bet · H601CU10 · 2019-04-01 00:00:00 — Ett räntetak som begränsar kreditgivarens möjlighet att ta ut kreditränta för högkostnadskrediter har införts. Med högkostnadskredit avses enligt konsumentkreditlagen en kredit med en effektiv ränta som är högre än referensräntan enligt 9 § räntelagen (1975:635) och som inte huvudsakligen avser kreditköp eller är en bostadskredit. En högkostnadskredit får inte ha en kreditränta eller dröjsmålsränta som är högre än den vid varje tid gällande referensräntan. En konsument som är i dröjsmål med betalning av en högkostnadskredit är inte skyldig att betala någon annan form av ersättning med anledning av dröjsmålet än dröjsmålsränta. Vidare har ett kostnadstak för högkostnadskrediter införts. För en högkostnadskredit får kostnaderna aldrig överstiga ett belopp som motsvarar kreditbeloppet eller, i fråga om en kontokredit, varje enskilt utnyttjande av kreditbeloppet som konsumenten har gjort. Med kostnader avses kreditkostnader, dröjsmålsränta och kostnader för åtgärder som syftar till att få konsumenten att betala sin skuld. Löptiden för en högkostnadskredit får, med vissa undantag, inte förlängas mer än en gång. Undantaget från skyldigheten att göra en kreditprövning vid gratislån och andra korta fristående krediter som inte är förbundna med mer än en obetydlig avgift har tagits bort. Det har också införts ett krav på att måttfullhet ska iakttas vid marknadsföring av alla slags konsumentkrediter. Marknadsföring som inte är måttfull ska anses som otillbörlig mot konsumenter och kunna leda till sanktioner. Vid marknadsföring av ett kreditavtal som avser en högkostnadskredit ska näringsidkaren även vara skyldig att ge konsumenten en upplysning om att det är fråga om en sådan kredit. Upplysningen ska också innehålla information om riskerna med skuldsättning och om vart konsumenten kan vända sig för att få stöd i budget- och skuldfrågor. Avsikten är att lagändringarna ska leda till rimligare villkor på marknaden för snabblån och andra högkostnadskrediter och till att färre människor riskerar att hamna i överskuldsättning på grund av dessa lån. När betalkontodirektivet (2014/92/EU) genomfördes i svensk rätt infördes ett krav i lagen (2010:751) om betaltjänster att betaltjänstleverantörer ska ha rutiner för byte av betalkonton inom (se prop. 2016/17:129, bet. 2016/17:FiU33, rskr. 2016/17:237). Medlemmarna i har enats om gemensamma rutiner för bankbyte. Regeringens bedömning i propositionen var att dessa rutiner fungerade väl. Bytesrutinerna omfattar inte bara konton utan även andra tjänster. Kommissionen har ifrågasatt det svenska genomförandet av vissa artiklar i betalkontodirektivet. I proposition 2018/19:72 Vissa betaltjänstfrågor som överlämnats till föreslår regeringen därför att det i lagen om betaltjänster bl.a. ska förtydligas att en betaltjänstleverantör ska informera konsumenten om rutinerna vid byte av betalkonto. Frågor om nummerportabilitet för betalkonton berörs inte i propositionen. Enligt betalkontodirektivet (artikel 28.1) ska kommissionen överlämna en rapport till och rådet om tillämpningen av betalkontodirektivet. Rapporten ska inkludera en bedömning av lönsamheten i ett genomförande av en fullständig unionsomfattande nummerportabilitet för betalkonton. Motionsförslag om att förbjuda snabblån, införa krav om att det alltid ska finnas information om möjligheten till konsumentvägledning i samband med att en låntagare erbjuds lån och en karenstid vid utbetalning av lån m.m. har senast behandlats av utskottet i lagstiftningsärendet om införande av bl.a. räntetak och kostnadstak för högkostnadskrediter i betänkande 2017/18:CU20. När det gällde de då aktuella motionsyrkandena anförde utskottet att det tidigare i betänkandet ställt sig bakom regeringens förslag på åtgärder för att åstadkomma en mer ansvarsfull marknad för snabblån och andra högkostnadskrediter. Vad som anfördes i motionerna gav inte utskottet skäl att föreslå något initiativ från sida, varför motionsyrkandena borde avslås. följde utskottets förslag. Motionsyrkanden om nummerportabilitet för betalkonton har behandlats av bl.a. i betänkande 2017/18:FiU22. avstyrkte motionsyrkandena och följde utskottets förslag. Ett motionsyrkande om flyttbara bankkontonummer har även behandlats av i betänkande 2018/19:FiU22. När det gäller motionsyrkandena om snabblån beslutade om flera ändringar i konsumentkreditlagen som ska leda till rimligare villkor på marknaden för snabblån och andra högkostnadskrediter och till att färre människor riskerar att hamna i överskuldsättning på grund av dessa lån. Lagändringarna, som trädde i kraft , innebär bl.a. att det har införts räntetak och kostnadstak för högkostnadskrediter och att konsumenter vid marknadsföringen ska uppmärksammas på riskerna när de överväger att ta sådana lån samt informeras om vart konsumenten kan vända sig för att få stöd i budget- och skuldfrågor. Det ställs också krav på att all marknadsföring av konsumentkrediter ska vara måttfull. Motsvarande motionsyrkanden som de nu aktuella behandlades av utskottet i lagstiftningsärendet om införande av bl.a. räntetak och kostnadstak för högkostnadskrediter. Utskottet står fast vid sitt tidigare ställningstagande och anser således att det inte finns skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionsyrkandena. Motion 2018/19:337 (SD) yrkandena 1, 2 och 5 bör avslås. När det gäller motion 2018/19:2838 (C) yrkande 6 om nummerportabilitet för betalkonton anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Motionsyrkandet i denna del bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om resegarantierna inom bussbranschen. Utskottet hänvisar till den nya resegarantilag som trädde i kraft . (M) anför i motion 2018/19:928 att det bör göras en översyn av resegarantierna inom bussbranschen. Enligt motionären är kostnaderna för resegarantierna för höga. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 3). beslutade om en ny paketreselag (2018:1217) och en ny resegarantilag (2018:1218) som trädde i kraft (prop. 2017/18:225, prop. 2017/18:226, bet. 2017/18:CU29, rskr. 2017/18:373–374). De nya lagarna genomför och rådets direktiv (EU) 2015/2302 om paketresor och sammanlänkade researrangemang. (paketresedirektivet) i svensk rätt. Paketresedirektivet innehåller bl.a. bestämmelser om skydd vid obestånd. Dessa bestämmelser genomförs i den nya resegarantilagen. Den nya resegarantilagen, som ersatt resegarantilag, ska tillämpas på sådana paketresor och sammanlänkade researrangemang som omfattas av den nya paketreselagen. Med resegaranti avses enligt den nya lagen ett skydd mot ekonomisk skada som kan drabba resenärer till följd av insolvens hos arrangörer av paketresor eller näringsidkare som genom förmedling eller på annat sätt underlättat uppkomsten av sammanlänkade researrangemang. Dessa aktörer är skyldiga att ordna en resegaranti som är godkänd enligt resegarantilagen. Den nya lagen ska möjliggöra att resegaranti kan ordnas i flera olika former. I proposition 2017/18:226 Ny resegarantilag anförde regeringen att det dåvarande resegarantisystemet hade kritiserats bl.a. för att vara ekonomiskt betungande för framför allt de mindre reseföretagen. Systemet har normalt inneburit att arrangörer ordnat en individuell garanti. Den nya resegarantilagen ska möjliggöra att resegaranti kan ordnas i olika former. Reseaktörerna ska inom vissa givna ramar kunna välja den lösning som passar den egna verksamheten bäst. När det gäller de olika former av resegarantier som kan bli aktuella och konsekvenser för företagen anförde regeringen bl.a. följande i propositionen: Resegarantin kan således bestå av en försäkring med resenären som förmånstagare eller en kollektiv garanti i likhet med de kollektiva garantier som finns . Deposition av medel kan vara ett alternativ som särskilt kan passa arrangörer som säljer enstaka paketresearrangemang med ett mindre antal resenärer. De individuella garantier som finns kan även fortsättningsvis användas, vilket av naturliga skäl kommer vara fallet framöver tills nya resegarantilösningar utvecklats på marknaden. Regeringen bedömer dock, vilket bekräftas av de signaler utredningen har fått under arbetet med slutbetänkandet (SOU 2016:84 s. 140), att det kommer att utvecklas både försäkringsprodukter och kollektiva branschlösningar när regelverket tydligt möjliggör sådana alternativ till dagens system (prop. s 28). Den öppna lösning som föreslås bör leda till att nya, kollektiva lösningar utvecklas på marknaden. Det kan röra sig om försäkringar eller andra kollektiva lösningar, t.ex. branschfonder. Dessa kollektiva resegarantier innebär en möjlighet att fördela risken och finansieringen mellan flera reseaktörer och att resegarantins storlek kan beräknas utifrån förväntade utbetalningar, vilket kan sänka reseaktörernas kostnader avsevärt. Små och medelstora företag kan halvera sina kostnader för resegarantin vid en öppen lösning, jämfört med individuella garantier. visar utredningens analyser att vilken resegarantilösning som medför lägst kostnader kan bero på vilken typ av reseaktör det är frågan om (prop. s. 30). Regeringen bedömer att förslaget med en öppen lösning för resegarantisystemet bör innebära en avsevärd sänkning av företagens kostnader. Detta gäller särskilt för små och medelstora företag. En öppen lösning möjliggör för företagen att tillhandhålla resegarantier på annat sätt än genom individuella garantier. Utredningen har uppskattat att den löpande administrationen för de företag som använder en kollektiv lösning kan halveras jämfört med dagens individuella garantier. Regeringen delar bedömningen att de administrativa kostnaderna bör kunna sänkas vid en övergång till en kollektiv lösning, bl.a. mot bakgrund av att företagens uppgiftslämnande om verksamheten bör kunna göras mer schabloniserat än (prop. s. 71). Utredningen har kommit fram till att framför allt små och medelstora företag bör, genom att ställa resegarantier i form av försäkring eller annan kollektiv lösning, kunna halvera sina kostnader jämfört med dagens individuella garantier. Utredningen har i många fall, av försiktighetsskäl, valt att använda höga kostnadsantaganden och påpekar att kostnadssänkningarna troligtvis kan vara ännu större. Regeringen konstaterar att det finns en viss osäkerhet i bedömningen av kostnaderna för företagen när det gäller de olika alternativen att ställa resegaranti som blir möjliga med förslaget om en öppen lösning. Det handlar om uppskattningar av kostnader för produkter som inte finns på den svenska marknaden . Regeringen bedömer dock, i likhet med utredningen, att förslaget om en öppen lösning bör medföra att företagen kommer att kunna halvera sina resegarantikostnader (prop. s. 72). Som redovisats ovan trädde en ny resegarantilag i kraft . Den nya lagen innebär en övergång till ett mer flexibelt resegarantisystem. Resegaranti kan ordnas i olika former så att aktörerna inom vissa ramar har möjlighet att välja den lösning som bäst passar deras verksamhet. I propositionen med förslag till ny resegarantilag bedömde regeringen att en öppen lösning för resegarantisystemet bör innebära en avsevärd sänkning av företagens kostnader. Detta gäller särskilt för små och medelstora företag. Enligt regeringens bedömning bör den nya lagstiftningen medföra att företagens kostnader för ställande av resegarantier kan halveras. Genom den nya resegarantilagen får motionsyrkandet i allt väsentligt anses tillgodosett och bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om konsumentvägledning. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete. Jämför reservation 9 (M) och 10 (SD). m.fl. (M) anför i kommittémotion 2018/19:2830 bl.a. att ett välfungerande konsumentupplysningsarbete är betydelsefullt såväl för samhället och samhällsekonomin som för enskilda individer. Förändringar i samhället och ekonomin i stort ställer nya krav på konsumenternas kunskap om sina rättigheter och om privatekonomi. Motionärerna anser att det är angeläget att arbetet med konsumentvägledning fortsätter att utvecklas. Även upplysningstjänsten Hallå konsument bör fortsätta att utvecklas. Det är viktigt att följa uppkomsten av helt nya branscher och att konsumentupplysningen följer med i de förändringar som sker. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att vidta åtgärder för att öka kunskaperna om konsumenters rättigheter (yrkande 2). m.fl. (SD) anför i kommittémotion 2018/19:981 bl.a. att det är eftersträvansvärt att konsumenter väljer närproducerade produkter som har lång hållbarhet. Det är också viktigt att konsumtionen bidrar till social hållbarhet. Det handlar i första hand om rättvisa villkor för de som producerar varor och att konsumtionen inte bidrar till barnarbete och miljöförstöring. Motionärerna anför vidare att svenska produkter ofta är kända för att vara av bra kvalitet och hålla länge som produkterna orsakar mindre miljöpåverkan vid transport. Även utifrån en social hållbarhetsaspekt är det så långt som möjligt bäst att välja svenskproducerade varor. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att upplysa konsumenterna om fördelarna med att handla svenskproducerade varor (yrkande 5). I motion 2018/19:838 anser (S) att det finns behov av att stärka tillgången till konsumentvägledning. Enligt motionären bör det övervägas att införa lagstiftning om att kommunerna ska vara skyldiga att tillhandahålla konsumentvägledning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I motion 2018/19:337 anser (SD) att det bör tas fram informationsmaterial för att ge konsumenterna bättre kunskap om låntagande och hushållsekonomi. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 3). Kommunernas arbete med konsumentvägledning är ett frivilligt åtagande, och verksamheten kan därmed variera mellan kommunerna i fråga om innehåll, omfattning och organisation. samarbetar flera kommuner genom att t.ex. ha gemensam konsumentvägledning. Inom ramen för den kommunala konsumentvägledningen kan det förekomma dels direktrådgivning, dvs. efter-frågestyrd information om konsumentlagar, stöd vid tvister, ekonomiska råd och köpråd direkt till en enskild konsument, dels långsiktigt förebyggande arbete, dvs. marknadsbevakning samt kontakter med och information till skolor, näringsliv och organisationer. Enligt instruktionen för ska myndigheten med utbildning och information stödja kommunernas konsumentverksamhet i frågor som rör konsumentskydd och konsumentlagstiftning. På Portalen kan personer som är verksamma inom kommunernas konsumentverksamhet ta del av aktuella nyheter och vägledande dokument inom konsumentområdet. Genom Portalen finns även möjlighet att dela information med kollegor i andra kommuner och ta del av utbildningar. Utbildningarna är kostnadsfria och ges i form av kurser, e-kurser och webbseminarier. Via Portalen nås också funktionen Fråga experten där tjänstemän inom kommunernas konsumentverksamhet kan ställa frågor till experter hos , Kronofogden och konsumentbyråerna. Vidare erbjuds alla som bedriver konsumentvägledning möjlighet att få tillgång till statistikverktyg Konstat som är ett verktyg för omvärldsbevakning särskilt avsett för att fånga upp problem och tendenser som har kommit in till den kommunala konsumentvägledningen. följer vidare utvecklingen av konsumentverksamheten i kommunerna, och verket lämnar en lägesbeskrivning av verksamheten. Av den rapport som lämnades (Rapport 2018:10 Läget i landet – KVL 2018) framgår att 234 kommuner erbjöd konsumentvägledning, vilket var en minskning med 14 kommuner jämfört med . Det är det lägsta antalet . 95 årsarbetskrafter arbetar med konsument-vägledning, vilket är 9 årsarbetskrafter färre än 2017. Hallå konsument – en rikstäckande upplysningstjänst för konsumenter startade Hallå konsument som är en rikstäckande upplysningstjänst för konsumenter. Upplysningstjänsten ska tillhandahålla opartisk information och vägledning till konsumenter. Upplysningstjänsten ska också tillhandahålla information som syftar till att underlätta för konsumenter att göra väl avvägda val. Där ingår även information om miljömässigt hållbar konsumtion relaterad till generationsmålet för miljöarbetet och miljökvalitetsmålen, liksom när så bedöms lämpligt information om andra hållbarhetsaspekter. Tjänsten syftar till att göra konsumentstödet mer känt och lättillgängligt och till att ge konsumenterna tillgång till stöd på ett mer samordnat och effektivt sätt. ansvarar för att tillhandahålla och samordna upplysningstjänsten. Tjänsten drivs i samarbete med flera andra myndigheter, de fyra konsumentbyråerna och landets kommuner via konsumentvägledning och budget- och skuldrådgivning. Tjänsten är tillgänglig via telefon, e-post och internet (se förordning [ SFS 2014:110] om en upplysningstjänst för konsumenter). Vägledare svarar på övergripande frågor eller hjälper konsumenten vidare till den kommunala konsumentverksamheten eller till experter hos myndigheter och konsumentbyråer. På Hallå konsuments webbplats lämnas information till konsumenter om olika privatekonomiska frågor bl.a. när det gäller lån och hushållsekonomi. Informationen riktar sig till olika målgrupper. har vidare tagit fram skolmaterial om privatekonomi. Flera myndigheter samverkar även när det gäller att lämna information om privatekonomiska frågor. Exempelvis är på cashen som är ett webbaserat undervisningsmaterial om privatekonomi för gymnasieelever ett samarbete mellan , och Kronofogden. Regeringen har gett Statskontoret i uppdrag att bedöma ändamålsenligheten och effektiviteten i det stöd, i form av opartisk information och vägledning, som förmedlas till konsumenter. Statskontoret ska vidare överväga möjliga förbättringar när det gäller konsumentstödet. Statskontoret ska vid genomförandet av uppdraget beakta att konsumenters behov av stöd kan variera. Uppdraget ska utgå i från en kartläggning av det konsumentstöd som förmedlas via myndigheter och den kommunala konsumentverksamheten. Även det konsumentstöd som ges via de branschfinansierade konsumentbyråerna och det civila samhällets aktörer ska beaktas. Statskontoret ska genomföra uppdraget efter samråd med berörda aktörer, bl.a. Kommuner och Landsting. ska bistå Statskontoret med kunskap och erfarenheter vid genomförandet av uppdraget. Uppdraget ska redovisas . Statsrådet svar vid frågestunden På en fråga om hur han avser att arbeta för att trygga konsumentvägledningen i kommunerna svarade statsrådet följande. Under förra mandatperioden tog initiativ till och startade en nationell konsumentupplysningstjänst, Hallå konsument, som har varit väldigt framgångsrik. Där får konsumenter stöd i konsumentrelaterade frågor. Jag kommer naturligtvis även att föra en dialog med om hur vi kan utveckla den nationella konsumentupplysningen. Men det finns en oroande utveckling vad gäller den kommunala kon-sumentupplysningen. Där ser vi att det görs neddragningar i kommunerna. Därför har Statskontoret fått i uppdrag att kartlägga det kommunala kon-sumentstödsarbetet. kommer vi att få en utvärdering av , och vi kommer naturligtvis därefter att gå vidare med frågan. Vidare svarade statsrådet följande på frågan om hur han tänker att man kan arbeta för att uppnå målet om medvetna och säkra konsumenter. Det finns flera aspekter. En är naturligtvis konsumentvägledning och upplysning, som måste finnas på plats. Där måste samhället ge rätt stöd. En annan är att ge bra förutsättningar för och ha ett gott samarbete med konsumentrörelsen. Vi ser att människor engagerar sig i konsumentrelate-rade frågor, och vi har fler och fler medvetna konsumenter. Detta måste vara grunden för ett partnerskap mellan det offentliga och konsumentrö-relsen, i syfte att göra konsumtionen mer hållbar och medveten. Vad först gäller önskemålet i motion 2018/19:838 (S) om att det bör övervägas att införa lagstiftning om att kommunerna ska vara skyldiga att tillhandahålla konsumentvägledning är det enligt utskottets uppfattning viktigt att alla konsumenter oavsett var de bor har tillgång till en god konsumentvägledning. Den kommunala konsumentvägledningen har en särskilt betydelsefull roll när det gäller att ge stöd till konsumenter som är i behov av rådgivning vid ett personligt möte. När utskottet tidigare behandlat motioner om att det ska vara ett obligatoriskt åtagande för kommuner att tillhandahålla konsument-vägledning har utskottet dock ansett att en sådan reglering skulle innebära en inskränkning av den kommunala självbestämmanderätten som utskottet inte kunde ställa sig bakom (se t.ex. bet. 2009/10:CU1 och bet. 2016/17:CU12). Vidare har Statskontoret ett pågående regeringsuppdrag att bedöma hur det oberoende konsumentstödet fungerar och överväga möjliga förbättringar när det gäller konsumentstödet. Uppdraget ska utgå från en kartläggning av det konsumentstöd som förmedlas via myndigheter och den kommunala konsumentverksamheten. Även det konsumentstöd som ges via de branschfinansierade konsumentbyråerna och det civila samhällets aktörer ska beaktas. Statskontorets uppdrag ligger även i linje med önskemålen i motion 2018/19:2830 (M) yrkande 2 om åtgärder för att öka kunskaperna om konsumenternas rättigheter. Enligt utskottet bör resultatet av det pågående utredningsarbetet avvaktas. Utskottet vill vidare peka på att statsrådet vid frågestund förklarade att han kommer att föra en dialog med om hur den nationella konsumentupplysningen kan utvecklas. När det gäller yrkandet i motion 2018/19:337 (SD) yrkande 3 om att ta fram informationsmaterial för att ge konsumenterna bättre kunskap om låntagande och hushållsekonomi lämnas exempelvis på Hallå konsuments webbplats information till konsumenter om olika privatekonomiska frågor bl.a. när det gäller lån och hushållsekonomi. Mot denna bakgrund finns det inte behov av något initiativ från sida med anledning av motionsyrkandena. Motionerna 2018/19:337 (SD) yrkande 3, 2018/19:838 (S) och 2018/19:2830 (M) yrkande 2 bör därför avslås. Vad slutligen gäller yrkandet i motion 2018/19:981 (SD) yrkande 5 om att upplysa konsumenterna om fördelarna med att handla svenskproducerade varor anser utskottet att det är viktigt att konsumenterna inför köp av varor kan få adekvat och objektiv information om bl.a. hållbarhetsfrågor. Utskottet kan däremot inte ställa sig bakom förslaget i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om olika märkningsfrågor. Utskottet hänvisar bl.a. till aviserat och pågående arbete. Jämför reservation 11 (SD) och 12 (C) samt särskilt yttrande 2 (L). I partimotion 2018/19:2255 anser m.fl. (L) att det ska införas krav på obligatorisk klimatmärkning vid reklam för flygresor och vid köp av flygresor. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 6). I kommittémotion 2018/19:981 anför m.fl. (SD) att det för att konsumenterna ska kunna göra medvetna val är väsentligt att veta var en vara är tillverkad. Därför bör alla varor som importeras till vara märkta med uppgift om ursprungsland. I de fall där tillverkningen skett i flera länder bör det av märkningen framgå i vilka länder varan i huvudsak har tillverkats och var den har färdigställts. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 2). m.fl. (C) menar i kommittémotion 2018/19:2861 att det för att motverka människohandel finns behov av att öka företagens och konsumenternas medvetenhet om förekomsten av fall där människor tvingas att arbeta under dåliga förhållanden. För att göra det lättare för företag och konsumenter att välja bra alternativ vid köp av varor eller tjänster behöver den information som lämnas när det gäller åtgärder mot människohandel förbättras. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 18). (SD) anser i motion 2018/19:2691 att regeringen bör utreda möjligheten att införa en obligatorisk märkning som ska omfatta alla kosmetiska produkter som har testats på djur eller som innehåller råvaror som har testats på djur.