bet · H601JuU15 · 2019-03-29 00:00:00 — Utskottet föreslår att , med anledning av ett motionsyrkande, gör ett tillkännagivande till regeringen om att systemet med bevistalan bör ses över. Utskottet anser att bör avslå övriga motionsyrkanden, i första hand med hänvisning till pågående utredningar och arbeten. Motionerna rör unga lagöverträdare och tar upp frågor om bl.a. brottsförebyggande arbete, handläggning av brott som begås av unga, straffmätning och påföljder. I betänkandet finns 12 reservationer (M, SD, C, KD, L). Drygt 20 yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /19. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Handläggningen av brott som begås av unga 1.Brottsförebyggande åtgärder för unga, punkt 1 (M, KD) 2.Sociala insatsgrupper, punkt 2 (L) 3.Polisen och skolan, punkt 3 (KD) 4.Utvärdering av sekretessbestämmelse, punkt 4 (M) 5.Drogtester av barn , punkt 5 (SD) 6.Utredning av brott som begåtts av personer , punkt 6 (SD) 7.Utredning av brott som begåtts av personer , punkt 6 (L) 8.Ungdomsdomstolar, punkt 9 (M) 9.Straffmyndighetsålder, punkt 10 (SD) 10.Straffrabatt, punkt 11 (SD) 11.Straffrabatt, punkt 11 (C, L) 12.Nya ungdomspåföljder, punkt 12 (SD, L) 1.Bevistalan, punkt 7 (SD) 2.Straffrabatt, punkt 11 (M, KD) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /19 Utskottets förslag till riksdagsbeslut Brottsförebyggande åtgärder för unga 2018/19:1569 av (M), 2018/19:2740 av (MP) yrkande 3 och 2018/19:2867 av m.fl. (M) yrkande 7. Reservation 1 (M, KD) 2018/19:2592 av m.fl. (L) yrkande 8. Reservation 2 (L) 2018/19:2453 av m.fl. (KD) yrkande 9. Reservation 3 (KD) 2018/19:2791 av m.fl. (M) yrkande 13. Reservation 4 (M) 2018/19:138 av m.fl. (SD) yrkande 4. Reservation 5 (SD) Handläggningen av brott som begås av unga Utredning av brott som begåtts av personer 2018/19:138 av m.fl. (SD) yrkande 5 och 2018/19:2592 av m.fl. (L) yrkande 9. Reservation 6 (SD) Reservation 7 (L) ställer sig bakom det som utskottet anför om att systemet med bevistalan bör ses över och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2592 av m.fl. (L) yrkande 12. 2018/19:477 av (L) yrkandena 1 och 2. 2018/19:2775 av (KD) yrkande 5 och 2018/19:2791 av m.fl. (M) yrkande 12. Reservation 8 (M) 2018/19:138 av m.fl. (SD) yrkande 1. Reservation 9 (SD) 2018/19:138 av m.fl. (SD) yrkandena 2 och 3, 2018/19:417 av (KD) yrkande 2, 2018/19:2592 av m.fl. (L) yrkande 11, 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 8 och 2018/19:2905 av och (båda SD). Reservation 10 (SD) Reservation 11 (C, L) 2018/19:138 av m.fl. (SD) yrkande 6 och 2018/19:2592 av m.fl. (L) yrkande 10. Reservation 12 (SD, L) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (KD), (M), (S), (SD), (S), (V), (M), (SD), (S), (S), (L), (MP), (KD), (M), (SD) och (C). I betänkandet behandlar utskottet 23 motionsyrkanden från allmänna motionstiden . De behandlade yrkandena rör unga lagöverträdare och tar upp frågor om bl.a. brottsförebyggande arbete, handläggningen av brott som begås av unga, straffmätning och påföljder. Motionsyrkandena finns i bilagan. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om brottsförebyggande åtgärder för unga, t.ex. när det gäller sociala insatsgrupper, polisen och skolan, utvärdering av en sekretessbestämmelse och drogtester av barn . Jämför reservation 1 (M, KD), 2 (L), 3 (KD), 4 (M) och 5 (SD). I kommittémotion 2018/19:2867 av m.fl. (M) yrkande 7 begärs att en utredare ska få i uppdrag att, inte minst utifrån erfarenheter i andra länder, ge förslag till lämpliga brottsförebyggande åtgärder och anpassat verkställighetsinnehåll för den nya grupp unga vuxna från socialt utsatta områden som allt oftare förekommer på de svenska anstalterna. I motion 2018/19:1569 av (M) begärs åtgärder för att motverka ungdomsbrottsligheten. Bland annat efterfrågas tidiga förebyggande insatser för att unga från utsatta förhållanden inte ska söka sig till kriminella grupperingar. Ett liknande motionsyrkande framställs i motion 2018/19:2740 av (MP) yrkande 3 där motionären efterfrågar förstärkt stöd till unga som vill lämna destruktiva grupper och sammanhang. I kommittémotion 2018/19:2592 av m.fl. (L) yrkande 8 begär motionärerna en ökad användning av sociala insatsgrupper. I kommittémotion 2018/19:2791 av m.fl. (M) yrkande 13 betonar motionärerna att ett väl fungerande samarbete mellan socialtjänst och polis är grundläggande i förebyggandet av ungdomsbrottslighet. Motionärerna efterfrågar i detta sammanhang en utvärdering av den sekretessbrytande bestämmelse som infördes för att säkerställa att information om unga kan delas mellan polis och socialtjänst inom ramen för myndigheternas arbete med att förhindra ungdomsbrottslighet. I kommittémotion 2018/19:2453 av m.fl. (KD) yrkande 9 vill motionärerna förebygga och bekämpa brott bland unga genom ett bättre samarbete mellan polis och skola, genom att t.ex. knyta en särskilt utnämnd polis till varje skola. Slutligen efterfrågas i kommittémotion 2018/19:138 av m.fl. (SD) yrkande 4 ett förtydligande av lagen gällande polisens möjligheter att drogtesta barn . Enligt motionärerna har inte polisen nyttjat möjligheten att drogtesta barn särskilt ofta, eftersom lagen har varit otydlig i sin utformning. Motionärerna ser utökade drogtester av unga som en viktig insats för att förebygga att unga begår brott. Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program Regeringen överlämnade skrivelsen Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program (skr. 2016/17:126) till . I skrivelsen presenterade regeringen ett nationellt brottsförebyggande program som syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Programmet ska också bidra till att stimulera och entusiasmera fler berörda aktörer att vidta brottsförebyggande åtgärder och att utveckla samverkan, såväl på nationell som på regional och lokal nivå. Det riktar sig till en bred målgrupp såsom myndigheter, landsting, kommuner, näringslivet och det civila samhällets organisationer. När det gäller unga lagöverträdare framgår bl.a. att regeringen ska verka för – att föräldrar och andra vuxna som är betydelsefulla för barn och unga i riskzonen för att hamna i kriminalitet involveras och får stöd och hjälp inom ramen för de identifierade brottsförebyggande aktörernas arbete – att skolor och huvudmän inom skolväsendet utvecklar sitt förebyggande arbete mot mobbning, diskriminering och annan kränkande behandling och med att skapa trygga skolmiljöer – att sociala insatsgrupper eller motsvarande individuellt riktad samverkan utvecklas till stöd för unga som har begått brott – att arbetet med att minska tillgången till alkohol och droger ges fortsatt hög prioritet – att insatserna för att individer ska lämna kriminella eller extremistiska grupperingar utvecklas – att det utvecklas fler insatser mot våldsutövare på nationell och lokal nivå – att insatserna för att motverka återfall i brott utvecklas och förstärks. Enligt regeringen bör ett ungdomsperspektiv alltid finnas med i planering, genomförande och uppföljning av brottsförebyggande insatser som rör unga. Det handlar om att ta beslut utifrån kunskap om ungas levnadsvillkor, om att betrakta ungdomar som en mångfald av individer och om att inkludera unga i beslutsprocessen. Regeringen konstaterade också att situationen i socialt utsatta områden kräver särskild uppmärksamhet. Utskottet delade regeringens uppfattning att det behövs ett effektivt brottsförebyggande arbete för att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället (bet. 2016/17:JuU15). Det fanns enligt utskottet också ett behov av att utveckla samhällets insatser för att förebygga brott, inte bara hos rättsväsendet utan även hos andra berörda aktörer. Utskottet såg därför positivt på att regeringen lade fram ett brett nationellt brottsförebyggande program. Detta skapar bättre förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete. Brottsförebyggande rådets rapport om insatser mot brott och otrygghet i socialt utsatta områden Regeringen gav (Brå) i uppdrag att kartlägga åtgärder för att förebygga och motverka brottslighet och öka tryggheten i socialt utsatta områden. På grundval av detta skulle Brå identifiera framgångsfaktorer och fungerande metoder och arbetssätt för att i socialt utsatta områden förebygga och beivra brottslighet, öka tryggheten och stärka relationen mellan befolkningen och rättsväsendet, liksom mellan befolkningen och övriga myndigheter och aktörer som medverkar i det brottsförebyggande arbetet. Brå publicerade rapporten mot brott och otrygghet i socialt utsatta områden – en kunskapsöversikt (rapport 2016:20). I rapporten konstaterar att en stor del av den brottslighet som förekommer i socialt utsatta områden begås av ungdomar. Ungdomar som begår brott är också rekryteringsbasen för dem som fastnar i kriminalitet. För att långsiktigt kunna minska brottsligheten är därför åtgärder riktade mot barn och unga av stor vikt. Det handlar då om insatser på flera olika nivåer. Det rör sig dels om generella insatser inom t.ex. förskolan och skolan, dels om insatser som är direkt riktade mot barn och unga som är i riskzonen för att hamna och fastna i kriminalitet och dels om insatser för de unga som ägnar sig åt brott. Brottsförebyggande rådets rapport om det brottsförebyggande arbetet i överlämnade Brå den andra årsrapporten för det brottsförebyggande arbetet i till regeringen (Det brottsförebyggande arbetet i , Nuläge och utvecklingsbehov ). Syftet är att beskriva det brottsförebyggande arbetet lokalt, regionalt och nationellt samt sammanfatta slutsatser och utvecklingsbehov. I rapporten konstateras bl.a. att det nationella programmet Tillsammans mot brott (rskr. 2016/17:126) har hjälpt till att rikta fokus mot det brottsförebyggande arbetet och vikten av att det prioriteras av myndigheter, näringsliv och samhälle. Dock anser Brå att man behöver höja arbetets prioritet ytterligare och att programmets intentioner inte har fått fullt genomslag. Enligt Brå kan detta bero på att programmet trädde i kraft och att det krävs tid för att de behövliga prioriteringshöjningarna ska få fäste. Av rapporten framgår att det i de flesta kommuner finns samverkansöverenskommelser och medborgarlöften som utgör grunden för samarbetet mellan kommunerna och polisen på området. Det finns vidare ett lokalt brottsförebyggande råd eller motsvarande i av de kommuner som deltagit i undersökningen. Vidare bedrivs våldsförebyggande arbete bland unga i utsatta områden genom flera lokala projekt. I bedrivs t.ex. ett utvecklingsarbete för att förebygga våld i samverkan. Det våldsförebyggande arbetet i startade , då fick flera signaler om att det rådde ett hårt klimat bland barn och unga i flera områden i kommunen. arbetar med att utveckla ett tvärsektoriellt våldsförebyggande arbete med fokus på tidiga insatser, i samverkan mellan olika förvaltningar och externa aktörer som polis, landsting och civilsamhälle. Syftet med projektet är att påverka de bakomliggande faktorerna till att våld över huvud taget uppstår. Särskilt tilldelade medel för avhopparverksamhet Enligt regeringsbeslut har erhållit ett ökat anslag om och tills vidare för att ekonomiskt kunna stödja de förvaltningar och organisationer vars verksamhet är att hjälpa s.k. avhoppare tillbaka till ett liv utan kriminalitet. I polismyndighetens regleringsbrev framhåller regeringen det brottsförebyggande arbetet i utsatta områden, riskområden och särskilt utsatta områden. ska lämna en redovisning av vilka organisationer som erhållit bidrag och till vad bidragsmedlen har använts (Polisen, dnr: A011.786/2018). Kriminalvården fick 2013 i uppdrag av regeringen att intensifiera och utveckla det återfallsförebyggande arbetet med unga människor i kriminalvård. Uppdraget sträckte sig . Myndigheten startade tillsatte bl.a. en nationell samordnare. Syftet med projektet var att unga efter verkställigheten skulle vara bättre rustade för ett liv utan kriminalitet och missbruk. Satsningen omfattade ett aktivt motivationsarbete för att förmå den unge att ändra livsstil, men också insatser inom arbete, försörjning och samverkan. Uppdraget slutredovisades till regeringen . Genom regeringssatsningen införde Kriminalvården små resursstarka ungdomsavdelningar och fler ungdomsplatser, vilket skapade strukturer för att unga klienter skulle nås av multimodala insatser och öka möjligheterna till frigivningsförberedelser. Vidare såg Kriminalvården en tydlig positiv effekt i att fler ungdomar påbörjade eller fortsatte med studier under sin verkställighet, och de förstärkta insatserna medförde nationella förutsättningar för unga att få samma stöd oavsett typ av verkställighet. Regeringsuppdraget med satsningen på unga i kriminalvård gav Kriminalvården en plattform för fortsatt utvecklingsarbete, även om myndigheten menar att målgruppen behöver fortsatt fokus. Sammanfattningsvis bedömde Kriminalvården att regeringsuppdragens möjligheter till insatser gav många klienter bättre förutsättningar att leva ett liv utan våld och kriminalitet (Kriminalvården, slutredovisning, dnr: 2013-13962/13963). Sociala insatsgrupper är en form av myndighetsöverskridande samverkan för att förebygga att unga fastnar i kriminalitet. Inom dessa grupper samarbetar med och andra berörda myndigheter på nivå för att hjälpa unga som riskerar att bli kriminella. Syftet är att på individnivå göra det möjligt att samordna hjälp och stöd från berörda myndigheter och övriga aktörer under ledning av . Informationsutbytet mellan aktörerna möjliggörs till stor del genom samtycke från den enskilde (, Nationella riktlinjer, Polisens arbete i sociala insatsgrupper, 2014, s. 4 f.). I arbetet med sociala insatsgrupper finns inte någon åldersbegränsning, men i det underlag för insatserna som polisen har tagit fram anges bl.a. att arbetsmetoden ska användas för ungdomar och unga vuxna som begår brott. Det är som, utifrån informationen som de själva har om de unga och utifrån information som de får från andra myndigheter och aktörer, avgör vilka unga som ska ingå i en social insatsgrupp. Det överlämnas åt de lokala sociala insatsgrupperna att besluta huruvida ungdomar och unga vuxna som definieras som avhoppare kan ingå i arbetet. I riktlinjerna anges vidare att det är viktigt att ha rutiner för att hjälpa och stödja dem som vill lämna en kriminell livsstil. Om det visar sig att detta arbete kan utföras inom ramen för sociala insatsgrupper anses arbetsmetoden som tillämplig (Sociala insatsgrupper – vad är det? , 2014, s. 3 f.). fick regeringens uppdrag att utvärdera arbetet med sociala insatsgrupper (Ju2014/5328/PO). Enligt uppdraget skulle utvärdera resultatet på individnivå för de personer som varit föremål för arbete i en social insatsgrupp, utvärdera samverkansformen sociala insatsgrupper samt undersöka hur de personerna har upplevt arbetet. skulle också utvärdera samverkansformen sociala insatsgrupper och undersöka vilka lärdomar berörda aktörer kan dra av resultatet. Det ingick även att bedöma om det är rätt målgrupp som blir föremål för arbete i en social insatsgrupp. Uppdraget genomfördes i samråd med berörda myndigheter. Utvärderingen skulle delredovisas till regeringen och slutredovisas . I delredovisning görs en övergripande analys som visar att organisering av stöd till ungdomar med en kriminell livsstil varierar. Det finns både kommuner och stadsdelar som i sitt arbete använder någon samarbetsform, som arbetet med sociala insatsgrupper är ett exempel på, och det finns också de som inte gör det. som sociala insatsgrupper betraktas som ett specifikt arbetssätt utförs arbetet också inom ramen för denna samverkansform på olika sätt på lokal nivå. En annan iakttagelse är att målgruppen (ungdomar i åldern 15–) utvidgas till att omfatta ungdomar som är . I sin slutredovisning konstaterar att utvärderingen av effekter för individerna visar att samverkan genom sociala insatsgrupper och samverkan på annat sätt inom ger lika bra resultat för ungdomar sett i det korta perspektivet. Inte minst är det glädjande att misstankarna om fortsatt kriminalitet minskat väsentligt bland ungdomarna i båda grupperna. Ett av de viktigaste resultaten i utvärderingen av effekter för individerna är att arbetssättet i de sociala insatsgrupperna också förefaller leda till mer långvariga och behandlingsinriktade insatser, som i ett längre perspektiv kan innebära bättre utfall för ungdomarna i de sociala insatsgrupperna. Det kan emellertid också konstateras att den korta tiden för utvärdering av resultaten för individerna gör det svårt att uttala sig om effekter på . Vidare är det viktigt att notera att såväl utformningen som genomförandet av arbetet med sociala insatsgrupper uppvisar lokala variationer, och därför blir lokala uppföljningar angelägna fortsättningsvis. Mot bakgrund av resultaten från de båda utvärderingarna gör bedömningen att verksamheten med sociala insatsgrupper behöver fortsätta följas för att man ska kunna undersöka effekter på för individer och verksamheter. Polisens samarbete med andra aktörer När det gäller det brottsförebyggande arbetet anförde regeringen i budgetpropositionen att det i de flesta kommuner finns samverkansöverenskommelser och medborgarlöften som utgör grunden för samarbetet mellan kommun och polis på området (prop. 2018/19:1, utg. omr. 4 s. 24 f.). Det finns vidare ett lokalt brottsförebyggande råd eller motsvarande i av de kommuner som deltagit i undersökningen. Samverkan mellan kommun och polis är etablerad i det brottsförebyggande arbetet men det är viktigt att i högre grad involvera även andra aktörer. uppger många kommuner och kommunpoliser att de samverkar med andra aktörer i samhället utöver kommun och polis. Exempelvis uppger av kommunerna och av kommunpoliserna att de samverkar med civilsamhället. Samverkan med näringslivet sker i något mindre utsträckning än med civilsamhället. Polisen har även vidtagit en rad andra åtgärder för att stärka den lokala närvaron och tillgängligheten. En av de viktigaste utgångspunkterna för arbetet med omorganiseringen av polisen var att stärka den lokala närvaron och tillgängligheten. I varje kommun ska det t.ex. finnas en kommunpolis som driver samverkan med kommunen och lokalsamhället. Ytterligare en satsning är områdespoliserna, som ansvarar för det brottsförebyggande arbetet inom ett utpekat område. Förutom förbättrad samverkan mellan polisen och kommunen rör det sig om bl.a. förbättrad medborgardialog och medborgarlöften. Antalet medborgarlöften och samverkansöverenskommelser har ökat och finns nu med i nästan alla kommuner. En typ av medborgarlöfte som polisen gett i vissa kommuner är att utveckla kontakten mellan skolan och polisen och t.ex. utse en kontaktpolis per skola i det aktuella området (se t.ex. Medborgarlöften 2017 från Lokalpolisområde Söder). Sekretess mellan socialtjänst och polis infördes en ny sekretessbrytande bestämmelse i 10 kap. 18 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som innebar att en uppgift som rör en enskild som inte fyllt i vissa fall ska kunna lämnas från till polisen utan hinder av sekretess. En uppgift får lämnas under förutsättning att det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet och uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta samt att det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge eller av andra särskilda skäl inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. Bestämmelsen omfattar inte uppgifter som avser misstankar om att den unge har begått ett visst konkret brott. Sådana uppgifter ska även fortsättningsvis endast få lämnas under tidigare gällande förutsättningar (prop. 2011/12:171, bet. 2012/13:JuU5, rskr. 2012/13:60). infördes en möjlighet att vidta tvångsvisa drogtester av barn som misstänks för att olovligen ha brukat narkotika (prop. 2009/10:105, bet. 2009/10:JuU25, rskr. 2009/10:316). Enligt 36 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) får kroppsbesiktning genom att man tar prov från kroppen och undersöker, ske på den som är skäligen misstänkt för att olovligen ha brukat narkotika, om det kan antas vara nödvändigt för att avgöra behovet av insatser för den unge. Regeringen gav Brå i uppdrag att utvärdera om denna ändring, och övriga ändringar som gjordes i LUL, har fått önskad effekt. Brå redovisade uppdraget i en rapport (Brott begångna av barn – en utvärdering av ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare under [rapport 2014:20]). Enligt rapporten har polisens nya möjlighet att genomföra drogtest på barn inte utnyttjats särskilt ofta. Drogtester förekommer endast i av ärendena totalt sett. Uppräknat till innebär det att knappt 200 barn drogtestades av polisen 2012. Både polisen och upplever emellertid att drogtester gjorts i nödvändig uppfattning. Vidare anser polisen att den nya möjligheten i praktiken inte används i särskilt stor omfattning. Det framkom också att vissa poliser avstår från att genomföra drogtester på barn för att de är osäkra på vad lagen innebär och är rädda för att göra fel. Den främsta orsaken till att polisen inte genomför fler drogtester är dock att behovet inte är större, enligt de poliser som intervjuats. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om vikten av tidiga och samordnande insatser för att motverka framtida brottslighet hos barn som befinner sig i riskzonen för att hamna i kriminalitet (se bet. 2017/18:JuU18 s. 8 f.). Utskottet instämde då i vad motionärerna anförde om att det är viktigt med tidiga insatser. Vidare konstaterade utskottet att det av det nationella brottsförebyggande program som regeringen presenterade 2017 också framgår att regeringen bl.a. ska verka för att föräldrar och andra vuxna som är betydelsefulla för barn och unga i riskzonen för att hamna i kriminalitet involveras och får stöd och hjälp inom ramen för de identifierade brottsförebyggande aktörernas arbete. Utskottet utgick från att de iakttagelser som Brå hade lyft fram i sin rapport skulle beaktas i det fortsatta brottsförebyggande arbetet. Detsamma gällde vad som anförs i rapporten om att det finns relativt mycket internationell forskning om vilken typ av tidiga insatser som är mest effektiva. Mot denna bakgrund saknades det enligt utskottet anledning för att göra några sådana tillkännagivanden som efterfrågades, och utskottet avstyrkte motionerna. När det gäller sociala insatsgrupper tillkännagav för regeringen att sådana grupper på olika sätt borde användas i ökad omfattning (bet. 2016/17:JuU21 s. 14 f.). Bland annat framhöll utskottet att sociala insatsgrupper borde användas i högre utsträckning när det kommer till att bryta upp kriminella och destruktiva grupper och grupperingar. När utskottet behandlade liknande motionsyrkanden om sociala insatsgrupper vidhöll man denna uppfattning liksom vad utskottet tidigare anfört om att arbetet med sociala insatsgrupper i många fall hade varit framgångsrikt (bet. 2017/18:JuU18 s. 17). Mot denna bakgrund, och med hänsyn till det tillkännagivande om en ökad användning av sociala insatsgrupper som gjorde 2017, fanns det enligt utskottet inte anledning för att ta några ytterligare initiativ när det gällde användningen av sociala insatsgrupper. Motionsyrkande avstyrktes därför. Det tidigare tillkännagivandet är inte redovisat som slutbehandlat utan bereds alltjämt inom . Vidare ställde sig utskottet bakom ett motionsyrkande om en utvärdering av sekretesslagstiftningen för att säkerställa att nödvändig information om unga kan delas mellan och polisen inom ramen för myndigheternas arbete med att förhindra ungdomsbrottslighet (bet. 2017/18:JuU18 s. 17). Enligt utskottet var ett välfungerande samarbete mellan och polisen grundläggande för att kunna förhindra brott bland unga. Det fanns dock indikationer på att bestämmelser om sekretess fortfarande förhindrar att nödvändig information delas mellan och polisen. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att regeringen borde se lagändring och vilken effekt den haft.