bet · H601CU7 · 2019-04-04 00:00:00 — De nya bestämmelserna, som trädde i kraft , innebär att en man som föder ett barn ska anses som far till barnet, men omfattas av det som i andra kapitel i och andra författningar anges om mor och moderskap. En kvinna som bidrar med sina spermier till ett barns tillkomst, eller som har samtyckt till en assisterad befruktning av sin make eller sambo, ska anses som mor till barnet, men omfattas av det som i andra kapitel i och andra författningar anges om far och faderskap. En man som bidrar med sina spermier till ett barns tillkomst, eller som har samtyckt till en assisterad befruktning av sin make eller sambo, ska anses som far till barnet. Ett faderskap eller moderskap för den som inte har fött barnet ska fastställas genom bekräftelse eller dom. Detta gäller även när föräldrarna är gifta med varandra. I lagstiftningsärendet om bl.a. nya regler om faderskap och moderskap vid ändrad könstillhörighet behandlade socialutskottet ett motsvarande motionsyrkande som det som är aktuellt. anslöt sig till civilutskottets bedömning att det med hänsyn till pågående utredningsarbete inte fanns något skäl att föreslå ett initiativ från och avstyrkte därmed motionsyrkandet. följde socialutskottets förslag. Utredningen om faderskap och föräldraskap Som framgår av föregående avsnitt om föräldraskap vid assisterad befruktning föreslår Utredningen om faderskap och föräldraskap i betänkandet Nya regler om faderskap och föräldraskap (SOU 2018:68) att föräldraskap enligt 1 kap. 9 § ska presumeras för den kvinna som är gift eller registrerad partner med barnets mor, på motsvarande sätt som ett faderskap presumeras för en gift man. Vidare föreslår utredningen att ett rättsligt föräldraskap ska presumeras också när den som har fött ett barn är gift och en av makarna eller båda har ändrat könstillhörighet. Enligt utredningen blir det genom föräldraskapspresumtionen tydligt att äktenskapet också i fall av assisterad befruktning får en självständig betydelse för rättsligt föräldraskap. Det är därmed inte en genetisk koppling mellan barnet och den förälder som inte har fött barnet som utgör den bakomliggande tanken med en sådan presumtionsregel. Den grundläggande förutsättningen för det rättsliga föräldraskapet är i fall av assisterad befruktning samtycket till den behandling som barnet har tillkommit genom. En presumtion bör därför enligt utredningen också gälla när den som har fött ett barn är gift och en av makarna eller båda har ändrat könstillhörighet. En sådan ordning innebär att en presumtion gäller på samma sätt som för par av olika kön, och genom utredningens förslag för par av samma kön, som är gifta. I vissa fall kan barnet ha kommit till genom samlag, och i andra fall kan barnet ha tillkommit genom assisterad befruktning. Utredningen anser att faderskaps- och moderskapspresumtionen när en av eller båda föräldrarna har ändrat könstillhörighet ska utformas på motsvarande sätt som den befintliga faderskapspresumtionen. Betänkandet har remitterats, och remisstiden gick ut . Utskottet konstaterar att de införda reglerna om faderskap och moderskap vid ändrad könstillhörighet innebär att en persons juridiska kön återspeglas i det rättsliga föräldraskapet. En följd av den nya regleringen är dock att ett faderskap eller moderskap för den som inte har fött barnet ska fastställas genom bekräftelse eller dom, även när föräldrarna är gifta med varandra. Någon faderskaps- eller moderskapspresumtion gäller alltså inte här. Som framgår av föregående avsnitt om föräldraskap vid assisterad befruktning föreslår Utredningen om faderskap och föräldraskap i betänkandet Nya regler om faderskap och föräldraskap (SOU 2018:68) att föräldraskap enligt 1 kap. 9 § ska presumeras för den kvinna som är gift eller registrerad partner med barnets mor, på motsvarande sätt som ett faderskap presumeras för en gift man. Utredningen föreslår vidare att ett rättsligt föräldraskap ska presumeras också när den som har fött ett barn är gift och en av makarna eller båda har ändrat könstillhörighet. Enligt förslaget ska den nya faderskaps- och moderskapspresumtionen när en av eller båda föräldrarna har ändrat könstillhörighet utformas på motsvarande sätt som den befintliga faderskapspresumtionen. Utskottet konstaterar att förslaget i betänkandet om en faderskaps- och moderskapspresumtion vid ändrad könstillhörighet ligger i linje med det förslag som läggs fram i motionen. Betänkandet har remitterats, och remisstiden gick ut . Utskottet förutsätter att den fortsatta beredningen av förslagen fullföljs utan onödigt dröjsmål. Därmed anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandet, och det bör därför avslås. Föräldraskap vid surrogatarrangemang i utlandet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om föräldraskap vid surrogatarrangemang i utlandet. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstagande och ett regeringsuppdrag om kunskapsstöd. Jämför reservation 9 (M) och 10 (L). I kommittémotion 2018/19:2591 av m.fl. (L) föreslås flera tillkännagivanden om föräldraskap vid surrogatarrangemang utomlands. Motionärerna anser att regeringen bör utreda införandet av en ny huvudprincip om att i erkänna utländskt fastställda föräldraskap för inte bara en utan två föräldrar i fråga om barn som tillkommit genom surrogatarrangemang (yrkande 2). Motionärerna anser också att regeringen även i övrigt bör utreda hur man ytterligare kan stärka den rättsliga tryggheten för sådana barn (yrkande 4). I kommittémotion 2018/19:2828 av m.fl. (M) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen i syfte att förtydliga och stärka den rättsliga tryggheten för barn i som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlandet. I gäller principen att den kvinna som föder ett barn alltid anses som barnets mor, och den principen tillämpas av svenska myndigheter även vid surrogatarrangemang i utlandet. Det finns mot bakgrund av denna moderskapsprincip inte några regler om erkännande av utländska fastställelser av moderskap. När det däremot gäller faderskap finns det särskilda regler som tar sikte på internationella förhållanden. Enligt 7 och 8 §§ lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor gäller i som huvudregel en utländsk fastställelse av faderskap i form av bekräftelse eller domstolsavgörande. Den utländska fastställelsen kan t.ex. avse ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang, och fastställelsen gäller i även om mannen i fråga inte är barnets genetiska far. Det finns dock vissa möjligheter för svenska myndigheter att vägra erkänna en utländsk fastställelse av faderskap. Dessa möjligheter är i huvudsak av processrättslig karaktär och syftar främst till att skydda den utpekade fadern från allvarligare brister i det utländska förfarandet och att undvika förekomsten av konkurrerande fastställelser. Ett erkännande kan också vägras om ett erkännande i det enskilda fallet skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen (s.k. ordre public). Inte sällan fastställs faderskapet till barn som tillkommit genom utländska surrogatarrangemang i barnets födelseland genom att en anteckning om faderskapet görs i barnets födelsebevis. En sådan anteckning är varken att betrakta som en bekräftelse eller ett domstolsavgörande och kan därför inte erkännas i enligt den ovan nämnda regleringen. För att åstadkomma ett rättsligt giltigt faderskap för barnet i krävs i dessa fall i stället att den genetiska fadern bekräftar faderskapet under medverkan av en socialnämnd eller att en talan om fastställande av faderskapet väcks i en svensk domstol. Genom lagändringar som trädde i kraft infördes för sådana situationer utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag (prop. 2017/18:155, bet. 2017/18:SoU20, rskr. 2017/18:368). För att åstadkomma ett rättsligt föräldraskap för en person som inte anses vara far enligt den s.k. faderskapspresumtionen och inte heller kan åberopa eller utverka en giltig fastställelse krävs att denna person adopterar barnet. För att en kvinna ska kunna bli mor till ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet krävs alltid att hon adopterar barnet. Det blir i förekommande fall fråga om en s.k. styvbarnsadoption. Genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2017/18:121, bet. 2017/18:CU14, rskr. 2017/18:372) infördes utökade möjligheter till automatiskt erkännande av utländska adoptionsbeslut, vilket även omfattar adoptionsbeslut som meddelats efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Genom den nya regleringen erkänns i inte bara sådana adoptionsbeslut som har meddelats i adoptivförälderns hemviststat, utan även adoptionsbeslut som har meddelats eller annars gäller i den stat där adoptivbarnet hade sin hemvist när förfarandet inleddes. Detta innebär att adoptivföräldern inte längre behöver ansöka om godkännande hos Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för att adoptionen i dessa fall ska gälla i . Vidare har ett utländskt adoptionsbeslut som erkänns i numera samma rättsverkningar som ett svenskt adoptionsbeslut. I lagstiftningsärendet om bl.a. utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag behandlade socialutskottet även ett motionsyrkande motsvarande de som är aktuella om att utreda hur man ytterligare kan stärka den rättsliga tryggheten för barn som tillkommit genom surrogatarrangemang utomlands. anslöt sig till civilutskottets bedömning att det inte fanns behov av någon åtgärd från sida av följande skäl: Som civilutskottet ovan konstaterat när det gäller föräldraskap vid surrogatarrangemang i utlandet kommer en utländsk fastställelse av faderskap genom bekräftelse eller domstolsavgörande som huvudregel även fortsättningsvis att gälla i , även när barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang och den man som fastställelsen avser inte är barnets genetiska far. Vidare innebär det lagförslag som civilutskottet tidigare i yttrandet ställt sig bakom att det införs utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag, vilket gör det lättare att i fastställa faderskapet för barnets genetiska far efter ett surrogatarrangemang i utlandet. konstaterar även att regeringen, i syfte att främja en enhetlig tillämpning av regelverket på området och motverka problemet i vissa fall med långa handläggningstider, avser att ge Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att ta fram ett kunskapsstöd till de myndigheter som kan komma att hantera frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Motionsyrkandet avstyrktes därmed, och följde socialutskottets förslag. Regeringsuppdrag om ökad kunskap i frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet Regeringen beslutade (Ju2018/03399/L2) att ge Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFoF) i uppdrag att ta fram och sprida ett kunskapsstöd som ger vägledning till de myndigheter som kan komma att hantera frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. I uppdraget ingår också att överväga om det finns behov av särskild information avsedd för myndigheternas kontakter med enskilda. Uppdraget syftar till att säkerställa en effektiv och korrekt hantering av rättsliga frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet genom att de myndigheter som kommer i kontakt med frågorna har god kännedom om relevanta regler. Detta ska minska riskerna för att det uppstår negativa konsekvenser för enskilda, t.ex. de barn som tillkommer genom internationella surrogatarrangemang. Kunskapsstödet ska innehålla en utförlig beskrivning av de svenska regler som kan aktualiseras vid internationella surrogatarrangemang och en redogörelse för relevanta förarbetsuttalanden och rättspraxis. I direktiven anges att avsikten vid ett surrogatarrangemang i utlandet är att de tilltänka föräldrarna ska bli barnets rättsliga föräldrar i och vårdnadshavare för barnet här. Efter ett sådant arrangemang behöver svenska myndigheter därför alltid hantera frågor om vem som ska anses som barnets rättsliga företrädare i . Kunskapsstödet bör mot denna bakgrund innehålla information om vad som gäller i frågor om faderskap och moderskap för ett barn som har fötts av en surrogatmor i utlandet, t.ex. under vilka förutsättningar ett utländskt avgörande om faderskap erkänns i eller ett faderskap kan fastställas här samt vad som krävs för adoption av ett barn. Kunskapsstödet bör också innehålla information om vad som gäller i fråga om vårdnaden om barn som har fötts av en surrogatmor i utlandet, t.ex. vem som har vårdnad om ett barn vid barnets födelse och vad som krävs för att åstadkomma en ändring i vårdnaden om ett barn. Uppdraget ska redovisas till regeringen . När det gäller frågan om en allmän översyn för att ytterligare stärka den rättsliga tryggheten för barn som tillkommit genom surrogatarrangemang utomlands har utskottet inte någon annan uppfattning än den som gav uttryck för i lagstiftningsärendet om bl.a. utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag, i enlighet med vad som redovisas ovan. Utskottet konstaterar också att regeringen har gett Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd det aviserade uppdraget att öka kunskaperna i frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Uppdraget syftar till att säkerställa en effektiv och korrekt hantering av rättsliga frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet genom att de myndigheter som kommer i kontakt med frågorna har god kännedom om relevanta regler. Redovisning av uppdraget ska ske . I sammanhanget konstaterar utskottet även att möjligheterna till automatiskt erkännande av utländska adoptionsbeslut har utökats, vilket också omfattar adoptionsbeslut som meddelats efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Inte heller är utskottet berett att ta initiativ till någon åtgärd från sida i syfte att mer konkret ändra lagstiftningen om erkännande av utländska avgöranden om föräldraskap. Därmed bör samtliga motionsyrkanden avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ändringar i regelverket för adoptioner. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 11 (L). I kommittémotion 2018/19:2591 av m.fl. (L) föreslås flera tillkännagivanden till regeringen i fråga om adoptioner. Regeringen bör enligt motionärerna återkomma med ett lagförslag som innebär att domstolen ska vara skyldig att ge även den som är tillfälle att yttra sig direkt till eller inför domstolen (yrkande 7). Regeringen bör också se över möjligheten att låta bara den ena maken eller sambon adoptera en vuxen som varit familjehemsplacerad hos sökanden (yrkande 8). Den situation som åsyftas är när en tidigare familjehemsförälder lever i ett nytt parförhållande och den som ska adopteras inte har någon närmare relation till den nya partnern. I motion 2018/19:1462 av och (båda M) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör göra en översyn över adoptionsförfarandet för att möjliggöra fler inhemska adoptioner. Enligt motionärerna måste barnets rätt till en trygg uppväxt alltid väga tyngre än en biologisk förälders rätt till sitt barn. Den nya regleringen om adoptioner De grundläggande bestämmelserna om adoption finns i 4 kap. . beslutade om en modernisering av regelverket med ikraftträdande (prop. 2017/18:121, bet. 2017/18:CU14, rskr. 2017/18:372). Genom reformen stärktes bl.a. barnrättsperspektivet, och regleringen i 4 kap. innebär bl.a. följande. Barnets bästa ska ges störst vikt vid alla frågor som rör adoption av ett barn (1 §). Ett barn får adopteras endast om det med beaktande av samtliga omständigheter är lämpligt (2 §). Vid den bedömningen ska särskilt beaktas barnets behov av adoption och sökandens lämplighet att adoptera. Barnet ska få information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen (3 §). Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Om barnet har fyllt krävs dessutom att han eller hon samtycker till adoptionen (7 §). Domstolen ska se till att ett ärende om adoption blir tillräckligt utrett (13 §) och ska uppdra åt socialnämnden att utse någon att genomföra en adoptionsutredning (14 §). Den som genomför en sådan utredning ska undersöka om förutsättningarna för adoption är uppfyllda och ska alltid försöka klarlägga barnets inställning (15 §). Utredaren ska redovisa det som har framkommit för domstolen och lämna ett förslag till beslut. Regleringen anger också vilka personer som domstolen ska bereda tillfälle att yttra sig direkt till domstolen över ansökan om adoption. Domstolen ska som huvudregel ge den som är förälder till den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig inom (18 §). Samma sak gäller den som sökanden vill adoptera, om han eller hon har fyllt (19 §). När det gäller vem som får adoptera föreskrivs att makar och sambor endast får adoptera gemensamt (6 §). En make eller sambo får dock med sin makes eller sambos samtycke adoptera hans eller hennes barn (s.k. styvbarnsadoption). Vidare får andra än makar och sambor inte adoptera gemensamt. Regleringen innebär vidare att det för adoption krävs samtycke från en förälder som är vårdnadshavare, men däremot inte från en förälder som är utan del i vårdnaden (8 §). Det finns även vissa möjligheter att besluta om adoption utan en vårdnadshavares samtycke, nämligen om vårdnadshavaren befinner sig på okänd ort eller är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Utöver detta finns en möjlighet till undantag från kravet på samtycke om det finns synnerliga skäl för det. I lagstiftningsärendet om modernare adoptionsregler behandlade utskottet även motionsyrkanden motsvarande det som är aktuellt om att domstolen ska vara skyldig att ge även den som är tillfälle att yttra sig direkt till eller inför domstolen. Motionsyrkandena avstyrktes av följande skäl: Utskottet har tidigare i betänkandet ställt sig bakom regeringens lagförslag när det gäller regleringen av barnets delaktighet i adoptionsprocessen genom att det införs en ny, allmän bestämmelse om att barnet ska få information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen. Genom att bestämmelsen placeras i inledningen av kapitlet om adoption tydliggörs att rätten till delaktighet gäller under hela handläggningen av adoptionsärendet och att det är domstolen som har det yttersta ansvaret för att kraven är uppfyllda. Utskottet har vidare ställt sig bakom regeringens lagförslag när det gäller utredningen inför domstolens beslut och domstolsprövningen. Regleringen innebär att det är domstolen som har det yttersta ansvaret för att utredningen i ärendet är fullständig, men att tanken är att utredningen ska vara genomförd i och med att adoptionsutredningen överlämnas – detta eftersom det oftast är lämpligast att barnet får tillfälle att komma till tals inom ramen för adoptionsutredningen. Domstolen är mot den bakgrunden inte skyldig att ge den som är tillfälle att yttra sig direkt till domstolen. Eftersom utskottet alltså anser att regleringen är väl avvägd finns det inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna, och motionsyrkandena bör därför avslås. följde utskottets förslag. I samma lagstiftningsärende behandlade utskottet också motionsyrkanden motsvarande det som är aktuellt om att regeringen bör se över möjligheten att låta bara den ena maken eller sambon adoptera en vuxen som varit familjehemsplacerad hos sökanden. Utskottet redogjorde inledningsvis för regeringens uttalanden i propositionen om att utredningen inte övervägt frågor om att möjliggöra gemensam adoption och styvbarnsadoption även efter en separation, t.ex. i fall där någon vill manifestera sin relation till en styvförälder genom en adoption trots att styvföräldern och den andra föräldern är gifta eller sambor eller i fall där någon som har vuxit upp i ett familjehem vill bli adopterad av de tidigare familjehemsföräldrarna först sedan de har separerat. Regeringen hade därför inte haft möjlighet att inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet behandla frågorna närmare. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena av följande skäl: Som redovisas i propositionen har regeringen inte haft möjlighet att inom ramen för detta lagstiftningsärende behandla frågan om vuxenadoption för tidigare familjehemsföräldrar som separerat eller för en styvförälder som separerat från den andra föräldern. Samma sak gäller den situation som beskrivs i motionerna när en tidigare familjehemsförälder dessutom lever i en ny parrelation. Utskottet beklagar att dessa frågor inte har kunnat behandlas i ärendet men förutsätter att regeringen kommer att ta nödvändiga initiativ till att utreda dem. Mot den bakgrunden anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionerna, och motionsyrkandena bör därför avslås. följde utskottets förslag. I lagstiftningsärendet behandlade utskottet vidare motionsyrkanden motsvarande det som är aktuellt om vårdnadshavares vetorätt och om åtgärder för att främja nationella adoptioner. Utskottet redogjorde inledningsvis för regeringens uttalanden i propositionen bl.a. om att det inom pågår arbete med att revidera olika relevanta publikationer i syfte att bl.a. uppmärksamma möjligheten till adoption och att frågan dessutom övervägs inom ramen för regeringens arbete med den sociala barn- och ungdomsvården. I det arbetet ingår även att överväga om det finns anledning att i utveckla arbetet med s.k. öppna adoptioner, dvs. adoptioner där den adopterade har kontakt med de ursprungliga föräldrarna. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena av följande skäl: Utskottet har tidigare i betänkandet ställt sig bakom regeringens lagförslag om att det vid adoption av ett barn även fortsättningsvis ska krävas att en förälder som är vårdnadshavare samtycker till adoptionen och att det inte heller i fortsättningen ska krävas samtycke från en förälder som är utan del i vårdnaden. Utskottet har bl.a. hänvisat till att regleringen ger uttryck för en avvägning mellan å ena sidan värdet av att adoptioner som är till barnets bästa kommer till stånd och å andra sidan föräldrarnas rättigheter och vidare att det saknas stöd för påståendet att just vårdnadshavares vetorätt skulle vara anledningen till det låga antalet adoptioner av barn i . Mot den bakgrunden anser utskottet inte att det finns skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av förslagen i motionerna […]. Motionsyrkandena bör därför avslås. När det sedan gäller frågan om åtgärder för att främja nationella adoptioner delar utskottet regeringens och socialutskottets bedömning att det med hänsyn till det arbete som pågår på området, i enlighet med vad som redovisas ovan, inte finns anledning att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga ytterligare åtgärder för att främja nationella adoptioner. Övriga motionsyrkanden bör därför också avslås. följde utskottets förslag. Utskottet konstaterar att motionsyrkanden motsvarande de som är aktuella har behandlats i lagstiftningsärendet om modernare adoptionsregler enligt vad som redovisas ovan. Utskottet finner inte skäl att frångå sina ställningstaganden i det ärendet. Motionsyrkandena bör därför avslås. Vårdnad, boende och umgänge Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. vårdnad, boende och umgänge. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete och tillkännagivande på området. Jämför reservation 12 (M), 13 (SD), 14 (C), 15 (V), 16 (KD) och 17 (L). I kommittémotion 2018/19:758 av m.fl. (V) föreslås flera tillkännagivanden om vårdnad och umgänge. Motionärerna är inte nöjda med den utvärdering som vårdnadsutredning har gjort och anser därför att regeringen bör ta initiativ till en översyn av hur vårdnadsreglerna tillämpas i praktiken (yrkande 1).