bet · H601CU7 · 2019-04-04 00:00:00 — Det finns inte heller något hinder mot att brudparet anlitar någon annan person eller ett företag för att bistå med arrangemanget runt vigseln. Dåvarande justitieminister anförde i ett frågesvar om ersättningen till borgerliga vigselförrättare (fr. 2009/10:588) att uppdraget som vigselförrättare är ett hedersuppdrag. Ersättningen måste därför enligt statsrådet närmast ses som en symbolisk ersättning och inte som kompensation för utfört arbete. Statsrådet upplyste vidare om att det under beredningen i departementet av förordning om vigsel som förrättas av särskilt förordnad vigselförrättare gjordes bedömningen att det inte ansågs motiverat att höja arvodet till borgerliga vigselförrättare. Statsrådet stod i sitt frågesvar fast vid den bedömningen. Justitie- och migrationsminister betonade i ett interpellationssvar om möjligheterna till olika sorters borgerliga vigslar (ip. 2016/17:511) att uppdraget att vara vigselförrättare är ett statligt hedersuppdrag och en service till medborgarna samt att de uppgifter som delegeras till vigselförrättarna utgör myndighetsutövning. Motsvarande motionsyrkanden om villkoren för borgerliga vigselförrättare behandlades senast av utskottet i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet var då inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av det som anfördes i motionerna, och motionsyrkandena avstyrkes därför. följde utskottets förslag. Utskottet är fortfarande inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av det som anförs i motionerna. Motionsyrkandena bör därför avslås. Rätt för borgerliga vigselförrättare att förrätta vigslar i främmande stater Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om rätt för borgerliga vigsel-förrättare att förrätta vigslar i främmande stater. Utskottet hänvisar till befintlig reglering på området och tidigare ställningstaganden. I motion 2018/19:1581 föreslår (M) tillkännagivanden om att regeringen bör se över lagstiftningen för att dels möjliggöra för borgerliga vigselförrättare att få sitt förordnande prövat i våra grannländer (yrkande 1), dels ge borgerliga vigselförrättare möjlighet att vara vigselförrättare för svenska brudpar i våra grannländer (yrkande 2). Enligt 1 kap. 5 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap kan regeringen bestämma att en diplomatisk eller konsulär tjänst eller en befattning som präst ska vara förenad med behörighet att i en främmande stat förrätta vigsel enligt svensk lag. Regeringen kan även genom ett särskilt förordnande ge en lämplig person en sådan behörighet. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet stod då fast vid sitt tidigare ställningstagande att det mot bakgrund av den befintliga regleringen på området inte fanns skäl att föreslå något initiativ från . Motionsyrkandena avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för, och motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om betänketid vid äktenskaps-skillnad. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 2 (M). I kommittémotion 2018/19:2828 av m.fl. (M) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att fler situationer ska undantas från kravet på betänketid än . Motionärerna föreslår avskaffad betänketid när bara den ena maken begär äktenskapsskillnad och det inte finns barn med i bilden. Bestämmelser om äktenskapsskillnad finns i 5 kap. . Äktenskapsskillnad ska i vissa fall föregås av en betänketid (1 och 2 §§). Vid en gemensam ansökan om äktenskapsskillnad ska betänketid löpa, om båda makarna begär det eller om någon av dem varaktigt bor tillsammans med ett eget barn som står under den makens vårdnad. Betänketid ska också löpa om bara en av makarna vill att äktenskapet ska upp-lösas. Om makarna lever åtskilda , har dock var och en av dem rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid (4 §). Betänketiden inleds när makarna gemensamt ansöker om äktenskapsskillnad eller när den ena makens yrkande om äktenskapsskillnad delges den andra maken (3 §). När betänketiden löpt , ska dom på äktenskapsskillnad meddelas om någon av makarna då framställer ett särskilt yrkande om det. Om ett sådant yrkande inte har framställts från betänketidens början, har frågan om äktenskapsskillnad fallit. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet ansåg då, liksom tidigare, att bestämmelserna om betänketid är väl avvägda och var därför inte berett att föreslå ett avskaffande av betänketiden. Motionsyrkandet avstyrktes följaktligen. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för, och därför bör motionsyrkandet avslås. Giftorättens omfattning vid bodelning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om giftorättens omfattning vid bodelning. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 3 (L). I kommittémotion 2018/19:2591 av m.fl. (L) yrkande 13 före-slås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att egendom som makar innehade före äktenskapets ingående samt vad som därefter tillfallit dem genom arv eller gåva ska undantas från bodelning, om inte makarna genom äktenskapsförord kommit överens om något annat. Enligt 1 kap. 3 § råder varje make över sin egendom och svarar för sina skulder. En make har således ingen äganderätt till den andra makens egendom under ett bestående äktenskap. Närmare bestämmelser om makars egendom finns i 7 kap. . En makes egendom är giftorättsgods i den utsträckning den inte är enskild egendom. Enskild egendom är bl.a. egendom som till följd av äktenskapsförord är enskild, egendom som en make har fått i gåva av någon annan än den andra maken med det villkoret att egendomen ska vara mottagarens enskilda, egendom som en make har fått genom testamente med det villkoret att den ska vara mottagarens enskilda samt egendom som en make har ärvt och som enligt testamente av arvlåtaren ska vara mottagarens enskilda. När ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad, ska makarnas egen-dom enligt allmänna bestämmelser i 9 kap. fördelas mellan dem genom bodelning. Denna ska göras med utgångspunkt i egendomsför-hållandena den dag då talan om äktenskapsskillnad väcktes. I 10 kap. anges vilken egendom som ska ingå i bodelningen. All egendom som en make äger och som inte gjorts till makens enskilda ska som regel ingå. Hur makarnas andelar av det gemensamma giftorättsgodset ska beräknas framgår av 11 kap. . Från en makes giftorättsgods ska räknas av så mycket att det täcker de skulder som den maken hade när talan om äktenskapsskillnad väcktes. Det som återstår av makarnas giftorätts-gods – när avdrag gjorts för att täcka skulderna – ska läggas samman, och värdet ska därefter delas lika mellan makarna. Möjligheterna att jämka resultatet av en bodelning vid äktenskapsskillnad framgår av 12 kap. . Jämkning ska ske i den utsträckning det med hänsyn särskilt till äktenskapets längd, men även till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt, är oskäligt att en make vid bodelning ska lämna egendom till den andra maken i den omfattning som följer av de allmänna reglerna. I sådana fall ska bodelningen i stället göras så att den förstnämnda maken får behålla mer av sitt giftorättsgods. Jämkningsregeln aktualiseras enligt sin lydelse främst vid kortvariga äktenskap. I förarbetena anges att en likadelning ofta kan framstå som oskälig om ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad efter endast , varmed som riktmärke avses högst (inklusive sådan tid som makarna före äktenskapet har bott tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden). Detta gäller främst om den ena maken vid äktenskapets ingående har fört in egendom till ett stort värde i boet, men kan även gälla i fall där en make under ett kortvarigt äktenskap har ärvt betydande egendom eller fått den genom gåva eller testamente. (Se prop. 1986/87:1 s. 185 f.) Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet ansåg då att det inte fanns skäl att ta initiativ till en ändring i reglerna om giftorättens omfattning vid bodelning på det sätt som föreslogs i motionen. Motionsyrkandet avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för och vill i sammanhanget även framhålla de möjligheter till jämkning av resultatet av en bodelning som regleringen erbjuder enligt vad som framgår ovan. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bodelningsförrättningen. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 4 (M). I kommittémotion 2018/19:2828 av m.fl. (M) yrkande 7 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över hur bodelnings-förrättningen kan göras snabbare och effektivare. Ett liknande förslag läggs fram i motion 2018/19:1040 av (M). I 17 kap. finns bestämmelser om bodelningsförrättare. Bestämmelserna innebär bl.a. följande. Om makarna inte kan enas om en bodelning, ska domstolen på ansökan av en av dem förordna någon att vara bodelningsförrättare. Bodelningsförrättaren ska vid behov se till att en bouppteckning förrättas. Varje make ska uppge sina tillgångar och skulder. Om en make underlåter att lämna uppgifter till bouppteckningen, får domstolen på ansökan av bodelningsförrättaren före-lägga och döma ut vite. Bodelningsförrättaren ska bestämma tid och plats för bodelning samt kalla makarna till förrättningen. Att en make som bevisligen blivit kallad uteblir från förrättningen hindrar enligt förarbetena inte att bodelningen ändå slutförs (se prop. 1986/87:1 s. 224). Kan makarna inte komma överens, ska bodelningsförrättaren pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för bodelningen och inte är föremål för rättegång. I ett sådant fall ska bodelnings-förrättaren själv bestämma om bodelning i enlighet med regler. Bodelningsförrättaren har rätt att få arvode och ersättning för sina utgifter. Kostnaderna ska betalas av makarna med hälften vardera. Bodelnings-förrättaren kan dock vid bodelningen bestämma en annan fördelning, om den ena maken genom vårdslöshet eller försummelse har orsakat ökade kostnader eller om makarnas ekonomiska förhållanden ger särskild anledning till det. En make som är missnöjd med bodelningen får klandra den genom att efter delgivningen väcka talan mot den andra maken vid en domstol. Om bodelningen inte klandras , blir den bindande. gav en sakkunnig person i uppdrag att biträda departementet med att utreda vissa frågor om bl.a. skadestånd och bodelning enligt . Uppdraget redovisades i departementspromemorian Några bodelningsfrågor (Ds 2005:34). Promemorian remissbehandlades och låg till grund för lagförslagen i proposition 2006/07:32 Skadestånd och bodelning. I propositionen föreslogs vissa ändringar i bodelningsregler. tillstyrkte regeringens lagförslag (bet. 2006/07:CU14), och följde utskottets förslag (rskr. 2006/07:127). Lagändringarna trädde i kraft . I den nämnda promemorian uppmärksammade utredaren även vissa bodelningsfrågor att överväga för framtiden. Utredaren konstaterade att en makes giftorätt inte preskriberas. Om man införde en preskriptionsregel för rätt till bodelning i torde parternas rättsosäkerhet och andra problem i sammanhanget minska, och därmed skulle också antalet bodelnings-tvister kunna reduceras. Utredaren konstaterade också att praktiskt verksamma jurister kan vittna om stora handläggningsproblem med anledning av parters passivitet och frånvaro från sammanträden. För den part som har det sämst ställt ekonomiskt har slutförandet av bodelningen vanligtvis mycket stor ekonomisk betydelse, och därför är det viktigt med en effektiv handläggning. Mot denna bakgrund, och eftersom ena parten ofta drar fördel av att en förrättning drar ut , borde man enligt utredarens mening överväga om en förrättare bör ges rätten att kalla parterna till sammanträde vid vite för att om möjligt förbättra deras medverkan i saken. För att förhindra att en passiv part otillbörligt försvårar genomförandet av en bodelningsförrättning till men för den andra parten ansåg utredaren att det bör prövas huruvida det bör införas en uttrycklig bestämmelse i 17 kap. efter mönster av 42 kap. 15 § om s.k. stupstocksföreläggande. Utredaren ansåg att det också bör prövas om det finns tillräckliga skäl för att avskaffa möjligheten för en part att under pågående bodelningsförrättning väcka särskild talan i en fråga av betydelse för delningen. Utredaren menade att möjligheten att väcka särskild talan kan missbrukas av den av parterna som vinner på att slutförandet av bodelningen försenas. I den nämnda propositionen anfördes att det kan finnas anledning att i något annat sammanhang vidare överväga bl.a. den fråga som behandlas i promemorian om huruvida det bör införas en möjlighet att besluta om sanktioner för att få en part att medverka under en bodelningsförrättning. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet var då, i likhet med tidigare, inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionerna. Motionsyrkandena avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utskottet är fortfarande inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionerna. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utredningar om faderskap för ogifta Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om utredningar om faderskap för ogifta och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 5 (SD). I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. (SD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag till lagändring som gör det möjligt att fastställa faderskap tidigare än , redan tidigt under graviditeten (yrkande 3). Motionärerna begär även ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att det ska vara rutin inom mödravården att inleda processen om fastställande av faderskap i de fall där föräldrarna ger sitt medgivande (yrkande 4). Samma två förslag läggs fram i kommittémotion 2018/19:1639 av m.fl. (SD) yrkandena 17 och 18. I kommittémotion 2018/19:2591 av m.fl. (L) yrkande 6 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag till lagändringar i enlighet med förslagen från Utredningen om faderskap och föräldraskap (SOU 2018:68) och överväga möjligheten till ytterligare förenklingar av regleringen med bevarad rättssäkerhet. I kommittémotion 2018/19:2828 av m.fl. (M) yrkande 4 i denna del föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag till lagändring som förenklar fastställande av faderskap för ogifta föräldrar och eventuellt gör det möjligt att fastställa faderskapet redan under graviditeten. Regeringen bör också ta initiativ till att införa en faderskapspresumtion för en man som är sambo med barnets moder. I motion 2018/19:1435 av (M) yrkande 2 föreslås ett liknande tillkännagivande om en faderskapspresumtion i samboförhållanden, om inte annat anmäls till socialnämnden. I kommittémotion 2018/19:2838 av m.fl. (C) yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag till lagändring som gör det möjligt att fastställa faderskapet för ogifta föräldrar redan under graviditeten, eller i vart fall inleda processen för fastställande då. Regeringen bör också överväga frågan om att införa en faderskapspresumtion för en man som är sambo med barnets moder. I partimotion 2018/19:2989 av m.fl. (KD) yrkande 82 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag till lagändring som gör det möjligt att fastställa faderskapet för ogifta föräldrar redan under graviditeten. Samma förslag läggs fram i partimotion 2018/19:2997 av m.fl. (KD) yrkande 45 och i kommittémotion 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 59. I motion 2018/19:570 föreslår (SD) ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att likställa regelverken om fastställande av faderskap för gifta föräldrar respektive föräldrar som är sambor. Om modern vid barnets födelse är gift med en man, ska mannen i äktenskapet automatiskt anses som barnets far, s.k. faderskapspresumtion (1 kap. 1 § ). Om modern inte är gift, fastställs faderskapet i stället genom en bekräftelse eller dom (1 kap. 3 § ). En sådan bekräftelse ska göras skriftligen och bevittnas av två personer. Den ska även skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern. får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att mannen är far till barnet. Bekräftelsen får göras även före barnets födelse. (1 kap. 4 § .) är skyldig att försöka utreda vem som är far till ett barn när faderskapet inte följer direkt av en faderskapspresumtion. Nämnden ska föra protokoll över vad som förekommer vid utredningen av betydelse för faderskapsfrågan. (2 kap. 1 och 8 §§ .) Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om socialnämndens utredning och fastställande av faderskap (HSLF-FS 2017:49). Enligt föreskrifterna kan socialnämnden, om parterna är sambor och övertygade om att barnet är deras gemensamma, göra en förenklad utredning enligt ett särskilt protokoll, det s.k. S-protokollet. Om parterna samstämmigt uppger att barnet är deras gemensamma och det inte fram-kommer något som ger anledning att ifrågasätta detta, bör utredaren avsluta utredningen genom att ge mannen tillfälle att bekräfta faderskapet. Om utredaren har anledning att känna sig osäker, måste däremot en mer fullständig utredning göras. Ett s.k. MF-protokoll upprättas då. Samma sak gäller om parterna inte bor tillsammans. Föreskrifterna reglerar även frågan om utredning före barnets födelse. I denna del föreskrivs att om modern begär det, bör socialnämnden inleda en faderskapsutredning före barnets födelse. bör dock inte godkänna en faderskapsbekräftelse förrän barnet är fött. Om socialnämnden inleder en utredning före barnets födelse, beräknas i praktiken en preliminär konceptionstid och upprättas en bekräftelse. När barnet är fött, beräknas en ny konceptionstid utifrån födelsevikten. Om den nya konceptionstiden faller inom den tidigare beräknade konceptionstiden, godkänner socialnämnden bekräftelsen utan vidare kontakt med parterna och underrättar om det fastställda faderskapet. tillkännagivande och tidigare behandling behandlade utskottet motioner om utredningar om faderskap. Utskottet föreslog ett tillkännagivande till regeringen om att det finns skäl för regeringen att undersöka frågeställningar kring utredningar om faderskap för ogifta. Utskottet anförde bl.a. följande (bet. 2014/15:CU6): Motionärerna anser att utredningar om faderskap för ogifta måste kunna moderniseras och förenklas. Enligt motionärerna kan utredningarna upp-fattas som krångliga och som ett ifrågasättande av par som lever i förhållanden utan att vara gifta. Motionärerna anser också att ett faderskap borde kunna fastställas redan under graviditeten. Motioner motsvarande de nu aktuella har behandlats av under en lång följd av år. Enligt utskottet måste utgångspunkten för en reglering på detta område vara omtanken om barnets bästa. Bestämmelserna får alltså inte utformas på ett sådant sätt att barnets bästa på något sätt riskerar att bli åsidosatt. Det är också av stor vikt att den ordning som finns för utredningar om faderskap för ogifta ger betryggande garantier för att det verkligen är den biologiska fadern och inte någon annan som fastställs som far till ett barn. Utskottet vill också framhålla betydelsen av att faderskapsärenden hand-läggs på ett så enkelt sätt som möjligt med hänsyn till barnets intressen och under former som inte behöver uppfattas som integritetskränkande. Utskottet kan konstatera att kritik riktats mot den nu-varande ordningen. Enligt utskottet kan det inte uteslutas att reglerna kan förenklas och moderniseras utan att barnets bästa riskerar att bli åsidosatt. Mot denna bakgrund anser utskottet att det finns skäl för regeringen att undersöka de frågeställningar kring den nuvarande ordningen för utred-ningar om faderskap för ogifta som lyfts fram i motionerna. Det bör vara en uppgift för regeringen att överväga om det finns behov av förändringar och i så fall ta nödvändiga initiativ. Regeringen bör också i ett lämpligt sammanhang återkomma till och redovisa resultatet av arbetet. Vad utskottet anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Ställningstagandet innebär ett delvis bifall till samtliga motioner. beslutade om ett tillkännagivande i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2014/15:122). Utskottet har härefter behandlat motionsyrkanden om utredningar om faderskap, i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet avstyrkte då motionsyrkandena med hänvisning till att en särskild utredare fått i uppdrag att se över delar av regler om fastställande av faderskap och föräldraskap i syfte att åstadkomma en mer ändamålsenlig, jämlik och modern reglering. Det fanns enligt utskottet inte skäl att föregripa resultatet av det kommande arbetet. följde utskottets förslag. Utredningen om faderskap och föräldraskap Utredningen om faderskap och föräldraskap har bl.a. haft i uppdrag att lämna förslag på hur reglerna om bekräftelse av faderskap och föräldraskap för ogifta kan moderniseras och förenklas, med beaktande av vikten av att fastställda faderskap blir korrekta och de möjligheter som digitaliseringen kan erbjuda för att förenkla förfarandet (dir. 2017:28). Utredningen överlämnade sitt betänkande Nya regler om faderskap och föräldraskap (SOU 2018:68). I betänkandet föreslås ett nytt sätt att bekräfta faderskap och föräldraskap genom att formkraven för bekräftelse ändras och genom att elektronisk bekräftelse ska vara möjlig. Betänkandet har remitterats, och remisstiden gick ut . Utredningen konstaterar att en bekräftelse av faderskap görs skriftligen. Utredningen föreslår att kravet på bevittning av bekräftelsen tas bort för bekräftelser som avser barn som inte har fyllt . För att säkerställa att en identitetskontroll kan genomföras, ska bekräftelsen i dessa fall i stället alltid göras vid personlig inställelse hos socialnämnden, vilket i de flesta fall sker även . Bekräftelsen ska, på samma sätt som , skriftligen godkännas av socialnämnden och modern. Utredningen anser att det är lämpligt att formkraven för fastställande av faderskap genom bekräftelse fortsatt regleras i 1 kap. 4 § . Liksom kommer, genom hänvisningar till bestämmelsen, samma formkrav att gälla för bekräftelse av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § och för bekräftelse av moderskap eller faderskap när en av eller båda föräldrarna har ändrat könstillhörighet. Utredningen lämnar förslag som gör det möjligt att bekräfta faderskap eller föräldraskap elektroniskt från barnets födelse. Samma formkrav ska gälla som för en bekräftelse enligt huvudregeln i 1 kap. 4 § , med den skillnaden att en elektronisk bekräftelse inte ska godkännas av socialnämnden. Möjligheten att bekräfta elektroniskt ska gälla om barnet, modern och den som bekräftar faderskapet eller föräldraskapet är folkbokförda i . En ytterligare förutsättning ska vara att modern och den som bekräftar är myndiga. En elektronisk bekräftelse ska göras i ett system som tillhandahålls och administreras av . Utredningen gör bedömningen att de formkrav som är nödvändiga för att säkerställa bekräftelsens karaktär som rättshandling kan uppfyllas genom en elektronisk bekräftelse. Genom kravet på moderns godkännande kan en elektronisk bekräftelse säkerställa att faderskapet och föräldraskapet fastställs korrekt. Godkännandet innebär att modern och den som bekräftar faderskapet eller föräldraskapet ges möjlighet att lämna samstämmiga uppgifter när de är övertygade om att barnet är deras gemensamma.