bet · H601JuU14 · 2019-04-05 00:00:00 — Även när det gäller frågan om att särreglera hedersbrott i vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning och var inte berett att ställa sig bakom motionärernas önskemål om att införa en sådan lagstiftning. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:211). I betänkande 2017/18:JuU14 behandlades på nytt (s. 77–81) motioner om att införa en särskild brottsrubricering för brott med hedersrelaterade motiv. Utskottets uppfattning var att ett införande av en särskild brottsrubricering för brott med hedersmotiv på ett tydligt sätt skulle markera allvaret i dessa brott. Brott med hedersmotiv ska enligt utskottet ses som ett samlingsbegrepp för många olika företeelser, de flesta straffbara redan med nuvarande lagstiftning. Precis som när det gäller fridskränkningsbrotten kan det kan vara svårt att inom det straffrättsliga regelsystemet tillräckligt beakta det straffvärda i ett upprepat och systematiskt kränkande handlande, som i och för sig kan utgöras av ganska bagatellartade gärningar. Det straffrättsliga regelsystemet är inriktat på enskilda handlingar som i både tid och rum är avgränsade som ”enskilda” handlingar. Då sådana handlingar blir ett led i en upprepad kränkning, eller en del av ett trakasserande mönster mellan ojämlika parter, kan lagföringen och domen över handlandet lätt försumma det samlade beteendets straffvärde. En särskild brottsrubricering, med grov fridskränkning som förebild, skulle enligt utskottet avhjälpa detta. Förutom möjligheten att i straffskalan markera brottets allvar, skulle dessutom möjligheterna att använda tvångsmedel förbättras, vilket enligt utskottet kan leda till att fler brott utreds och att fler barn i utsatta situationer skyddas. Utskottet föreslog därför att skulle tillkännage detta för regeringen och tillstyrkte de aktuella motionerna. Vad gäller frågan om hedersrelaterade brott ska utgöra en försvårande omständighet ansåg utskottet att det, med hänsyn till tidigare beslutat tillkännagivande, är positivt att regeringen gett en utredare i uppdrag att bl.a. se över om det bör införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv. Det är enligt utskottet emellertid viktigt att detta också leder fram till ett konkret förslag om att hedersmotiv ska ses som en försvårande omständighet vid straffvärdesbedömningen. Straffskärpningsregeln i 29 kap. anger att bl.a. rasistiska och homofobiska motiv är omständigheter som ska leda till högre straff. Denna regel behöver ses över och utvidgas så att det uttryckligen framgår att även hedersmotiv ska ses som en försvårande omständighet. Utskottet föreslog att skulle besluta om tillkännagivande avseende detta för regeringen och tillstyrkte därför motionerna om detta. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Utskottet konstaterar att det pågår ett omfattande arbete för att förebygga och bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck t.ex. inom ramen för regeringens nationella strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor med en flerårig satsning mot hedersrelaterat våld och förtryck. Den nyinrättade har vidare fått i uppdrag att samordna den nämnda strategin. Dessutom bereds, som redovisats ovan, betänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet. Mot bakgrund av det anförda saknas det anledning till något tillkännagivande till regeringen med anledning av vad som anförs i motion 2018/19:248 (SD) om effektiva skydd för barn och unga mot hedersrelaterat våld (yrkande 1), att utsatta grupper i samhället identifieras och ges stöd (yrkande 2), att stödet utökas till de delar av civilsamhället som arbetar mot hedersbrott (yrkande 3) samt att regeringen tillsätter nya utredningar för klargöra situationen i . Av samma skäl saknas det anledning till något tillkännagivande med anledning av vad som anförs i motion 2018/19:2861 (C) yrkande 26. Som redovisats ovan pågår det ett arbete för att öka kompetensen inom rättsväsendet när det gäller hedersbrott. Något tillkännagivande är därför inte nödvändigt med anledning av motion 2018/19:2865 (M) yrkande 9. behandlade utskottet ett motionsyrkande likalydande med det i motion 2018/19:2865 (M) yrkande 10. Utskottet vidhåller att det inte är berett att ställa sig bakom det tillkännagivande om tydliggörande av polislagen som begärs i motionen. Vid fjolårets behandling av ett motionsyrkande likalydande med motion 2018/19:2865 (M) yrkande 11 föreslog utskottet, som redovisats ovan, ett tillkännagivande till regeringen om att den borde överväga åtgärder för att göra det möjligt att skjuta upp eller att låta bli att underrätta vårdnadshavare om förhör med ett barn som misstänks för att ha utsatts för brott, om en sådan underrättelse skulle vara till men för barnet. Som framgår ovan har regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att bl.a. titta på denna fråga. Det saknas därför anledning att på nytt göra ett tillkännagivande i saken. Motionsyrkandet avstyrks därför. behandlade utskottet även ett motionsyrkande likalydande med det i motion 2018/19:2865 (M) yrkande 12 att polisen ska kunna höra barn som är som vittnen även utan vårdnadshavares godkännande i vissa fall. Utskottet vidhåller att det inte är berett att ställa sig bakom något sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Motionsyrkandet bör därför avslås. I ett flertal motioner framförs synpunkter på hur problemet med s.k. moralpoliser ska motverkas. Utskottet delar motionärernas uppfattning att dessa personers verksamhet är olämplig då den inkräktar på kvinnors rörlighet och rätt till ett självständigt liv. Utskottet är dock inte av uppfattningen att problemet bör lösas med någon ny särskild lagstiftning utan anser att det bör kunna angripas inom ramen för gällande lagstiftning. Motionerna 2018/19: 2806 (M) yrkande 24, 2018/19:2865 (M) yrkandena 6–8 och 2018/19:2918 (M) yrkande 24 avstyrks därför. Som redovisats ovan pågår det ett omfattande arbete för att förhindra och straffa hedersrelaterat förtryck. Något sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2018/19:1606 (M) är därför inte nödvändigt. Frågan om huruvida hedersbrott ska ges en egen brottsrubricering och om huruvida hedersbrott ska utgöra en särskild straffskärpningsgrund tas upp i ett flertal motionsyrkanden. Utskottet konstaterar att vid förra årets behandling av motioner om våldsbrott och brottsoffer gjorde ett tillkännagivande till regeringen om att hedersbrott bör ges en egen brottsrubricering. Av utkastet till sakpolitisk överenskommelse mellan Socialdemokraterna, de gröna framgår det också att frågan ska utredas i syfte att ha en lagstiftning på plats . Det saknas därför anledning att nu ta några sådana initiativ som motionärerna efterfrågar. Motionerna 2018/19:425 (KD), 2018/19:1057 (S), 2018/19:1900 (M), 2018/19:2806 (M) yrkande 23, 2018/19:2819 (M, C, KD, L) yrkandena 54 och 55, 2018/19:2865 (M) yrkande 4, 2018/19:2918 (M) yrkande 22 och 2018/19:2967 (SD) yrkande 3 avstyrks därmed. I motionerna 2018/19:248 (SD) yrkande 5 och 2018/19:2923 (L) yrkande 19 efterfrågas hårdare straff för hedersrelaterad brottslighet. Även dessa motionsyrkanden avstyrks då förestående lagstiftningsarbete inte bör föregripas. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom kravet i motion 2018/19:1899 (M) om att egen brottsrubricering för oskuldskontroller bör införas. Som redovisats ovan pågår det ett omfattande arbete för att se över hur hedersbrott ska motverkas. Mot denna bakgrund saknas det anledning att ge regeringen tillkänna att den i särskild ordning ska se över brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning ska utformas. Motion 2018/19:2227 (V) yrkande 8 avstyrks. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2018/19:1558 (M) om att det bör utredas om begreppet hedersbrott bör ersättas med annat lämpligt namn. Motionen bör därför avslås. Barn- och tvångsäktenskap samt könsstympning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. skärpt lagstiftning mot tvångsäktenskap, straffbeläggande av barnäktenskap och straffrättsligt ansvar för vårdnadshavare vid könsstympning. Jämför reservation 9 (M, KD), 10 (M), 11 (M, KD), 12 (SD), 13 (M), 14 (L), 15 (SD), 16 (M, SD, KD) och 17 (KD) samt särskilt yttrande 4 (C, L), 5 (L), 6 (C, L), 7 (L), 8 (L) och 9 (C, L). I kommittémotion 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 13 begärs ett tillkännagivande om att införa möjligheter att verka proaktivt mot anhöriga till den som löper risk att giftas bort mot sin vilja, t.ex. genom föreläggande eller förbud av domstol. Motionärerna anför att i t.ex. kan domstolar utfärda förelägganden eller förbud till skydd för den som löper risk att giftas bort med tvång. Det kan exempelvis innebära att någon ska upphöra med hot och våld eller avslöja var ett offer befinner sig alternativt att en individ inte får föras utomlands eller att en bortförd individ ska föras tillbaka. Den som bryter mot ett föreläggande kan få olika typer av sanktioner, såsom vite eller fängelse. I samma motion yrkande 14 begärs att det, för att hindra att unga förs ur landet för att tvingas gifta sig mot sin vilja, ska övervägas om lämpliga myndigheter ska ges möjlighet att återkalla och omhänderta pass eller förhindra att pass utfärdas. I kommittémotion 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 57 begärs ett tillkännagivande om att det måste bli enklare att förhindra att någon förs ut ur landet ofrivilligt för ett tvångsäktenskap utomlands. I yrkande 58 anförs att det proaktiva arbetet mot tvångsäktenskap ska förbättras. Bland annat bör ett införande av en tvångsäktenskapsenhet, liknande Forced Marriage Unit som finns i , ses över. I motion 2018/19:1402 av (MP) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att det ska införas möjlighet att utfärda utreseförbud och spärra pass för barn som riskerar att med tvång föras ut ur landet. I yrkande 6 i samma motion anförs att det även bör bli straffbart att försöka föra barn ut ur landet när de har belagts med utreseförbud. I partimotion 2018/19:2594 av m.fl. (L) yrkande 1 påtalas att det är av största vikt att svenska myndigheter ges starkare juridisk och operativ förmåga att skydda barn från att föras ut ur landet. Till att börja med bör socialnämnden ges rätt att besluta om utreseförbud om det är nödvändigt för att skydda ett barn från könsstympning, tvångsäktenskap eller liknande övergrepp. I samma motion yrkande 3 begärs att straffskalan för äktenskapstvång ska ses över och skärpas från fängelse i högst till fängelse mellan ett och . I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. (SD) yrkande 16 anförs att straffet för äktenskapstvång ska skärpas så att straffet bättre motsvarar brottets karaktär. Även i motion 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 56 anförs att det straffrättsliga skyddet mot tvångsäktenskap måste stärkas. I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. (SD) yrkande 17 lagstiftningen mot tvångsäktenskap ska skärpas så att brottet normalt leder till utvisning för utländska medborgare. I partimotion 2018/19:2594 av m.fl. (L) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att straffet för vilseledande till tvångsäktenskapsresa bör skärpas från fängelse i högst till fängelse mellan ett till och om att straffskalorna för brott relaterade till barnäktenskap (äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa) bör ses över. Straffet för äktenskapstvång bör skärpas från fängelse i högst till fängelse mellan ett och . Detta skulle även få till följd att preskriptionstiden förlängs till . I kommittémotion 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att kriminalisera stämpling, förberedelse eller försök till vilseledande till äktenskapsresa. Ett liknande yrkande framställs i partimotion 2018/19:2594 av m.fl. (L) yrkande 7. I partimotion 2018/19:2594 (L) yrkande 5 begärs vidare ett tillkännagivande om att preskriptionstiderna för äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa ska börja räknas från den dag då offret fyller eller skulle ha fyllt . I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. ( SD) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om att göra det straffbart att ingå eller på något sätt bidra till barnäktenskap i . I yrkande 11 i motionen anförs att detta även ska gälla för inofficiella barnäktenskap som aldrig rapporteras till . Enligt yrkande 12 i samma motion bör straffet vara betydligt hårdare än de fängelse som kommit att bli näst intill standard för barnäktenskap. Liknande yrkanden framförs i motion 2018/19:1639 av m.fl. (SD) yrkandena 25–27. I partimotion 2018/19:2594 av m.fl. (L) yrkande 6 anförs att förbudet mot barnäktenskap bör formuleras som en särskild straffbestämmelse. I kommittémotion 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 59 begärs ett tillkännagivande om att det bör införas ett straffrättsligt ansvar för vårdnadshavare som inte förhindrar könsstympning. Ett liknande yrkande framförs i motion 2018/19:2967 av och (båda SD) yrkande 5. I kommittémotion 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 27 begärs ett tillkännagivande om att skydda flickor från könsstympning. Motionärerna pekar på att bevisläget för könsstympning ofta är svårt och att ingreppet inte sällan sker när barnet befinner sig i ett annat land. Även om det utförts av någon annan finns en stor risk att det sker med vårdnadshavarens goda minne, utan att det är möjligt att döma densamme. En lagstiftning som gör det möjligt att straffa vårdnadshavare som misslyckas med att skydda en flicka från könsstympning bör utredas. För att få fler offer att våga anmäla könsstympning bör vidare livslång anonymitet i rättsprocessen för offren utredas. I kommittémotion 2018/19:2915 av m.fl. (KD) yrkande 22 begärs ett tillkännagivande om behovet av mer kunskap om könsstympning inom rättsväsen, skola och sociala myndigheter. Motionärerna pekar på att såväl förberedelse som underlåtenhet att avslöja könsstympning är straffbart i . Icke desto mindre förekommer det om och om igen i vårt land. Mer kunskap om brottet krävs därför. Stöd till bortförda barn I motion 2018/19:2158 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs en bättre samordning mellan myndigheter när det gäller bortförda barn. I yrkande 2 efterfrågas utökat konsulärt uppdrag och integreringsrådgivare på vissa ambassader. I motion 2018/19:1402 av (MP) yrkande 3 efterfrågas ett kraftfullt stöd på plats för dem som drabbas av att med tvång föras ut ur landet och förnekas rätten till sin skolgång. Här måste staten erbjuda ett starkt operativt stöd med syfte att barnen ska kunna återvända till . I yrkande 4 efterfrågas en utökad samverkan och informationsspridning mellan myndigheter på lokal och nationell nivå. Det gäller både i det förebyggande arbete som syftar till att se till att barn aldrig förs ut ur landet och i arbetet med att söka upp och återföra redan bortförda personer. Enligt 4 kap. 4 c § första stycket döms den som genom olaga tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet förmår en person att ingå ett äktenskap som är giltigt i den stat där det ingås, i den stat enligt vars lag det ingås eller i en stat i vilken minst en av makarna är medborgare eller har hemvist för äktenskapstvång till fängelse i högst . Av andra stycket framgår att detsamma gäller den som på sätt som anges i första stycket förmår någon att ingå en äktenskapsliknande förbindelse, om den ingås enligt regler som gäller inom en grupp och som innebär att parterna betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra, och innefattar frågan om upplösning av förbindelsen. Den som genom vilseledande förmår en person att resa till en annan stat än den där han eller hon bor, i syfte att personen genom olaga tvång eller utnyttjande av hans eller hennes utsatta belägenhet ska förmås att ingå ett sådant äktenskap eller en sådan äktenskapsliknande förbindelse som avses i 4 c §, döms enligt 4 kap. 4 d § för vilseledande till tvångs-äktenskapsresa till fängelse i högst . Äktenskapstvång är straffbart på försöks- och förberedelsestadiet. Även stämpling till äktenskapstvång är kriminaliserat (prop. 2015/16:113, bet. 2015/16:JuU16, rskr. 2015/16:234). ändrades lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap på så sätt att ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag inte erkänns i om någon av parterna var för äktenskapets ingående. Förbudet gäller oavsett parternas anknytning hit när äktenskapet ingicks eller deras ålder för erkännandeprövningen. Undantag ska aldrig kunna göras om någon av parterna alltjämt är (prop. 2017/18:288, bet. 2018/19:CU4, rskr. 2018/19:43). Enligt 1 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor får ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem (könsstympning) inte utföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. Den som bryter mot 1 § döms till fängelse i lägst två och högst (2 §). Är brottet med hänsyn till omständigheterna mindre grovt, döms till fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst fem och högst . Könsstympning är straffbart på försöks- och förberedelsestadiet. Även stämpling till könsstympning och underlåtenhet att avslöja eller förhindra könsstympning är straffbart. I 3 § första stycket anges ett uttryckligt undantag från kravet på dubbel straffbarhet. Detta innebär att könsstympning utgör ett brott som kan straffas enligt svensk lag också om ingreppet gjorts i en stat där detta är tillåtet. Också försök, förberedelse och stämpling till samt underlåtenhet att avslöja ett sådant brott är straffbart i , trots att kravet på dubbel straffbarhet inte är uppfyllt. Lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor fick sin nuvarande lydelse genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2016/17: 108, bet. 2016/17:JuU14, rskr. 2016/17:232). Enligt 10 kap. 21 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) hindrar inte hälso- och sjukvårdssekretess, socialtjänstsekretess och sekretess hos att uppgifter som angår misstankar om vissa brott mot barn lämnas till en åklagarmyndighet eller . De brott som åsyftas är bl.a. brott som avses i lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor. Enligt 8 a kap. 1 § utlänningslagen (2014:198) får en utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse. En sådan utlänning får utvisas också om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som utlänningen har dömts till och dömer till en annan påföljd. Utvisning får dock ske endast om utlänningen döms till svårare påföljd än böter och om gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. I kapitlets andra respektive tredje paragrafer finns regler om att utlänningens anknytning till respektive den tid han eller hon vistats i landet ska beaktas i utvisningsfrågan. lämnade Utredningen om starkare skydd mot barnäktenskap, tvångsäktenskap och brott med hedersmotiv sitt slutbetänkande Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet (SOU 2018:69). Utredningen föreslår bl.a. att ett utreseförbud bör införas i skyddande syfte för barn som riskerar att föras utomlands för att ingå äktenskap eller könsstympas. Sådana åtgärder bör även omfatta barn vilka förs utomlands för att ingå giftermål vilka de till synes samtycker till, bl.a. mot bakgrund av att det i regel är skadligt för barn att gifta sig och att dessa inte bör tillerkännas förmågan att samtycka till de långtgående konsekvenser som ett giftermål medför. Utreseförbudet, som av utredningen föreslås införas i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, utgår i huvudsak från lagens befintliga systematik, vilket bl.a. innebär att ett utreseförbud som huvudregel ska meddelas av förvaltningsdomstol men i brådskande fall även kan meddelas tillfälligt av socialnämnden. För att vara effektivt bör ett sådant utreseförbud vara straffsanktionerat och medföra inskränkningar av möjligheten att erhålla och inneha pass. Utredningen föreslår därför vidare dels att den som för ut ett barn ur i strid med ett utreseförbud, eller främjar att ett barn reser utomlands i strid med ett sådant förbud, döms till böter eller fängelse i högst , dels att passhinder och skäl för passåterkallelse ska uppstå för ett barn som har meddelats ett reseförbud. De föreslagna ändringarna av passlagen (1978:302) medför även att pass ska kunna omhändertas och spärras i dessa situationer. Utredningen föreslår vidare (se s. 14–18) att barnäktenskap bör kriminaliseras. Straffbestämmelsen föreslås utgå från den nuvarande regleringen om äktenskapstvång men att kravet på tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet tas bort vid brott som riktar sig mot barn. Straffet bör i första hand drabba den som bär det huvudsakliga ansvaret för att ett barnäktenskap kommer till stånd. Om barnet själv samtycker till att ingå äktenskapet är utan betydelse. Det är därför rimligt att straffa den som förmår ett barn att ingå äktenskap utan att det dessutom ställs något krav beträffande tvång eller utnyttjande av viss belägenhet. I många fall är barnets vårdnadshavare också den som har förmått barnet att ingå äktenskapet. Man kan emellertid tänka sig fall där det inte går att bevisa att vårdnadshavaren förmått barnet till äktenskapet eller att dennes åtgärder inte är att anse som ett förmående. Utredningen föreslår därför även att den som tillåter att ett barn ingår äktenskap kan straffas för barnäktenskapsbrott. Begreppet ”tillåter” tar sikte på aktiva handlingar. Exempel på handlingar som kan innefatta ett tillåtande är att vårdnadshavare ger sitt samtycke till äktenskapet eller närvarar vid en bröllopsceremoni. Ansvar för barnäktenskapsbrott bör alltså träffa den som ”förmår” eller ”tillåter” barnet att ingå äktenskap. Även sådana barnäktenskap som ingåtts efter tvång eller utnyttjande och som i och för sig uppfyller rekvisiten för äktenskapstvång bör enligt utredningen omfattas av bestämmelsen om barnäktenskapsbrott. En sådan lösning är att föredra eftersom den leder till en samlad behandling av alla äktenskapstvångsbrott som riktar sig mot barn. Även de informella äktenskapen ska inrymmas i bestämmelsen (jfr 4 kap. 4 c § andra stycket ). Enligt utredningen kan det till och med vara så att det är här straffbestämmelsen kommer att få den största effekten eftersom några juridiskt giltiga svenska barnäktenskap kan ingås och föreslagna skärpningar av reglerna kring erkännande av utländska barnäktenskap kommer att få till följd att utländska barnäktenskap i princip aldrig kommer att erkännas. Straffet för brottet föreslås vara fängelse i högst . När det gäller frågan om utökade möjligheter att underlätta eller framtvinga ett återförande av personer som förts utomlands anför utredningen att en annan frågeställning som kan diskuteras är huruvida det är möjligt att ändra SoL och lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd – bl.a. i fråga om att ändra förutsättningarna för att bekosta hemresor till och förtydliga förhållandet lagarna emellan – för att på så vis öka möjligheterna till återförande. Som utredningen uppfattar det är det dock inte lagstiftningen som utgör det främsta hindret när hjälpbehövande befinner sig utomlands utan i stället de praktiska svårigheter som kan förekomma när socialtjänsterna och samverkar i sådana ärenden. Det framstår därför som mer angeläget att se över formerna för denna samverkan än att föreslå förändringar av reglerna i SoL och lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd. Sammantaget är det utredningens slutsats att förbättrade förutsättningar att hjälpa sådana personer som förts utomlands för att ingå äktenskap eller könsstympas främst bör sökas utifrån en översyn av de berörda myndigheternas arbetsmetoder och samverkan. Betänkandet bereds enligt uppgift i .