bet · H601CU12 · 2019-04-24 00:00:00 — Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om bostadsnära centrumanläggningar. Utskottet hänvisar till gällande rätt. Jämför reservation 44 (V). Momodou m.fl. (V) begär i kommittémotion 2018/19:2228 yrkande 6 ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att se över hur kommunerna ska kunna ställa krav på privata centrumägare i syfte att säkerställa god service till medborgarna i bostadsnära centrumanläggningar. Vid planläggning ska bl.a. hänsyn tas hänsyn till behovet av att det inom eller nära anslutning till områden med sammanhållen bebyggelse finns möjligheter att anordna en rimlig samhällsservice och kommersiell service (2 kap. 7 § PBL). I rapporten för handel (2015:45) uppdaterade en tidigare vägledning för frågor om handel i planeringsprocessen. I sammanfattningen anger bl.a. följande: vägledning Handeln i planeringen tillkom i ett läge där externhandelns utbredning betraktades som ett direkt hot mot centrumhandeln. ser vi parallella trender. Såväl centrumhandeln som externhandeln fortsätter att utvecklas och söker nya former för att samexistera, medan lanthandeln alltjämt står inför stora utmaningar och därför utvecklar och diversifierar sitt utbud av samhällstjänster. Externhandelsområdena har i många fall vuxit samman med omgivande bebyggelse och börjar också förtätas. söker sig handeln tillbaka till de större städernas centrum och till bostadsområden. Vidare finns i allmänna råd (2014:5) vägledning hur bestämmelser som rör detaljhandel får utformas i detaljplan enligt PBL. Motioner om krav på centrumnära anläggningar har behandlats av utskottet . 2016/17:CU15) anförde utskottet att det inte fann skäl att införa begränsningar för detaljhandelsanläggningar i PBL. Utskottet hänvisade till att hade uppdaterat tidigare vägledningar för kommunernas arbete med frågor om handelsetableringar och i samband därmed konstaterat att såväl centrumhandeln som externhandeln fortsätter att utvecklas. Likalydande motionsyrkanden behandlades i förenklad form av utskottet (bet. 2017/18:CU16). Utskottet hänvisade då till ställningstagandet och föreslog att yrkandet skulle avslås. följde utskottets förslag. Utskottet är alltjämt av uppfattningen att det saknas skäl för att införa begränsningar i PBL i syfte att säkerställa god service till medborgare i bostadsnära centrumanläggningar. Som framgår ovan har uppdaterat sin vägledning för kommuners arbete med frågor om handelsetableringar. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionsförslaget. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om förändringar i lagen om färdigställandeskydd. Utskottet anser att det inte finns skäl att göra förändringar i lagen. I motion 2018/19:326 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att lagen (2014:227) om färdigställandeskydd bör upphävas. Motionären anför att staten ska vara restriktiv vid krav på obligatoriska försäkringar och att det saknas skäl att ställa krav på färdigställandeskydd. Liknande förslag framställs i motion 2018/19:1742 av (M) yrkande 2. I motion 2018/19:1742 av (M) yrkande 1 begärs även ett tillkännagivande om att se över möjligheterna att helt ta bort den icke- obligatoriska byggfelsförsäkringen. Motionären anför att det obligatoriska kravet på byggfelsförsäkring har tagits bort men att många kommuner ändå ställer krav på sådan försäkring. Detta skapar problem som behöver åtgärdas. Lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring m.m. upphävdes genom införandet av lagen (2014:227) om färdigställandeskydd. När en konsument anlitar en näringsidkare för att utföra vissa arbeten på ett en- eller tvåbostadshus, s.k. småhus, ska det i vissa fall finnas ett färdigställandeskydd. Ett färdigställandeskydd är en försäkring eller en bankgaranti som är tänkt att hjälpa byggherren i egenskap av konsument om entreprenören t.ex. har gått i konkurs eller av annan anledning inte kan fullgöra sina åtaganden. För småhus ska färdigställandeskydd finnas vid nybyggnad och tillbyggnad eller åtgärd som är anmälningspliktig enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 8 § PBL, om det finns behov av ett sådant skydd. Ett färdigställandeskydd behövs dock inte om åtgärden enligt 9 kap. 4– 4c §§ PBL inte kräver bygglov. Det är som prövar behovet av ett färdigställandeskydd. Vid behovsprövningen ska nämnden särskilt beakta de beräknade kostnaderna för näringsidkarens åtaganden och kostnaderna för färdigställandeskyddet. Det är byggherren som ska se till att det finns ett färdigställandeskydd. Som framgår finns det inget obligatoriskt lagkrav på byggfelsförsäkring. Om det enligt kommunens bedömning saknas behov av färdigställandeskydd står det en privatperson eller byggföretag fritt att teckna en byggfelsförsäkring som erbjuds på marknaden. Utskottet har prövat motionsyrkanden om byggfelsförsäkring och färdigställandeskydd tidigare. ansåg utskottet att det inte fanns anledning att föreslå något tillkännagivande om ändringar vad gäller kravet på att det i vissa fall ska finnas ett färdigställandeskydd. Utskottet avstyrkte därmed motionsförslagen. följde utskottets förslag (bet. 2016/17:CU15). Som framgår ovan innebär införandet av lagen om färdigställandeskydd att i en kommun prövar om det finns skäl för att ställa krav på färdigställandeskydd vid bl.a. nybyggnad eller tillbyggnad av ett byggnadsverk. Utskottet anser inte att det finns anledning att föreslå något tillkännagivande om ändringar vad gäller kravet på att det i vissa fall ska finnas ett färdigställandeskydd och inte heller vad som gäller det som anförts om byggfelsförsäkring. Utskottet avstyrker därför motionsförslagen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om översyn av tillsynsbestämmelser i . Utskottet hänvisar till gällande rätt. Jämför reservation 45 (V). I partimotion 2018/19:410 av m.fl. (V) yrkande 31 begärs ett tillkännagivande om att PBL bör ses över för att effektivisera tillsynen över olovliga boenden, exempelvis i källarutrymmen och industrifastigheter. I motion 2018/19:1746 av (M) anförs att tillsynsbestämmelserna i behöver ses över i syfte att ta bort sådant som hindrar tillsyn och kontroll av regelverket. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att byggregler får ett sådant uppdrag av regeringen. Tillsyn är en granskning som sker i efterhand och som syftar till att överträdelser ska rättas. i PBL är framför allt , men även , , regeringen och är tillsynsmyndigheter med tillsynsansvar. Tillsynsmyndigheterna är skyldiga att ta upp en fråga om ingripande och påföljd så snart det finns anledning att anta att någon inte har följt en bestämmelse, en dom eller andra beslut. Bestämmelser om tillsynen regleras i 11 kap. PBL. Det är som utövar tillsyn över att den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd följer PBL. beslutar om byggsanktionsavgift för vissa överträdelser. Den har också möjlighet att använda sig av olika förelägganden och förbud för att åstadkomma rättelse, utförande av en åtgärd eller för att stoppa fortsatt arbete, åtgärd eller användning. Förelägganden och förbud kan i de flesta fall förenas med verkställighetsmedel, t.ex. vite och handräckning. har rätt att få tillträde till fastigheter och byggnadsverk samt utföra de åtgärder som behövs för arbetet på platsen. har också rätt att av byggherren få de upplysningar och handlingar som behövs för sitt tillsynsarbete. För att kunna besluta om tillsynsåtgärder kan det ibland krävas att vid två besök konstaterat en olovlig åtgärd enligt PBL. Ett motionsyrkande om tillsynsbestämmelserna i behandlades av utskottet (bet. 2016/17:CU15). Utskottet anförde att den befintliga lagstiftningen tillgodoser de krav som fördes fram i motionen och att det därför inte fanns anledning för att ta något initiativ. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet. följde utskottets förslag. Ett likalydande motionsyrkande behandlades av utskottet senast i förenklad form. Utskottet stod fast vid sitt tidigare ställningstagande och föreslog att skulle avslå motionsförslagen. följde utskottets förslag (bet. 2017/18:CU16). Utskottet är alltjämt av uppfattningen att gällande rätt ger byggnadsnämnderna goda förutsättningar att tillgodose de krav som motionärerna framför. Utskottet anser därför att det saknas anledning för att vidta någon åtgärd med anledning av motionsförslagen som avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ändringar rörande överklaganderegler för beslut om lov. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 46 (M, C, KD, L). I partimotion 2018/19:2590 av m.fl. (L) anförs att det är viktigt att korta ledtiderna vid antaganden av detaljplaner och vid överklaganden av lovbeslut. roll bör därför renodlas till att värna statens intressen och vara rådgivare till kommuner vid framtagandet av översikts- och detaljplaner. Länsstyrelserna bör således varken handlägga överklaganden eller yttra sig över överklaganden. Ett tillkännagivande begärs om detta (yrkande 40). Liknande förslag framställs i kommittémotionerna 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 10 och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 6. m.fl. (L) anför i partimotion 2018/19:2590 att det även bör övervägas om det är möjligt att begränsa den sakägarkrets som har rätt att överklaga bygglovs- eller detaljplanebeslut och begär ett tillkännagivande om detta (yrkande 41). Motsvarande förslag lämnas i kommittémotionerna 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 7 och 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 11 samt i motion 2018/19:1334 av (M) yrkande 2. I nämnda partimotion 2018/19:2590 anför m.fl. (L) att det bör analyseras vilka för- och nackdelar det skulle finnas med att ta ut en avgift vid överklaganden av beslut om lov och detaljplaner. Eventuella avgifter bör utformas på ett sådant sätt att de verkar avhållande mot de överklaganden som inte tillför något i sak men inte göra överklagandet beroende av den enskildes ekonomiska situation. Ett tillkännagivande begärs om detta (yrkande 42). Liknande förslag finns i kommittémotion 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 12 samt i motionerna 2018/19:453 av (SD) yrkande 4 och 2018/19:1860 av Boriana (M) yrkande 1. Liknande förslag om att begränsa sakägarkretsen och införa en avgift för överklaganden framställs även i kommittémotion 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 10. I sistnämnda motion tilläggs att det även bör införas en maximal handläggningstid för överklaganden. Frågan om handläggningstid för överklaganden tas även upp i kommittémotion 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 5. Motionärerna anför att det är viktigt att överklaganden inte fördröjer byggprojekt i onödan och på ett oskäligt sätt. Det bör därför vidtas åtgärder som begränsar tidsåtgången för överklaganden. Ett tillkännagivande begärs om detta. Liknande förslag framställs i kommittémotion 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 14 och i motion 2018/19:1334 av (M) yrkande 3. m.fl. (KD) anför i kommittémotion 2018/19:2914 yrkande 13 att det är problematiskt att samma saker som en gång har prövats kan prövas och i onödan förlänga processen. Det bör därför övervägas om det är möjligt att begränsa förutsättningar att överklaga ett lovbeslut om inga nya omständigheter har tillkommit. Motionärerna begär ett tillkännagivande om detta. Vidare har i flera motioner framförts olika förslag som rör de regler som gäller för överklaganden i PBL. I motion 2018/19:453 av (SD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att mark- och miljödomstolen bör bli enda och första överklagandeinstans. Boriana (M) föreslår i motion 2018/19:1860 yrkande 2 en översyn om att förlorande part bör bära motpartens rättegångskostnader vid överklaganden av bygglov. I motion 2018/19:2382 av (C) begärs tillkännagivanden om dels en nationell riskutredning vid utveckling och byggande (yrkande 1), dels en utredning om en särskild enhet med ansvar för riskvärdering (yrkande 2). Motionären anför att det i flera håll i landet skapar problem att bl.a. och andra myndigheter kan försena t.ex. detaljplanebeslut genom överklaganden. Det måste finnas en samsyn inom myndigheter om de risker som finns när man överklagar beslut och om det är rimligt att överklaga i det aktuella fallet. För att skapa sådan helhetssyn behövs en nationell riskutredning och en enhet som värderar risker. Bestämmelser om överklaganden och instansordning finns i 13 kap. PBL. Vissa kommunala beslut enligt PBL får överklagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning enligt kommunallagen. Det gäller bl.a. överklaganden av beslut om översiktsplan. Vissa andra kommunala beslut får inte överklagas alls, bl.a. beslut om avbrytande av planarbete. Övriga kommunala beslut överklagades fram till och därefter till mark- och miljödomstolen och slutligen till Mark- och . överklagas beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser inte längre till i första instans. I stället överklagas besluten direkt till mark- och miljödomstolen (prop. 2015/16:55, bet. 2015/16:CU16, rskr. 2015/16:166). Bestämmelser om vem som har rätt överklaga kommunala beslut finns i 13 kap. 8–15 §§ PBL. Utgångspunkten är att ska underrätta sakägare, hyresgäster, bostadsrättshavare och boende på den fastighet som ansökan avser och på omgivande fastigheter. Sakägare kan delas in i rågrannar, som enligt praxis alltid är sakägare, och övriga sakägare där bedömning får göras i varje enskilt fall om de är berörda av beslutet. Bedömningen kan bl.a. bero på arten eller på omfattningen av åtgärden. Med rågranne avses enligt rättstillämpningen i huvuddrag ägare till den fastighet som direkt gränsar till den fastighet på vilken åtgärden ska utföras. Rätten att överklaga förutsätter också att beslutet har gått sakägaren emot. Bestämmelser om överklagandetid finns i bl.a. 13 kap. 16 § PBL. Den som är berörd av ett beslut och som beslutet har gått emot får överklaga beslutet . För beslut om detaljplaner räknas tiden för överklagande från den dag då beslutet eller justeringen av protokollet har tillkännagetts på kommunens anslagstavla. Tiden för överklagande av bl.a. beslut om lov räknas från delgivningen av beslutet om beslutet ska delges personen i fråga. För övriga börjar överklagandetid löpa efter det att beslutet har kungjorts i Post- och inrikes tidningar. Instanskedjan för andra beslut än detaljplaner och områdesbestämmelser Förslagen i proposition 2015/16:55 En kortare instanskedja för detaljplaner och områdesbestämmelser byggde på betänkandet Effektiv och rättssäker PBL-överprövning (SOU 2014:14) som den s.k. hade lagt fram. Utredningen hade haft i uppdrag att se över möjligheten att effektivisera processen för prövning av kommunala beslut som överklagats enligt PBL. I uppdraget ingick bl.a. att analysera dels om instanskedjan för överklagade kommunala beslut om planer, lov och tillsyn skulle kunna förkortas, dels om handläggningen av sådana överklaganden skulle kunna koncentreras till ett begränsat antal länsstyrelser. När det gäller frågan om instanskedjan för överklagade beslut om lov och tillsyn gjorde utredningen bedömningen att en koncentration av prövningen av överklagade beslut var att föredra framför alternativet att besluten överklagas direkt till mark- och miljödomstolen. Som skäl för sin bedömning hänvisade utredningen till att antalet överklagade beslut om lov, förhandsbesked och tillsyn är betydligt större än antalet överklagade beslut om detaljplaner och områdesbestämmelser. Vidare ansåg utredningen att behovet av kompletteringar av materialet i överklagade ärenden, behovet av besök på platsen och sambandet med prövningar enligt talade mot alternativet att helt ta bort från instanskedjan. Ett överklagande till mark- och miljödomstolen som första instans ansågs även innebära betydligt högre kostnader för prövningen av överklagade beslut om lov, förhandsbesked och tillsyn. I propositionen anförde regeringen i fråga om utredningens bedömning att inte ta bort från instanskedjan för beslut om lov och tillsyn bl.a. följande. Om de aktuella ärendena koncentreras till mark- och miljödomstolarna, skulle detta medföra att tiden för ett beslut att få laga kraft blir kortare. En sådan koncentration skulle dessutom innebära att, med undantag för de beslut som överklagas enligt reglerna i kommunallagen, samma instansordning för alla överklagade kommunala beslut enligt skulle gälla. En reform med den inriktningen är emellertid betydligt mera omfattande än den som utredningen har föreslagit. Bland annat berörs en ärendemängd som är i storleksordningen åtta gånger större än antalet planärenden. Eftersom utredningen inte närmare har belyst ett sådant alternativ måste eventuella överväganden i den riktningen föregås av fördjupade studier. Det gäller bl.a. i fråga om vilka konsekvenser ett genomförande skulle kunna få för länsstyrelsernas kompetensförsörjning och för behovet av personella och ekonomiska resurser vid mark- och miljödomstolarna. Vid riksdagsbehandling av propositionen anförde utskottet i sitt betänkande 2015/16:CU16 att det finns flera faktorer som talade för att helt ta bort som överklagandeinstans. Utskottet framhöll att det i många ärenden skulle kunna leda till att tiden för ett beslut att få laga kraft blir kortare. Vidare skulle det innebära att instanskedjan för överklagade beslut enligt PBL skulle bli mer enhetlig. kunde man inte, enligt utskottet, helt bortse från de invändningar mot denna förändring som redovisats i betänkande och som hade beaktats i regeringens bedömning. Det gällde bl.a. den kraftiga ökningen av antalet mål som det skulle bli fråga om i mark- och miljödomstolarna samt konsekvenserna för länsstyrelsernas handläggning av andra ärenden. Utskottet pekade också på att regeringen konstaterat att utredningen inte tillräckligt hade belyst konsekvenserna av att helt ta bort som överklagandeinstans. Sammantaget ansåg utskottet att det inte fanns ett tillräckligt underlag för att ta ställning till om lagen borde ändras så att även kommunala beslut om lov och tillsyn borde överklagas direkt till mark- och miljödomstolen. Ett ställningstagande skulle enligt utskottet förutsätta en närmare analys och en fortsatt beredning. Utskottet hänvisade också till att regeringen i propositionen klargjort att man var beredd till sådana fortsatta överväganden i frågan. Utskottet fann mot den här bakgrunden att det inte fanns skäl för ett tillkännagivande till regeringen när det gäller instanskedjan för överklagade kommunala beslut om lov och tillsyn. har i rapporten skyldighet att underrätta och rätt att överklaga enligt plan- och bygglagstiftningen (2016:26) föreslagit en reglering som begränsar byggnadsnämndernas underrättelseskyldighet och rågrannars rätt att överklaga kommunala beslut. Enligt förslaget ska enbart det förhållandet att någon äger en fastighet som direkt gränsar till eller endast med gata eller väg skiljs från den fastighet på vilken en åtgärd utförs inte medföra underrättelseskyldighet eller rätt att överklaga. skyldighet att underrätta sådana fastighetsägare och deras rätt att överklaga ska vidare enligt förslaget bedömas på samma sätt som gäller för andra sakägare. Rapporten bereds inom . har remitterat promemorian Ett aktivitetskrav för rätt att överklaga vissa beslut om lov m.m. I promemorian föreslås att det i PBL ska införas bestämmelser om att ett beslut om lov eller förhandsbesked i fråga om en åtgärd som innebär en avvikelse från en detaljplan eller områdesbestämmelser, eller som ska utföras i ett område som inte omfattas av en detaljplan eller områdesbestämmelser, får överklagas endast av den som skriftligen har framfört synpunkter på ansökan som inte har blivit tillgodosedda. Enligt uppgift från pågår fortfarande beredning av promemorian och remissvaren. Motionsförslag om de regler som gäller för överklaganden enligt PBL behandlades av utskottet (bet. 2016/17:CU15). Utskottet anförde att det delade motionärernas uppfattning om vikten av att överprövningen av ärenden enligt PBL är effektiv och ändamålsenlig. Utskottet hänvisade bl.a. till genomförda lagändringar i PBL om instansordningen och till det resonemang som utskottet hade fört vid behandlingen av lagstiftningsärendet En kortare instanskedja för detaljplaner och områdesbestämmelser. Utskottet hänvisade även till det pågående arbetet i med att införa ett aktivitetskrav för rätt att överklaga vissa beslut om lov m.m. enligt PBL. Mot den här bakgrunden bedömde utskottet att det inte fanns anledning att vidta någon åtgärd från . Utskottet föreslog därför att motionsyrkandena skulle avslås. följde utskottets förslag. Liknande motionsförslag behandlades av utskottet senast i förenklad form. Utskottet stod fast vid sitt tidigare ställningstagande och föreslog att skulle avslå motionsförslagen. följde utskottets förslag (bet. 2017/18:CU16). Det har som nämnts genomförts förenklingar i överklagandeprocessen bl.a. genom att tagits bort som instanskedja för överklaganden som rör planbeslut och områdesbestämmelser genom ändringar i PBL som infördes genom lagstiftningsärendet En kortare instanskedja för detaljplaner och områdesbestämmelser. Utskottet är alltjämt av uppfattningen att det är viktigt att bestämmelserna om rätten att överklaga beslut är ändamålsenliga och effektiva. Utskottet konstaterar att det rör sig om rättsligt komplicerade avvägningar och om överväganden där frågor om en effektiv process som inte i onödan hindrar bostadsbyggandet ska vägas mot andra rättsligt skyddsvärda intressen som t.ex. rätten för enskilda att få invändningar prövade. Vidare konstaterar utskottet att det fortfarande pågår beredning av skyldighet att underrätta och rätt att överklaga enligt plan- och bygglagstiftningen som bl.a. innehåller förslag som begränsar sakägarkretsen. Härutöver pågår även beredning av departementspromemorian Ett aktivitetskrav för rätt att överklaga vissa beslut om lov m.m. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå något initiativ från sida. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skadeersättning. Utskottet hänvisar till bl.a. gällande rätt. Jämför reservation 47 (SD). m.fl. (SD) anför i kommittémotion 2018/19:169 att uppförandet av vindkraftverk medför konsekvenser för bl.a. enskilda fastighetsägarens markanvändningsintressen. Bullernivåer och solreflexer från vindkraftverk kan medföra att en fastighet tappar i värde. För att hantera denna problematik bör det i lag införas en rätt till skadeersättning för fastigheter som ligger nära ett uppfört vindkraftverk. Dessutom bör de närmare ekonomiska konsekvenserna för närboende utredas. Motionärerna begär ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda de ekonomiska konsekvenserna för fastighetsägare som bor i närheten av uppförda vindkraftverk (yrkande 13). Vidare begärs i nämnda motion ett tillkännagivande om behovet av lagändringar som ger rätt till ersättning för förlorat fastighetsvärde för fastighetsägare som bor i närheten av ett uppfört vindkraftverk (yrkande 14). Ett liknande förslag framställs i motion 2018/19:1858 av (M). Vindkraft är en åtgärd som kan kräva både lovprövning enligt och tillståndsprövning eller en anmälan enligt bestämmelser. Lovprövningen kan även förutsätta föregående planläggning. I samband med detta kan det krävas skyddsåtgärder m.m. för hanteringen av eventuella störningar som t.ex. buller. Under dessa processer prövas bl.a. frågan om placeringen av vindkraften är lämplig i berört område. Dessutom tas vid placeringen även hänsyn till de allmänna och enskilda intressena enligt 2 kap. PBL. I 14 kap. PBL regleras bl.a. under vilka förutsättningar en kommun är skyldig att ersätta uppkomna skador till följd av beslut enligt PBL. Ersättningssituationerna kan delas in tre grupper. Den första gruppen avser fall där kommunen är ersättningsskyldig oavsett hur stor skada fastighetsägaren har åsamkats. Det gäller t.ex. för vägrat bygglov för nybyggnation av en byggnad som är likadan som en som förstörts vid en olyckshändelse.