frsrdg · H704JO1 · 2019-11-12 00:00:00 — Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får tingsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 vilja utom då rätten finner att det är nödvändigt av hänsyn till barnets bästa (5 §). Rätten ska vägra verkställighet om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa (6 §). Nämndens medverkan genom att hämta barnen i skolan och ta med dem till ett jourhem beslutade i en dom bl.a. att BB skulle ha ensam vårdnad om CC och DD. Domen gällde i den delen . bodde barnen hos AA. som tingsrättens dom meddela- des kontaktade BB och ansökte om att barnen skulle placeras i ett jourhem. Dagen efter hämtade två socialsekreterare och DD i skolan och tog med dem till ett jourhem. I CC:s och DD:s journaler antecknades följande: Fadern får information att kommer verkställa det som tings- rätten beslutat. Ut letar jourhem och kommer återkomma med mer infor- mation. I sitt remissvar har nämnden angett att syftet med att barnen hämtades i skolan var att verkställa beslutet om att barnen skulle placeras i ett jourhem, och att det alltså inte handlade om att verkställa tingsrättens dom om ändring i vård- naden. Den aktuella journalanteckningen är i så fall oriktig. Här vill jag på- minna om den dokumentationsskyldighet som nämnden har enligt 11 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453) och som innebär att dokumentationen ska visa vilka beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. En journalanteckning ska givetvis noggrant och korrekt återge vad en åtgärd som nämnden vidtar syftar till. Som framgår av de rättsliga utgångspunkter som jag har redogjort för får socialnämnden bistå föräldrar när ett barn ska flytta från den ena till den andra föräldern. medverkan förutsätter dock båda föräldrarnas sam- tycke, och åtgärder ska ske i samråd med dem. Efter tingsrättens dom sökte BB stöd från och ville att barnen skulle placeras i ett jourhem för att kunna flytta till honom. Eftersom fadern var ensam vårdnadshavare delar jag i och för sig nämndens bedömning att det fanns rättsliga förutsättningar för nämnden att bevilja faderns ansökan om vård i jourhem för barnen. När det gäller verkställigheten av ett sådant beslut om bistånd har nämnden gett uttryck för att nämnden skulle kunna begära biträde av för att verkställa beslutet. Jag vill i det sammanhanget understryka att det över huvud taget inte finns någon laglig möjlighet för nämnden att verkställa ett be- slut om bistånd som fattas med stöd av socialtjänstlagen genom polishandräck- ning. Någon sådan möjlighet som nämnden tycks ha övervägt fanns alltså inte. Det finns inte heller någon annan möjlighet för nämnden att få frågan om verk- ställighet av ett sådant beslut prövat. Nämndens beslut om vård kunde verkställas först när barnen hade lämnats över till BB. Vid den aktuella tidpunkten bodde barnen hos AA. En förutsätt- ning för att kunna placera barnen i jourhemmet var därför att hon medverkade till att barnen först flyttades över till fadern. Att barnen befann sig i skolan när 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T de hämtades påverkar inte den bedömningen. När BB vände sig till socialtjäns- ten borde nämnden ha tagit kontakt med AA för att försöka få till stånd ett överlämnande av barnen på frivillig väg. Om det efter en sådan kontakt stod klart att en överflyttning inte skulle kunna ske i samförstånd med föräldrarna borde nämnden ha hänvisat BB till att ansöka om verkställighet av tingsrättens dom med stöd av bestämmelserna i 21 kap. FB. I detta fall tog nämnden inte någon kontakt med AA innan socialsekrete- rarna hämtade barnen i skolan. AA fick alltså inte någon möjlighet att frivilligt medverka till att barnen överlämnades till BB så att beslutet om bistånd därefter Det har inte kommit fram något som helst skäl till att situa- tionen var så akut att det var nödvändigt att flytta barnen . framstår det som att brådskan orsakades av nämndens bristande kunskaper om de regler som gäller när ett beslut om bistånd ska verkställas. naturligtvis lika lite som BB hämta barnen från en förälder för att genomföra en sådan åtgärd som det var fråga om. Agerandet står i uppenbart strid med hur Jag ser allvarligt på nämndens agerande. För bristerna i handläggningen för- tjänar nämnden kritik. Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller nå- gon åtgärd från min sida. Fråga om bl.a. en socialnämnds skyldighet att träffa en överenskommelse med ett familjehem om ersättning för familjehemmets kostnader för de placerade barnen m.m. (Dnr 4947-2017) Beslutet i korthet: beslutade att bevilja två syskon (ensamkommande barn) bistånd i form av en tillfällig placering hos barnens kusin i avvaktan på en familjehemsutredning av kusinens hem. Först inledde nämnden familjehemsutredningen, och utred- ningen slutfördes inte förrän . Nämnden godkände däref- ter kusinen som familjehem åt barnen. I beslutet konstaterar JO att det måste ha stått klart för nämn- den att barnen inte skulle komma att vistas hos kusinen endast för . Nämnden borde därför, när det visade sig att placeringen inte endast skulle bli tillfällig, skyndsamt ha genomfört en fullständig familjehemsut- redning och därefter, utifrån vad utredningen visade, ha fattat beslut om var barnen skulle placeras stadigvarande. I beslutet kritiseras ha dröjt med att genomföra en familjehemsutredning och för att barnen var placerade hos kusinen under en alltför innan beslut om stadigva- rande placering fattades. JO:s utredning visar även att nämnden felaktigt hanterat frågan om er- sättning till kusinen i anledning av barnens placering. SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 ”tillfälliga” placeringen eller efter det att kusinen godkänts som familjehem åt barnen betalade nämnden ut någon ersättning till kusinen. I beslutet fram- håller JO att nämnden ansvarar för att de som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I nämndens förpliktelse att tillhandahålla god vård ingår ett kostnadsansvar som gäller även vid till- fälliga placeringar. Vidare ska socialnämnden i samband med beslut om pla- cering i ett familjehem ingå avtal med dem som nämnden avser att anlita som familjehem, ett s.k. familjehemsavtal. I beslutet kritiseras nämndens hantering av frågan om ersättning till kusinen i anledning av barnens placer- ing. Syskonen kom som ensamkommande barn till under hös- ten 2015. anvisade dem till . beviljade i kom- mun AA och BB bistånd i form av en placering hos deras kusin med stöd av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL. I biståndsbeslutet angavs att det rörde sig om en tillfällig placering. AA och BB bodde dock kvar hos CC till , dvs. inledde i en utredning av CC:s hem (en s.k. familjehemsutredning). Utred- ningen avslutades . I utredningen föreslogs att CC skulle godkännas som familjehem. Nämnden fattade därefter ett beslut om att godkänna CC som familjehem åt AA och BB. I beslutet angavs att ”inget arvode utgår då detta är en anhörigplacering”. I en anmälan till JO klagade på i Söl- vesborgs kommun och uppgav i huvudsak följande: Han blev kontaktad av en tjänsteman vid kommunen som frågade om han kunde ta emot sina kusiner och låta dem bo hos honom. Innan kommunen placerade AA och BB hos honom hade han kontakt med olika tjänstemän vid kommunen som förkla- rade att den bostad som han hyrde inte dög. Han bytte därför till en större lä- genhet. Hyran för den nya lägenheten var dock hög och han själv hade en för- hållandevis låg inkomst, vilket kommunen kände till. Trots att kommunen pla- cerade barnen hos honom fick han ingen ekonomisk ersättning av kommunen. Han förklarade för flera av kommunens tjänstemän att han behövde hjälp med att betala för bl.a. kläder och mat till AA och BB. Han fick dock ingen ersätt- ning av kommunen utan tvingades i stället låna pengar av bekanta. När han tog upp frågan om ekonomisk ersättning svarade olika tjänstemän vid kommunen att beslutet att placera AA och BB hos honom inte innebar att barnen var fa- miljehemsplacerade hos honom. Enligt tjänstemännen rörde det sig i stället om en anhörigplacering. Han fick även information om att kommunen bara beta- lade ut ersättning till familjehem. Han förklarade då att han ville bli familjehem för AA och BB. Kommunen inledde också en familjehemsutredning, vilken 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T ledde till att han godkändes som familjehem . Trots detta be- talade inte kommunen ut någon ersättning till honom. Till slut flyttade AA och BBtill ett flyktingboende eftersom CC inte hade råd att köpa vinterkläder till dem. JO begärde att i skulle yttra sig över anmälan. Nämnden uppgav följande i sitt svar till JO (bilagorna har utelämnats här): CChar till JO anmält upplevda brister i handläggningen av honom som an- hörighem till två underåriga pojkar utan vårdnadshavare som anvisades till av . CC beskriver i sin anmälan sin upplevelse av hanteringen till och med pojkarna flyttar från honom . Pojkarna placerades tillfälligt hos CC en- ligt beslut . I beslutet framgår att placeringen genomfördes i samförstånd med pojkarna och CC då CC uppgavs vara kusin till barnen. I beslutet framgår även att placeringen görs i avvaktan på att pågående utred- ning enligt 11: l § SoL samt familjehemsutredning färdigställs. I avvaktan på att det föreligger ett godkännande av anhörighemmet utgår ingen om- kostnadsersättning. Denna information är lämnad till CC och på begäran av honom själv skriftligt lämnad, enligt journal, . I flera delar av CC:s beskrivning av ärendet till JO berättar han om diskussioner med olika befattningshavare som rör ekonomiska frågor. Undertecknad bedömer emellertid att Individ- och familjeomsorgen har brustit i att utge omkostnadsersättning till CC från och med att han godkändes som anhörighem, , vid Barn- och utbildningsnämndens individ- och familjeomsorgsutskott till och med barnen avflyttar . Enligt beräkning, som utgår från SKL:s rekommenderade ersättningsnivåer, har CCrätt till 127 dagars omkostnadsersättning, med reglering av Migrations- verkets dagersättning och utbetalning av ett gymkort , med per barn, totalt . Denna ersättning föreslår under- tecknad att individ- och familjeomsorgsutskottet beslutar ska betalas till CC Ett flertal av de befattningshavare som varit inblandade i ären- det har slutat sina tjänster. Det som finns för handen av korrespondens och samtal är den dokumentation som finns i pojkarnas ak- ter. Det undertecknad kan konstatera är att det råder olika uppfattningar om flera olika händelser i det CC beskriver utifrån pojkarnas journaler. Under- tecknad kan inte se att det i underlagen i sak föreligger fler brister än det som nämnts. Det är dock beklagligt om en enskild, som CC beskriver, upplever kontakten med Individ- och familjeomsorgen så negativt. arbetar med en positiv värdegrund och människosyn som en kärna i all verksamhet. Att individ- och familjeomsorgen inte utgett den omkostnadsersättning som CC har rätt till är beklagligt och föranleder en översyn av de riktlinjer som finns för nämndens uppdragstagare. I förelig- gande yttrande bifogas kopior på den kommunikation som finns i akter kopplat till aktuellt ärende. CC har haft flera skriftliga kontakter i ärendet. Bland handlingarna finns anmälan och yttrande till daterad . Imars månad finns en skrivelse till CC då Individ- och familjeomsorgen via kommunens jurist svarar CC på frågor om ärendet. Undertecknad bilägger även denna korrespondens som ett underlag till JO:s utredning. SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 Vad gäller förslaget om att ersätta CC för utebliven omkostnadsersätt- ning har upprättats ett särskilt ärende. CCkommenterade därefter remissvaret och kom även in med ytterligare kla- gomål mot i . skickade biträdande juristen , uppgivet ombud för , ett e-postmeddelande till JO där han upplyste om att CC och nämnden hade träffat en överenskommelse om ersättning för placeringen av barnen. I ett beslut anförde JO följande: Inriktningen på min granskning I sin anmälan, och i de kompletteringar som därefter har kommit in, har CC riktat flera olika klagomål mot i . Det finns flera frågetecken kring hur nämnden hanterat CC:s samt barnen ärenden. Det är utifrån utredningen i ärendet inte möjligt för mig att i detalj bedöma nämndens hantering. Jag har valt att rikta in min granskning på det som jag uppfattar som huvudfrågorna i ärendet, nämligen dels nämndens skyldighet att göra en s.k. familjehemsutredning och därefter fatta beslut om var barnen stadigvarande ska placeras, dels nämndens hantering av frågan om ersättning till CC för placeringen av barnen hos honom. Det finns anledning för mig att inledningsvis redogöra kortfattat för bestäm- melserna om hur socialnämnden ska handlägga ärenden som rör ensamkom- mande barn. ansvar för placering av ensamkommande barn När ett ensamkommande barn kommer till ska anvisa en kommun som ska ordna boende för barnet. När har anvisat en kommun ska det anses att barnet vistas i den kommunen i den mening som avses i 2 a kap. 1 § SoL. Detta framgår av 3 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. ska vid sin handläggning av ett ärende som rör ett ensam- kommande barn tillämpa bestämmelserna i socialtjänstlagen om utredning och placering m.m. Det följer av den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler ska gälla för alla barn som vistas i landet (se prop. 2005/06:46 s. 41). Från principen finns vissa undantag, men de har inte någon betydelse i det här ärendet. ska, enligt 6 kap. 1 § SoL, se till att den som behöver vård eller behöver bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem, ett hem för vård eller boende (HVB-hem) eller ett stödboende för barn och unga i ål- dern 16–(stödboende). ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. När nämnden ska placera ett barn ska nämnden, enligt 6 kap. 5 § SoL, i första hand överväga om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan när- stående. Barnets bästa ska dock alltid enligt 1 kap. 2 § SoL vara utgångspunk- ten när nämnden bestämmer om en placering. Ett beslut om att placera barnet 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T hos en anhörig eller annan närstående benämns ofta nätverksplacering eller an- hörigplacering. Det är dock i socialtjänstlagens mening fortfarande fråga om en familjehemsplacering, men i dessa fall har barnet, i stället för att placeras hos en ”främmande” familj, placerats i ett hem som tillhör barnets krets av an- höriga eller någon annan närstående. Utöver sådana familjehemsplaceringar som socialnämnden beslutar om förekommer det att ett barn placeras av vårdnadshavaren i en familj. En sådan placering brukar kallas för en privatplacering. I de fallen är det alltså inte nämn- den som beslutar om placeringen, men för att barnet ska få bo i familjen måste socialnämnden lämna ett medgivande till boendet (6 kap. 6 § första stycket SoL). En privatplacering är alltså inte någon placering i egentlig mening, och det brukar därför inte utgå någon ersättning till familjehemmet från social- nämnden. beslutar om en placering av ett barn i ett familjehem eller lämnar ett medgivande till ett enskilt hem ska nämnden utreda hemmets lämp- lighet. Detta framgår av 6 kap. 6 § SoL. ska enligt 6 kap. 6 b § SoL i samband med beslut om placer- ing i ett familjehem ingå avtal med dem som nämnden avser att anlita som familjehem. Vid min genomgång av handlingarna i ärendet framgår det att Barn- och ut- bildningsnämnden i i sina kontakter med CC kallar pla- ceringen av AA och BB för flera olika saker, bl.a. använder nämnden uttryck som anhörigplacering, familjehem, släktinghem, nätverkshem och anhö- righem. Detta ger intryck av att nämnden inte har riktigt klart för sig den rätts- liga innebörden av de olika begreppen. Jag kan konstatera att nämnden inte har använt begreppen på ett konsekvent och riktigt sätt, vilket är bekymmersamt. Oavsett vilka begrepp som nämnden använt för att beskriva CC:s uppdrag framgår av beslutet om placering att nämnden då beslu- tade att bevilja barnen bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL i form av en tillfällig placering hos CC. Vidare framgår att besluten fattades i avvaktan på att utredningen enligt 11 kap. 1 § SoL och familjehemsutredningen skulle fär- digställas. Om ett barn vid ett enstaka tillfälle och vårdas i en familj som känner barnet väl , t.ex. en nära anhörig, behöver man inte utreda det hemmet på samma sätt som ett för barnet främmande hem. Om so- cialnämnden har anledning att misstänka att det är olämpligt för barnet att vis- tas i hemmet bör nämnden givetvis inte medverka till att barnet placeras där utan att förhållandena först utreds och hemmet konstateras vara lämpligt (se prop. 2006/07:129 s. 61 och s. 113). CC är kusin med AA och BB. Barnen uttryckte en önskan om att få bo hos sin kusin, och CC samtyckte till detta. Nämnden ansåg därför att det fanns för- utsättningar för att åtminstone tillfälligt placera barnen hos CC. I den delen har jag inga synpunkter på nämndens handläggning. SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 Placeringsbesluten innebar som konstaterats ovan en tillfällig placering av barnen hos CC. Barnen var dock placerade hos CC , och inte förrän , dvs. först , fattade nämnden beslut om att godkänna CC som familjehem åt AA och BB. Det måste ha stått klart för nämnden att AA och BB inte skulle komma att vistas hos CC endast för . Nämnden borde därför, när det visade sig att placer- ingen inte endast skulle komma att bli tillfällig, skyndsamt ha genomfört en fullständig familjehemsutredning och därefter, utifrån vad utredningen visade, ha fattat beslut om var AA och BB skulle placeras stadigvarande. Jag ser all- varligt på det faktum att nämnden på detta sätt låtit barnen vara ”tillfälligt” placerade hos CC . Skyldigheten för nämnden att utreda ett familjehems lämplighet har kommit till för att skydda barnet. Bestämmelsen är grundläggande när det gäller familje- hemsvården. Jag kan inte godta att nämnden inledde en familjehemsutredning först . Den utredningen avslutades för övrigt inte förrän . En utredning borde ha genomförts tidigare och snabbare än vad som blev fallet. Jag kan alltså i denna del konstatera att barnen under en förhållandevis var placerade i ett familjehem utan att familjehemmets lämplighet hade ut- retts av socialnämnden. För dröjsmålet att genomföra en familjehemsutredning förtjänar nämnden kritik. Vidare ska nämnden kritiseras för att barnen var ”till- fälligt” placerade hos CC innan beslut om stadigvarande placering fattades . Kommunens hantering av frågan om ersättning till CC barnen var tillfälligt placerade hos honom –var barnen ”tillfälligt” placerade hos CC. Som jag konstaterat ovan är detta en alltför för att den ska kunna anses ha varit av tillfällig natur. Varken utredningen i ärendet eller nämndens remissvar ger klara svar på frågan hur nämnden hanterat frågan om ersättning för placeringen , vilket är oroande. Enligt 6 kap. 1 § tredje stycket SoL ansvarar den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I nämndens förpliktelse att tillhandahålla god vård ingår även enligt praxis ett kostnadsansvar (se RÅ 1988 ref. 80 I och II samt HFD 2013 ref. 17). Även vid tillfälliga placeringar ansvarar alltså lösa frågan om ersättning genom att träffa avtal med dem som nämnden placerat barnen hos. Det har i inte gjort, och det har drabbat CC och barnen i form av knappa ekonomiska förhållanden, vilket är allvarligt. För denna brist förtjänar nämnden kritik. Kommunens hantering av frågan om ersättning till CC efter det att han godkänts som familjehem åt barnen Från det att nämnden familjehemsplacerade barnen hos CC har enligt 6 kap. 6 b § varit skyldig att ingå avtal med CC (ett s.k. familjehemsavtal). Det har nämnden inte gjort. Ett s.k. familjehemsavtal ska tydligt reglera ansvarsfördelningen mellan nämnden och familjehemmet, 2 0 1 9 /2 0 J O1 SO C I A L T J Ä N S T t.ex. deras respektive åtagande avseende barnets behov av stöd och hjälp. Ett sådant avtal bör även innehålla uppgift om uppdragets omfattning, uppsäg- ningstider och ersättning (se prop. 2012/13:10 s. 129 f.). CC:s anmälan till JO handlar i stor utsträckning om just själva ersättnings- frågan. I denna del konstaterar jag att nämnden i sitt remissvar medger att den inte betalat ut någon ersättning till CC men att nämnden då avsåg att ersätta CC för utebliven ”omkostnadsersättning”. JO brukar som regel vara försiktig med att uttala sig i rena sakfrågor och om de bedömningar som en nämnd har gjort. Det som kommit fram i ärendet ger mig dock anledning att uttala mig om nämn- dens skyldigheter enligt socialtjänstlagen när det gäller ersättning till familje- hem. Vid familjehemsplacering gäller alltså att nämnden gentemot familjehem- met svarar för uppkomna kostnader. Några bestämmelser som reglerar denna ersättningsskyldighet finns inte. I stället tillämpas ordningen enligt 6 kap. 6 b § SoL som bygger på att avtal träffas mellan berörd kommun och familjehemmet. Ersättningen brukar delas upp i två delar, en omkostnadsdel och en arvodesdel. Kommuner och Landsting har utfärdat cirkulär med rekommenda- tioner och vägledning om ersättningsbelopp och därmed sammanhängande frågor. närmare resonerade när det gällde ersättningen till CC efter det att han godkändes som familjehem åt barnen är oklart, vilket i sig är oro- väckande. Enligt uppgift har nämnden och CC , i en civilrättslig tvist, träffat en överenskommelse om ersättningen. Det saknas skäl för mig att gå in på ersättningens storlek. Men jag vill däremot påminna nämnden om vikten av att den träffar ett sådant avtal som avses i 6 kap. 6 b § SoL med ett familjehem. Om ett avtal hade träffats med CC om placeringen av barnen skulle det sanno- likt inte ha uppkommit frågetecken rörande ersättningen till honom. Nämnden förtjänar kritik för att den inte har träffat ett sådant avtal. Min granskning har visat på omfattande brister vad gäller Barn- och utbild- ningsnämnden i kommuns hantering av CC:s ärende och barnen familjehemsplacering hos honom. Placeringen av barnen hos CC har pågått , vilket innebär att det inte har rört sig om någon tillfällig placering. Nämnden skulle därför ha genomfört en familjehemsutred- ning tidigare och snabbare än vad som blev fallet och därefter omgående ha fattat beslut om var barnen stadigvarande skulle placeras. Nämnden skulle vi- dare under den ”tillfälliga” placeringen ha löst frågan om ersättning till CC och den skulle dessutom, i samband med att barnen familjehemsplacerades hos CC, ha träffat ett s.k. familjehemsavtal med honom. Jag vill tillägga att JO genomförde en undersökning av några socialnämnders handläggning av ärenden om ensamkommande barn (se JO 2017/18 s. 332). I beslutet kunde JO konstatera att det fanns betydande bris- ter i nämndernas handläggning av ärenden som rör den gruppen av barn och ungdomar. Möjligen är bristerna i detta ärende ett uttryck för det som kom fram SO C I A L T J Ä N S T 2 0 1 9 /2 0 J O1 i det ärendet, nämligen att socialnämnderna generellt hade svårt att uppfylla sina uppgifter när det gäller de ensamkommande barnen. Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida. Det uppstod en misstanke om att en flicka som vårdades vid ett särskilt ungdomshem hade blivit utsatt för ett brott vid en tillfällig vistelse utanför hemmet. Fråga bl.a. om det var ungdomshemmet eller socialnämnden som i första hand skulle ta ställning till om en polisanmälan skulle göras (Dnr 3712-2017) Beslutet i korthet: AA vårdades med stöd av LVU och var placerad på ungdomshem.