bet · H601KU11 · 2019-01-18 00:00:00 — Utskottet föreslår att lägger Justitieombudsmännens ämbetsberättelse för tiden –till handlingarna. I betänkandet finns ett särskilt yttrande (SD). Redogörelse /19:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Justitieombudsmännens ämbetsberättelse (SD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Öppet sammanträde Utskottets förslag till riksdagsbeslut lägger redogörelse /19:JO1 till handlingarna. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (C), (M), (SD), (S), Skånberg (KD), (S), (L), (SD), (MP), (M), (SD) och (V). ombudsmän har i enlighet med 11 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän (fortsättningsvis benämnd instruktionen) överlämnat sin ämbetsberättelse (redog. 2018/19:JO1) för tiden –. Justitieombudsmännen lämnade muntligen information om sin verksamhet dels vid ett öppet sammanträde med utskottet, dels . En utskrift av de stenografiska uppteckningarna från det öppna sammanträdet finns i bilaga 2. I samband med utskottets beredning av ämbetsberättelsen besökte utskottets kansli ombudsmannaexpeditionen och gick där igenom ämbetets äldsta ärenden som ännu inte är avgjorda. tog då del av diarier, protokoll och andra handlingar. Inga följdmotioner har väckts med anledning av framställningen. Utskottets förslag i korthet lägger redogörelsen till handlingarna. Jämför det särskilda yttrandet (SD). Ämbetsberättelsen, som omfattar /18, inleds med en skrivelse till med uppgifter om myndigheten ombudsmäns (JO) organisation och verksamhet. Av redogörelsen framgår bl.a. följande. Efter att justitieombudsmannen begärt att få bli entledigad från sitt uppdrag valde kammarrättslagmannen till ny justitieombudsman för tiden fr.o.m. till dess nytt val har genomförts under fjärde året därefter. omvalde till ställföreträdande justitieombudsman från , och omvaldes till ställföreträdande justitieombudsman från . Det framgår också att under verksamhetsåret tjänstgjorde de ställföre-trädande justitieombudsmännen i viss omfattning med handläggning och avgörande av tillsynsärenden. Av redogörelsen framgår vidare att instruktionen ändrades och att ändringen var av rättelsekaraktär. Det anges även att JO:s arbetsordning reviderades . Den första revideringen avsåg dels verksamheten vid Opcat-enheten, dels att en ny justitieombudsman skulle tillträda ämbetet. Den andra revideringen innebar att justitieombudsmännens skyldighet att informera chefsjustitieombudsmannen om inspektioner ändrades till en skyldighet att samråda med chefsjustitieombudsmannen om inspektioner. Vidare förtydligades en bestämmelse så att det klart framgår att även föredragande kan verkställa inspektioner på uppdrag av en ombudsman. Även en bestämmelse om öppettider i registratorsexpeditionen ändrades. Dessutom ändrades bilagan till arbetsordningen mot bakgrund av att vissa ärendekategorier omfördelades mellan justitieombudsmännens ansvarsområden. Som särskilda händelser med koppling till verksamheten anges bl.a. följande. Justitieombudsmannen avslutade sitt uppdrag , och tillträdde som ny justitieombudsman . Under mer än var således en tillsynsavdelning utan ordinarie ombudsman. Verksamheten på avdelningen upprätthölls med hjälp av de två ställföreträdande ombudsmännen, men självklart har arbetet påverkats av att en ordinarie ombudsman saknats. JO:s Opcat-verksamhet har förstärkts med en biträdande enhetschef och en ytterligare föredragande. Enheten består nu av sex medarbetare. Vidare har nya riktlinjer för verksamheten fastställts. Även antalet föredragandetjänster på tillsynsavdelningarna har ökat något. Av de statistiska uppgifterna framgår i huvudsak följande. Det nyregistrerades 8 979 ärenden under verksamhetsåret, vilket innebär en ökning med 231 ärenden (2,) i förhållande till /17. Det anges att ökningstakten har avtagit. Av de nya ärendena var 8 757 ärenden klagomålsärenden. De områden som har ökat mest i absoluta tal är ärenden som rör polis, socialtjänst, socialförsäkring samt miljö- och hälsoskydd. Antalet nya inspektionsärenden eller andra initiativärenden minskade från 73 till 69 ärenden, och antalet lagstiftningsremisser ökade från 144 till 153. Av ämbetsberättelsen framgår att ombudsmännen besvarade totalt 156 remisser under verksamhetsåret. Flertalet av remisserna kom från olika departement inom . Ett urval av remissyttrandena finns i bilaga 2 i ämbetsberättelsen. Under verksamhetsåret avslutades 8 523 klagomålsärenden, vilket är drygt 200 fler än föregående verksamhetsår. Det anges att det avslutades färre initiativärenden och inspektionsärenden på tillsynsavdelningarna än föregående verksamhetsår, medan Opcatenheten avslutade några fler inspektioner än . Vidare anförs att trots att fler ärenden avgjordes än under tidigare verksamhetsår ökade balansen på grund av ärendetillströmningen med drygt 200 ärenden och uppgick vid verksamhetsårets slut till 1 397 ärenden. I redogörelsen konstateras att det är prövningen av klagomålsärenden som tar huvuddelen av JO:s handläggningsresurser i anspråk. Det anförs att för att kunna möta den stora ärendetillströmningen har JO utvecklat sina rutiner och arbetssätt. I de fall JO tar emot ett stort antal klagomål mot samma förhållanden hos en myndighet är det således vanligt att klagomålen inte utreds individuellt. I stället utreds de aktuella förhållandena på ett mer övergripande plan i ett enda ärende. Ärenden med individuella klagomål avslutas med hänvisning till detta ärende och det beslut som fattats. Närmare 400 ärenden har skrivits av med hänvisning till att den anmälda frågan har utretts i ett tidigare ärende eller är under utredning i ett pågående ärende. Det förekommer även att JO, i stället för att utreda en anmälan där det finns skäl att misstänka att en myndighet brustit i handläggningen, i sitt beslut endast erinrar om gällande bestämmelser. Det anges att sådana beslut kan meddelas när det påstådda felet är vanligt förekommande och när JO anser att saken kan bero med en påminnelse om hur myndigheten ska agera i den situation som beskrivits i anmälan. Under verksamhetsåret har denna möjlighet använts i närmare 200 ärenden. Slutligen anförs att JO fick medel för ytterligare föredragandetjänster, men då tjänsterna var fullt ut bemannade först har denna förstärkning inte nämnvärt påverkat årets resultat. Beslut till departement och myndigheter Av ämbetsberättelsen (bilaga 3) framgår att det under verksamhetsåret överlämnades nio beslut till med framställningar om lagändringar (jfr 4 § instruktionen). Det framgår även att under verksamhetsåret överlämnade justitieombudsmännen 48 beslut till departement inom eller myndigheter för att fästa deras uppmärksamhet på förhållanden som framkommit under ärendets utredning eller för kännedom. Av de överlämnade besluten tillhörde 43 ansvarsområde 1, ett ansvarsområde 2, två ansvarsområde 3 och två ansvarsområde 4. En förteckning över besluten finns i bilaga 3 i ämbetsberättelsen. Justitieombudsmännens övergripande redovisning av sina iakttagelser inom respektive ansvarsområde JO har tillsyn över ansvarsområde 1, som omfattar bl.a. domstolarna, , plan- och byggområdet, (t.o.m. ) och utbildningsväsendet (fr.o.m. ). Han inleder sin redovisning med att bl.a. räkna upp de inspektioner som han har genomfört under verksamhetsåret. uppmärksammar vissa beslut som gäller jäv i domstolar. I ett beslut kritiseras fem domare vid fyra förvaltningsrätter för att de i domar som de meddelat inte tagit ställning till påståenden om partisk handläggning eller jäviga befattningshavare vid beslutsmyndigheten. I ett annat beslut riktades allvarlig kritik mot en särskild ledamot vid en förvaltningsrätt som var med och avgjorde ett mål om laglighetsprövning utan att ge till känna en omständighet som kunde antas utgöra jäv mot honom. I ytterligare ett fall riktades kritik mot lagmannen och en rådman vid en tingsrätt för handläggningen av en jävsinvändning. Mot bakgrund av dessa fall av felaktig hantering av jävsfrågor frågar sig om den ökande användningen av ordet jäv medfört att domarna inte är lika uppmärksamma på ordets egentliga betydelse, vikten av att ta en invändning om jäv på allvar och verkligen ta ställning till den. Han menar att det i så fall är en olycklig utveckling. Ett annat beslut som redovisar på domstolsområdet handlar om den s.k. nämndemannadomen som blev kritiserad i den allmänna debatten på grund av domskälens utformning. I det ärendet fick rådmannen kritik för att hon inte gick igenom ett utkast till domskäl med de två nämndemän som bestämde utgången i brottmålet innan domen expedierades. Vidare lyfter fram ett beslut i vilket han fann att en rådman som inte hade meddelat domar inom föreskrivna tidsfrister i vissa mål hade åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på ett sätt som utgjorde tjänsteförseelse. Han överlämnade frågan om disciplinansvar för rådmannen till som gav rådmannen en varning. Liksom i tidigare ämbetsberättelser uppmärksammar problem med medelshantering. Han redovisar ett beslut i vilket han riktade allvarlig kritik mot med anledning av brister i myndighetens medelshantering. konstaterar att myndigheten har vidtagit ett antal åtgärder för att råda bot på problemen och att ytterligare åtgärder planeras. Vidare anför han att svårigheter att hinna med skuldsaneringsärenden kvarstår. På plan- och byggområdet hänvisar till inspektioner vid vissa byggnadsnämnder. Hans samlade intryck av de iakttagelser som har gjorts vid inspektionerna är att det fortfarande finns alldeles för många tillsynsärenden vid nämnderna som inte har handlagts med den skyndsamhet som föreskrivs i förvaltningslagen. När det gäller utbildningsväsendet hänvisar till två beslut. I det ena beslutet fick en rektor kritik för att information som rektorn hade skickat till elevernas vårdnadshavare inte var förenlig med kravet på saklighet och opartiskhet i regeringsformen. I det andra beslutet ansågs inte en skollednings visitation av elevskåp utgöra en husrannsakan i regeringsformens mening, och det fanns inte någon anledning att kritisera visitationen av elevskåpen. redovisar slutligen ett urval av de lagstiftningsremisser som han har besvarat under verksamhetsåret. ChefsJO har under verksamhetsåret haft tillsyn över ansvarsområde 2, som omfattar bl.a. kriminalvården, försvaret, hälso- och sjukvården samt skatt och folkbokföring. Hon inleder med att bl.a. räkna upp de inspektioner som hon har genomfört under verksamhetsåret och redogöra för vissa frågor som har aktualiserats inom ramen för hennes initiativärenden. anför att kriminalvården är den verksamhet som ger upphov till flest ärenden inom ansvarsområde 2. Hon noterar bl.a. att ärendetillströmningen har varit relativt stabil och lyfter fram ett par beslut som behandlar kravet på ett tillfredsställande lagstöd för inskränkningar i enskildas grundläggande fri- och rättigheter. Ett av besluten gäller intagnas vistelse i ensamhet på Kriminalvårdens säkerhetsavdelningar, utan att något beslut om placering i avskildhet hade meddelats. I det beslutet uttalade att det enligt hennes mening, alldeles oavsett de svårigheter som kan finnas när det gäller att hitta lämpliga klientkonstellationer, är synnerligen otillfredsställande att intagna alltjämt vistas på säkerhetsavdelning under förhållanden som innebär att de vistas i avskildhet trots att de lagstadgade förutsättningarna för placering i avskildhet inte är uppfyllda. Enligt chefsJO torde de intagna i sådana fall också ha svårt att få frågan överprövad, till skillnad mot vad som gäller i de fall där ett formellt beslut om avskildhet har fattats. Mot bakgrund av de oklarheter om de rättsliga förutsättningarna för dessa placeringar och de bristande rättssäkerhetsgarantier som chefsJO identifierade i dessa hänseenden väckte hon frågan om en översyn av lagstiftningen genom en framställning till regeringen enligt 4 § i instruktionen. Det andra beslutet behandlar bl.a. frågor om avskildhetsplacering av intagna i häkte. Även i detta fall konstaterar att det inte finns något lagstöd för att hålla en intagen avskild på grund av faktiska förhållanden eller praktiska förutsättningar, som får till följd att den intagne vistats under motsvarande grad av isolering som intagna som har fått ett formellt avskildhetsbeslut eller har restriktioner som åklagare har beslutat om. Beslutet belyser även andra brister i fråga om avskildhetsplaceringar av häktade. Också detta beslut har överlämnats till regeringen med en framställning om översyn av lagstiftningen. I ämbetsberättelsen finns vidare tre beslut som behandlar olika problem som rör Kriminalvårdens telefonisystem INTIK. anför att hon inser att det inte är en enkel sak för Kriminalvården att tillgodose behovet av kontroll över intagnas telefoni och åstadkomma en rättssäker hantering. Hon förutsätter dock att Kriminalvården hittar godtagbara lösningar för dessa frågor. lyfter även två initiativärenden i vilka hon har haft anledning att framhålla Kriminalvårdens skyldighet att erbjuda samtliga intagna ett likvärdigt och godtagbart verkställighetsinnehåll som kan underlätta deras anpassning i samhället. Hon konstaterar sammanfattningsvis att det krävs förändringar i Kriminalvårdens verksamhet för att myndigheten ska kunna erbjuda en likvärdig kriminalvård för kvinnor och män samt lyckas i sitt uppdrag att tillgodose även kvinnors individuella behov och underlätta deras anpassning i samhället. ChefsJO välkomnar att Kriminalvården numera har tagit flera initiativ till översyn av dessa frågor och anför att hon har för avsikt att följa utvecklingen. När det gäller hälso- och sjukvårdsområdet noterar inledningsvis att antalet klagomålsärenden har ökat jämfört med tidigare verksamhetsår. av de avgjorda klagomålsärendena som rörde hälso- och sjukvården blev föremål för en fullständig utredning hos JO, men så gott som samtliga av dessa ledde till kritik. Eftersom ombudsmännens extraordinära tillsyn är inriktad på rättslig kontroll har JO haft som huvudregel att inte utreda frågor om medicinska bedömningar eller behandlingar. En annan utgångspunkt för ombudsmännens tillsyn är att JO normalt inte utreder klagomål som avser missnöje med en myndighets beslut i sak, bl.a. därför att JO:s tillsyn inte ska ersätta eller föregripa en möjlig domstolsprövning av frågan. JO brukar som regel inte heller uttala sig om de bedömningar som en ordinarie tillsynsmyndighet har gjort i själva sakfrågan. ChefsJO konstaterar att många typer av beslut inom hälso- och sjukvårdsområdet inte har ansetts överklagbara och att den enskildes möjligheter att få till stånd en oberoende prövning inom ramen för ett disciplinärende eller ett tillsynsärende successivt har minskat. Hon anför att hon inte sällan ser exempel på att såväl patienter som yrkesutövare i vården som blivit föremål för kritik i ett beslut från Inspektionen för vård och omsorg () upplever sig vara rättslösa. Detta är enligt hennes mening mycket bekymmersamt, men inte ett problem som JO, i egenskap av extraordinär tillsynsmyndighet med fokus på rättslig kontroll, har möjlighet att lösa. Den allt större andel av hälso- och sjukvården som bedrivs av privata aktörer ligger också utanför JO:s kompetensområde. har dock för avsikt att följa utvecklingen. I sin redogörelse lyfter chefsJO två beslut som rör hälso- och sjukvården för att illustrera den rättsliga karaktären av JO:s tillsyn och kravet på lagstöd för inskränkningar i enskildas grundläggande fri- och rättigheter. I det första beslutet kritiserade en verksamhetschef vid ett universitetssjukhus för att denne hade överskridit sina befogenheter genom att fatta ett beslut om besöksinskränkning för en nära anhörig till en patient inom den frivilliga hälso- och sjukvården. Vidare fann hon att ärendet även gav upphov till frågor om behovet av uttryckligt lagstöd när det gäller besöksinskränkningar för nära anhöriga, mot bakgrund av bl.a. bestämmelser om skydd för familjelivet. ChefsJO beslutade därför att med stöd av 4 § i instruktionen väcka frågan om en översyn av lagstiftningen och överlämnade sitt beslut till regeringen. Det andra beslutet på hälso- och sjukvårdsområdet gäller en patient som vårdades på en klinik med stöd av lagen om psykiatrisk tvångsvård. Kliniken hade omhändertagit patientens elektroniska utrustning för att undersöka dess elektroniskt lagrade information. I sitt beslut konstaterar chefsJO att undersökningar av den information som lagrats i en patients elektroniska utrustning aktualiserar flera av de grundläggande fri- och rättigheter som nämns i regeringsformen och , samt att det saknas lagstöd för det intrång i den personliga integriteten som undersökningen utgör. Inte heller finns det enligt hennes mening något utrymme för en vårdgivare inom den psykiatriska tvångsvården att med stöd av patientens samtycke genomföra undersökningar av den lagrade informationen i patientens dator eller liknande. Klinikens handläggning kritiserades således. anförde vidare att det inte kan uteslutas att en undersökning av patientens elektroniska utrustning i vissa fall kan framstå som en mindre ingripande åtgärd än det alternativ som annars kan bli aktuellt, nämligen att rätten att använda utrustningen inskränks och utrustningen omhändertas. Av rättssäkerhetsskäl är det dock enligt henne viktigt att det klart framgår vilka tvångsåtgärder som får vidtas inom den psykiatriska tvångsvården. Hon beslutade därför att uppmärksamma regeringen på problematiken och väckte även i detta ärende frågan om en översyn av lagstiftningen. JO har tillsyn över ansvarsområde 3, som omfattar bl.a. , socialförsäkringen, ärenden om tillämpningen av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, samt arbetsmarknadsärenden. Han noterar inledningsvis bl.a. att antalet ärenden på hans tillsynsområden har ökat överlag under verksamhetsåret, men att en del av ökningen kan förklaras med en omfördelning av ärendegrupper som skedde . På grund av att avdelningen stod utan ordinarie JO under den största delen av verksamhetsåret låg fokus på klagomålshanteringen, och inspektionerna fick därför stå tillbaka. anmärker att ett genomgående tema på arbetsmarknadsområdet i tidigare ämbetsberättelser är att det finns ett stort behov av utbildning och utveckling i förvaltningsrättsliga frågor. När det gäller Arbetsförmedlingen konstaterar han att det fortfarande återstår ytterligare att göra för att stärka myndighetens förmåga att korrekt uppfylla de grundläggande förvaltningsrättsliga kraven. En iakttagelse som gör på offentlighets- och sekretessområdet är att klagomål som rör hanteringen av allmänna handlingar och andra frågor som rör offentlighet och sekretess är vanliga inom hans tillsynsområden. Han konstaterar att bestämmelserna om utlämnande av allmänna handlingar fortfarande vållar bekymmer på många håll och att enskilda upplever att det dröjer innan någon sekretessprövning görs av de handlingar och uppgifter som begärts ut. Ett annat problem synes enligt vara okunskap hos olika myndighetsföreträdare om bestämmelsernas materiella innebörd och om innehållet i de egna rutinerna. Han lyfter fram två beslut för att illustrera problemen. I det ena beslutet riktade han allvarlig kritik mot Arbetsförmedlingen för att myndigheten inte hade gjort en korrekt sekretessprövning innan uppgifter om en arbetssökandes personliga förhållanden lämnades ut till en praktikplats. I det andra beslutet kritiserade han en den dels hade dröjt med att lämna ut allmänna handlingar, dels hade felaktigt efterforskat identiteten hos den som begärt ut handlingarna. nämner även tre beslut som fattades av stf. JO och som på olika sätt har kopplingar till frågan om hur integritetskänsliga uppgifter ska skyddas. På socialförsäkringens område konstaterar att antalet anmälningar har ökat . Innehållet i klagomålen varierar stort, men många anmälningar har avsett långa handläggningstider och ovarsam hantering av integritetskänsliga uppgifter. hänvisar till ett par beslut i vilka har kritiserats för långsam handläggning respektive bristande hantering. Han avser att återkomma till dessa frågor i framtida tillsynsärenden. anför att har varit JO:s enskilt största tillsynsområde även under detta verksamhetsår. Klagomålen inom socialtjänstområdet är enligt honom ofta omfattande och gäller många olika frågor. När det gäller ärenden om socialtjänstlagen lyfter fram två beslut i vilka kritik har uttalats mot socialnämnder för olika brister i handläggningen vid barnutredningar. Vidare redogör han för två beslut i vilka socialnämnder har kritiserats för att inte ha beaktat barnets bästa i tillräcklig utsträckning. Det ena beslutet avsåg en familjehemsplacering av en trettonårig flicka, och det andra beslutet gällde ett ärende om bistånd till boende. Han redovisar även två beslut som aktualiserade frågan om respekt för den enskildes personliga integritet. I det ena ärendet fick en stadsdelsnämnd allvarlig kritik för att den, utan samtycke från den enskilde och i strid med bestämmelserna i 2 kap. 6 § regeringsformen, hade genomsökt den träningslägenhet som nämnden hade beviljat den enskilde. Omständigheterna var liknande i det andra ärendet. fann att en nämnd hade brustit i sin handläggning även i det fallet och att nämnden inte hade respekterat den enskildes personliga integritet. I det beslutet diskuterades också bl.a. frågan om när en enskild kan anses ha lämnat ett reellt samtycke till ett villkor om regelbundna tillsynsbesök i ett hyreskontrakt. I årets ämbetsberättelse refereras sju ärenden som rör tillämpning av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU. noterar att frågeställningarna i dessa ärenden varierar stort, som de rör centrala rättssäkerhetsfrågor. Han lyfter särskilt fram fyra ärenden. I ett av ärendena kritiserades en det hade tagit innan nämnden tog ställning till om en pojke, som var misstänkt för ett allvarligt brott, skulle omhändertas med stöd av 6 § LVU. Nämndens passivitet fick till följd att pojken var häktad onödigt . Ett annat ärende rörde en fråga om en socialnämnds möjlighet att delegera rätten att fatta beslut enligt 14 § LVU om att inte röja den unges vistelseort och om umgängesbegränsning. I det ärendet väcktes frågan om behovet av en översyn av bestämmelserna om delegation i socialtjänstlagen och kommunallagen. Beslutet överlämnades till med stöd av 4 § i instruktionen. I det tredje ärendet uttalades att vård vid en låsbar enhet på ett särskilt ungdomshem får som regel pågå högst i följd och att inte påverkas av att den unge har omplacerats till ett annat ungdomshem. Ett ungdomshem kritiserades för att man inte hade kontrollerat om en ung person hade vårdats vid en låsbar enhet före omplaceringen, vilket fick till följd att tvåmånadersfristen i 15 b § andra stycket LVU överskreds. Det fjärde ärendet avsåg ett beslut om s.k. umgängesbegränsning mellan en far och en son (jfr 14 § andra stycket 1 LVU). anförde att ett sådant beslut ska vara tydligt, att det ska framgå på vilket sätt som umgänget begränsas och om beslutet ska gälla tills vidare eller om det är tidsbegränsat. Vidare ska skälen för beslutet framgå. beslut innehöll brister i samtliga dessa avseenden. Nämnden fick därför kritik för utformningen av sitt beslut. redovisar även två ärenden som avser tillämpning av lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM. I respektive ärende uttalades allvarlig kritik mot en socialnämnd i huvudsak för att nämnden i fråga inte hade inlett en utredning enligt 7 § LVM för att klargöra om en missbrukare behövde tvångsvårdas. När det gäller LSS upplyser om att det pågår ett initiativärende om en övergripande undersökning av kommunernas handläggning av LSS-ärenden med inriktning på frågan om handläggningstiderna. Han anför att beslut i detta initiativärende kommer att fattas och publiceras i ämbetsberättelsen för nästa verksamhetsår.