bet · H601CU5 · 2019-02-27 00:00:00 — Sådana analyser måste beakta konsekvenserna av klimatförändringarna och kan utgöra ett underlag för den fysiska planeringen (lagen [2006:544] om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap). Strandfodring innebär att man återställer en eroderande strand till sitt ursprungliga utseende genom att tillföra sand. Sanden kan utvinnas ur täkter i havet eller på land. Exempelvis kan den sand som drivit ut från en strand till havs återföras från havsbotten till stranden. För att få utvinna sand från havsbotten på detta sätt behövs tillstånd enligt såväl 11 kap. som lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Eftersom det är staten som har rätt att utforska kontinentalsockeln och utvinna dess naturtillgångar enligt lagen om kontinentalsockeln måste en kommun som utvinner sand från havsbotten betala ersättning till staten för sanden. , , har ett sektorsövergripande ansvar för miljögeotekniska och geotekniska frågor och har på regeringens uppdrag ansvar för att samordna stranderosionsfrågor i . Uppgiften är att verka för minskade risker för erosion. En utgångspunkt för verksamheten är att medverka till att förebygga skador till följd av stranderosion genom lämplig samhällsplanering och genom väl planerade erosionsbegränsande och återställande åtgärder vid hotad bebyggelse och infrastruktur och andra hotade skyddsvärda områden. SGI tar fram och utvecklar kunskap inom området och inventerar översiktligt förutsättningar för stranderosion i . Myndigheten är vidare remissinstans till länsstyrelser och kommuner vid fysisk planering. SGI samverkar också med svenska och internationella myndigheter med ansvar för eller anknytning till frågor kring stranderosion. Ett exempel är det myndighetsnätverk som SGI driver och som ska fungera som ett kontakt- och samverkansorgan för stranderosionsfrågor längs kuster, sjöar och vattendrag. Dessutom ger SGI stöd till kommunala räddningstjänster vid riskbedömningar i akuta situationer. SGI bedriver ett flertal forsknings- och utvecklingsprojekt med fokus på stranderosion. I ett projekt har SGI i samarbete med bl.a. geologiska undersökning, SGU, utvecklat ett kartverktyg som kommuner ska kunna använda i sin översiktsplanering för att se vilka områden som bör prioriteras bl.a. när det gäller stranderosion längs kusterna. Till kartunderlaget hör en vägledning om ras, skred och erosion. Kartunderlaget och vägledningen syftar till att sprida kunskap om bl.a. erosion så att hållbara planeringsbeslut kan fattas. Underlaget syftar även till att undvika ekonomiska förluster och förebygga olyckor. Myndigheten arbetar dessutom särskilt med en kartering, dvs. inventering av stranderosion. Arbetet innebär att myndigheten översiktligt har inventerat förutsättningar för stranderosion och tagit fram ett verktyg för att kunna se vilka områden som är utsatta för stranderosion i . Karteringen pågår även för , och östra samt och . Vidare har SGU på regeringens uppdrag sett över om, och i så fall under vilka förutsättningar och till vilka kostnader, grus och sand till havs kan utvinnas som ersättningsmaterial till naturgrus och natursand från land. Uppdraget, som har skett i samråd med Havs- och vattenmyndigheten, har redovisats i rapporten för utvinning av marin sand och marint grus i (2017:05). I rapporten har SGU tillsammans med Havs- och vattenmyndigheten bl.a. lokaliserat fyra områden som möjliga för geologiskt hållbart uttag av sand och grus. Enligt rådets och /89/EU om upprättandet av en ram för havsplanering ska medlemsstaterna upprätta havsplaner . Enligt regeringen ska havsplanerna vara ett verktyg för hushållningen med havsområden och bidra till en samlad havsförvaltning. 2013/14:186 s. 9). Havs- och vattenmyndigheten har mot den bakgrunden och i enlighet med 4 kap. och havsplaneförordningen (2015:400) tagit fram förslag till havsplaner för , och . Planerna ska beslutas av regeringen. Beslutet föregås av en dialog som består av en första avstämning, samråd och granskning. beräknas den avslutande granskningen ske. Havsplanerna ska omfatta ekonomiska zon och de områden som inte ingår i fastigheter i svenskt territorialhav enligt vissa specifika linjer som framgår av en bilaga till lagen (2017:1272) om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner (sistnämnda lag trädde i kraft ). Härutöver har i rapporten avseende översvämningsrisker (2018:8) bl.a. lämnat följande beskrivning av ett antal problem i PBL. Utgångspunkten i PBL är att frågor om bl.a. risken för översvämning ska vara avgjorda i samband med beslut om detaljplan. De skyddsåtgärder som krävs för att göra ett område lämpligt för en viss markanvändning ska som grundregel vara på plats när planen antas, och i vissa fall kan planen innehålla villkor om att en viss skyddsåtgärd ska ha vidtagits innan lov eller startbesked ges. Skyddsåtgärder som eller portar m.m. kräver ofta lång planeringstid och förutsätter tillståndsprocesser som kan bli utdragna. I vissa fall behövs inte skydden förrän havet når nivåer som förväntas inträffa om 50 – . I andra fall behöver kommuner ha ett adaptivt förhållningssätt, dvs. planera för ett skydd som i efterhand kan förstärkas eller förhöjas allteftersom klimatet förändras. För att ha ett adaptivt förhållningssätt behövs en bedömning i detaljplanen om sannolikheten för en översvämningsrisk. Kommunen behöver också utreda och visa att skydden är genomförbara ur ett tekniskt, ekonomiskt och juridiskt perspektiv. Vidare bör avsikten att uppföra sådana skydd även komma till uttryck i kommunens översiktsplan, vilket skulle ge stöd till en fortsatt hantering av frågan i PBL-processen. Rapporten har föredragits inom . I en interpellationsdebatt (ip. 2017/18:2) anförde dåvarande miljöminister bl.a. följande gällande strandfodring. Frågor om problemen med stigande havsnivåer och ökat tryck som kommer med klimatförändringarna måste tas på allvar och diskuteras mellan de politiska partierna. Som utgångspunkt ansvarar kommunerna för åtgärder med anledning av stranderosion. Staten bör dock ta ett visst ansvar eller delansvar för klimatanpassningsåtgärder som är för stora för en enskild kommun att mäkta med eller som ligger utanför en kommuns påverkan. Formerna och gränserna för statens ansvar behöver diskuteras mellan partierna för att nå en blocköverskridande överenskommelse om en tydlig ansvarsfördelning. Utöver en tydlig ansvarsfördelning behöver frågan om vilka metoder som kan användas vid stranderosion utredas och diskuteras. Strandfodring är en sådan metod, men det finns också flera andra metoder. Motionsyrkanden om åtgärder mot stranderosion har avstyrkts av utskottet , senast (bet. 2017/18:CU31). Utskottet var då av uppfattningen att stranderosion är ett stort problem i vissa delar av landet, bl.a. i . Utskottet konstaterade att det pågick flera utrednings- och forskningsprojekt som rör denna fråga, bl.a. vid SGI med fokus på åtgärder mot stranderosion. Dessutom förutsatte utskottet att regeringen noga följer frågan om stranderosion och tar initiativ till lämpliga åtgärder vid behov. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det inte fanns skäl för ett tillkännagivande. följde utskottets förslag. Som utskottet har uttalat är stranderosion ett stort problem i vissa delar av landet, och det är därför viktigt att det vidtas åtgärder på området. Som framgår pågår ett omfattande utrednings- och forskningsarbete med de frågor som aktualiseras på grund av stranderosion. SGU och andra myndigheter med ansvar på området bedriver ett aktivt arbete för att identifiera områden som är utsatta för stranderosion, och det har bl.a. lämnats förslag om att utvinna grus och sand från havsbotten som kan återföras till stränderna. har också lämnat en vägledning i fråga om hur kommunerna kan utforma sina planer så att de ger utrymme för att planera för ett skydd som i efterhand kan anpassas och förändras allteftersom klimatet förändras. Vidare pågår som nämnts ett arbete med att ta fram havsplaner. Utskottet förutsätter att regeringen fortsätter att bedriva ett aktivt arbete på området med inriktningen på att lösa problem som tas upp i motionerna och finner därmed inte anledning att föregripa det pågående arbetet genom något initiativ från sida. Motionsyrkandena bör därför avslås. Riksintressen och behovet av bostäder, punkt 1 (M, KD) av (KD), (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 12, 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 12, 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 30, 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkandena 15, 16, 22 och 24 samt 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkandena 30 och 31 samt 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 10, 2018/19:2161 av (M), 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 3 samt 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 29. Ett riksintresse är ett geografiskt område som har utpekats som skyddsvärt för att det innehåller nationellt viktiga värden och kvaliteter. Riksintressen kan pekas ut av många myndigheter, och när ett område har utpekats som riksintresse går det inte att ändra på detta. Det har enligt vår mening skett en inflation i antalet riksintresseområden och omfattningen av dem som bostadsbyggandet är dyrt och krångligt, och det byggs alldeles för få bostäder. Antalet utpekade riksintresseområden har dessutom kraftigt ökat på ytor som i stället hade kunnat användas för att bygga bostäder. Detta system är inte förenligt med samhällsutvecklingen och ett samhälle i ständig förändring. Riksintressesystemet är därmed otympligt, föråldrat och försvårar bostadsbyggandet. Systemet med riksintressen har också fått kritik från bl.a. i granskningsrapporten av riksintressen (RiR 2013:21). I rapporten konstateras att statens hantering av riksintressen försvårar för kommunerna planeringen av nya bostäder. Bland annat anger av kommunerna med bostadsbrist att statens hantering av riksintressen har hindrat nya bostäder minst en gång . De förslag som redovisar i betänkandet Planering och beslut för hållbar utveckling – hushållningsbestämmelser (SOU 2015:99), som bl.a. innebär att det ska införas fler nivåer av intressen som ska beaktas vid samhällsplanering, löser enligt vår mening inte problemet att riksintressen hindrar bostadsbyggande. Vi anser att det finns behov av såväl författningsändringar som ett helhetsgrepp vid tillämpningen för att åtgärda de brister som uppstått och som beror på att berörda myndigheter saknar korrekt informations- eller kunskapsunderlag när de hanterar frågor om riksintressen. Till en början bör det vara regeringen eller en expertgrupp under regeringen som pekar ut riksintressen. Dessutom bör antalet riksintressen minska och de krav som ställs för att ett område ska pekas ut som riksintresse klargöras. Riksintressesystemet bör vägas mot bostadsintresset som även bör ges status som ett riksintresse. På så sätt får bostadsbyggandet en tydligare prioritet vid avvägningen mellan intresset av att bygga bostäder och andra riksintressen. Vi anser också att det bör i större utsträckning vara möjligt att ompröva och upphäva tidigare riksintresseklassificeringar. En sådan omprövning skulle exempelvis kunna ske när en kommun antar en översiktsplan. Vidare bör skyddet för vissa riksintressen, t.ex. kulturmiljö och friluftsliv, begränsas. Det är enligt vår mening anmärkningsvärt att regeringen ännu inte vidtagit de åtgärder som behövs för att arbeta fram nödvändiga lagändringar. Regeringen bör skyndsamt återkomma med ett förslag till omarbetade bestämmelser om riksintressen där behovet av bostäder ges högre prioritet än . Regeringen bör också vidta åtgärder för att berörda myndigheter ska ha ett fullgott underlag för sin tillämpning av bestämmelserna. Det ovan anförda bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Riksintressen och behovet av bostäder, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 10, 2018/19:2161 av (M), 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 3, 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 12, 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 12, 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkandena 29 och 30, 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkandena 15, 16 och 22 samt 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkandena 30 och 31 samt 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 24. Enligt består av landets areal av områden som är av riksintresse. Dessa riksintressen medför onödiga inskränkningar för användningen av mark- och vattenområden. Trots detta har föreslagit att antalet skyddade områden ska utökas genom förslaget om att införa områden av allmänt intresse vid sidan av dagens system om skyddade väsentliga allmänna intressen. Med hänsyn till det stora behovet av ändamålsenliga bestämmelser för hushållning med mark- och vattenområden finns det enligt vår mening inte behov av att peka ut ytterligare områden som skyddsvärda. Vi konstaterar att utredningens förslag får kritik av i rapporten av uppdrag angående tillämpningen av bestämmelser om riksintressen (2017:5). Vi anser att områden av riksintresse bör begränsas både till antal och till omfattning. Dessutom bör utpekandet av områden av riksintresse ske efter en dialog mellan berörda kommuner, och först efter det att behovet av att utpeka ett område som ett riksintresse har avvägts i det aktuella kommunala plansystemet. Detta skulle enligt vår mening medföra att riksintressesystemet begränsas till förmån för och regional självbestämmanderätt. Det är regeringens uppgift att vidta nödvändiga åtgärder som säkerställer att systemet begränsas och förändras i enlighet med våra förslag. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Skyddet av brukningsvärd jordbruksmark, punkt 2 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1287 av m.fl. (SD) yrkande 5 och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 4 i denna del och 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 20, 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 12 och 2018/19:2500 av (C). Enligt är jordbruket ett nationellt intresse och det ska hushållas med jordbruksmark. Det finns ett intresse och ett behov av att bygga i områden med brukningsvärd jordbruksmark. Lagstiftningen är dock mycket restriktiv när det gäller att tillåta bebyggelse på sådan mark, vilket får stora och orimliga konsekvenser. Vi anser att småskaligt byggande på landsbygden bör främjas så att t.ex. den som vill bygga ett hus åt sina barn i nära anslutning till sitt eget hus kan få tillåtelse att göra det. Vi anser dessutom att det inte är rimligt att förbjuda husbyggen på sådan mark, om det står klart att marken är mindre betydelsefull ur livsmedelsproduktionshänseende. Det får bli en uppgift för regeringen att ta nödvändiga initiativ för att få till stånd en sådan förändring. Vad som ovan anförts bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Skyddet av brukningsvärd jordbruksmark, punkt 2 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1287 av m.fl. (SD) yrkande 5, 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 12 och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 4 i denna del och 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 20 och 2018/19:2500 av (C). har allvarliga problem med en sjunkande självförsörjning av livsmedel. Detta är en trend som måste brytas. Svensk försvinner successivt till förmån för vägar, köpcentrum och förtätningar. Det är naturligtvis sunt att städer och byar utvecklas, men bebyggd är svår att återställa och bebyggelse skulle ofta kunna uppföras på annan mark än högklassig . I klassas åkermarken som riksintresse, och i finns en nationell målsättning att spara åkermarken. bör i detta avseende ta efter våra nordiska grannar. Regeringen bör mot denna bakgrund ta fram en strategi för en långsiktigt hållbar användning av och återkomma till med förslag om att särskilt värdefull ska klassas som riksintresse. Utgångspunkten bör därmed vara ett starkt skydd för högklassig . bör dock begränsad bebyggelse på egen mark vara tillåten. Den nuvarande utformningen skapar nämligen onödiga hinder för de markägare som vill bygga på egen mark. Den översyn som bör genomföras bör därför syfta till att bestämmelsen om skydd för blir utformad på ett sådant sätt att man gör ett undantag för de markägare som vill bygga på egen mark. Det får bli regeringens uppgift att utarbeta de lagförslag som krävs och återkomma till . Det som ovan anförts bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Skyddet av brukningsvärd jordbruksmark, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 20, 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 12 och 2018/19:2500 av (C) samt 2018/19:1287 av m.fl. (SD) yrkande 5 och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 4 i denna del. Åkermarksarealen minskar och ökar exploateringen av jordbruksmark i . Denna utveckling är mycket bekymmersam enligt min mening, bl.a. eftersom behöver öka självförsörjningsgraden av livsmedel. har dessutom konstaterat att inte kommer att kunna nå miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap och att förutsättningarna för att långsiktigt bevara jordbruksmarkens produktionsförmåga är otillräckliga. För att minska exploateringen av brukningsvärd jordbruksmark behöver regeringen lämna förslag till en nationell målsättning för att bevara sådan mark. Vi behöver även främja åtgärder som stärker den biologiska mångfalden, minska användningen av bekämpningsmedel och arbeta fram nya nationella styrmedel som bidrar till att minska den pågående exploateringen av brukningsvärd jordbruksmark. Vad som ovan anförts bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Skyddet av vattenområden m.m., punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 22 och 2018/19:2152 av (M) yrkande 2, 2018/19:701 av (S) yrkande 1, 2018/19:2152 av (M) yrkandena 1 och 3, 2018/19:2255 av m.fl. (L) yrkandena 21.2 och 22 samt 2018/19:2310 av m.fl. (MP) yrkande 1 och 2018/19:1612 av m.fl. (S). Den svenska dricksvattenförsörjningen är ett av de mest kritiska försörjningssystemen. konstaterar i slutbetänkandet En trygg dricksvattenförsörjning – bakgrund och överväganden (SOU 2016:32) att de pågående klimatförändringarna har påverkat vattendrag och vattentäkter, bl.a. genom ökade föroreningar. Dessa klimatförändringar kan även påverka tillgången och kvaliteten på grundvattnet, vilket bl.a. kan leda till vattenbrist. Vattenbristen var också mycket påtaglig på flera håll i landet . har i slutbetänkandet Planering och beslut för hållbar utveckling – hushållningsbestämmelser (SOU 2015:99) bl.a. föreslagit att de nuvarande allmänna intressena enligt ska bli väsentliga allmänna intressen och kompletteras med klimatanpassningsåtgärder och dricksvattenförsörjningen. Vidare föreslår utredningen att grundvattenförekomst ska bli ett nytt riksintresse. Jag instämmer i utredningens bedömning att grundvattenförekomst bör bli klassat som ett riksintresse. Jag anser vidare, och till skillnad från , att även dricksvattenförsörjningen bör vara ett riksintresse. är en av viktigaste reserver av rent vatten. Ändå är utsatt för en rad miljöhot som gruvbrytning och pågående skjutövningar som kan påverka den långsiktiga tillgången till rent vatten. En klassning av dricksvattenförsörjningen som riksintresse skulle stärka skyddet för vattnet i bl.a. . Regeringen bör återkomma med förslag till utvidgning av vad som är riksintressen på dessa två punkter. Vad som ovan angetts bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Tillstånd för vattenverksamhet, punkt 4 (M, C, KD) av (KD), (M), (C), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1725 av (M) yrkande 1, 2018/19:2426 av m.fl. (C) yrkande 28 och 2018/19:2924 av m.fl. (L) yrkande 9 och 2018/19:299 av (SD), 2018/19:701 av (S) yrkande 2, 2018/19:1125 av (M), 2018/19:1281 av m.fl. (SD) yrkande 14, 2018/19:1333 av (M) yrkande 4, 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 15 och 2018/19:2411 av och (båda C). Vi instämmer inledningsvis i majoritetens bedömning att motionerna 2018/19:299 (SD), 2018/19:701 (S) yrkande 2, 2018/19:1125 (M), 2018/19:1281 (SD) yrkande 14, 2018/19:1333 (M) yrkande 4, 2018/19:2315 (MP) yrkande 15 och 2018/19:2411 (C) bör avslås med de skäl som anförts. Vad gäller övriga motionsyrkanden vill vi anföra följande. De småskaliga vattenkraftverken har varit och är en stor tillgång för , bl.a. genom att de bidrar till arbete och utveckling i hela landet. De bidrar även till elproduktion och har skapat unika kulturmiljöer. Genom propositionen Vattenmiljö och vattenkraft (2017/18:243) och den energiöverenskommelse som låg till grund för propositionen löstes flera av de frågor som var angelägna för att understryka vikten av småskalig vattenkraft för . Det är nu viktigt att tillämpningen av regleringen fungerar på ett välavvägt sätt och att ägarna till de småskaliga vattenkraftverken kan känna sig trygga och stolta över hur viktig deras kraftproduktion är för landet och för landsbygden. Enligt vår mening bör samtliga bedömningar som rör det nya regelverket ha som utgångspunkt att även småskalig vattenkraft kan vara samhällsnyttig verksamhet. Vi vill vidare understryka att den kommande uppföljningen och kontrollstationen som ska inledas 18 månader efter det att bestämmelserna om omprövning för moderna miljövillkor har trätt i kraft är mycket angelägna. I samband med detta kommer regeringen att ge berörda myndigheter i uppdrag att dels ta fram en vägledning för hur en miljöanpassning av vattenkraften kan ske på ett kostnadseffektivt sätt i förhållande till eftersträvad miljönytta, dels utveckla sitt vägledande material vad gäller bedömningsgrunder om vad som kan anses vara samhällsnyttig verksamhet. Vi utgår ifrån att det efter en sådan uppföljning finns utrymme för eventuella lagändringar, om det vid uppföljningen skulle framkomma behov av sådana ändringar. Enligt vår mening bör det även framhållas att en utgångspunkt för det vägledande materialet bör vara att småskalig vattenkraft ska kunna bedömas som samhällsnyttig verksamhet. Regeringen bör således verka för att vikten av småskalig vattenkraft understryks på det sätt vi har angett. Det finns vidare behov av att se över andra delar av lagstiftningen om tillstånd för vattenverksamheter som inte producerar vattenkraftsel. Vi anser att regelverket för all ny tillståndsprövning och vattenförvaltning, bl.a. vad gäller markavvattning och dammar som inte producerar vattenkraftsel, bör vara flexibelt och att samtliga regler bör förenklas och göras mer överskådliga. Enligt vår mening bör de principer som varit vägledande för lagändringarna om vattenverksamheter med kraftproduktion även tillämpas för sådana övriga vattenverksamheter. Genom ett flexibelt regelverk kan småskaliga vattenkraftsutövare lägga sina resurser på effektiva miljöförbättrande åtgärder i stället för på administrativa kostnader för tillståndsprövningen. Regelverket skulle då dessutom i större utsträckning respektera äganderätten. Vi yrkar därmed bifall till motion 2018/19:1725 (M) yrkande 1. Vad som ovan anförts bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Tillstånd för vattenverksamhet, punkt 4 (SD) av (SD), (SD) och (SD).