bet · H601SoU9 · 2019-04-15 00:00:00 — har beslutat att ska bli svensk lag. Jag anser att det är av största betydelse att införlivande i lagstiftningen sker på ett väl genomtänkt sätt. Konventionen behöver inkorporeras på ett sätt som gör att konsekvenserna blir tydliga och förutsebara. Det är bara då som konventionens bestämmelser kan tillämpas på ett enhetligt och effektivt sätt i vardagen. Ett otydligt införlivande, där relationen mellan konventionens artiklar och övriga delar av svensk lagstiftning inte klargörs, kan riskera att skada barnrättspolitiken. Jag anser även att barnrättsperspektivet bör förtydligas i annan lagstiftning. Barns rätt till stöd och insatser, exempelvis de som regleras i socialtjänstlagen, bör samlas i en särskild lag. Mot denna bakgrund anser jag att regeringen bör återkomma till med förslag som medför att de bestämmelser i socialtjänstlagen som avser barns rätt till stöd och skydd samlas i en särskild lag. Samordnad individuell plan (SIP), punkt 9 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2053 av m.fl. (L) yrkande 2 och 2018/19:2324 av (MP) och 2018/19:2755 av m.fl. (MP) yrkande 6. är det lag på att hälso- och sjukvården och kommunernas socialtjänst ska upprätta en s.k. SIP, en samordnad individuell plan, när en person behöver insatser från båda och önskar en sådan plan. socialutskott konstaterade i en utvärdering (2017/18:RFR5) att när SIP fungerar blir den ett viktigt verktyg för brukaren och hans eller hennes anhöriga, och de får då en bättre överblick över insatser och över vem som gör vad. För individen innebär SIP att adekvata insatser påskyndas och att dessa följs upp . har arbetet med SIP kommit mycket olika långt i olika delar av landet. Trots att lagen kräver att landsting och kommuner ska upprätta överenskommelser om hur samarbetet ska fungera saknas sådana på många håll. Jag anser därför att det bör införas en möjlighet till sanktioner för de kommuner och landsting som trots lagens krav inte har övergripande överenskommelser om samordning. anser jag att bestämmelsen bör utvidgas så att den även omfattar andra myndigheters insatser, som och Arbetsförmedlingens. Det bör även införas en möjlighet att samverka kring resurser. Regeringen bör vidta åtgärder för att utvidga möjligheterna till och skärpa kraven på samordnade individuella planer (SIP). Missbruksvården, punkt 11 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkandena 16 och 18 samt 2018/19:831 av (S), 2018/19:1943 av (C), 2018/19:2227 av m.fl. (V) yrkandena 15 och 17 samt 2018/19:2803 av (SD) yrkande 2. Även om frivillighet är utgångspunkten när det gäller missbruksvård så finns det situationer då tvångsvård genom LVU eller LVM är den enda möjligheten för att påbörja vägen ur ett narkotikamissbruk. Det gäller inte minst unga, men myndiga, personer. kan det vara svårt för anhöriga att förmå den som missbrukar att frivilligt söka vård, men precis lika svårt att få myndigheterna att fatta ett beslut om tvångsvård. Vi vill därför att möjligheten till tvångsvård för fler unga missbrukare ska användas oftare. Vi anser vidare att möjligheterna till verklig vård bör omfatta fler missbrukare. Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör återkomma till med förslag som syftar till att stärka möjligheterna till vård för de som missbrukar narkotika. Missbruksvården, punkt 11 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2803 av (SD) yrkande 2 och 2018/19:831 av (S), 2018/19:1943 av (C), 2018/19:2227 av m.fl. (V) yrkandena 15 och 17 samt 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkandena 16 och 18. Det finns vittnesmål om att det sker en omfattande införsel av droger till LVM-hem, bl.a. av hemmets personal. Anställda har även vittnat om hur lätt det är för besökare att smuggla in droger till slutna boenden i olika förpackningar eller i kläder. (Sis) har särskilda befogenheter för att upptäcka införsel av droger, exempelvis genom kroppsvisitation, men bara om det finns misstanke att vederbörande har droger gömda på kroppen. LVM-hemmen har även en möjlighet att besluta om rutinmässiga säkerhetskontroller där man använder sig av metalldetektorer för att exempelvis upptäcka kanyler. Det finns även s.k. elektroniska näsor som reagerar på vissa droger. Trots det uppenbara behovet används det inte särskilt ofta. Det faktum att en person tvångsomhändertagits bör vara skäl nog för ordentliga kontroller. Vi anser därför att regeringen bör återkomma med förslag som syftar till att kontrollen av personer som tvångsomhändertagits genom LVM kan öka. Missbruksvården, punkt 11 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2227 av m.fl. (V) yrkandena 15 och 17 samt 2018/19:831 av (S), 2018/19:1943 av (C), 2018/19:2803 av (SD) yrkande 2 och 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkandena 16 och 18. Undersökningar visar att risken att utsättas för våld för personer med beroendeproblematik är högre än för personer utan beroendetillstånd. Det behövs därför mer kompetens om våld inom beroendevården. Vidare är forskning inom området dubbel utsatthet bristfällig; det är endast genom evidens vi vet vilken typ av behandling som är mest effektiv. Det krävs också mer kunskap för att kunna skapa nationella riktlinjer om beroendevård och våldsutsatthet. Det är av största vikt att det finns en samsyn om vilka insatser som behöver genomföras för att uppnå bästa resultat. Det är även viktigt att det är tydligt vilka villkor som ska finnas när patienter har rätt till vård eller inte. riskerar kvinnor att inte få stöd och hjälp att lämna en våldsam relation för att de befinner sig i ett aktivt bruk av något slag. Det blir tydligt att bristerna är stora, och evidensbaserad forskning skulle kunna innebära ett första viktigt steg i arbetet med att komma till rätta med den dubbla utsattheten. Därför bör regeringen uppdra åt lämplig myndighet att tillsätta en utredning för att utröna vad som behöver ske för att kunna få nationella riktlinjer på plats för behandling av kvinnor med dubbel sårbarhet. Vidare anser jag att våldsutsatta kvinnor inte ska behöva genomgå behandling i samma grupp som sin förövare. Eftersom kvinnor är en extra utsatt grupp inom beroendevården är det särskilt viktigt med fler separata avgiftningsplatser för att minimera riskerna att fortsatt utsättas för våld. Dessutom kan kompetens när det gäller både beroendetillstånd och våld mot kvinnor samlas på ett ställe. På så sätt kan kvinnan få hjälp både med sitt beroende och att ta sig ur en våldsam relation. Det bör också poängteras att drogfrihet aldrig får vara ett krav för att en kvinna med beroendetillstånd som utsatts för misshandel ska få hjälp. Det finns en överhängande risk att kvinnor som lever med beroendetillstånd inte söker hjälp om kravet för att få hjälp mot misshandel är att de ska vara drogfria. Därför bör regeringen arbeta för att missbrukande kvinnor som är utsatta för våld ska erbjudas behandling i könsuppdelade grupper. Begränsningar i rätten till försörjningsstöd, punkt 12 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:771 av Boriana (M), 2018/19:1438 av (M) yrkande 2 och 2018/19:2921 av m.fl. (M) yrkande 33 och 2018/19:75 av och (båda SD), 2018/19:540 av (SD) och 2018/19:1438 av (M) yrkandena 1 och 3. Det finns exempel på kommuner i som ger mer långvarig hjälp till personer som vistas olovligen i landet. Det kan exempelvis handla om hjälp med hyreskostnader. Vi anser att kommuner i sådana här situationer inte ska erbjuda långvarig hjälp eftersom det undergräver den reglerade invandringen. Det bör genom lagstiftningen införas förbud för kommuner att ge annat än mycket kortvarig hjälp till personer som vistas utan tillstånd i landet. Parallellt med att sådan kortvarig hjälp ges bör kontakt tas med . Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör återkomma med förslag om att kommunerna inte ska ha rätt att utge bistånd, utöver mycket kortvarig hjälp, till personer utan rätt att vistas i landet. Begränsningar i rätten till försörjningsstöd, punkt 12 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:75 av och (båda SD) och 2018/19:540 av (SD), 2018/19:771 av Boriana (M), 2018/19:1438 av (M) yrkandena 1–3 och 2018/19:2921 av m.fl. (M) yrkande 33. Praxis kring rätten till ekonomiskt bistånd för de som vistas illegalt i landet ser olika ut på olika håll i landet. Av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen framgår att den som inte kan tillgodose sina behov på annat sätt har rätt till bistånd. Vissa socialnämnder tolkar det så att de som vistas illegalt i landet kan tillgodose sina behov i hemlandet, en tolkning som också har slagits fast i ett par kammarrättsdomar. Vissa socialnämnder väljer dock att bevilja ekonomiskt bistånd till personer som vistas illegalt i landet. Vi ser det som problematiskt att regeringen inte lagt fram ett lagförslag för att förtydliga rättsläget. Kommunerna måste få klarhet i hur rätten till bidrag för de som vistas illegalt i landet ser ut. Vi anser att någon sådan rätt inte ska finnas och att socialtjänstlagen ska förtydligas i enlighet med detta. Regeringen bör återkomma med förslag om att förtydliga socialtjänstlagen så att det klart framgår att utlänningar som vistas illegalt i landet inte har rätt till försörjningsstöd. Prestationskrav i försörjningsstödet, punkt 13 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1433 av (M) yrkande 2, 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkandena 5–7, 2018/19:2807 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 9 och 2018/19:360 av och (båda SD) yrkandena 2 och 4, 2018/19:420 av (KD), 2018/19:2842 av m.fl. (C) yrkande 10, 2018/19:2843 av m.fl. (C) yrkande 24 och 2018/19:2923 av m.fl. (L) yrkandena 15 och 16. Försörjningsstödet är tänkt som det yttersta skyddet när andra möjligheter är uttömda, men för många arbetslösa – inte minst för utrikes födda kvinnor – har det blivit en långvarig försörjning. Att bryta beroendet av försörjningsstöd är därför både centralt för att bekämpa utanförskapet och en jämställdhetsfråga. Vi anser att socialtjänstlagen bör skärpas så att alla kommuner ställer krav på motprestation, normalt på heltid, för den som får försörjningsstöd. Dagens aktivitetskrav bör också få större inslag av jobbsökande. Det ska t.ex. ställas krav på att den som har försörjningsstöd och som kan arbeta ska söka arbete i hela landet. Aktivitetskraven i socialtjänstlagen bör även utökas, exempelvis genom deltagande i språkinsatser. Den som inte fullföljer sin motprestation bör inte heller kunna få fullt bidrag. Vi anser att regeringen bör återkomma med förslag om ökade krav på motprestation i försörjningsstödet, i enlighet med det som anförts ovan. Försörjningsstödet ges fortfarande på familjenivå, och utbetalning sker inte sällan till mannen i familjen. Vi anser därför att regeringen bör se över möjligheterna att individualisera inkomstgränserna för arbetsinkomster i försörjningsstödet så att försörjningsstödet betalas ut jämlikt. Att pröva personer individuellt för ytterligare bidrag, med krav på motprestation, skulle vara ett sätt att markera kvinnors individuella rättigheter och stärka inflytandet över familjens ekonomi. Genom att införa en strikt arbetslinje i försörjningsstödet och ett bidragstak som ska omfatta personer som har etableringsersättning eller försörjningsstöd av arbetsmarknadsskäl vill vi göra det mer lönsamt att arbeta. Genom starkare drivkrafter att arbeta kan fler lämna bidragsberoende och ta steget ut på arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund bör regeringen återkomma med förslag om tydligare drivkrafter för arbete i bidragssystemen och om en strikt arbetslinje i försörjningsstödet. Prestationskrav i försörjningsstödet, punkt 13 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:360 av och (båda SD) yrkande 2 och 2018/19:360 av och (båda SD) yrkande 4, 2018/19:420 av (KD), 2018/19:1433 av (M) yrkande 2, 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkandena 5–7, 2018/19:2807 av m.fl. (M) yrkande 4, 2018/19:2842 av m.fl. (C) yrkande 10, 2018/19:2843 av m.fl. (C) yrkande 24, 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 9 och 2018/19:2923 av m.fl. (L) yrkandena 15 och 16. Vi anser att ett aktiveringskrav i försörjningsstödet kan ge positiva effekter. Personer som aktiverat sig under arbetslösheten kan få ökad lust att hitta ett arbete och därför bör man som enskild person aktivt ha sökt sysselsättning – i form av arbete, praktik eller utbildning – för att få försörjningsstöd. Även om försörjningsstödet betalas ut av kommuner är det en nationell angelägenhet att folkhälsan är god och att sysselsättningen är hög. Vi anser därför att regeringen bör se över socialtjänstlagen för att införa tydliga nationella prestationskrav i samband med utbetalning av försörjningsstöd. Prestationskrav i försörjningsstödet, punkt 13 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2842 av m.fl. (C) yrkande 10 och 2018/19:2843 av m.fl. (C) yrkande 24 och 2018/19:360 av och (båda SD) yrkandena 2 och 4, 2018/19:420 av (KD), 2018/19:1433 av (M) yrkande 2, 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkandena 5–7, 2018/19:2807 av m.fl. (M) yrkande 4, 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 9 och 2018/19:2923 av m.fl. (L) yrkandena 15 och 16. Många långtidsarbetslösa får sin försörjning genom ekonomiskt bistånd. Tyvärr är det ekonomiska biståndet utformat så att det för många människor inte är lönsamt att börja arbeta. Jag föreslår att jobbstimulansen ska fördubblas till av försörjningsstödet samt att handläggare ska ha skyldighet att informera om möjligheterna och de ekonomiska fördelarna med jobbstimulansen. Jag anser att regeringen bör återkomma med förslag som syftar till att se över möjligheterna att reformera och förstärka jobbstimulansen i försörjningsstödet. är ett av de länder i som har högst skillnad i sysselsättning mellan inrikes och utrikes födda. För kvinnor som fått uppehållstillstånd på grund av anknytning är utmaningen att komma in i samhället ännu större. Vidare är personer med långvarigt biståndsmottagande utsatta för ökad risk för försämrad psykisk och fysisk hälsa. Jag anser därför att försörjningsstödet ska delas lika mellan båda personerna i en familj. Bestämmelserna om utbetalningen av försörjningsstöd bör därmed utformas likt socialförsäkringsbalkens lagstiftning om utbetalning av barnbidrag, där barnbidrag betalas ut med hälften till vardera föräldern. Jag anser även att det bör införas krav på aktivering för att få försörjningsstöd. Riktlinjerna till kommunerna bör tydliggöras så att samma krav på aktivering ställs på en man och kvinna som bor i samma hushåll och får försörjningsstöd. För att få försörjningsstödet utbetalat vill jag därför att båda personerna i familjen ska studera svenska, delta i praktik, arbetsträna eller söka jobb. Kravet på aktivering ska fungera som ett incitament för att fler ska komma ut i jobb. Regeringen bör se över möjligheterna att skapa ett jämställt försörjningsstöd genom jämställd utbetalning och krav på aktivitet för att erhålla försörjningsstöd. Prestationskrav i försörjningsstödet, punkt 13 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2923 av m.fl. (L) yrkandena 15 och 16 samt 2018/19:360 av och (båda SD) yrkandena 2 och 4, 2018/19:420 av (KD), 2018/19:1433 av (M) yrkande 2, 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 3, 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkandena 5–7, 2018/19:2807 av m.fl. (M) yrkande 4, 2018/19:2842 av m.fl. (C) yrkande 10, 2018/19:2843 av m.fl. (C) yrkande 24 och 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 9. Det måste löna sig att arbeta i förhållande till att leva på bidrag. Jag vill därför att skatten ska sänkas för den som går från bidrag till jobb. Genom att den s.k. jobbstimulansen utvidgas från dagens till kan en person med försörjningsstöd får behålla mer av en inkomstökning. Vidare vill jag att det ska införas en motprestation för försörjningsstöd i alla kommuner. Det kan handla om att läsa inom svenska för invandrare (sfi), att ta ett praktikjobb eller att söka arbete även utanför kommungränsen. Mot denna bakgrund bör regeringen återkomma med förslag dels om att det ska löna sig att arbeta i förhållande till att leva på bidrag, dels om motprestation för försörjningsstöd. Bidragstak m.m., punkt 14 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2807 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 8 och 2018/19:360 av och (båda SD) yrkande 3. Det är inte tillräckligt lönsamt att gå från bidrag till arbete. En rapport från Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi () stärker bilden av att de ekonomiska drivkrafterna att gå från bidrag till arbete är alltför svaga och ibland till och med negativa bland personer som får sin huvudsakliga inkomst från etableringsersättningen eller från försörjningsstödet. Detta gäller i synnerhet för familjer med barn. I ska en självklar princip gälla: ingen som kan jobba ska tjäna mer på bidrag än på arbete. För att säkerställa att det alltid ska löna sig att arbeta vill vi införa ett bidragstak som omfattar personer som har etableringsersättning eller försörjningsstöd av arbetsmarknadsskäl. Den exakta utformningen behöver utredas men den grundläggande principen ska vara att ingen som kan jobba ska tjäna mer på bidrag än på arbete. Regeringen bör återkomma med förslag om införande av ett bidragstak. Bidragstak m.m., punkt 14 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:360 av och (båda SD) yrkande 3 och 2018/19:2807 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 8. Många tror att arbetssökande väljer att ta de jobb de kan få om de har möjlighet. Men ibland är lönen lägre eller lika låg som försörjningsstödet. Även om det lönar sig att ta jobbet man erbjuds väljer många att inte göra det då de tvingats leva med en svag ekonomi. Vi anser att man i sådana fall då en person väljer att ta ett lågbetalt arbete borde få en liten kompensation så att det alltid lönar sig mer att arbeta. Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör återkomma med förslag om att erbjuda högre försörjningsstöd till personer som väljer att deltidsarbeta trots att lönen inte överstiger ett hundraprocentigt försörjningsstöd. Övergripande om våld i nära relationer, punkt 16 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2227 av m.fl. (V) yrkandena 1, 14, 16, 18 och 19 samt 2018/19:2229 av m.fl. (V) yrkande 5 och 2018/19:677 av (S), 2018/19:841 av (S) yrkandena 3 och 4 samt 2018/19:2598 av m.fl. (L) yrkandena 20 och 21. Inspektionen för vård och omsorg () har konstaterat att kommunerna brister i sin hantering av ärenden som rör våld. En viktig del när det gäller våld i nära relationer är möjligheten för personer som lämnar en våldsam relation att kunna söka skyddat boende. En kartläggning har visat att det saknas platser på skyddade boenden, bl.a. för kvinnor och män som behöver stöd på grund av våld i nära relationer eller hedersrelaterat våld. Platsbrist kan aldrig få vara anledningen till att en person inte kan erbjudas skydd. Jag anser att regeringen bör återkomma med ett förslag på hur de brister som konstaterat i kommunernas arbete med våldsutsatta kvinnor och barn som upplever våld ska åtgärdas. Vidare riskerar kvinnor med funktionsnedsättning som lever i en våldsam relation att inte få det stöd och den hjälp som krävs för att lämna sin relation. Dessa kvinnor riskerar även i högre utsträckning att bli utestängda från samhället bl.a. på grund av bristande tillgänglighet och särskild beroendeställning till en omvårdnadsperson. Det krävs därför bl.a. mångfasetterade insatser utformade med kunskap om funktionsvariationer och riktade utbildningsinsatser till personer som arbetar inom både kommuner och landsting. Jag anser därför att regeringen bör tillsätta en utredning om våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Regeringen bör även ta fram förslag på hur stöd och hjälp till kvinnor med funktionsnedsättning som är utsatta för mäns våld kan utformas samt hur våldet kan upphöra. Risken att utsättas för våld är även högre för personer med beroendeproblematik. Jag menar att staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna. Därför bör regeringen återkomma med ett handlingsprogram för inrättande av resursjourer som har kompetens att ta emot kvinnor med beroendetillstånd respektive kvinnor med psykisk ohälsa. Även kvinnor som lever gömda i utan uppehållstillstånd är en extra våldsutsatt grupp. Risken för utvisning kan medföra att kvinnan undviker att söka hjälp. Enligt internationella konventioner är det samhällets ansvar att ge alla våldsutsatta kvinnor rätt till stöd och skydd. Våldsutsatta gömda kvinnor får dock sällan skydd eller hjälp och det är få kvinnojourer som har möjlighet att ta emot dem eftersom jourerna inte får någon ersättning från kommunerna för skydd till gömda kvinnor. Kunskap om dessa kvinnors utsatta situation finns bl.a. hos Röda Korset och inom asylrörelsen. Jag anser att regeringen bör uppdra åt att sammanställa läget för papperslösa kvinnors våldsutsatthet. Vidare bör regeringen utreda hur våldsutsatta kvinnor som lever gömda utan uppehållstillstånd ska få nödvändigt stöd och skydd mot mäns våld utan att riskera utvisning. Övergripande om våld i nära relationer, punkt 16 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2598 av m.fl. (L) yrkandena 20 och 21 samt 2018/19:677 av (S), 2018/19:841 av (S) yrkandena 3 och 4, 2018/19:2227 av m.fl. (V) yrkandena 1, 14, 16, 18 och 19 samt 2018/19:2229 av m.fl. (V) yrkande 5. Jag anser att det är viktigt att Kvinnofridslinjens väl fungerande verksamhet tas till vara och vidareutvecklas. Det är också viktigt att förbättra stödet för den som utsätts för fysiskt och psykiskt våld i den egna relationen. Vidare bör en bättre koppling skapas mellan Kvinnofridslinjens verksamhet och det arbete som bedrivs för att nå ut till dem som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck.