handräck- ning. JO uttalar vidare att det i princip inte finns något utrymme för Polis- myndigheten att överlåta till den som är föremål för en begäran om handräckning att själv se till att han eller hon inställer sig vid t.ex. ett be- handlingshem. Detta gäller i särskilt hög grad när handräckningen avser ett barn. JO är därför mycket kritisk till hur hanterade begä- ran om handräckning . PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2019/20 JO1 JO konstaterar att det inte finns underlag för att uttala sig om Polismyn- dighetens prioriteringar , men framhåller att myndigheten borde ha kontaktat socialnämnden som begärt handräckningen och upplyst om händelseutvecklingen. JO understryker även att en begäran om hand- räckning gäller till dess att uppdraget är verkställt eller det inte längre finns något behov av handräckning. AAförde i en anmälan till JO fram klagomål mot för det sätt man hanterat handräckningen av hennes son på. Sonen, , avvek från ett behandlingshem (ett s.k. HVB- hem) och tog sig till sin mormor. När han kom dit ville mormodern att han skulle kontakta polisen. BB ringde därför till polisen och uppgav att han var efterlyst och att han ville tillbaka till HVB-hemmet. Polisen svarade att BB kunde ta en buss. blev AA kontaktad av en kvinna som upp- gav att hennes son låtit BB bo hos dem i smyg. När kvinnan fick veta att BB var efterlyst kontaktade hon polisen. När AA talade med kvinnan igen fick hon veta att polisen inte kommit dit på grund av resursbrist, trots att kvinnan ringt . Det hade då gått mer än sedan BB avvek. När AA själv ringde till polisen fick även hon svaret att polisen inte hade resurser för att hämta BB. AA blev upprörd över beskedet och ifrågasatte polisens priorite- ringar. I samband med det blev hon otrevligt bemött. () yttrade sig över det som anförts i anmälan om polisens agerande och över polisens övriga åtgärder i ärendet. Inför yttrandet hade de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna synpunkter. angav följande om bakgrunden: inkom en handräckningsbegäran från socialförvaltningen i […] gällande BB. Av begäran framgår bl.a. att han antagligen är drogpå- verkad och att han om han påträffas genast ska tillbaka till [det HVB-hem han vårdades vid]. Polisen biföll begäran och utfärdade en efterlysning . ringde BB till polisen och uppgav att han var efterlyst. Han befann sig då hemma hos sin mormor. Han ville ha hjälp med att komma tillbaka till HVB-hemmet. Operatören uppmanade honom att ta sig tillbaka via buss eller tåg och att ta kontakt med boendet. Operatören som hade kontakt med BB upp- ger i ett yttrande att hon drog ärendet för en inspektör vid regionlednings- centralen (RLC). Mot bakgrund av att BB befann sig i säkerhet hos en släk- ting och själv önskade ta sig tillbaka till HVB-hemmet ansåg operatören och inspektören att BB själv kunde ta kontakt med hemmet under nästkom- mande dag för att lösa återtransporten. RLC-befälet har uppgett att hon inte minns den specifika händelsen. Det är mycket vanligt att ungdomar som har rymt från behandlingshem eller liknande ringer och vill ha skjuts av polisen när de tröttnat och vill tillbaka till sina boenden. Hon kan tänka sig att hon i sin bedömning beaktade att BBfrivilligt ville tillbaka till sitt boende och befann sig hos en släkting samt att han själv eller med släktingens hjälp kunde ta kontakt med boendet för transport tillbaka dit. 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L inkom ytterligare en handräcknings- begäran gällande BB. Av begäran framgår bl.a. att han antagligen är drog- påverkad och eventuellt kan vara utagerande samt att han om han påträffas genast ska tillbaka till HVB-hemmet. Begäran bifölls som den kom in. ringde BB:s mormor och meddelade att BB var hos henne. Operatören pratade även med BB själv som uppgav att han ville tillbaka till HVB-hemmet. Operatören som pratade med BB och hans mormor har hänvisat till vad hon skrivit i händelserapporten. BB hade fått besked från en annan operatör om att han själv kunde ta sig till behand- lingshemmet via tåg eller liknande då han frivilligt ville tillbaka. Efter kon- troll med RLC-befäl meddelade operatören att det fortfarande gällde. RLC-befälet från har, på fråga, uppgett att han inte minns händelsen men sammanfattningsvis anser han att det handlar om pri- oriteringar mot bakgrund av hur bemanningen ser ut i yttre tjänst. I detta fall befann sig BB inomhus, hos sin mormor, och han ville frivilligt tillbaka till hemmet. Det ska inte prioriteras före händelser där det finns risk för personskador eller större egendomsskador. Det fanns ingen konkret fara för BBsom befann sig i en trygg miljö som sociala myndigheter och det aktuella hemmet visste var han befann sig. anträffade polisen två personer. En av dessa var BB. Av händelserapporten framgår att BB var efterlyst för omhänder- tagande men att han ”smet och sprang från platsen”. inkom en tredje begäran om handräckning. Av begäran framgår bl.a. att varit i kontakt med BB:s pappa som berät- tade att sonen varit hemma hos sin mamma. Det angavs även att han antagligen var drogpåverkad, eventuellt kunde vara utage- rande, var flyktbenägen och att det fanns en hög risk för suicid samt att han om han påträffades genast skulle tillbaka till boendet. Denna begäran bi- fölls av stationsbefälet. I samband med detta togs det även be- slut om husrannsakan och BB efterlystes på nytt. [– – –] Enligt protokoll från husrannsakan genomfördes det en husrannsakan hos AA . Patrullen mötte upp henne utanför bostaden. BB var inte i bostaden men kunde, enligt AA, finnas någonstans i [en närbelä- gen stad], oklart var då hon själv sa att hon inte haft kontakt med honom . runt ringde en anmälare vars son haft en kompis hemma hos sig i smyg . Hon hade förstått att kompisen var BB och att han var efterlyst. Anmälaren ringde igen och sa att han var kvar och att hon inte ville att han skulle vara i hennes bostad. Hon fick besked om att det inte fanns några tillgängliga resurser vid det aktuella tillfället. BB lämnade bostaden under samtalet. Anmälaren fick information om att hon inte be- hövde släppa in honom igen. Operatören som tog emot samtalet från anmälaren uppfattade ärendet som att det var BB som uppehöll sig i anmälarens bostad och hade gjort det i smyg. Anmälaren uppgav att hon ville ha ut honom ur bostaden. anmälaren ringde till polisen hann han avvika från adressen. återvände han dock. Där och då uppstod bråk mellan BB och anmä- laren, varpå anmälaren ringde polisen igen och uppgav att hon inte orkade mer. Under samtalets gång, avvek BB återigen för att sedan inte åter- komma. Alla beslut samt den information som gavs till anmälaren tog ope- ratören i samråd med RLC-befälet. ringde AA och var upprörd för att polisen inte åkt ut och hämtat BB. Operatören förklarade för AA att det saknades resurser . Operatören som pratade med AA uppger att han kommer ihåg samtalet med AA eftersom hon var arg för att polisen inte hämtat hennes son som var efterlyst. BB hade befunnit sig hos en kompis dit polisen skulle åka och PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Han vill minnas att det var väldigt många högprioriterade ärenden den dagen och ont om resurser. Operatören försökte på ett sakligt och korrekt sätt att förklara att polisen inte haft resurser att åka till platsen utan varit tvungen att prioritera andra jobb. inkom en återkallelse av handräckningsbegäran från socialjouren […]. redovisade upplysningar från DD, sektionschef vid , som sammanfattningsvis uppgett följande: Vid bedömningen av när polisens resurser ska användas vid handräckning krävs att hänsyn tas till flera faktorer. En handräckning måste ställas mot befintliga resurser och övriga pågående ärenden. För att kunna avgöra hur en handräckning ska prioriteras måste man bl.a. överväga om personen är rymningsbenägen så att polisens s.k. våldsmonopol behövs, om personen befinner sig i en skadlig miljö eller det finns någon annan överhängande risk för personens hälsa. I det aktuella fallet hade BB själv tagit kontakt med polisen och uppgett att han frivilligt ville tillbaka till HVB-hemmet. Han befann sig hemma hos sin mormor. Med andra ord så var han varken rymningsbenägen eller vis- tades i någon farlig miljö. Ställt i förhållande till andra polisiära uppdrag så prioriterades detta ärende lägre. Operatören uppmanade BB att ta kontakt med HVB-hemmet för att på så sätt ordna med transport till boendet. BBhade befunnit sig i en farlig miljö eller varit våldsam så hade priorite- ringen blivit en annan. redogjorde för rutinen för hantering av en handräckningsbe- gäran i det aktuella polisområdet enligt följande: RLC styr samtliga resurser i ingripandeverksamheten i [polisområdet]. Enligt uppgift från dåvarande stf. sektionschef vid , , ansvarar RLC för handräckningar som ska utföras i närtid (). Sta- tionsbefälet samråder normalt med vakthavande befäl/RLC-befäl angående bedömningen av huruvida det är en sådan handräckning. Beslutsmandat ligger rent formellt hos vakthavande befäl. Om det är en akut handräckning som RLC övertar ansvaret för upprättas en händelserapport, oftast med pri- oritetsgrad tre. Händelserapporten kommer upp på operatörsskärmarna och RLC-befälens skärmar och ska sedan åtgärdas i den mån det inte finns ären- den med prioritet ett eller två. Utöver den prioriteringen tillkommer prak- tiska bedömningar i form av geografiska och planeringsmässiga förutsätt- ningar. Om begäran inte bedöms vara akut skickas den vidare till lokalpolisom- rådet där den aktuella personen befinner sig, eller befaras befinna sig. Det är lokalpolisområdet som därefter äger ärendet. Kansliet på det aktuella lo- kalpolisområdet tar hand om handräckningen och skickar ut den till grupp- chefer och personal i ingripandeverksamheten som ska jobba med hand- räckningen. redovisade följande bedömning: I det nu aktuella fallet hade socialförvaltningen begärt biträde för att återföra BB till [ett HVB-hem]. hade be- dömt att han genast behövde komma tillbaka till HVB-hemmet när det bli- vit känt var han befann sig. Redan när hade beviljat den första handräckningsbegäran var myndigheten skyldig att försöka utföra uppdraget antingen tills BB återvänt till behandlingshemmet eller begäran återkallats. Varken den 10 eller ansåg polisen att läget vara så akut för BB att hjälp lämnades. De berörda befattningshavarna grundade detta på 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L att han då befann sig hos en släkting, att han inte var aggressiv och att han självmant ville tillbaka till HVB-hemmet. Under sådana förhållanden hade polisen i och för sig kunnat kontakta socialförvaltningen för att diskutera eventuella frågetecken gällande behovet av handräckning eller dess genom- förande. Det hade då också varit möjligt att ta upp frågan om en ompröv- ning av handräckningsbegäran. Någon sådan kontakt togs emellertid aldrig. var då skyldig att lämna sitt biträde och det utan onödigt dröjsmål. Myndigheten anser vidare att det får anses tveksamt att hänvisa en 15-årig pojke med drogproblem till allmänna kommunikationer. Polisen agerade direkt på den handräckningsbegäran som kom in . Polisen letade då efter BB på den adress som socialförvaltningen uppgav att han skulle befinna sig på, hans mammas adress, dock utan re- sultat. har ingen anledning att ifrågasätta polisens age- rande i denna del. ringde en anmälare till polisen och uppgav att BB be- fann sig i hennes hem. BB avvek dock under samtalet. Polisen bedömde att det inte fanns resurser för att verkställa handräckningen. Med hän- syn till BB:s ålder och drogproblem samt de nytillkomna uppgifterna om att han var flyktbenägen och att det fanns en hög risk för suicid anser Po- lismyndigheten emellertid att ärendet borde ha prioriterats högre. Även om förstås har full förståelse för det ansträngda arbetsläget och att prioriteringar behöver göras anser myndigheten att det är olyckligt att polisens agerande medförde att BB:s återkomst till HVB- hemmet fördröjdes, särskilt som fördröjningen innebar en risk för att han skulle komma till skada. I ett beslut anförde JO följande: ska på begäran av socialnämnden lämna hjälp för att genom- föra beslut om vård eller omhändertagande enligt lagen med särskilda bestäm- melser om vård av unga. En sådan begäran får göras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att de särskilda befogenheter som anges i 10 och 10 a §§ polislagen behöver till- gripas, eller det annars finns synnerliga skäl. (Se 43 § första stycket 2 och andra stycket lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga.) När polisen läm- nar en annan myndighet hjälp av detta slag brukar det kallas för handräckning. Hjälp från polisen ska bara begäras när det finns goda skäl att anta att poli- sens särskilda befogenheter enligt polislagen behövs. Det är den begärande myndigheten som gör bedömningen av om det finns förutsättningar att begära hjälp. Begäran om hjälp kan t.ex. göras om det finns någon särskild omständig- het som ger anledning att befara att den unge eller hans eller hennes föräldrar kommer att sätta sig till motvärn eller om han eller hon uttalat hot i samband med tidigare ingripanden. ska enbart pröva om de formella förutsättningarna för handräckning är uppfyllda, t.ex. att uppdragsgivaren är behörig och att begäran har stöd i lag. En handräckning kan i princip inte nekas med hänvisning till resursbrist eller liknande. En polis har typiskt sett inte den kunskap som kan antas krävas för att t.ex. överpröva en läkares beslut om en person på grund av sitt sjukdomstillstånd kan befaras bli särskilt våldsam. Det betyder också att en handräckning inte kan avslutas och lämnas åter till den beställande myndigheten om personen som ska transporteras är lugn och PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L medverkar frivilligt när polisen ska påbörja transporten. (Se prop. 2016/17:57 s. 45, 74 f. och 77.) Om anser att behovet eller lämpligheten av den begärda åtgärden kan ifrågasättas, är det lämpligt att den myndighet som har gjort fram- ställningen uppmärksammas på detta så att frågan kan tas upp till omprövning där (se JO 1981/82 s. 172, särskilt s. 183, JO:s beslut , dnr 3134-2009, och JO:s beslut , dnr 1537-2013). JO har i tidigare beslut framhållit att ett handräckningsuppdrag ska behand- las med förtur och att det är som ansvarar för att en hand- räckning kan genomföras utan onödigt dröjsmål (se JO:s beslut den 28 novem- ber 2003, dnr 1079-2002, och , dnr 3687-2015). har i tre framställningar begärt hjälp att återföra BB till det HVB-hem han avvikit från. Av den begäran som kom in framgick att BB antagligen var drogpåverkad. Enligt den be- gäran som kom in var BB antagligen drogpåverkad och even- tuellt utagerande. I begäran som kom in angavs att BB antag- ligen var drogpåverkad, flyktbenägen, eventuellt utagerande och att det fanns en hög självmordsrisk. I samtliga tre framställningar angavs det att BB skulle föras tillbaka till HVB-hemmet genast om han påträffades. kontaktade BB polisen och uppgav att han befann sig hos sin mormor och att han ville återvända till HVB-hemmet. De ansvariga tjänstemännen vidtog dock ingen annan åtgärd än att hänvisa honom till all- männa kommunikationer. Som skäl för detta har de i huvudsak uppgett att BB ville tillbaka till HVB-hemmet och att han befann sig hos en nära anhörig. I samband med att den tredje handräckningsbegäran kom in fick polisen information om att BB kunde befinna sig hos AA. Den ansvariga tjänstemannen beslutade då om en husrannsakan för att försöka hitta BB, och han efterlystes på nytt. Husrannsakan genomfördes , men utan re- sultat. kontaktade en person polisen och berättade att BB befann sig hemma hos henne. De ansvariga tjänstemännen vidtog dock inte någon annan åtgärd än att informera den som ringde att det inte fanns några tillgängliga resurser vid tillfället och att personen inte behövde släppa in BB om han återvände. Som skäl för det har de uppgett att det vid det tillfället fanns begränsade resurser och flera andra högprioriterade uppdrag. Enligt vad som framgår av utredningen övervägde de berörda tjänstemännen inte vid något av dessa tillfällen att ta kontakt med socialnämnden. Även om det inte är sak att ta ställning till behovet av en handräckning är omständigheterna ibland sådana att polisen av resursskäl tvingas att prioritera andra arbetsuppgifter före en begäran om handräckning. Ett handräckningsärende ska emellertid hanteras med förtur (se JO:s beslut den 28november 2003, dnr 1079-2002, och , dnr 3687-2015). Detta gäller oavsett om i det enskilda fallet gör bedömningen att begäran om handräckning är akut eller inte. 2019/20 JO1 2 0 1 9 /2 0 J O1 PO L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L När det gäller överväganden har man inte gjort gällande att de grundade sig på att det fanns andra mer priorite- rade arbetsuppgifter att utföra än socialnämndens framställningar om hand- räckning. Det har i stället varit fråga om enskilda tjänstemäns bedömningar av om det över huvud taget fanns behov av handräckning utifrån de aktuella om- ständigheterna, dvs. sådana bedömningar som inte ska göra. När det gäller övervägandena framgår det inte av utredningen vilka andra uppdrag som var tvungen att prioritera i stället för handräckningen. Jag har därför inte underlag att uttala mig närmare om de bedömningar som gjordes då. Jag kan dock konstatera att det mot bakgrund av de uppgifter om BB som kommit fram måste ha stått klart att det var mycket angeläget att BB kunde föras tillbaka till behandlingshemmet. Även om jag bortser från att enbart kan göra en formell prövning av en begäran om handräckning framstår myndighetens hantering av handräckningen som mycket anmärkningsvärd.