bet · H601FöU7 · 2019-04-05 00:00:00 — Skälen för att behålla MSB:s ansvar för utbildningarna Någon avgörande kritik mot MSB som utbildningsanordnare har inte lagts fram, tvärtom synes utbildningarna generellt sett hålla god kvalité. Sammanhållen utbildning i MSB:s regi kan bidra till att ge de gemensamma grunder och den större enhetlighet och likvärdighet som bör eftersträvas. Ett annat skäl för att behålla MSB som utbildare är det svåra rekryteringsläget avseende framför allt deltidsbrandmän. Att i detta läge ersätta MSB:s utbildningar med att bygga upp nya utbildningar skulle kunna försämra rekryteringsläget ytterligare. MSB:s utbildningsverksamhet är underfinansierad och tillgodoser till följd av detta inte kommunernas behov av utbildning. Staten har åtagit sig att utbilda kommunernas personal på området. Vi konstaterar att det är viktigt för kompetensen hos räddningstjänstpersonalen och legitimiteten i utbildningssystemet att tillräcklig utbildning kan ges. Gällande SMO-utbildningen föreslår utredningen att dagens urvalsgrunder, vilka är betyg, arbetslivserfarenhet, resultat från högskoleprov och särskilda skäl, ska kompletteras med ytterligare en urvalsgrund: erfarenhet från annan utbildning. MSB har en viktig uppgift i att utveckla räddningstjänstens förmåga inom området skydd mot olyckor. I myndighetens årsredovisning (publ. MSB1357) konstateras att majoriteten av de utbildningar som myndigheten tillhandahåller avser skydd mot olyckor. Eftersom MSB ska tillhandahålla flera av utbildningarna är en stor del av myndighetens utbildningsresurser permanent uppbundna i dessa utbildningar. Utbildningarna inom skydd mot olyckor är indelade i grund-, vidare- och fortbildning. Grundutbildning tillhandahålls genom Utbildning i skydd mot olyckor (SMO), Grundutbildning för räddningstjänstpersonal i beredskap (Grib) och genom Grundutbildning för skorstensfejare (SKF). Vidareutbildning tillhandahålls genom kurser inom räddningsledning, tillsyn och annan olycksförebyggande verksamhet samt genom påbyggnadsutbildning i räddningstjänst för brandingenjörer och vidareutbildning till skorstensfejartekniker. Även fortbildning tillhandahålls genom ett flertal kurser inom olika ämnen. MSB konstaterar i årsredovisningen att intresset för SMO-utbildningen är fortsatt stort. Utbildningen bedöms vara en viktig och värdefull grund för det kommunala arbetet med skydd mot olyckor liksom för det övergripande kommunala riskarbetet. MSB har inlett en översyn av vidareutbildningarna inom räddningsledning, vilket är i linje med utredningen effektivare (SOU 2018:54). I MSB:s slutredovisning av regeringsuppdraget Ju2018/03972/SSK föreslår myndigheten att […] samtliga behov av utbildningsplatser för grund- och vidareutbildningar tillgodoses , med en stegvis utökning av antalet utbildningsplatser. För det krävs ytterligare sammantaget ca 520 utbildningsplatser . För att åstadkomma utökningen av utbildningsplatserna, behövs ytterligare , samt . Utökningen sker stegvis genom ca 100 platser , ca 200 platser och ca 220 platser . MSB föreslår också att Grundutbildning för räddningstjänstpersonal i beredskap, kompletteras med en påbyggnadsutbildning inom skogsbrandsbekämpning, i syfte att stärka den grundläggande kompetensen att genomföra räddningsinsatser vid skogsbrand. Det medför kostnadsökningar om . Utskottet vill understryka – liksom man gjorde i betänkandena /16:FöU7, 2016/17:FöU7 och 2017/18:FöU7 – att kvalificerad utbildning är en förutsättning för att den kommunala räddningstjänsten ska kunna få goda förutsättningar att bedriva en kompetent räddningstjänstverksamhet. Utskottet välkomnar utredningen om en effektivare som tillsammans med MSB:s utvecklingsarbete bildar en viktig bas för att utveckla utbildningen på området. Utskottet bedömer att det inte finns skäl att föregripa regeringens behandling av utredningens förslag och MSB:s utvecklingsarbete genom att föreslå ytterligare åtgärder. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om deltidsbrandmän. Jämför reservation 26 (M, C). (KD) konstaterar i motion 2018/19:180 att det enligt den nuvarande lagstiftningen är huvudarbetsgivaren som står för arbetsskadeförsäkringen för deltidsbrandmän. Detta får som konsekvens att ett flertal arbetsgivare är negativt inställda till att deras personal engagerar sig som deltidsbrandmän. Det är också ett stort problem när en brandman skadas vid en utryckning då personen i fråga kan bli långtidssjukskriven, vilket huvudarbetsgivaren får ansvaret för. Motionären yrkar därför på att kommuner och räddningsförbund bör ta ansvar för deltidsbrandmännen vid eventuell skada under tjänsteutövning. I motion 2018/19:2817 yrkar m.fl. (M) yrkande 8, liksom m.fl. (C) i motion 2018/19:2840 yrkande 16, på förbättrade villkor för deltidsbrandmän. Motionärerna anser att personalförsörjningen av deltidsbrandmän under har utvecklats till ett av svensk räddningstjänsts största problem. Därför vill motionärerna förbättra villkoren för yrkeskategorin genom att ge MSB i uppgift att stödja kommunernas rekrytering av deltidsbrandmän samt se över vissa regler som inte primärt är anpassade till en anställning som deltidsbrandman, t.ex. arbetslöshetsförsäkringens utformning. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 6) anger regeringen att utbildning av hel- och deltidsanställda brandmän är en avgörande förutsättning för förmågan inom området skydd mot olyckor och syftar till att säkerställa en likvärdig och grundläggande kompetens inom den kommunala räddningstjänsten i hela landet. Utredningen effektivare (SOU 2018:54) konstaterar att det är kommunerna som ansvarar för räddningstjänstens personalförsörjning och att det i flera kommuner finns goda exempel på framgångsrikt rekryteringsarbete. Staten ger också stöd till kommunerna genom att MSB bl.a. utbildar deltidsbrandmännen. Utredningen föreslår dock att kommuner, och inte bara räddningstjänstorganisationer, måste ta ansvar för personalförsörjningen av deltidsbrandmän. Därför rekommenderas kommunerna att åta sig att ersätta huvudarbetsgivarens kostnader för arbetstagares skador som uppkommit vid arbete som deltidsbrandmän. Utredningen anser vidare att MSB:s stöd kan utvecklas till ett långsiktigt arbete och föreslår att MSB ska få en särskild uppgift att ge stöd åt kommunerna gällande personalförsörjning av deltidsbrandmän. Utredningen konstaterar att deltidsbrandman är en särpräglad anställning då den genomförs vid sidan av en ordinarie anställning och att trygghetssystemets regler inte är anpassade till detta. Enligt utredningen har framför allt reglerna om arbetslöshetsförsäkring en påtaglig negativ påverkan på personalförsörjningen. Utredningen föreslår därför att huvuddelen av arbete som deltidsbrandman ska undantas vid beräkning av arbetslöshetsersättning. Utredningen anser att de problem som finns relaterade till deltidsbrandmännens förmåner i socialförsäkringssystemet inte i någon större utsträckning hindrar personalförsörjningen. MSB bedömer i sin redovisning av regeringens uppdrag att redovisa vilka åtgärder myndigheten vidtagit för att stödja kommunerna i arbetet med att organisera räddningstjänsten med deltidsanställda brandmän (dnr 2013-5435) att dagens system kan leda till att en huvudarbetsgivare blir ansvarig för de kostnader för sjukersättning som uppstår om en deltidsbrandman blir sjukskriven på grund av en skada tillkommen i samband med räddningstjänstuppdraget. Myndigheten anser att detta kan innebär en försämrad vilja hos arbetsgivare att låta anställda ha deltidsmannauppdrag och ser därför att det vore naturligt om kommunen ersätter hela sjukersättningen i det fall den anställde skadar sig i sitt brandmannauppdrag. Utskottet vidhåller det man tidigare anfört i bl.a. betänkande 2017/18:FöU7, dvs. att tillgången på deltidsbrandmän/räddningstjänstpersonal i beredskap är av vital betydelse för räddningstjänstverksamheten totalt sett. Av den anledningen välkomnar utskottet arbete och att det i flera kommuner finns goda exempel på framgångsrik rekrytering av deltidsbrandmän. Utskottet håller med utredningen om att deltidsbrandman är en särpräglad anställning och ser fram emot regeringens arbete med utredningens förslag, vilka kan sägas vara i enlighet med motionärernas intentioner. Utskottet vill inte föregå detta arbete och ser inte skäl att föreslå några ytterligare åtgärder inom området. Brandskydd för personer med funktionsnedsättning och äldre personer Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om brandskydd för personer med funktionsnedsättning och äldre personer. I motion 2018/19:1205 skriver Kopparklint (M) att äldre är en utsatt grupp när det kommer till bostadsbränder och att det därför är extra viktigt att se över brandskyddet. Motionären anser att ska vara ett land där alla som har ett behov av ett särskilt boende eller särskilt stöd i sitt hem har rätt till ett likvärdigt, effektivt och gott brandskydd och yrkar därför på att MSB bör ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om brandskydd i behovsprövade vård- och omsorgsboenden. (M) anför i motion 2018/19:1632 att brandlarm behöver vara utrustade med en annan varningsfunktion än enbart ljud. Larm med både ljud och ljus kan vara en lösning som gör att även personer med nedsatt hörsel ska kunna uppfatta faran, menar motionären som föreslår att problemet med att ljud inte når alla vid brandlarm bör ses över och åtgärdas. Antalet omkomna i bränder i är omkring 100 personer , med årsvisa variationer, enligt budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 6) som vidare anger att äldre personer samt personer med någon form av funktionsnedsättning är överrepresenterade. av dödsbränderna inträffar i bostäder och den vanligaste kända orsaken till bränderna är rökning. MSB arbetar tillsammans med myndigheter, kommuner och andra organisationer för att uppnå visionen i den nationella strategin för att stärka brandskyddet: Ingen i ska omkomma eller skadas allvarligt till följd av brand. Kommunernas olycks- och brandförebyggande verksamhet har också stor betydelse för människors säkerhet och trygghet. MSB stöder löpande den verksamheten och har bl.a. sammanställt statistik och gjort analyser inom området för att kommunerna på ett bättre sätt ska kunna inrikta sin brandförebyggande verksamhet. MSB har inom den nationella informationssatsningen Aktiv mot brand genomfört flera seminarier för att öka kunskapen om lämpliga arbetssätt för att bättre kunna förebygga bränder i bostäder. Dessutom har MSB tillsammans med utarbetat en vägledning om räddningstjänsternas roll i bygglovsprocessen, vilken tydliggör hur brandskyddsfrågor ska hanteras när en byggnad uppförs eller byggs om. För att öka kunskapen om bränder i bostadsmiljö finansierar MSB även olika forskningsprojekt. MSB anger i sin årsredovisning (publ. MSB1357) att den personal inom kommuner som genom vård- och omsorgslagstiftningar kommer i kontakt med de särskilt riskutsatta individerna har möjlighet att upptäcka utsatthet och vidta åtgärder. Därför anser myndigheten att ett system bör skapas som utgår från dessa förutsättningar. MSB anser vidare att det finns anledning att ge , och i uppdrag att gemensamt identifiera lösningar på hur förutsättningar för en trygg hemmiljö ur ett brandsäkerhetsperspektiv kan skapas. MSB har på regeringens uppdrag publicerat En nationell strategi för att stärka brandskyddet genom stöd till enskilda (dnr 200914343). MSB har även tagit fram vägledningarna Att kommunicera brandskydd och Brandsäker bostad för alla som stöd för kommunernas arbete vid t.ex. vårdboenden. MSB har tidigare redovisat i en promemoria till utskottet (dnr 2018-00540) att många kommuner uppger resursbrist och organisationssvårigheter som anledningar till att man inte arbetar mer med individanpassat brandskydd. Det finns ett tydligt samband mellan kommunstorlek och riskuppfattning. Det är positivt att MSB på regeringens uppdrag tagit fram en nationell strategi och vision för att stärka brandskyddet. I likhet med vad som uttryckts i tidigare betänkanden, bl.a. 2017/18:FöU7, anser utskottet att ingen i ska behöva omkomma eller skadas allvarligt till följd av brand. En ökad samverkan mellan MSB, länsstyrelserna och kommunerna inom det övergripande området skydd mot olyckor är fortfarande viktig, men också med och mellan andra aktörer. Utskottet anser att information till den enskilda medborgaren är central i sammanhanget och måste komplettera den befintliga lagstiftningen som inte kan lösa alla problem på egen hand. kan därför på ett bra sätt bidra till att öka kunskapsnivån hos enskilda och få dem att ta ett ökat ansvar för det egna skyddet mot bränder. Utskottet instämmer dock med MSB om att samhället behöver hjälpa till i de fall när individen inte har förmåga att skydda sig mot brand. Utskottet ser inte något behov av att föreslå ytterligare åtgärder när det gäller brandlarm för personer med funktionsnedsättning eller äldre personer, bl.a. eftersom ett omfattande arbete på myndighetsnivå redan pågår, t.ex. genom MSB:s försorg. I byggregler (föreskrifter och allmänna råd, 5:2512 § BFS 2011:26) och föreskrifter om arbetsplatsens utformning (84 § AFS 2009:2) ställs dessutom redan krav på att larmanordningar i publika lokaler respektive på arbetsplatser ska avge signaler som kan uppfattas av personer med hörselnedsättning. Utskottet välkomnar de strategier och vägledningar MSB har publicerat för att ge stöd för stärkt brandsäkerhet, men är inte berett att vidta åtgärder som rör MSB:s föreskriftsrätt gällande brandskydd i behovsprövade vård- och omsorgsboenden. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om brandförsvarets utrustning. (M) konstaterar i motion 2018/19:1206 att dagens brandförsvar sköts av enskilda kommuner eller av flera kommuner i samverkan. Motionären anser att det utifrån såväl ett kapacitets- som kostnadsperspektiv är positivt att beredskapen utformas utifrån rådande behov, men att det kan uppstå brister om behovet ökar och stora nationella insatser krävs. Normalt har grannkommuner eller närliggande kommuner kapacitet att assistera varandra om efterfrågan på brandbilar ökar vid enstaka tillfällen. Vid större skogsbränder, likt de , blir det dock tydligt att det finns ett behov av en modernare och mer samordnad räddningsberedskap som fungerar under svåra förhållanden och . Motionären anser därmed att det behövs en tydlig planering för hur brandbilsparken och brandutrustningen ska förnyas och moderniseras att klara större nationella insatser. I utredningen effektivare (SOU 2018:54) konstateras att kommunerna inte ensamma kan ha tillräckliga resurser för att genomföra insatser vid alla typer av olyckor – vid mer omfattande eller komplexa olyckor krävs att externa resurser tillförs. Resurserna kan komma från många håll. Det är naturligt att andra kommunala räddningstjänstorganisationer som inte ingår i den egna samverkansstrukturen nyttjas för sådan förstärkning. Det kan ske genom regional eller nationell samverkan vid de mest omfattande räddningsinsatserna. Utredningen lyfter fram att räddningstjänsterna har möjlighet att använda de nationella förstärkningsresurserna samt att privata företag och frivilliga organisationer kan engageras vid vissa typer av räddningsuppdrag. Utredningen anser även att regleringen av de nationella förstärkningsresurserna i huvudsak är ändamålsenliga men att det finns ett behov av att förtydliga MSB:s uppdrag att tillhandahålla dessa resurser. Utredningens förslag är att MSB ska tilldelas ansvar att vid begäran leverera hela resursen, i stället för som är fallet då mottagaren i vissa fall måste begära delar av denna från olika håll. Vidare föreslås att MSB proaktivt ska kunna förflytta resurserna utifrån nationell riskbild och ges en mer uttalad möjlighet än att prioritera var förstärkningsresurserna ska sättas in. MSB skriver i sin årsredovisning (publ. MSB1357) att räddningstjänstorganisationerna behöver utveckla och förbereda sin regionala samverkan för att skapa en bättre gemensam förmåga med tillgång till rätt utrustning och att samverkan med andra aktörer än behöver utvecklas i både det förebyggande och det skadeavhjälpande arbetet. Det är av stor vikt att räddningstjänstorganisationer vid behov har möjlighet att samverka för att förstärka varandra när den enskilda räddningstjänstens resurser inte är tillräckliga för att hantera en pågående krissituation. Räddningstjänsterna har vid behov även möjlighet att kostnadsfritt ta del av de nationella förstärkningsresurserna som finns tillgängliga via MSB. Det är viktigt att räddningstjänsterna fortsätter att utveckla sin samverkan för att stärka räddningsberedskapen, vilket den presenterade bör kunna bidra till. Utskottet vill påminna om att kommunerna enskilt ansvarar för inköp av brandutrustning efter behov. Utskottet vill inte föregå regeringens beredning av och är därmed inte berett att vidta åtgärder rörande brandförsvarets utrustning. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skogsbrandsbekämpning. Jämför reservation 27 (SD), 28 (M, C), 29 (KD) och 30 (M, C). I motion 2018/19:1183 yrkar (S) på att se över möjligheten att stärka förmågan att bekämpa skogsbränder med hjälp av kvalificerat brandbekämpningsflyg med kort mobiliseringstid och hög tillgänglighet i hela landet. Motionären lyfter fram att en förmåga till tidig och koordinerad insats av brandbekämpning med flyg kan bidra till att kraftigt begränsa en brands utbredning, rädda liv och egendom, minska påfrestningar på och störningar i samhället samt begränsa de ekonomiska skador en skogsbrand orsakar. Brandbekämpning med flyg har högre kapacitet jämfört med helikopter samt en högre uthållighet , en mycket större snabbhet i förflyttning i landet och en lägre kostnad för det vatten som släpps per liter. m.fl. (SD) anför i motion 2018/19:1281 att det är av största vikt att rekommendationerna från utredningen efter skogsbranden , tillsammans med erfarenheter , omsätts i praktiken. Motionärerna lyfter framför allt fram vikten av en tydlig ledningsorganisation och rollfördelning samt praktiska övningar i fält, där även lokala organisationer inklusive jordbrukare övar med sin respektive utrustning (yrkande 22). I motion 2018/19:1714 skriver (M) att det är mycket allvarligt att inte klarade av att skydda sina invånare och landets tillgångar mot stora skador vid bränderna . Detta måste åtgärdas, och bör höja beredskapen och kapaciteten för skogsbränder (yrkande 1). Det är inte acceptabelt att räddningstjänst och drabbade behöver invänta hjälp från utlandet vid skogsbränder och att man inte klarar att släcka bränder inom rimlig tid. Motionären yrkar därför även på att en översyn av den svenska brandbekämpningskapaciteten med brandflygplan bör genomföras för att öka förmågan att vattenbomba bränder (yrkande 2). och (båda S) anför i motion 2018/19:2088 att regionala flygplatser kan ha en viktig funktion i krissituationer som en del i brandbekämpningsarbetet. Motionärerna menar att Flygstrategin, som är en vision för flygets roll i framtidens transportsystem, även bör innehålla civilförsvarsförmåga då de små regionala flygplatserna är centrala för förmåga att transportera och samordna insatser. Motionärerna yrkar därför på en översyn av behovet att nyttja små regionala flygplatser vid brandbekämpning (yrkande 2). I motion 2018/19:2472 konstaterar m.fl. (KD) att sju nyinköpta helikoptrar saknar lastkrok och därmed inte kan användas vid skogsbrandsläckning. Inte heller Försvarsmakten har något uppdrag att ha beredskap för skogsbränder. Som en följd av uppbyggnaden av det civila försvaret anser motionärerna det vara rimligt att Försvarsmakten utgör en resurs i händelse av en katastrof och yrkar på att se över möjligheten att ge Försvarsmakten och viss beredskap för skogsbrandsläckning (yrkande 30). (S) yrkar i motion 2018/19:2681 på att MSB bör beakta privata helikopterföretags betydelse vid brand och andra samhällsfarliga situationer. Motionären menar att det finns många helikoptrar baserade över hela landet som snabbt skulle kunna utrustas för t.ex. skogsbrandsbekämpning och att dessa helikoptrar är billigare jämfört med Försvarsmaktens helikoptrar (yrkande 1). I motionerna 2018/19:2817 av m.fl. (M) yrkande 3 och 2018/19:2840 av m.fl. (C) yrkande 11 anför motionärerna att står utan egna ändamålsenliga civila resurser för att bekämpa bränder från luften. Motionärerna anser därför att den nationella kapaciteten att bekämpa skogsbränder från luften måste förbättras och att helikoptrar måste utrustas med brandbekämpningsutrustning. bör även ha en egen kapacitet vad gäller flygplan med vattenbombningsmöjligheter, eventuellt i samverkan med andra länder, samt verka för att EU:s civila krishanteringsförmåga stärks ytterligare. I motion 2018/19:2817 av m.fl. (M) yrkande 10 och motion 2018/19:2840 m.fl. (C) yrkande 18 skriver motionärerna att staten tidigare bidrog med medel för att upprätthålla en skogsbrandsbevakning från luften över hela landet. Detta byggde bl.a. på insatser av lokala flygklubbar som ersattes av staten för sitt arbete och innebar förhållandevis låga kostnader för staten samt att piloter fick den flygtid de behövde. Stödet till skogsbrandsövervakningen avskaffades dock 2003 och motionärerna vill därför se över möjligheten för staten att återigen betala lokala flygklubbar för att genomföra skogsbrandsbevakning. I betänkande 2015/16:FöU13 konstaterade utskottet att en rad systemfrågor höll på att ses över, företrädesvis mot bakgrund av den stora skogsbranden i . Utskottet såg fram emot hur MSB:s , handling – Åtgärder för stärkt krisberedskap utifrån erfarenheterna från skogsbranden i (Ju2015/1400/SSK) skulle omhändertas. I utredningen om skogsbränderna 2018 (SOU 2019:7) görs bedömningen att räddningstjänsterna har förbättrat sin förmåga att hantera skogsbränder jämfört med hanteringen av branden i , framför allt vad gäller förmågan till ledning och samordning samt att tidigare beställa helikopter- och andra resursförstärkningar vid behov. är emellertid inte ännu tillräckligt väl rustat för att vi ska kunna känna oss trygga inför framtida stora och skogsbränder eller andra stora komplicerade händelser. förslag om effektivare ger bättre förutsättningar att hantera stora skogsbränder. förslag tillsammans med denna utrednings förslag och rekommendationer skulle, om de genomförs, medföra att blir bättre rustat för kommande skogsbränder, andra olyckor och katastrofer. Utredningen anser således att flera av de förslag som lämnas i utredningen effektivare (SOU 2018:54) bör genomföras för att skapa bättre möjligheter för att hantera stora och komplicerade händelser såsom skogsbränder. Enligt bör bl.a. kommunerna ges möjlighet att ingå avtal med olika aktörer om inledande åtgärder vid räddningsinsatser för att delvis skapa nya möjligheter att utnyttja resurser inom t.ex. skogsbruk, jordbruk och entreprenadföretag. Utredningen anser även att kommunerna bör ha en funktion som kontinuerligt utövar övergripande ledning av räddningsverksamheten och att alla räddningstjänster måste tillhöra en ledningscentral som är bemannad dygnet runt samt ingå i systemledning. Ytterligare ett förslag är att kommunernas styrdokument för räddningstjänsten bör likriktas för att höja kvaliteten, bli mer konkreta utifrån den lokala riskbilden och vara möjliga att följa upp. presenterar även ett antal egna rekommendationer, bl.a. att MSB i samverkan med räddningstjänsterna ska se till att det finns avtal för att säkra tillgängligheten av flygande resurser med tillräcklig kapacitet vid skogsbränder. Vidare anser utredningen att tillgången till materiel, flyg samt bränsleförsörjning till fordon och flyg måste inventeras och säkras och att räddningstjänsternas arbetstidsavtal måste ses över utifrån de behov som kan uppstå vid stora och långvariga insatser. Utredningen konstaterar att tidig upptäckt och en snabb förstainsats är viktig vid släckning av skogsbränder för att undvika att branden växer i storlek och därmed blir mer svårsläckt och resurskrävande.