bet · H601CU5 · 2019-02-27 00:00:00 — Förslaget innebär bl.a. ett krav på att kommuner i sina översiktsplaner ska redovisa hur hänsyn har tagits till brukningsvärd jordbruksmark och hur kommunerna avser att hushålla med den. Vidare ska länsstyrelserna i sina granskningsyttranden över förslag till översikts- eller detaljplan ange om bestämmelsen i 3 kap. 4 § om hushållning med brukningsvärd jordbruksmark inte följs. Länsstyrelserna ska dessutom överpröva kommunernas beslut om detaljplan, om beslutet kan förväntas innebära att bestämmelsen om hushållning med brukningsvärd jordbruksmark inte följs. Utredningen hänvisar bl.a. till att i rapporten ? Jordbruksmarken i kommunernas fysiska planering (2013:35) funnit att tillämpningen av 3 kap. 4 § varierar mellan kommunerna och att bestämmelsen i allmänhet inte tillämpas väl. Enligt utredningens bedömning bör förslaget om ändringar i PBL vara tillräckligt för att uppnå ett bättre skydd av den brukningsvärda jordbruksmarken, och det saknas därför anledning att aktualisera frågan om jordbruksmark som riksintresse. Miljömålsberedningens betänkande har bl.a. medfört en nationell strategi för klimatanpassning och vissa lagändringar i PBL som syftar till att anpassa lagstiftningen så att den möter behov med anledning av ett förändrat klimat. Enligt Miljö- och är det härutöver inte aktuellt att vidta ytterligare beredningsåtgärder med anledning av de förslag som lämnades av utredningen, och betänkandet har skrivits av mot regeringens budgetproposition (regeringsbeslut , Beslut I:1). har berört frågan om skydd av brukningsvärd jordbruksmark i sitt slutbetänkande Planering och beslut för hållbar utveckling – hushållningsbestämmelser (SOU 2015:99). Utredningen har bl.a. föreslagit att de nuvarande allmänna intressena i 3 kap. , t.ex. brukningsvärd jordbruksmark och bostadsförsörjning, ska anges som väsentliga allmänna intressen. Utredningen föreslår även att nya bestämmelser i införs. Enligt de föreslagna bestämmelserna ska länsstyrelserna i sina granskningsyttranden till översiktsplan och detaljplan ange om planförslaget innebär att bestämmelserna om brukningsvärd jordbruksmark inte följs. Vidare föreslår utredningen bl.a. att det i 3 kap. införs en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att besluta om företräde för ett väsentligt allmänt intresse före ett riksintresse. Länsstyrelserna bemyndigas att fatta sådana beslut. Ventilen möjliggör exempelvis avvägning mellan olika intressen. Beslutet måste vara förenligt med de inledande bestämmelserna i 3 kap. om företräde för den användning som från allmän synpunkt medför en god hushållning och planering utifrån en helhetssyn. Betänkandet bereds inom . Som framgår ovan i avsnittet Riksintressen och behovet av bostäder har behandlat propositionen En sammanhållen politik för landsbygder (prop. 2017/18:179, bet. 2017/18:NU19, rskr. 2017/18:359 och rskr. 2017/18:360). I propositionen anför regeringen bl.a. att det bör övervägas hur de finansiella förutsättningarna för om- och nybyggnation av bostäder på landsbygden kan underlättas. Som ett led i en uppföljning av bl.a. regeringens uttalande i propositionen har fått i uppdrag att ta fram förslag på kostnadseffektiva statliga åtgärder som kan underlätta finansieringen av bostadsbyggande på landsbygden. Uppdraget ska slutredovisas . I en interpellationsdebatt ställdes med anledning av dragningen av motorvägen 22 frågor om tillämpningen av bestämmelserna om brukningsvärd jordbruksmark i 3 kap. 4 och behovet av ändringar i regleringen på området (ip. 2017/18:16). Infrastrukturminister anförde i sitt svar i huvudsak följande om 3 kap. . Lagstiftningen innebär att vissa områden, bl.a. jordbruksmark, kan skyddas och att bestämmelserna om hänsynsregler ska tillämpas vid prövningen av ärenden såsom dragning av vägar. Vid sådan prövning ska en avvägning ske mellan olika intressen som anges i lag. Denna avvägning är svår att göra, och frågan om det finns skäl att göra ändringar i 3 kap. kan besvaras först efter det att beredningen av förslag har avslutats. Utskottet behandlade motionsyrkanden om skydd för senast (bet. 2017/18:CU31). Utskottet hänvisade till det omfattande pågående beredningsarbetet inom med och Miljömålsberedningen och nämnde särskilt bl.a. förslaget om att brukningsvärd jordbruksmark skulle anges som väsentligt allmänt intresse i 3 kap. . Mot denna bakgrund föreslog utskottet att skulle avslå samtliga motionsyrkanden. följde utskottets förslag. Utskottet har tidigare i betänkandet konstaterat att det inom pågår en beredning av de förslag som lämnade i bl.a. frågor om skyddet för brukningsvärd jordbruksmark och att regeringen dessutom har aviserat att den avser att göra en återkommande aktualitetsprövning av riksintressesystemet. Därmed finner utskottet inte anledning att vidta åtgärder med anledning av motionsyrkandena som därför bör avslås. Skyddet av vattenområden m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om säkrad dricksvattenförsörjning och skydd av vattentäkter. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete och en kommande översyn av riksintressena. Jämför reservation 6 (V) och särskilt yttrande 3 (L). I partimotion 2018/19:2255 av m.fl. (L) föreslås ett tillkännagivande om att säkra dricksvattenförsörjningen genom att minska utsläppen i sjöar och vattendrag och ett skydd för grundvattentäkter (yrkande 21.2). I samma motion begärs även ett tillkännagivande om skydd för ytvattentäkter (yrkande 22). m.fl. (V) föreslår i kommittémotion 2018/19:669 yrkande 22 ett tillkännagivande om att grund- och ytvattenförekomster av stor betydelse för dricksvattenförsörjningen ska bli klassade som riksintressen enligt . Liknande förslag finns i motion 2018/19:2152 av (M) yrkande 2. Härutöver finns motionsförslag om vissa specifika vattenområden. I motion 2018/19:701 av (S) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att ska skyddas som ett överordnat riksintresse och ges ett starkare skydd. Liknande förslag finns i motionerna 2018/19:2152 av (M) yrkande 3 och 2018/19:2310 av m.fl. (MP) yrkande 1. I motion 2018/19:1612 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om att skydda och andra viktiga vattentäkter. I motion 2018/19:2152 yrkande 1 av (M) förordas ett tillkännagivande om vikten av att vidta åtgärder för att långsiktigt säkra tillgången på dricksvatten av god kvalitet från . En allmän redogörelse för hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. finns ovan under rubriken och behovet av bostäder. Som nämnts i det avsnittet ska mark- och vattenområden som är av riksintresse för bl.a. vattenförsörjningen skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra eller skada ändamålen (3 kap. 8 § andra stycket ). Bestämmelsen tar sikte på att mark ska reserveras för anläggningar för bl.a. vattenförsörjningen. Bestämmelsen innebär också att åtgärder som kan försvåra för driften av sådana anläggningar inte bör tillåtas i anläggningens närhet. Anläggningar för vattenförsörjningen kan utgöras av tunnlar, ledningar m.m. som har stor betydelse för överföringen av exempelvis dricksvatten mellan eller inom olika regioner i landet. Bestämmelsen gör det möjligt för staten att peka ut särskilda områden som är av betydelse för vattenförsörjningen. Det är Havs- och vattenmyndigheten som för statens räkning beslutar om riksintresseanspråk för sådana områden. har myndigheten beslutat om 28 områden som den bedömer vara av riksintresse för vattenförsörjningen. För varje utpekat område har myndigheten tagit fram en värdebeskrivning för anläggningen, motiv till utpekandet, markanspråk, åtgärder som kan försvåra nyttjandet av anläggningen samt en beskrivning av den vattentäkt som är knuten till anläggningen och de risker och hot som kan påverka vattentäkten. I 7 kap. finns vidare bestämmelser om bl.a. vattenskyddsområden. Genom att inrätta ett vattenskyddsområde kan en vattenförekomst med betydelse som nuvarande eller framtida vattentäkt särskilt skyddas genom föreskrifter som begränsar verksamhet inom området. Det är en länsstyrelse eller en kommun som kan besluta om att inrätta ett vattenskyddsområde. För ett vattenskyddsområde ska eller kommunen utfärda sådana föreskrifter om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter inom området som behövs för att tillgodose syftet med området. Genom att inrätta ett vattenskyddsområde tydliggörs vad som utifrån bl.a. gäller för verksamhetsutövare och andra inom området för att vattenförekomsten ska få ett tillräckligt skydd. Länsstyrelserna får då även ansvar för tillsynen. Det är Havs- och vattenmyndighetens uppgift att ge vägledning och tillsynsvägledning till kommuner och länsstyrelser om dessa vattenskyddsområden. Som ett alternativ till att inrätta vattenskyddsområden enligt 7 kap. finns också en möjlighet för kommuner att utfärda lokala skyddsföreskrifter kring en vattentäkt. Det finns vidare bestämmelser i (2010:900), förkortad PBL, som anknyter till vattenförsörjningsfrågor. Utöver redogörelsen i avsnittet Riksintressen och behovet av bostäder, bör i detta sammanhang nämnas att det vid planläggning och vid alla ärenden om lov eller förhandsbesked enligt PBL ska bl.a. möjligheterna att ordna vattenförsörjning och att förebygga vatten- och luftföroreningar beaktas när byggnadsverk ska lokaliseras (2 kap. 5 § 3–4 PBL). Dessutom ska bebyggelse och byggnadsverk utformas och placeras på den avsedda marken på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till bl.a. behovet av hushållning med vatten och goda klimat- och hygienförhållanden (2 kap. 6 § 4 PBL). En kommun kan vidare införa bygglovsplikt i en detaljplan eller i en områdesbestämmelse till skydd för grundvattnet i ett område (9 kap. 8 § PBL). har i sitt slutbetänkande Planering och beslut för hållbar utveckling – hushållningsbestämmelser (SOU 2015:99) föreslagit att de nuvarande allmänna intressena i 3 kap. anges som väsentliga allmänna intressen. Utredningen föreslår även att dessa kompletteras med bl.a. intresset av klimatanpassningsåtgärder och dricksvattenförsörjning. Utredningen har dessutom föreslagit att bestämmelser införs i PBL om att i sitt granskningsyttrande till översiktsplan och detaljplan ska ange om förslaget inte tillgodoser ett väsentligt allmänt intresse för dricksvattenförsörjningen. ska överpröva ett beslut om detaljplan och kan upphäva det om planen inte tillgodoser detta. förs diskussioner och överväganden med anledning betänkande. En annan utredning, , konstaterar i sitt första delbetänkande Material i kontakt med dricksvatten – myndighetsroller och ansvarsfrågor (SOU 2014:53) att de svenska myndigheternas ansvar för material i kontakt med dricksvatten i väsentlig utsträckning är ändamålsenligt. Utredningen föreslår dock några mindre justeringar av systemet, bl.a. i fråga om tydlighet och ökad information från statens sida. I sitt andra delbetänkande, Klimatförändringar och dricksvattenförsörjning (SOU 2015:51), redovisar en uppdaterad analys av klimatförändringarna i under återstoden av detta sekel, med de risker för dricksvattenförsörjningen som kan förutses. I sitt slutbetänkande En trygg dricksvattenförsörjning – bakgrund, överväganden och förslag (SOU 2016:32) föreslår bl.a. följande. • Kommunerna ska bli skyldiga att ansöka om att inrätta och ompröva vattentäkter som ger i genomsnitt mer än eller försörjer fler än 50 personer. • Länsstyrelserna ska få i uppdrag att arbeta fram regionala vattenförsörjningsplaner. • För att förbättra den offentliga kontrollen av dricksvattenanläggningar ska få i uppdrag att utforma särskilda mål för dricksvattnet. förslag har bl.a. medfört att det har inrättats ett dricksvattenråd. Övriga förslag som berör skyddet av vattenområden bereds inom . Enligt pågår vidare förhandlingar inom EU om ett förslag till omarbetning av rådets direktiv /83/EG om kvaliteten på dricksvatten (dricksvattendirektivet). Resultatet av förhandlingarna om dricksvattendirektivet kan behöva beaktas även vid beredningen av förslag. Vidare har haft i uppdrag av regeringen att arbeta fram en strategi för arbetet med samordning, förbättring och utveckling i frågor om material i kontakt med dricksvatten. Uppdraget har redovisats i Strategi för material i kontakt med dricksvatten (2016:15). I rapporten anförs bl.a. följande. För att uppfylla kraven i dricksvattenföreskrifter behöver olika intressenter veta vilka material och produkter som kan användas. ställer inte krav på egenskaper i material i vattenverk etc. Sådana krav regleras i stället genom PBL och dess tillämpningsföreskrifter som t.ex. byggregler. Dessa byggregler är dock inte tillräckligt preciserade och ger därför inte vägledning i fråga om en produkts lämplighet. bör därför utreda om kraven i dess byggregler bör preciseras så att det framgår vilka material, standarder och gränsvärden etc. som ska eller bör användas när ett materials eller en produkts lämplighet bedöms. Rapporten bereds inom , och enligt uppgift pågår även diskussioner om huruvida byggregler behöver ses över och preciseras. har i en annan rapport, Fysisk planering för en dricksvattenförsörjning – behov och möjligheter (2018:35), analyserat lägesbild, behov och möjligheter att bidra till en långsiktig trygg vattenförsörjning genom insatser vid fysisk planering. anför att vattenförsörjningen är landets mest samhällskritiska försörjningsystem. För att trygga en långsiktig vattenförsörjning för samhällets alla behov behövs ett system som har god kapacitet utifrån behoven och är robust mot påfrestningar. Vattenuttagen behöver dessutom utformas på ett sätt som ger goda förutsättningar för väl fungerande naturmiljöer. bedömer att det är tydligt att hushållningen med mark- och vattenområden behöver utvecklas och presenterar i huvudsak nedan följande tre förslag som enligt myndigheten skulle kunna bidra till en sådan utveckling. • För att kunna sätta ramarna för utvecklingen i ett långsiktigt perspektiv behövs en nationell strategi för vattenförsörjningen. Strategin bör innehålla lämpliga samordningslösningar och hur dessa kan utvecklas vid olika scenarier i behovsutvecklingen samt en nationell analys utifrån samhällets totala vattenbehov. En strategi med ett sådant innehåll skulle göra det möjligt att identifiera lämpliga geografiska samordningslösningar och även ge ökad tydlighet kring hur infrastrukturen för dricksvattenförsörjningen kan komma att utvecklas . Regionala vattenförsörjningsplaner kan enligt bidra till ett bra underlag för att arbeta fram den nationella strategin. • Dricksvattenförsörjningen bör ges en tydligare roll vid fysisk planering. Det behövs även ökade insatser som t.ex. vägledning för att stimulera en sådan utveckling. • Regelverket kring dagvattenfrågor – som främst finns i PBL, och lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster (vattentjänstlagen) – är splittrat och svårtolkat och behöver därför ses över för att förtydligas. Rapporten bereds inom . Utöver detta har regeringen aviserat åtgärder för att säkra grundvattennivåerna och skyddet för tillgången till dricksvatten i regeringsförklaringen . Frågan om riksintressesystemet omnämns i den överenskommelse med 73 punkter som träffades mellan Socialdemokraterna, de gröna (härefter benämnt januariavtalet). Enligt januariavtalet ska det göras en översyn av riksintressena. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om riksintressemärkning av dricksvattentäkter. hänvisade utskottet till pågående utrednings- och beredningsarbete och nämnde särskilt att bl.a. hade föreslagit att dricksvattenförsörjningen ska anges som ett väsentligt allmänt intresse i 3 kap. . Utskottet ansåg att det pågående arbetet inte borde föregripas och föreslog att skulle avslå samtliga motionsyrkanden (bet. 2017/18:CU31). följde utskottets förslag. Det är viktigt att lagstiftningen som rör dricksvattenförsörjning och skyddet av vattentäkter hanterar de frågor som aktualiseras av de nuvarande och framtida samhällsutmaningarna. Det pågår också ett omfattande utrednings- och beredningsarbete om frågorna. Förutom fortsatt beredning av de förslag som och har lämnat i fråga om att dricksvattenförsörjningen ska ses som ett väsentligt allmänt intresse pågår beredning av förslag om bl.a. en översyn av regleringen i PBL, och vattentjänstlagen för att motverka att dricksvatten förorenas. Dessutom har i rapporten för en dricksvattenförsörjning – behov och möjligheter presenterat förslag på åtgärder som bl.a. rör dricksvattenförsörjningen. Enligt januariavtalet ska det göras en översyn av riksintressena. Vidare har regeringen i regeringsförklaringen aviserat åtgärder för att säkra grundvattennivåerna och skyddet för tillgången till dricksvatten. Utskottet ser inte någon anledning att föregripa det arbete som pågår och som har aviserats genom ett initiativ från . Därmed bör motionsyrkandena avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör tillståndsregleringen av vattenverksamheter. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete och en aviserad uppföljning. Jämför reservation 7 (M, C, KD), 8 (SD) och 9 (L). I kommittémotion 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 15 förordas ett tillkännagivande om att de orörda nationalälvarna och vattendragen som anges i 4 kap. 6 § ska bevaras. m.fl. (C) anför i kommittémotion 2018/19:2426 yrkande 28 att den nya lagstiftningen om tillstånd för vattenverksamheter och den fond som branschen inrättat är ett viktigt steg i rätt riktning för att underlätta arbetet med att ge vattenkraften moderna miljötillstånd och för att bidra till en mer ändamålsenlig vattenförvaltning. Det finns dock behov av att förenkla reglerna ytterligare i syfte att reformera andra delar av vattenlagstiftningen. Man bör utgå från de principer som varit vägledande för de nya reglerna för vattenkraften. Regelverket bör enligt motionärerna i större utsträckning respektera äganderätten som det bidrar till effektiva miljöåtgärder till rimliga kostnader. Motionärerna begär ett tillkännagivande i enlighet med detta. Ett liknande yrkande framställs i kommittémotion 2018/19:2924 av m.fl. (L) yrkande 9. m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2018/19:1281 yrkande 14 att tillståndsregleringen för markavvattning (dikning) bör förenklas så att det blir lättare att få dispenser för dikning i t.ex. skogsmark. Motionärerna anför att sådana regelförenklingar bl.a. skulle bidra till att minska förekommande risker med översvämningar och åstadkomma god miljöhänsyn. Frågan om tillståndsreglerna för markavvattning berörs även i motion 2018/19:2411 av och (båda C). Motionärerna framför att tillståndsreglerna för vattenverksamheter innebär att markavvattning inte tillåts och att all sådan verksamhet förutsätter dispens. Det finns bl.a. behov av dämmande åtgärder som fyller på yt- och grundvattentäkter och behov av att magasinera markvatten för att trygga skörden. Rådande regelverk, t.ex. för markavvattning, behöver därför skyndsamt anpassas för att klara den problematik som uppstått med torka och vattenbrist. Ett tillkännagivande begärs om detta. Härutöver har flera motioner väckts om olika aspekter av hur frågor om tillstånd för vattenverksamheter hanteras och handläggs. I motion 2018/19:299 av (SD) föreslås ett tillkännagivande om utbyggnad av fisktrappor vid vattenkraftverk. Motionären anför att kraftverksdammar bildar vandringshinder för fiskar som riskerar att hota flera viktiga fiskarter. Därför bör det ställas krav på att bygga ut fisktrappor vid vattenkraftverk. I motion 2018/19:701 av (S) yrkande 2 anförs att vattenregleringen i behöver lösas för att åtgärda problem med översvämmade vägar och fyllda dagvattensystem under höga flöden. Därför föreslår motionären bl.a. en omprövning av tillståndet. (M) anför i motion 2018/19:1125 att nuvarande lagstiftning gör det onödig dyrt och krångligt att söka tillstånd för vatten- och branddammar. Motionären begär därför ett tillkännagivande om att underlätta och förenkla tillståndsgivningen för vatten- och branddammar. (M) begär i motion 2018/19:1333 yrkande 4 ett tillkännagivande om att regeringen ska se till att den nya lagstiftningen om tillstånd för vattenverksamheter tillämpas på ett likartat sätt av samtliga länsstyrelser. I motion 2018/19:1725 av (M) yrkande 1 framhålls att den småskaliga vattenkraften är viktig för kraftproduktionen och att det därför är viktigt att tillämpningen av de nya regler som gäller för sådan vattenverksamhet fungerar på ett välavvägt sätt. Utgångspunkten för alla bedömningar som rör dessa verksamheter bör vara att de är samhällsviktiga. Allmänt om tillstånd eller anmälan för vattenverksamhet Bestämmelser om vattenverksamhet finns i 11 kap. . Med vattenverksamhet avses bl.a. uppförande, ändring, lagning eller utrivning av en anläggning i ett vattenområde. För att få bedriva vattenverksamhet krävs som huvudregel tillstånd. I 11 kap. 12 § första stycket finns ett undantag som innebär att tillstånd inte behövs om det är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas genom vattenverksamhetens inverkan på vattenförhållandena. Tillstånd för vattenverksamhet prövas av mark- och miljödomstolen. Till vattenverksamhet räknas även sådana dammar som definieras som en vattenanläggning vars syfte är att dämma upp eller utestänga vatten eller blandningar av vatten och annat material (11 kap. 4 § ). Begreppet omfattar avbördningsanordningar och intag samt invallningar, slussportar och gruvdammar (prop. 2013/14:38 s. 56 f.). Alla vattenverksamheter är således inte tillståndspliktiga. För de flesta mindre vattenverksamheter räcker det med en anmälan till en länsstyrelse. Som exempel på åtgärder som inte kräver tillstånd men som behöver anmälas kan nämnas anläggandet av våtmark där vattenområdet har en yta som inte överstiger fem hektar och uppförandet av en anläggning, fyllning eller pålning i ett vattendrag om den bottenyta som verksamheten omfattar i vattendraget uppgår till högst (se 19 § förordningen [1998:1388] om vattenverksamheter). Vidare krävs normalt sett inte tillstånd för rensningar i vattenområden, såväl naturliga sådana som vattenanläggningar, t.ex. diken, och för att återställa vattendrag. Exempelvis krävs inte tillstånd för rensningar som utförs för att bibehålla vattnets djup eller läge (11 kap. 15 § ). Allmänt om vattenverksamhet som innebär markavvattning Med markavvattning avses en åtgärd som utförs för att avvattna mark, när det inte är fråga om att avleda avloppsvatten, eller som utförs för att sänka eller tappa ur ett vattenområde eller för att skydda mot vatten, när syftet med åtgärden är att varaktigt öka en fastighets lämplighet för något visst ändamål. För markavvattning finns det i 11 kap. en särreglering som innebär att alla åtgärder som innebär markavvattning kräver tillstånd. Det tidigare nämnda undantaget i 11 kap. 12 § första stycket gäller därmed inte för markavvattning. Utanför begreppet markavvattning faller s.k. skyddsdikning. Skyddsdikning är dikning som sker i syfte att förhindra att grundvattnet stiger efter en skogsavverkning. Sådan dikning innebär inte markavvattning enligt definitionen i eftersom den inte uppfyller det nämnda varaktighetskravet. För åtgärder som avvattnar mark utan att uppfylla definitionen för markavvattning enligt är tillståndskravet inte absolut. För dessa åtgärder finns ett bemyndigande för regeringen att föreskriva tillståndsplikt i de fall åtgärden kan förväntas få en bestående negativ effekt på växt- och djurliv (11 kap. 13 § ). finns inga föreskrifter om en sådan tillståndsplikt. En åtgärd som inte kräver tillstånd kan dock kräva en anmälan och omfattas av samrådsplikt enligt . Det finns även ett lindrigare tillståndskrav för täckdikning i 11 kap. . Täckdikning innebär dränering av jordbruksmark med dräneringsrör som har en diameter om högst . Tillstånd krävs i dessa fall endast om det är sannolikt att enskilda och allmänna intressen skadas genom verksamheten. Utgångspunkten är att tillståndsansökan för markavvattning prövas av länsstyrelserna. Förutom de regler som gäller för tillstånd och anmälan i kan åtgärder som innebär markavvattning aktualisera behov av andra dispenser.