bet · H601MJU12 · 2019-04-12 00:00:00 — Dessutom ska uppgift om den primära ingrediensen anges i de fall man uppger ett livsmedels ursprung eller härkomstplats och den primära ingrediensen inte har samma ursprung, t.ex. svenska köttbullar som innehåller kött från . Härutöver finns särskilda bestämmelser om livsmedelsinformation om ursprung som rör vissa slags livsmedel i EU-förordningar och i föreskrifter. Vidare finns det bestämmelser i informationsförordningen om vilken information som ska lämnas för livsmedel som inte är färdigförpackade. Livsmedel som serveras på restauranger eller i storhushåll tillhör kategorin livsmedel som erbjuds utan att vara färdigförpackade. Enligt artikel 44.1 a i förordningen är uppgift om allergena ingredienser en uppgift som alltid ska lämnas. Enligt artikel 44.1 b i förordningen får en medlemsstat nationellt föreskriva om att ytterligare uppgifter ska vara obligatoriska att lämna för livsmedel som inte är färdigförpackade enligt vad som anges i artikel 9.1 och 10 i samma förordning. har föreskrivit om att uppgift om livsmedlets beteckning ska lämnas på kundens begäran. Det finns inga hinder för att livsmedelsföretagare frivilligt anger ursprung så länge påståendet är sant och inte anges på ett sådant sätt att det kan vilseleda konsumenten. Om en medlemsstat vill föreskriva om ytterligare obligatoriska uppgifter, utöver de uppgifter som anges i artikel 9.1 och 10 i informationsförordningen, för vissa typer eller kategorier av livsmedel måste detta anmälas till kommissionen. Medlemsstaten ska i förväg anmäla den planerade åtgärden och skälen för denna till kommissionen och de andra medlemsstaterna. De planerade åtgärderna får antas först efter anmälan förutsatt att kommissionen inte lämnar ett negativt yttrande. Medlemsstaten ska kunna motivera åtgärden med minst ett av följande skäl: – skydd av folkhälsan – skydd av konsumenterna – förebyggande av bedrägeri – skydd av industriella och kommersiella äganderätter, uppgifter om ursprung och registrerade ursprungsbeteckningar samt förebyggande av illojal konkurrens. För att införa obligatorisk uppgift om livsmedels ursprungsland eller härkomstplats krävs vidare att det finns ett bevisat samband mellan vissa kvaliteter hos livsmedlet och dess ursprung eller härkomst. Vid anmälan ska medlemsstaterna även redovisa belägg för att en majoritet av konsumenterna anser att uppgiften om ursprung eller härkomst är mycket viktig. Regeringen gav i uppdrag att analysera vilka åtgärder som krävs för att ska kunna göra en anmälan till kommissionen om nationella bestämmelser om obligatorisk ursprungsmärkning av kött och fisk på restauranger och i storhushåll enligt förordning (EU) nr 1169/2011. Regeringen anför att det finns ett stort intresse för mat bland svenska konsumenter och för var maten, främst kött, kommer ifrån samt att god information är en förutsättning för att konsumenten ska kunna göra medvetna och hållbara val. Uppdraget rapporterades till (Obligatorisk ursprungsmärkning av kött och fisk på restaurang och i storhushåll, dnr 2018/02382). Av rapporten framgår att kommissionen väntas göra ställningstaganden som kommer att tydliggöra vad som gäller för införande av nationella bestämmelser om ursprungsmärkning enligt artikel 45 i förordning (EU) nr 1169/2011. förordar att man fram till dess avvaktar med att påbörja ett arbete med en anmälan om att införa ursprungsmärkning på restauranger och i storhushåll. Kommissionen godkände anmälan om obligatorisk ursprungsmärkning av kött på restauranger och i storhushåll. bereds nu vidare inom . Landsbygdsminister anförde som svar på fråga 2018/19:262 Lagstadgad ursprungsmärkning av kött på restauranger följande: God information är en förutsättning för att konsumenter ska kunna göra medvetna och hållbara val. Det finns ett stort intresse var maten, framför allt köttet, kommer ifrån. I matbutiken är det lätt att få reda på köttets ursprung, men inte om man äter på restaurang och i storhushåll. och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna (hädanefter kallad informationsförordningen) anger de allmänna reglerna som gäller för märkning av livsmedel inom unionen. Dessa regler kompletteras av bestämmelser om information om ursprungsland i andra regelverk. När det gäller förpackade livsmedel finns tydliga bestämmelser för hur information om ursprungsland ska lämnas för bland annat olika köttslag och för fisk. För livsmedel som tillhandahålls på restaurang och i storhushåll finns inga motsvande krav. Ett medlemsland som önskar införa nationella bestämmelser om ursprungsmärkning måste anmäla dessa till i enlighet med informationsförordningen. I anmälan behöver landet bland annat kunna visa på samband mellan vissa kvaliteter hos livsmedlet och dess ursprung samt kunna visa att en majoritet av konsumenterna tycker att information om livsmedlets ursprung är mycket viktigt. Regeringen gav i uppdrag att analysera vilka åtgärder som krävs för att ska kunna göra en anmälan till om nationella bestämmelser om ursprungsmärkning av kött och fisk på restaurang och i storhushåll. redovisade uppdraget och myndighetens behovsanalys gav vid handen att ett antal underlag behöver tas fram för att ska kunna göra en anmälan. godkände anmälan om obligatorisk ursprungsmärkning av kött som används som ingrediens i icke färdigförpackade måltider som serveras på restaurang och i storkök. Den finska förordningen träder i kraft och gäller . I den sakpolitiska överenskommelsen mellan Socialdemokraterna, , det s.k. januariavtalet, anges att ursprungsmärkning på kött och fisk på restaurang och i storkök ska införas. redovisning från det tidigare uppdraget utgör ett bra underlag för vidare beredning av ärendet. I syfte att stärka efterfrågan på svenska livsmedel har Livsmedelsföretagen, Svensk Dagligvaruhandel och () gemensamt startat . Märket med beteckningen Från ägs av , som utvecklar, förvaltar och kontrollerar användningen. Företag som vill märka sina produkter behöver godkännas av . För kött och charkuterier används i stället märket med beteckningen Kött från , och på mejerivaror används både märken med beteckningen Mjölk från och Från . För att få märka ett sammansatt livsmedel måste det innehålla svenska råvaror. Om varan innehåller kött, ägg, mjölk, fågel, fisk eller skaldjur är det alltid utan undantag svenskt. Med svenskt avses att produkten är odlad eller född och uppfödd, förädlad, förpackad och kontrollerad i . är ett fåtal restaurangkedjor och ett par enskilda restauranger anslutna till systemet. För att få en licens att använda märkningen måste företaget vara anslutet till ett certifieringsorgan, vilket få enskilda restauranger är . Ursprungsmärkning av animaliska produkter I fråga om ursprungsmärkning av animaliska produkter anges i artikel 26.2 i förordning (EU) nr 1169/2011 om livsmedelsinformation till konsumenterna att uppgifter om ursprungsland eller härkomstplats är obligatoriska i de fall där underlåtenhet att lämna sådana uppgifter skulle kunna vilseleda konsumenterna i fråga om livsmedlets rätta ursprungsland eller härkomstplats, i synnerhet om den information som följer med livsmedlet eller etiketten som helhet annars skulle antyda att livsmedlet har ett annat ursprungsland eller en annan härkomstplats. För vissa livsmedel finns även regler med krav på obligatorisk ursprungsmärkning, t.ex. nötkött, frukt och grönsaker, olivolja, honung och ägg. Vid försäljning av fisk, skaldjur och blötdjur, t.ex. musslor, i butik ska det finnas information om varifrån produkten kommer, ursprungsland eller fångstzon. måste även färskt, kylt eller fryst kött av svin, får, get och fjäderfä märkas med ursprung enligt kommissionens förordning (EU) nr 1337/2013 av om tillämpningsföreskrifter för och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 vad gäller angivande av ursprungsland eller härkomstplats för färskt, kylt eller fryst kött av svin, får, get och fjäderfä. har i ett tillkännagivande (bet. 2013/14:MJU21 punkt 5, rskr. 2013/14:226) framfört att regeringen inom EU i alla relevanta sammanhang ska verka för en ursprungsmärkning av alla köttprodukter inklusive sammansatta produkter. Regeringen har i skrivelsen skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2016/17:75) redovisat att lämnade en rapport om ursprungsmärkning av kött som ingrediens. uttalade därefter vid jordbruks- och fiskerådet sitt stöd för obligatorisk ursprungsmärkning av kött som ingrediens. presenterade kommissionen ytterligare två rapporter om obligatorisk ursprungsmärkning, men kommissionen förespråkade fortsatt frivillig märkning, bl.a. med hänsyn till kostnader, risk för administrativt krångel och problem med konkurrensneutralitet. Vidare anges i skrivelsen att ett antal medlemsländer i EU notifierade tidsbegränsade nationella bestämmelser på området. Enligt regeringen är det inte sannolikt att det finns intresse för EU-gemensamma bestämmelser på området innan man utvärderat effekterna av dessa åtgärder på den inre marknaden. Regeringen avvaktar därför. I skrivelsen anges även att den frivilliga märkningen ”Från /Kött från ” lanserades . För att få använda detta märke krävs att all animalisk råvara är svensk och dessutom att förädlingen och förpackningen sker i . Ur ett konsumentperspektiv anser regeringen att det är mycket angeläget att den frivilliga märkningen som tagits fram i inte undermineras av eventuella EU-gemensamma bestämmelser om obligatorisk ursprungsmärkning som sannolikt kommer att bli mindre långtgående. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) konstaterade regeringen att kriterierna för att få använda det frivilliga svenska märket är att uppfödning, odling, förädling och packning har skett i . Regeringen välkomnade den frivilliga märkning som finns och som ger konsumenterna verktyg att göra medvetna val. Regeringen anförde att de kommer att följa hur konsumenternas behov av information om ursprungsmärkning av livsmedel tillgodoses och avsåg att fortsätta driva frågan om ursprungsmärkning inom EU om frågan blir aktuell. Regeringen ansåg därmed att tillkännagivandet var slutbehandlat. Som nämns ovan antog kommissionen dels en rapport om genomförbarheten av obligatorisk uppgift om ursprungsland för mjölk, mjölk som ingår som ingrediens i mejeriprodukter och andra slag av kött än nötkött och kött av svin, får, get och fjäderfä (COM(2015) 0205), dels en rapport om genomförbarheten av obligatorisk angivelse av ursprungsland för obearbetade produkter, produkter med endast en ingrediens och ingredienser som utgör av ett livsmedel (COM(2015) 0204). Kommissionen förespråkar fortsatt frivillig märkning, bl.a. med hänsyn till kostnader, risk för administrativt krångel och problem med konkurrensneutralitet. I resolution av om obligatorisk angivelse av ursprungsland eller härkomstort för vissa livsmedel (2016/2583(RSP)) uppmanas kommissionen att genomföra obligatorisk angivelse av ursprungsland eller härkomstplats för all slags konsumtionsmjölk samt för mejeriprodukter och köttprodukter. Kommissionen uppmanas även att överväga att utvidga den obligatoriska angivelsen av ursprungsland eller härkomstplats till andra livsmedel med en enda ingrediens eller med en huvudingrediens. uppmanar även kommissionen att lägga fram lagstiftningsförslag på dessa områden. För att säkerställa ökad insyn i hela livsmedelskedjan och bättre information till konsumenterna efter hästköttsskandalen och andra fall av livsmedelsbedrägerier uppmanar även kommissionen att lägga fram lagstiftningsförslag som gör det obligatoriskt med uppgifter om köttets ursprung i bearbetade livsmedel. I kommissionens formella svar antaget i fråga om resolution ovan upprepar kommissionen sin ståndpunkt att frivillig ursprungsmärkning är det bästa sättet på EU-nivå, vilket gör att konsumenterna kan välja produkter med specifikt ursprung om de vill, medan det inte påverkar livsmedelsföretagarnas konkurrenskraft. Kommissionen anser att frivillig ursprungsmärkning ger möjlighet för konsumenterna att välja livsmedel med ett visst ursprung utan att lägga till ytterligare börda för alla livsmedelsföretagare. Enligt information från finns det inget som tyder på att kommissionen kommer att ta fram ytterligare förslag på obligatorisk ursprungsmärkning. När det gäller ursprungsmärkning av ekologiska produkter framgår av artikel 24.1.c i förordning (EG) nr 834/2007 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter att ekologiska produkter alltid ska märkas med en uppgift om produktionsplatsen (EU-jordbruk, icke-EU-jordbruk eller EU-/icke-EU-jordbruk), om gemenskapslogotypen används. Uppgifterna EU eller icke-EU får ersättas eller kompletteras med ett land i det fall då alla de jordbruksråvaror av vilka produkten består har producerats i det landet. En ny förordning (EU) nr 2018/848 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter har antagits och ska fr.o.m. ersätta nuvarande förordning. Liknande regler återfinns på märkningsområdet. När det gäller ursprungsmärkning av honung anförde landsbygdsminister i sitt svar på fråga 2017/18:169 att det redan finns harmoniserade regler för ursprungsmärkning. Enligt EU-reglerna är det obligatoriskt att ange det eller de ursprungsland där honungen skördats på etiketten. Dessutom föreskrivs hur honungen får märkas om honungen har sitt ursprung i mer än en medlemsstat eller mer än ett tredjeland (blandning av EU-honung, blandning av icke-EU-honung eller blandning av EU- och icke-EU-honung). Landsbygdsministern anförde att det dessutom är fullt möjligt att frivilligt ange ursprunget mer detaljerat, t.ex. Roslagshonung, , så länge informationen är korrekt och inte är vilseledande. Branschen har också möjlighet att använda symbolen Från som kan signalera till konsumenterna att hela livsmedelskedjan inklusive förädling och förpackning skett i . När det gäller äkthetskontroller av honung har utskottet senast i betänkande 2017/18:MJU16 redogjort för att det övergripande målet för den offentliga kontrollen i livsmedelskedjan är att skydda människors och djurs hälsa och värna om konsumenternas intressen. och rådets förordning (EG) nr 882/2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (kontrollförordningen) reglerar hur den offentliga kontrollen i medlemsstaterna ska organiseras och genomföras och riktar sig till medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter. Det finns även kompletterande nationell lagstiftning. Av lagstiftningen framgår att den offentliga kontrollen i livsmedelskedjan ska genomföras regelbundet och vara riskbaserad, ändamålsenlig och effektiv. Medlemsstaterna är skyldiga att säkerställa att det finns tillräckligt med resurser för den offentliga kontrollen. Resurserna ska användas där de behövs och riktas dit där de ger bäst effekt, så att målen i lagstiftningen uppnås. Kontrollförordningen kommer att ersättas av en ny EU-förordning om offentlig kontroll. Förordning (EU) nr 2017/625 om offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foderlagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växtskyddsmedel ska tillämpas fr.o.m. . Enligt uppgift från innebär den nya förordningen att kraven på offentlig kontroll av livsmedelsfusk förtydligas. Som nämnts tidigare framgår av årsredovisning att myndigheten gjort ett antal insatser inom redlighetsområdet, såsom utbildningsinsatser och kontroll av livsmedelsföretag, som bl.a. syftar till att upptäcka och förebygga livsmedelsfusk. För mer information om insatser för att förebygga och upptäcka fusk se avsnittet Livsmedelskontroll. Märkning av salt- och sockerhalt i livsmedel När det gäller märkning av salt- och sockerhalt i livsmedel finns som tidigare nämnts bestämmelser om märkning av livsmedel i förordning (EU) nr 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, den s.k. informationsförordningen. Förordningen innehåller krav på näringsdeklarationer och uppställer regler för innehållet i och utformningen av dessa, bl.a. vad gäller redovisningen av innehållet av sockerarter i ett livsmedel och livsmedlets energivärde. Dessa bestämmelser gör ingen skillnad på naturliga respektive tillsatta sockerarter i ett livsmedel. gav regeringen och i uppdrag att ta fram underlag till insatser för att främja hälsa som är relaterad till matvanor och fysisk aktivitet. I uppdraget ingick bl.a. att undersöka möjligheterna till frivilliga hälsofrämjande åtaganden för företag inom hela livsmedelskedjan, däribland att reducera tillsatt socker och salt i livsmedel. Uppdraget redovisades i rapporten till åtgärder för ett stärkt, långsiktigt arbete för att främja hälsa relaterad till matvanor och fysisk aktivitet (). har inom ramen för uppdraget undersökt möjligheterna till frivilliga åtaganden för företag i livsmedelskedjan, med fokus på socker och salt. Högt saltintag är en av de enskilt största orsakerna till kostrelaterad ohälsa. Högt saltintag kan höja blodtrycket, vilket ökar risken för hjärt-kärlsjukdom. Sockerrika livsmedel bidrar med energi men mycket begränsat med andra näringsämnen. Ett högt intag av sockerrika livsmedel ökar risken för övervikt och fetma, som i sin tur ökar risken för bl.a. hjärt-kärlsjukdom, typ 2-diabetes och cancer. föreslår bl.a. att ska anta ett långsiktigt program för att sänka saltinnehållet generellt i livsmedel, eftersom salt står för en stor andel av sjukdomsbördan och livsmedelskedjan visar intresse för att bidra i arbetet. Ett sådant program kan bygga på ett koordinerat frivilligt reformuleringsarbete, dvs. ändrad sammansättning av livsmedel så att de blir mer hälsosamma, alternativt reglering av saltinnehållet i livsmedel. Programmet bör följas upp genom att saltinnehållet i livsmedel och befolkningens saltintag övervakas. När det gäller insatser för att minska sockerintaget bedöms stödet för frivilliga insatser vara svagt. Ett alternativ kan vara användning av relevanta styrmedel. Rapporten bereds nu inom . Av 1 och 2 §§ förordningen (2009:1426) med instruktion för framgår att verket bl.a. har i uppdrag att i konsumenternas intresse arbeta för bra matvanor. ska även arbeta för att främja konsumenternas förutsättningar att göra medvetna val av hälsosam och säker mat. Det gäller särskilt i förhållande till barn och ungdomar. En del i detta arbete är s.k. nyckelhålsmärkning, se föreskrift (LIVSFS 2005:9, omtryck 2015:1) om användning av viss symbol. Nyckelhålsmärkning är ett sätt att hjälpa konsumenter att hitta de hälsosammare alternativen, både när man handlar mat och när man äter på restaurang. Nyckelhålet är symbol och står för mindre eller nyttigare fett, mindre socker och salt samt mer kostfiber och fullkorn. Livsmedel som är nyckelhålsmärkta ska uppfylla vissa villkor för fett, salt (natrium), socker och kostfiber. Nyckelhålssymbolen kan användas på olika grupper av livsmedel, och villkoren varierar för de olika grupperna. Det finns också allmänna bestämmelser för nyckelhålsmärkningen. Exempelvis får inte sötningsmedel eller godkända nya livsmedel och nya ingredienser med sötande egenskaper ingå. Av bilaga 2 till de reviderade föreskrifterna framgår bl.a. i vilka livsmedel och i vilken omfattning som näringsämnen som exempelvis socker får tillsättas om livsmedlet ska få nyckelhålsmärkas. Av 4 § i föreskrifterna framgår dock att ett sådant näringsämne får tillsättas livsmedel i andra livsmedelsgrupper om det inte görs i större mängder än vad som är nödvändigt för att uppnå det önskade syftet. Som nämnts tidigare gav regeringen i uppdrag att undersöka förutsättningarna för att vidareutveckla konceptet nyckelhålet (N2017/01028/SUN). Syftet är att nyckelhålet ska vara ett hjälpmedel dels för att göra det lättare för alla konsumenter oavsett bakgrund att göra medvetna hälsosamma val vid köp av livsmedel, dels för företag i utvecklingen av hälsosamma livsmedel, i ett nationellt och internationellt perspektiv, och att utifrån erhållen kunskap vidta adekvata åtgärder för att göra det lättare för konsumenterna att äta hälsosamt. arbetar även med andra informationskanaler för att minska intaget av salt och socker, bl.a. saltet där vill få upp konsumenternas ögon för det dolda saltet och förse dem med verktyg så att de själva kan minska sitt saltintag. Bland verktygen ingår praktiska tips och råd, dels om hur man kan minska mängden salt i maten som lagas hemma, dels om vad man ska leta efter i affären. för en dialog med landets livsmedelsföretag för att få dem att successivt sänka mängden salt i maten. På finns även råd för att minska sockerintaget samt äta mer hälsosamt. Som nämns ovan är de flesta märkningsregler gemensamma inom hela EU. Livsmedelsförpackningar ska vara märkta med ett antal obligatoriska uppgifter för att hjälpa konsumenten till ett medvetet och säkert val. Färdigförpackade livsmedel ska, med några få undantag, märkas med bl.a. följande uppgifter: – beteckning (namn som beskriver vad det är för slags livsmedel) – mängd av vissa ingredienser eller kategorier av ingredienser Märkningen får inte utformas på ett sådant sätt att konsumenten kan bli vilseledd. Exempel på vilseledande märkning är uppgifter som antyder att livsmedlet har speciella egenskaper som i själva verket alla liknande livsmedel har eller uppgifter om att livsmedlet har verkningar eller egenskaper som det inte har. Om en vara är tillverkad av flera ingredienser måste dessa anges på förpackningen. Ingrediensförteckningen ska inledas med en rubrik som innehåller ordet ingrediens. Ingredienserna ska stå i fallande storleksordning efter den vikt de hade vid tillverkningstillfället. Det betyder att varan innehåller mest av det som står först och minst av det som står sist i ingrediensförteckningen. Näringsdeklarationen beskriver hur mycket energi, vilka näringsämnen och hur mycket av dessa näringsämnen ett livsmedel innehåller. är näringsdeklaration obligatorisk i märkningen av alla färdigförpackade livsmedel, utom i vissa fall. Det finns detaljerade bestämmelser i förordning (EU) nr 1169/2011 om livsmedelsinformation till konsument om hur de obligatoriska uppgifterna ska presenteras på livsmedelsförpackningar. Utgångspunkten är att den obligatoriska informationen ska anges direkt på förpackningen eller väl synligt på en etikett fäst på förpackningen. Den obligatoriska livsmedelsinformationen ska vara lätt att se och får inte döljas av frivillig text, prislapp, förslutningstejp eller annat. När en vara är märkt på flera språk får den svenska märkningen inte vara svår att hitta. För att öka läsbarheten av märkningen finns krav på att de obligatoriska uppgifterna ska ha en teckenstorlek av . För små förpackningar, dvs. förpackningar vars största yta är mindre än 80 cm² , är kravet . namn och kostråd får användas tillsammans i märkning och marknadsföring av ett livsmedel under förutsättning att detta inte riskerar att vilseleda konsumenterna. Följande förutsättningar gäller: Livsmedel som märkts med ett av kostråd får inte vilseleda konsumenten när det gäller exempelvis livsmedlets nyttighet som helhet. Kostråden ska återges så att innebörden av dem inte ändras. måste vara relevant utifrån livsmedlets innehåll. Märkningen eller marknadsföringen får inte ge intryck av att har godkänt eller rekommenderar ett visst livsmedel eller livsmedelssortiment. När det gäller frågan om märkning av kulturhistoriskt värdefulla produkter ger förordning (EU) nr 1151/2012 om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel en möjlighet till namnskydd av jordbruksprodukter och livsmedel som kommer från en viss geografisk region. Det finns tre kategorier av namnskydd enligt denna förordning. Kategorin Skyddad ursprungsbeteckning anger benämningen på en vara som producerats och bearbetats inom ett bestämt geografiskt område. Det bör även finnas ett samband mellan varans kvalitet och dess geografiska ursprung.