bet · H701UU2 · 2019-12-06 00:00:00 — är positiva till en sammanhängande strategi för multilateralt utvecklingssamarbete och menar att en sådan strategi utgör en bra grund för framtida beslutsfattande. Transparensen inom biståndet bör ökas där det är möjligt, för att följa biståndet från givare till genomförande. Initiativet är välkommet, men innehåller en del brister. För att komplettera resultatskrivelserna till menar vi att informationen som framgår på bör utvecklas och att exempel på resultat bär redovisas tydligare. När bistånd kanaliseras via multilaterala organisationer är det ofta en kanal för andra genomförandepartner inom ramen för insatserna. Exempelvis förmedlas en betydande del av Sidas stöd till FN vidare till civilsamhälles-organisationer, såväl nationella som lokala gräsrotsorganisationer. De stora landbaserade humanitära fonderna kanaliserar i vissa fall av medlen genom enskilda organisationer. Användandet av multilaterala organisationer för att kanalisera svenskt bilateralt bistånd har ökat kraftigt , vilket innebär att det finns risk att en alltför stor tilltro sätts till de multilaterala organisationerna som ansvarar för att kanalisera pengar som kontrollen och uppföljningen av genomförandepartner halkar efter. Transparensen bör förbättras, och det måste bli betydligt lättare att kunna följa ett bistånd inom exempelvis ett landområde från givare genom multilaterala organisationer till genomförandepartnern. bör ge i uppdrag till regeringen att tydligare redovisa i vilken grad genomförande parter följer strategi och målsättningar inom biståndet i kommande resultatredovisningar av det multilaterala biståndet. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har tidigare uppmärksammat islamistiska organisationers framfart i . De menar att deras framfart blir en ny faktor att ta hänsyn till när man planerar samhällets förmåga att skydda våra grundläggande demokratiska värden. publicerades en vetenskaplig förstudie om Muslimska av tre respekterade terrorforskare som tydligt pekade ut det av flera länder terrorklassade Muslimska som en aktiv och stadigt växande gruppering i det svenska och europeiska samhället. Sida fattade beslut om att inleda ett strategiskt partnerskap med Islamic Relief som är en stor mottagare av biståndsmedel från bl.a. Sida och är en del av Muslimska nätverk. Organisationens verksamhet består utav olika biståndsprojekt i den muslimska världen men även av en organisation ämnad att ge rörelsen trovärdighet. Muslimska har ertappats med stöd till tveksamma grupperingar i bl.a. och men får trots detta fortsatt stöd från det offentliga. Med offentliga medel stöder med andra ord rörelsens huvudsakliga mål: att bygga en global parallell islamisk sektor som grundar sig på en form av islamistisk identitetspolitik och som inte respekterar fundamentala värden som de flesta av oss ser som självklara. Det är inte rimligt att detta kan fortsätta, varför regeringen bör upphöra med utbetalningar av bistånd till Islamic Relief och andra organisationer som kan kopplas till Muslimska . De som omfattas av Unrwas verksamhetsområde är de som flytt från arabstaternas krig mot , men även deras barn och adoptivbarn. Flyktingstatusen går i arv. Därför blir de palestinska flyktingarna kontinuerligt fler, trots att de med tiden borde bli färre, då den generation som utvandrade, fördrevs eller flydde före, efter eller under arabstaternas krig mot 1948 dör av ålderdom. Det är nu den fjärde generationen som fortsätter att få flyktingstöd från FN-organet. Ingen annanstans kan någon grupp ärva flyktingstatus. Det är tämligen märkligt, då många av dessa palestinier har etablerat sig i andra länder och där till och med fått medborgarskap. Enligt Unrwa är de dock fortfarande flyktingar och får därmed stöd. Det kan med fog antas, vilket flera bedömare både i och i västvärlden också gör, att och världssamfundet håller den palestinska flyktingsituationen vid liv för att den ska användas som ett politiskt vapen i debatten. är en stor biståndsgivare till Unrwa och lovade den dåvarande regeringen till Unrwa . ska således fortsätta skänka pengar till en organisation som kritiserats för antisemitism, hyllningar av terrorism och korruption. Det får vara slut . släpptes en mycket uppmärksammad rapport om korruptionen inom Unrwa. Personer inom Unrwas ledning ska enligt rapporten ha gjort sig skyldiga till "nepotism, repressalier och andra övertramp, för personlig , för att tysta legitim kritik och för att i övrigt uppnå sina personliga mål”. Uppgifterna om de nya korruptionsskandalerna inom Unrwa gör nu att och fryser biståndet till organisationen. Mot bakgrund av den allvarliga kritik som riktas mot Unrwa bör verka för att Unrwa ska avvecklas och att dess nuvarande verksamhet i stället ska ingå i UNHCR och . Tills detta sker bör upphöra med utbetalningar av finansiellt bistånd till Unrwa. har som syfte att stödja Somalilands utvecklingsmål genom särskilt stöd till den folkvalda regeringen i Somaliland. Fonden har likaså som mål att bygga ansvarsskyldighet och öppenhet i regionen. Dessutom arbetar man med att stärka banden mellan politiken i Somaliland och dess medborgare, för att främja inre tillväxt och stabilitet. Detta är en fond som är i behov av fler större bidragsgivare för att kunna förverkliga sitt mål om en stark region i den fredligaste och bäst fungerande delen av det vi kallar . Om handeln, stabiliteten och den positiva utvecklingen av Somaliland fortsätter, ökar chanserna till fred och välstånd i hela regionen. Regeringen bör av den anledningen påbörja ett arbete för att främja stöd till . En av den somaliska statens största inkomstkällor är tullar från hamnen i . Experter räknar med att den somaliska staten skulle kunna inbringa stora skattetillgångar, exempelvis från landets telekomindustri, men att så inte sker därför att viljan saknas. Delar av den somaliska staten har även enligt rapporter varit involverade i organiserad brottslighet, t.ex. vapen-försäljning till terrorgruppen som man själv ligger i krig med. Ingenting tyder heller på att situationen kommer att förbättras . Vi drar således slutsatsen att offentliga förvaltning inte är en fungerande samarbetspartner. drabbar den somaliska korruptionen oundvikligen hjälpinsatserna i landet. På denna grund bör arbeta för att minimera beroendet av den somaliska staten som tjänsteleverantör och i stället arbeta för att det internationella samfundet, för att förhindra korruption och bygga upp fungerande offentliga institutioner, upprättar oberoende tjänstemyndigheter (independent service authorities) som mellanhänder mellan givarsamfundet och den somaliska staten å ena sidan och de organisationer som tillhandahåller tjänster å den andra. bör också se över möjligheterna att ge ett tillfälligt stöd till Puntland. FN:s expert på minoritetsfrågor har betecknat utvecklingen i norra och som förödande och oåterkallelig. I kölvattnet av den irakiska militärens offensiv har det även rapporterats om grova övergrepp mot den sunnitiska befolkningen. Kriget har skapat en, på vissa platser, mycket allvarlig humanitär situation, och är 8,7 miljoner människor i behov av humanitärt stöd, varav ca 1,9 miljoner räknas som internflyktingar. begränsade resurser bör användas där de gör mest nytta och vi bör kraftigt öka stödet till humanitära insatser i krisens närområde. staten har fördrivits från området, men en stor del av infrastrukturen och många bostäder är lagda i ruiner. Trots detta vill många människor flytta tillbaka till sina hem och försöka bygga upp ett liv igen. Hus, kyrkor, sjukhus, skolor, vägar, elektricitet och det mesta av infrastrukturen behöver dock återuppbyggas. Utöver detta kämpar de syrianer, assyrier, kaldéer och andra grupper som bor i området för att få behålla sin identitet. De flesta talar fortfarande arameiska, det språk man talade i det assyriska riket, men i takt med att den kristna gruppen blir mindre finns också en risk för att deras språk, kultur och identitet hotas. Regeringen bör stötta minoriteterna som bor på så att de kan behålla sin identitet. Dessutom bör bidra till återuppbyggnaden efter islamisternas fruktansvärda härjningar samt stödja de självförsvarsstyrkor som ger befolkningen skydd och trygghet. Att området ny byggs upp igen är av yttersta vikt för att förebygga nya konflikter. Att stärka kvinnors roll i länder som är mycket viktigt. Detta sker genom att säkerställa jämställd möjlighet till utbildning samt stärka kvinnors möjlighet till arbete och ett starkt samhällsengagemang. bör aktivt verka för att bistå med projekt i som syftar till mikroföretagande för kvinnor för att få dessa delaktiga i samhällslivet och sedermera också i politiken. Miljön i gör landet unikt och visar likaså på en enorm potential i fråga om turism. Som en följd av tidigare inbördeskrig och politisk turbulens finns det en del att arbeta med för att visa på landets framsteg. Det finns dock andra problem; exempelvis orsakade jordbävningen 2015 stora skador. Än pågår renoveringen av de byggnader som har skadats och man satsar stort på att försöka ge fler människor tak över huvudet. Problemen med en undermålig infrastruktur, såväl vägar och järnvägar som flygplatser, påverkar således också möjligheterna att utveckla turismen, vilket skulle behövas för att stärka statskassan. En utvecklad infrastruktur i landet skulle också underlätta satsningar till förmån för utökad handel. bör därför aktivt verka för att stödja projekt för att bistå med utveckling av infrastrukturen, vilket alltså skulle gagna både industrin och turismen. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 4 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:723 av m.fl. (V) yrkandena 14, 16 och 17, 2018/19:757 av m.fl. (V) yrkandena 1–5, 9, 12, 18–20, 24–29 och 35–37, 2019/20:135 av m.fl. (V) yrkandena 26 och 27, 2019/20:219 av m.fl. (V) yrkande 15, 2019/20:3010 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2019/20:3357 av m.fl. (V) yrkande 16 och 2018/19:2767 av m.fl. (KD) yrkande 17, 2018/19:2903 av m.fl. (M) yrkande 41, 2019/20:225 av (SD), 2019/20:749 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 2, 2019/20:752 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 3–13, 2019/20:753 av m.fl. (SD), 2019/20:754 av m.fl. (SD) yrkandena 6, 7 och 9, 2019/20:756 av m.fl. (SD) yrkande 14, 2019/20:764 av m.fl. (SD) yrkandena 3 och 5, 2019/20:765 av m.fl. (SD), 2019/20:768 av m.fl. (SD) yrkande 5, 2019/20:776 av m.fl. (SD) yrkande 2, 2019/20:777 av m.fl. (SD) yrkandena 2–4, 2019/20:778 av m.fl. (SD) yrkandena 3–5, 8 och 9, 2019/20:2830 av m.fl. (M) yrkande 16, 2019/20:3157 av m.fl. (KD) yrkandena 3, 6–11, 13 och 16–20 samt 2019/20:3321 av m.fl. (M) yrkandena 4, 9–12 och 16–19. Jag vill se en rättvis och jämlik värld där alla människor har samma möjligheter och frihet att leva de liv de vill. Jag vill se en värld där alla människor kan leva i frihet från fattigdom, frihet från orättvisor, frihet från våld, frihet från rasism, frihet till sina kroppar och till sin kärlek, frihet att se sina barn växa upp i trygghet och få den kunskap och det stöd de behöver för att bli det bästa de kan. Jag vill att alla människor ska kunna ha ett arbetsliv där de förverkligar sig själva och där de får en god lön och pension. Varje människas frihet hänger samman med alla människors frihet, med ett samhälle som tillåter och gör den möjlig. Det är i rättvisa och jämlika samhällen människors frihet växer sig som starkast. I flera länder runt om i världen är situationen fortfarande svår när det gäller mötesfrihet och föreningsfrihet. I en oroande tid måste vara en konsekvent och tydlig försvarare av mänskliga rättigheter och demokrati. Dessa perspektiv måste alltid genomsyra vår utvecklingspolitik. Kränkningar av kvinnors rättigheter är det vanligaste och mest omfattande brottet mot de mänskliga rättigheterna. Världen över begränsas kvinnors liv av diskriminerande lagstiftningar och samhällsnormer. Könsdiskriminering är en stor orsak till fattigdom, och kvinnor som oftast har det verkliga försörjningsansvaret för familjen saknar ofta de mest basala rättigheterna. Kvinnors rättigheter är en nyckel till utveckling. Att öka kvinnors möjligheter till utbildning och försörjning bidrar till att förbättra den enskilda kvinnans ställning och främja jämställdhet i stort, och dessutom bidrar det till hela samhällets utveckling. är det viktigt att understryka att kvinnor världen över i högsta grad själva är aktörer. Det är därför avgörande att det är kvinnor i fattiga länder som sätter dagordningen för arbetet med jämställdhet i utvecklingspolitiken och att verkar för att kvinnor finns representerade och inkluderas i alla former av beslutsprocesser. Den svenska utvecklingspolitiken ska utgå från två perspektiv: fattiga människors perspektiv på utveckling och ett rättighetsperspektiv. Både fattigdom och inskränkningar av de mänskliga rättigheterna tar sig olika uttryck för flickor och kvinnor respektive pojkar och män. För att nå framgång på dessa områden behöver ett tydligt könsperspektiv inkluderas så att flickors och kvinnors och pojkars och mäns skilda villkor synliggörs och politiken utformas så att den undanröjer förtryck och diskriminering på grund av kön. Jag välkomnar därför att regeringen infört jämställdhet som ett av tre tematiska perspektiv i policyramverket för utvecklingssamarbetet. Det räcker dock inte att stanna vid ett formulerat perspektiv; jämställdhetsperspektivet måste omsättas i praktiken genom hela den svenska utvecklingspolitiken. De globala utvecklingsmålen som antogs har stort fokus på barn och unga. 19 av 169 delmål nämner barn uttryckligen, och inom ramen för målen åtar sig världens länder att arbeta mot våld mot barn, för att stoppa barnäktenskap, barnarbete och andra skadliga sedvänjor, för att se till att alla barn får tillgång till utbildning och att de ska kunna känna sig trygga i skolan. har drivit att ett barnrättsperspektiv ska införas i de för utvecklingspolitiken styrande policydokumenten och att regeringen ska se till att barnkonsekvensanalyser alltid genomförs vid svenska biståndsprojekt, något som även påpekats av . Det är därför glädjande att barnrättsperspektivet numera finns med i policyramverket och att Sida 2016 fick i uppdrag av regeringen att kartlägga hur de arbetar med barnrättsperspektivet. Kartläggningen som presenterades visar på en hel del brister och presenterar flera förslag på åtgärder. Jag vill se att regeringen nu agerar för att säkerställa att barnrättsperspektivet stärks i det svenska utvecklingssamarbetet och att visionerna i biståndsramverket följs. Regeringen bör återkomma med förslag på åtgärder utifrån Sidas kartläggning av myndighetens arbete med barnrättsperspektivet. är central för arbetet med barns rättigheter. Jag välkomnar att inkorporeras i svensk lag . ställer inte bara krav på hur vi agerar i . Enligt artikel 4.2 i ska stödja andra länder i deras arbete med att genomföra . Barn i väpnade konflikter och på flykt är särskilt utsatta. Vissa tvångsrekryteras som barnsoldater eller hålls som sexslavar. Barn på flykt nekas i många fall skolgång och lider brist på mat och vatten. Vissa separeras från sina familjer. Flickor är extra utsatta. Risken för barnäktenskap, barnmammor och sexuellt våld ökar under livet på flykt. Jag menar att har en viktig roll att spela i arbetet för att stärka rättigheterna för barn i konflikt och på flykt. bör som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att stärka barnrättsperspektivet inom det humanitära biståndet. På flera platser i världen hårdnar förtrycket av hbtq-personer. I ett åttiotal stater är samkönade relationer förbjudna. Men även i länder där förtrycket är hårt organiserar sig hbtq-personer för sina rättigheter. Dessa aktivister har mod och vilja, men de behöver stöd i ofta mycket svåra miljöer. Stödet till organisationer som arbetar med hbtq-frågor i fattiga länder är inte omfattande mätt i kronor, men för de enskilda organisationerna har det en avgörande betydelse. Dock finns det ofta hinder för att stödja hbtq-organisationer. I länder där samkönade relationer är förbjudna finns det stora svårigheter för en hbtq-organisation att ens registrera sig, och många små hbtq-organisationer i fattiga länder har haft svårt att leva upp till de höga krav på revision och uppföljning som ställer. läggs ansvaret för många projekt på de svenska organisationer som förmedlar stödet, t.ex. RFSL. Det innebär en stor ekonomisk risk för dessa organisationer som ofta har begränsade resurser. Dagens ordning begränsar därför ibland möjligheterna att gå in i projekt i de länder där förtrycket är som hårdast och behovet av stöd som störst. Om ska kunna stödja hbtq-organisationer även i länder där situationen för hbtq-personer är som svårast krävs en ökad flexibilitet och att man inte lägger det ekonomiska ansvaret enbart på aktörer i det civila samhället. Regeringen bör återkomma till med förslag på hur stödet till hbtq-organisationer i mottagarländerna kan förstärkas och göras mer flexibelt. Folkrörelser och frivilligorganisationer i har spelat och spelar en viktig roll inom utvecklingspolitiken. En framgångsrik svensk utvecklingspolitik förutsätter att vi arbetar via de multilaterala organisationerna, med bilateralt samarbete och genom folkrörelserna. Tack vare alla de svenskar som ideellt har engagerat sig i solidaritets- och biståndsarbetet har svensk utvecklingspolitik dessutom fått en tydligare folklig förankring och tillförts viktiga perspektiv. En viktig, om än liten, del av folkrörelsernas arbete har varit deras informationsarbete. Ett svenskt bistånd av hög kvalitet förutsätter en svensk biståndsdebatt av hög kvalitet. Vi behöver ta till vara den enorma kompetens och erfarenhet som finns i folkrörelserna, både när det kommer till utformningen av biståndet och i den breda utvecklingsdebatten. Under den borgerliga regeringen skars anslagen för informationsarbetet ned kraftigt och en egeninsats infördes. Informations-stödet har en viktig roll att fylla och det bör ökas. Dagens krav på egeninsats när det gäller informationsarbete bör avskaffas helt. Även egeninsatsen när det gäller organisationernas övriga biståndsverksamhet kan hindra ett effektivt bistånd, framför allt för de mindre organisationerna. Den nuvarande ordningen med egeninsatser bör ses över för att uppnå ett mer ändamålsenligt system. Regeringen bör utreda effekterna av kraven på egeninsatser inom biståndet. Över 68 miljoner människor befinner sig på flykt runt om i världen, fler än . tvingas 44 400 människor fly sina hem på grund av konflikt och förföljelse, enligt UNHCR. av dem som befinner sig på flykt finns i utvecklingsländer. Dessutom lever 10 miljoner människor som statslösa och nekas därmed tillgång till grundläggande rättigheter som utbildning, vård, sysselsättning och fri rörlighet. FN uppskattar att över 129 miljoner människor är i behov av humanitärt stöd, vilket är den högsta siffran . var motsvarande siffra 53 miljoner. Migrationen har många olika orsaker. En del människor tvingas på flykt på grund av förföljelse och förtryck, krig eller miljöförstöring. Andra har aktivt valt att lämna sitt land för att förbättra sina livsvillkor eller av kärlek. Migration i alla dess former påverkar förutsättningarna för utveckling i både positiv och negativ riktning. Exempelvis uppskattas världens samlade remitteringar – pengar som människor som migrerat sänder tillbaka till sina hemländer – motsvara omkring så mycket som det samlade globala biståndet. Därför är det centralt att migrationspolitikens alla delar är samstämmiga med utvecklingspolitiken. EU har fokuserat sitt engagemang i på att stoppa flyktingar från att ta sig in i , trots att det innebär att de fastnar i det krigshärjade landet. Situationen för de flyktingar som befinner sig i är fruktansvärd. Trots situationen i och vetskapen om de övergrepp som begås utökade EU stödet till landets kustbevakning, med godkännande, med från en av . Att begränsa migrationen på det sätt som EU nu gör strider direkt mot hållbarhetsmålen i Agenda . Det går dessutom helt emot principerna om hur bistånd ska bedrivas på tre centrala sätt: 1) Bistånd ska utgå från mottagarens egna prioriteringar och behov. En följd av att EU:s bistånd i stället följer givarländernas prioriteringar är att utvecklingsprogram i länder som och läggs ned med konsekvensen att barn inte längre får gå i skolan eller kan besöka läkare och att småbönders skördar minskar. 2) Bistånd får inte villkoras på detta sätt, utifrån politiska prioriteringar i givarländerna. 3) Flera av de insatser som finansieras med biståndsmedel får inte räknas som bistånd. Bland annat handlar det om bistånd till gränsbevakning och förvar. Skiftet i EU:s utvecklingspolitik innebär också ett avsteg från som säger att ”utvecklingspolitikens primära mål ska vara minskad, och på lång sikt utrotad, fattigdom”. Regeringen bör slå fast att som enskilt land såväl som medlem i EU aldrig ska medverka till att bistånd används för att stoppa människor på flykt. Tillgång till rent vatten och sanitet är en grundläggande mänsklig rättighet. Trots detta saknar 2,3 miljarder människor tillgång till en toalett. 844 miljoner människor saknar tillgång till rent vatten. Bristande tillgång till rent vatten och sanitet påverkar kvinnor och flickor särskilt hårt. Sjukdomar kopplade till smutsigt vatten och brist på säkra toaletter är den femte vanligaste dödsorsaken bland kvinnor runt om i världen. Alltför många kvinnor ägnar timmar åt att hämta rent vatten i stället för att delta i utbildning eller aktiviteter som skulle kunna ge en egen inkomst. Avsaknaden av toaletter är i många länder ett av huvudskälen till att flickor hoppar av sin skolgång. För att säkerställa dessa mänskliga rättigheter behövs långsiktiga lösningar med hållbara, tillgängliga system för distribution av vatten och sanitet. Det behövs samhällslösningar som når alla, inte endast dem med mest pengar. Jag ser som en viktig aktör i det globala arbetet med att säkra tillgång till vatten och sanitet för jordens fattiga. Universell tillgång till rent vatten förutsätter att det finns en tryggad tillgång till vatten via det offentliga. All privatisering av vatten och dess distribution måste upphöra. bör, som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, inom IMF och verka för att privatisering av vattenresurser stoppas. För att vi långsiktigt ska säkra tillgången till rent vatten och sanitet för hela jordens befolkning krävs att vi bygger upp hållbara system för vatten och sanitet i varje samhälle så att dessa kan tillhandahålla rättvisa och hållbara tjänster till alla. arbete med vatten och sanitet behöver fokuseras på att långsiktigt stärka och bygga nationella system och institutioner som kan tillhandahålla hållbara vatten- och sanitetstjänster. Fattiga länders skulder utgör ett avgörande hinder för utveckling. I många länder förhindrar utgifter för räntor och amorteringar satsningar på utbildning, hälsovård och infrastruktur, vilket i grunden hotar möjligheterna till utveckling. Skulderna har ökat i rika industriländer såväl som i fattigare länder, i den offentliga sektorn såväl som i den privata. I utvecklingsländer är läget mycket oroande. Bara ett av fem låginkomstländer löper enligt IMF en liten risk för en ny skuldkris. De positiva effekterna av de skuldavskrivningar som genomfördes är nu som bortblåsta. Om den växande skuldkrisen inte hanteras kan den leda till växande fattigdom och stort lidande, på samma sätt som tidigare skuldkriser. bör verka för att de fattigaste länderna får totala och ovillkorade skuldavskrivningar. bör även driva på för en global skuldrevision enligt för att undersöka vilka fordringar som är legitima. Utvecklingssamarbetet ska utgå från mottagarnas prioriteringar, inte från egenintressen i givarländer, och det ska inte heller användas som ett makt-medel mot mottagarna.