bet · H601KU27 · 2019-06-12 00:00:00 — I 2 kap. 4 § ordningslagen (1993:1617) föreskrivs att allmänna sammankomster och offentliga tillställningar inte får anordnas på offentliga platser utan tillstånd. Tillstånd ska sökas hos polisen. Genom tillståndsförfarandet ges möjlighet att förhindra att exempelvis olika demonstrationer kolliderar med varandra. En särskild utredare har haft i uppdrag att göra en genomgång av praxis i fråga om hur straffansvaret för hets mot folkgrupp har tillämpats i fråga om symboler, ta ställning till om den nuvarande straffrättsliga regleringen i fråga om rasistiska och liknande symboler är ändamålsenligt utformad, överväga behovet av och förutsättningarna för att förtydliga eller komplettera dagens lagstiftning samt lämna nödvändiga författningsförslag (Ju 2018:03, dir. 2018:61). Regeringen konstaterade i direktiven att bakgrunden till utredningsuppdraget var att extremistiska organisationer framför allt inom vitmaktmiljön tagit allt större plats i det offentliga rummet och att detta har gett upphov till en diskussion om hur straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp kan tillämpas när det gäller rasistiska och liknande symboler. Utredningen om rasistiska symboler redovisade sitt arbete i betänkandet Rasistiska symboler – Praxisgenomgång och analys (SOU 2019:27). Utredningen anför att en förändring i den nuvarande straffrättsliga lagstiftningen bör förutsätta ett påtagligt behov. En sådan förändring måste vidare enligt utredningen vara förenlig med de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna och med . Utifrån sin genomgång av praxis gör utredningen bedömningen att den nuvarande straffrättsliga regleringen i fråga om rasistiska och liknande symboler är ändamålsenligt utformad. Bestämmelserna om hets mot folkgrupp bör därmed enligt utredningen inte ändras och det bör inte införas något särskilt förbud mot användning av vissa symboler. Bestämmelserna om hets mot folkgrupp har, anför utredningen, redan ett vidsträckt tillämpningsområde och det står klart att symboler kan omfattas av bestämmelserna. avstyrkte ett motionsyrkande om att se över lagstiftningens möjligheter att ingripa mot bl.a. hets mot folkgrupp. Motionären hänvisade till den ökade förekomsten av demonstrationer där deltagarna bär uniformsliknande kläder med symboler som väcker rädsla och oro. framhöll vikten av att bemöta hotet från främlingsfientliga eller antidemokratiska grupper men var medvetet om att lagstiftning på området noga måste balanseras mot grundlagens och krav på bl.a. yttrandefrihet. Motionsyrkandet avstyrktes med hänvisning till pågående utredningsarbete (bet. 2017/18:JuU14). I betänkande 2017/18:KU32 föreslog ett tillkännagivande till regeringen om att fortsätta arbetet mot antisemitism, t.ex. genom att sprida kunskap om antisemitism. Utskottet anförde bl.a. att hatbrott, fördomar och diskriminering är ett allvarligt samhällsproblem som direkt eller indirekt drabbar många och att det är av stor vikt att fortsatta insatser görs för att sprida kunskap om antisemitism och de särskilda föreställningar som är antisemitismens näring. Utskottet konstaterar att frågan om utformningen av den straffrättsliga regleringen när det gäller rasistiska och liknande symboler och det eventuella behovet av att förtydliga eller komplettera den nuvarande lagstiftningen har varit föremål för ett utredningsuppdrag. Beredningen av detta arbete bör enligt utskottets mening inte föregripas, varför motionen avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att inrätta en värdekommission. Jämför reservation 9 (KD). Skånberg m.fl. (KD) begär i kommittémotion 2018/19:980 ett tillkännagivande om att inrätta en värdekommission för att stimulera samtalet om värden. Motionärerna anför att ett gott samhälle bygger på att människor litar på varandra och på samhällets institutioner. Tillit grundas i värden och förutsätter ett gemensamt etiskt minimum. Inom politiken finns ett behov av samtal och debatt om de grundläggande mänskliga och demokratiska värdena eftersom politiska beslut måste bygga på en realistisk bild av människan. genomfördes ett projekt om offentligt etos och värdegrundsfrågor i statsförvaltningen. På liknande sätt bör det enligt motionärerna tillsättas en värdekommission för att bredda och entusiasmera den etiska diskussionen med sikte på samhällets fundament och de mänskliga fri- och rättigheterna. Värdegrundsdelegationen hade –2016 i uppgift att främja och stärka värdegrundsarbetet i statsförvaltningen (S2013.011). Målet var att varje statsanställd ska ha kunskap om de professionella värderingar som ska prägla en statstjänsteman och att varje myndighet ska utveckla sin service och sitt bemötande av allmänheten så att förtroendet för den offentliga verksamheten stärks. Delegationen erbjöd stöd till myndigheterna i arbetet med den gemensamma värdegrunden genom att sprida kunskap och information, förmedla utbildningsstöd och erbjuda möten för diskussion. Delegationen uppdaterade också skriften värdegrunden för de statsanställda, där de grundläggande rättsliga principerna för statsförvaltning presenteras, såsom legalitet, objektivitet, respekt för lika värde, frihet och värdighet samt effektivitet och service. Skriften finns tillgänglig på regeringens webbplats. Vid Statskontoret finns en enhet för arbetet för en god förvaltningskultur i staten. Statskontoret tar bl.a. fram kunskapsunderlag och webbutbildningar om god förvaltningskultur för statsanställda. God förvaltningskultur vilar enligt Statskontoret på den statliga värdegrunden, som består av sex principer: demokrati, legalitet, objektivitet, fri åsiktsbildning, respekt samt effektivitet och service. Utskottet har tidigare i ett flertal betänkanden avstyrkt yrkanden om att inrätta en värdekommission, (bet. 2017/18:KU34). Utskottet upprepade då sitt tidigare ställningstagande att en diskussion om etik och människovärde är av centralt värde och att värdegrundsarbete är viktigt i all mänsklig verksamhet, men att utskottet inte ansåg att det fanns något skäl att föreslå ett tillkännagivande i frågan. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att i grundlagen skriva in att är en sekulär stat och att religionsfrihet också innebär frihet från religion. och (båda SD) begär i motion 2018/19:2801 tillkännagivanden om att regeringen ska återkomma med förslag som dels innebär att det i grundlag skrivs in att är en sekulär stat (yrkande 1), dels tydliggör att religionsfriheten även innefattar frihet från religion (yrkande 2). Motionärerna anför att religiösa övertygelser måste respekteras men bara betraktas som personliga åsikter. Alla människor bör ha en självklar frihet från andra människors tro, och är ett av de mest sekulära länderna i världen. Det ställs emellertid allt fler krav på särlagstiftning grundad på religiösa övertygelser, såsom specialanpassad kost och könssegregerad simundervisning. Politik och religion bör enligt motionärerna hållas isär i lagstiftningen. Var och en är enligt 2 kap. 1 § 6 regeringsformen gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet, med vilket avses att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Ingen får enligt 2 kap. 2 § regeringsformen heller av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Inte heller får det allmänna tvinga någon att delta i en sammankomst för opinionsbildning eller i en demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra en politisk sammanslutning, ett trossamfund eller en annan sammanslutning för åskådning som avses i första meningen. De nuvarande relationerna mellan staten och föregicks av ett principbeslut som fattade 1995 (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12). Principbeslutet följdes upp genom ett antal beslut. Här kan nämnas de ändringar i regeringsformen och tryckfrihetsförordningen samt de lagar om trossamfund, om och om införande av lagen om som beslutades (prop. 1997/98:116, bet. 1997/98:KU20, bet.1998/99:KU5). I lagen (1998:1591) om finns föreskrifter bl.a. om som trossamfund, om dess organisatoriska uppbyggnad, om kyrkoavgiften, om kyrklig egendom, om rätten att ta del av kyrkans handlingar och om kyrkans arkiv. Bestämmelser om statligt stöd finns också i lagen (1999:932) om stöd till trossamfund. Enligt 3 § lagen om trossamfund gäller att ingen är skyldig att tillhöra något trossamfund. Vid grundlagsreformen som trädde i kraft togs den tidigare regleringen att statschefen skulle vara av den evangeliska läran bort ur regeringsformen. För att inte föregripa de då pågående övervägandena om relationen mellan staten och placerades regleringen i stället i en övergångsbestämmelse (SOU 1972:15, prop. 1973:90, bet. Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat motionsyrkanden bl.a. om att upphäva de lagar som ger en viss särställning bland trossamfunden i syfte att åstadkomma ett slutligt skiljande av från staten. Utskottet har då anfört att den gällande relationen mellan staten och var resultatet av ett omfattande utrednings- och förhandlingsarbete och att utskottet inte fann anledning att ta initiativ till en ändring eller omprövning av denna relation (se bl.a. bet. 2000/01:KU11, 2011/12:KU12, 2015/16:KU12, 2017/18:KU29 och 2018/19:KU19). Även i detta sammanhang vill utskottet framhålla att den nuvarande relationen mellan staten och är resultatet av ett omfattande utrednings- och förhandlingsarbete. Utskottet finner inte anledning att ta ett sådant initiativ som motionärerna efterfrågar. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om insatser för trossamfunds trygghetsarbete. Jämför reservation 10 (M) och det särskilda yttrandet (L). m.fl. (M) begär i kommittémotion 2018/19:2863 yrkande 11 ett tillkännagivande om att staten ska ta ett större ansvar för trossamfundens trygghetsarbete. Motionärerna anför att det i finns många olika trossamfund som lockar många medlemmar. Tryggheten för många personer som deltar i olika samfunds verksamhet är enligt motionärerna hotad, genom exempelvis antisemitiska och islamofobiska hatbrott. Sådana hot skadar enligt motionärerna både individen, samfundet och samhällsklimatet. (L) begär i motion 2018/19:506 yrkande 3 ett tillkännagivande om att utreda hur nationella minoriteter kan kompenseras för kostnader förknippade med säkerhetsåtgärder. (L) begär i motion 2018/19:562 ett tillkännagivande om att regeringen bör ta fram en plan för hur den judiska minoritetens trygghet och säkerhet kan säkerställas. Motionärerna anför att attacker mot synagogor och andra lokaler för judiska sammankomster har blivit vanligare. Judiska församlingar och ungdomsförbund måste enligt motionärerna lägga en stor del av de pengar som egentligen ska gå till kulturella och religiösa aktiviteter på säkerhet. anför att särskilt utsatta platser, som exempelvis synagogor, genom en lagändring bör klassificeras som skyddsobjekt och därmed få ett ökat skydd. Det måste vara staten som tar det fulla ansvaret för den judiska gruppens och andra utsatta minoriteters säkerhet. Myndigheten för stöd till trossamfund har i uppdrag att främja en dialog mellan staten och trossamfund samt att bidra med kunskap om religion och samfundsliv i . Myndigheten fördelar också ekonomiska bidrag, bl.a. till samfundens säkerhetshöjande åtgärder, och ansvarar för frågor om trossamfundens roll i krisberedskapen. Myndigheten har anordnat säkerhetsutbildningar för trossamfund. I budgetpropositionen anförde regeringen att en grundläggande förutsättning för att trossamfunden ska kunna bedriva en religiös verksamhet är att de som deltar i samfundens verksamhet känner sig trygga. Regeringen konstaterade att Myndigheten för stöd till trossamfund hade beviljat medel till 18 trossamfund för deras säkerhetsarbete. De största bidragstagarna var Judiska centralrådet och Islamiska kulturcenterunionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 17 s. 104). Vid behandlingen av budgetpropositionen tillstyrkte utskottet ett motionsyrkande (M, KD) om att anslaget 6:1 Allmänna val och demokrati skulle tillföras ytterligare medel för enskilda kyrkors och samfunds säkerhets- och trygghetsarbete (bet. 2018/19:KU1 s. 38). Enskilda kyrkors och samfunds säkerhets- och trygghetsarbete tillfördes ytterligare medel genom budgetbeslut . Det återstår att se vad resultatet blir av dessa resursförstärkningar. Utskottet är inte berett att ta initiativ till ett tillkännagivande i frågan. Förbud mot vissa muslimska kulturyttringar i offentligt finansierad verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att förbjuda vissa muslimska kulturyttringar i offentligt finansierad verksamhet. Jämför reservation 11 (SD). m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2018/19:134 yrkande 2 ett tillkännagivande om att stoppa det offentliga samhällets legitimering av och anpassning till den islamistiska ideologin. Motionärerna anför att är ett kulturellt segregerat land, vilket bl.a. leder till olika krav på särbehandling. Det mesta brukar enligt motionärerna accepteras i mångkulturalismens namn. I stället bör enligt motionärerna könssegregerade verksamheter, skattefinansierad omskärelse av barn och servering av kött från djur som slaktats utan bedövning förbjudas i offentligt finansierade verksamheter. Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. religionsfrihet och föreningsfrihet (2 kap. 1 § 5 och 6 regeringsformen). Föreningsfriheten får enligt 2 kap. 20–24 §§ regeringsformen begränsas genom lag. Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, och de får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett begränsningen och heller inte sträcka sig så långt att de utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. En begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (21 §). Föreningsfriheten får begränsas endast när det gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur eller innebär förföljelse av en folkgrupp på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (24 §). Religionsfriheten är enligt 2 kap. 20 § regeringsformen den enda av de positiva opinionsfriheterna som inte får begränsas genom lag. I en kommentar till regeringsformen anförs att detta hänger samman med det sätt på vilket friheten har definierats i grundlagstexten: definitionen syftar uteslutande på vad som är specifikt just för religionsfriheten – att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Vidare anförs att begränsningar kan göras av de moment i religionsfriheten som närmast är utflöden av andra friheter, såsom yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten och föreningsfriheten (m.fl., Grundlagarna [, Zeteo], kommentar till 2 kap. 1 § regeringsformen). Ideella föreningar kan få statsbidrag för sin verksamhet. I många statsbidragsförordningar finns som krav för bidrag att den sökande ska uppfylla vissa villkor som påminner om regeringsformens bestämmelser om demokrati (ofta kallade demokrativillkor). En särskild utredare har fått i uppdrag att se över hur demokrativillkoret uttrycks i de olika förordningarna och vad det innebär samt hur de olika myndigheterna som tillämpar bidragsförordningar arbetar med att säkerställa att demokrativillkoret följs (Ku 2018:01, dir. 2018:19). Utredaren ska också föreslå ett förtydligat, enhetligt och rättssäkert demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen. Det är enligt utredningens direktiv viktigt att ett sådant villkor utformas så att det blir tydligt, både för den utbetalande myndigheten och för organisationerna, vad som ska granskas för att ett demokrativillkor ska vara uppfyllt och hur långtgående en sådan granskning ska vara. Det är enligt direktiven grundläggande att regleringens utformning är förenlig med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. Vid utformningen av demokrativillkoret måste även föreningsfriheten beaktas enligt vad som följer av regeringsformen, , praxis och övriga internationella åtaganden. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . Statligt stöd kan också ges till trossamfund. En särskild utredare har, tillsammans med en parlamentarisk referensgrupp, haft i uppdrag att se över statens stöd till trossamfund. Uppdraget redovisades i betänkandet Statens stöd till trossamfund i ett mångreligiöst (SOU 2018:18). Utredningen anser att religionsfriheten ska ses som det huvudsakliga motivet för staten att stödja trossamfunden. Staten är förpliktad att förhålla sig neutral till olika trossamfund. Genom att fördela stöd till trossamfunden och erbjuda kostnadsfri hjälp med att ta in medlemsavgifter försäkrar sig staten om att inget trossamfund ges en i förhållande till staten särskilt fördelaktig ställning i samhället. Därmed får alla trossamfund likartade förutsättningar för sin religiösa verksamhet och alla individer ges relativt sett samma grundläggande möjligheter att utöva sin religion och åtnjuta sin religionsfrihet. Vidare framgår det av de internationella konventioner som anslutit sig till att staten ska främja tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Utredningen anser vidare att det ska framgå av målsättningen att det statliga stödet ska bidra till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på. Därmed speglar målsättningen bättre den avsikt som regeringen uttalat med stödet, att främja demokrati och delaktighet, med respekt för jämställdhet och alla människors lika värde. En del trossamfund efterfrågar också stöd för att utveckla sitt arbete med demokratifrågor. Genom att formulera detta som en målsättning blir det tydligt att stödet ska bidra till att utveckla och stärka arbetet med dessa frågor. Det är viktigt att ett sådant villkor utformas så att det blir tydligt, både för den utbetalande myndigheten och för organisationerna, vad som ska granskas för att ett demokrativillkor ska vara uppfyllt och hur långtgående en sådan granskning ska vara. Stödets legitimitet förutsätter vidare enligt utredningen att offentliga medel inte betalas ut till trossamfund som bedriver en verksamhet som är oförenlig med våra grundläggande värderingar. Utredningen bedömer därför att ett demokratikriterium bör uppställas. Utredningen föreslår slutligen att en återkallelsebestämmelse införs i lagen om stöd till trossamfund som innebär att ett stödberättigande ska återkallas om ett trossamfund inte längre uppfyller villkoren för stöd. Ett trossamfund ska återbetala organisationsbidrag som samfundet har fått utan att uppfylla villkoren för stödberättigande såvida det inte finns särskilda skäl för eftergift. För att beslutsmyndigheten ska kunna ta ställning till frågor om stödberättigande och återkrav ska de stödberättigade trossamfunden anmäla sådana ändrade förhållanden som kan medföra att villkoren för stödberättigande är uppfyllda. Ärenden som rör stödberättigande ska enligt förslaget prövas av Myndigheten för stöd till trossamfund. Utredningens förslag bereds inom . Religionsfriheten och föreningsfriheten är skyddade genom bestämmelser i regeringsformen och . Utskottet konstaterar härutöver att frågan om utformningen av de villkor som kan ställas vid statlig bidragsgivning till ideella föreningar av olika slag är föremål för ett pågående utredningsarbete och att den statliga bidragsgivningen till religiösa samfund har varit föremål för en liknande utredning. Den sistnämnda översynen resulterade i förslag på skärpta krav på att statliga bidrag ska bidra till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på. De pågående utrednings- och beredningsinsatserna bör enligt utskottet inte föregripas, varför motionsyrkandet avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att det svenska medborgarskapet ska kunna återkallas för personer som begått brott eller fått medborgarskapet på felaktiga grunder. Jämför reservation 12 (M), 13 (SD) och 14 (KD). m.fl. (M) begär i kommittémotion 2018/19:2880 yrkande 18 ett tillkännagivande om att utreda förutsättningarna för att det svenska medborgarskapet ska kunna återkallas. Som exempel på när detta skulle kunna vara möjligt nämner motionärerna om en person har begått brott som är till allvarlig skada för statens vitala intressen, såsom terroristbrott, och har dubbelt medborgaskap. Ett liknande förslag finns i kommittémotion 2018/19:2920 yrkande 8 av m.fl. (M) samt i motionerna 2018/19:2339 av (M) och 2018/19:396 yrkande 1 av och (båda SD). Motionärerna anför att möjligheten att återkalla medborgarskap för personer som dömts för bl.a. terroristbrott har införts i vissa andra länder, bl.a. , och . m.fl. anför att kravet på återkallelse av medborgarskap inte avser allvarliga brott i allmänhet eftersom en sådan åtgärd vore för långtgående och inte i enlighet med folkrätten. m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2018/19:134 yrkande 18 ett tillkännagivande om att medborgaskapet ska kunna återkallas av en person som döms för terroristbrott även om detta skulle innebära att personen blir statslös. En fällande dom bör enligt motionärerna innebära utvisning på livstid för den dömde. bör upprätta avtal med andra länder dit den utvisningsdömde ska kunna skickas. och (båda SD) begär i motion 2018/19:396 yrkande 2 att en person med dubbelt medborgaskap som dömts för terroristbrott ska utvisas. begär i motion 2018/19:2845 yrkande 2 ett tillkännagivande om att det ska göras möjligt att upphäva det svenska medborgarskapet för s.k. jihadresenärer, dvs. personer som reser till exempelvis och för att där ansluta sig till radikala islamistiska grupper. I yrkande 3 begärs ett motsvarande tillkännagivande för jihadresenärer som tidigare invandrat till och då fått svenskt medborgarskap, även om de genom en återkallelse skulle bli statslösa. I kommittémotion 2018/19:127 av m.fl. (SD) yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om att återkallelse av medborgarskap ska vara möjlig som rättsverkan av brott. Motionärerna anför att medborgarskapet inte ska få skydda personer som fått svenskt medborgarskap men sedan börjat ägna sig åt brott eller som har deltagit i främmande makts styrkor på ett sätt som strider mot internationell lag eller intressen. Motionärerna anför också att medborgarskapet bör kunna återkallas för personer som fått svenskt medborgaskap på felaktiga grunder, exempelvis genom att ljuga eller muta tjänstemän. m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2018/19:2983 yrkande 6 ett tillkännagivande om en utredning av förutsättningarna för återkallelse och ogiltigförklaring av ett medborgarskap för personer som har anslutit sig till terrororganisationer med som måltavla eller som har beviljats medborgarskapet på felaktiga grunder. Frågan om återkallelse av medborgarskapet för personer som då blir statslösa bör enligt motionärerna utredas särskilt. Motionärerna anför att det måste betraktas som stötande att det inte finns några konsekvenser för den som har fuskat sig till ett svenskt medborgarskap och som orimligt att en person som velat skada sitt eget land fortfarande ska kunna göra anspråk på landets skydd. Förslag om återkallelse av medborgaskap som har erhållits på felaktiga grunder, t.ex. genom falska uppgifter eller mutor, framställs också i kommittémotionerna 2018/19:2768 yrkande 35 av m.fl. (KD) och 2018/19:2920 yrkande 7 av m.fl. (M). I den sistnämnda motionen anförs att en återkallelse av medborgarskap på denna grund enligt folkrätten anses möjlig även när det gäller personer som då skulle bli statslösa. I 2 kap. 7 § första stycket regeringsformen anges att ingen svensk medborgare får landsförvisas eller hindras från att resa in i riket. I andra stycket anges att ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt i riket får fråntas sitt medborgarskap. Det får dock föreskrivas att medborgarskapet för barn ska följa föräldrarnas medborgarskap. Regler om svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap.