bet · H601KU24 · 2019-04-11 00:00:00 — I stället föreslogs att ett uppföljningsansvar skulle införas för att driva på genomförandet av rättigheterna och skyldigheterna enligt lagen på det kommunala planet och ge regeringen underlag när det gäller efterlevnaden. framhölls att det särskilda uppföljningsansvaret inte innebar någon inskränkning i det tillsynsansvar som vilar på andra myndigheter, t.ex. i fråga om förskoleverksamhet och äldreomsorg. Regeringen ansåg vidare att frågan om en operativ tillsyn fick väckas på nytt om det skulle visa sig att uppföljningsansvaret inte var tillräckligt för att förbättra efterlevnaden av minoritetsrättigheterna (prop. 2008/09:158 s. 42 f., s. 47 f. och s. 106 f.). I skrivelsen Nystart för en stärkt minoritetspolitik (2017/18:282) gör regeringen bl.a. bedömningen att styrkedjan bör förbättras, tydliggöras och effektiviseras för att säkerställa efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter och måluppfyllelsen på politikområdet. Styrningen av politikområdet bör utgå från den fortsatta inriktningen för minoritetspolitiken och behovet av ökad tydlighet och transparens. Vidare framhåller regeringen bl.a. att uppföljningssystemet bör utvecklas och möjligheten att på ett systematiskt och långsiktigt sätt följa och analysera utvecklingen inom alla berörda sektorer bör förbättras. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att närmare analysera och föreslå hur ansvaret för samordning, utveckling och uppföljning av minoritetspolitiken ska organiseras (dir. 2018:86). Utredaren ska även föreslå hur det minoritetspolitiska uppföljningssystemet kan förbättras. Syftet med uppdraget är, enligt regeringen, att åstadkomma en ändamålsenlig organisering av uppgifterna för att bidra till en stärkt minoritetspolitik. Uppdraget ska redovisas . Från infördes en ny bestämmelse (5 b §) i lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk med innebörden att kommuner och landsting ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete. Uppgifter om mål och riktlinjer som har antagits ska på begäran lämnas till den myndighet som har uppföljningsansvar enligt 20 §. I propositionen En stärkt minoritetspolitik (prop. 2017/18:199) lämnade regeringen bl.a. förslag om rätten till förskola och annan pedagogisk verksamhet på minoritetsspråk. Det föreslås bl.a. att regleringen ska överföras till skollagen (2010:800), att rätten till förskola på minoritetsspråk ska avse en större del av verksamheten och att efterfrågan ska tydliggöras genom att vårdnadshavare ska tillfrågas om de önskar plats i förskola på minoritetsspråket. Regeringen lämnade vidare förslag om rätten till äldreomsorg på minoritetsspråk, bl.a. att rätten ska avse en större del av verksamheten och att den ska omfatta den äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet. Vidare föreslås stärkta möjligheter till äldreomsorg på jiddisch och chib. Rätten för enskilda att i vissa fall erbjudas förskola och viss annan pedagogisk verksamhet på finska, meänkieli eller samiska regleras i 8 kap. 12 a § och 25 kap. 5 a § skollagen (2010:800). Rätten för enskilda att få hela eller en väsentlig del av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen regleras i 18 § lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk. övervakar i fem- respektive treårscykler efterlevnaden av ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen. , rådets beslutsfattande organ, fastställde (CM/ResCMN[2018]9) ett antal rekommendationer till , bl.a. att tillämpningen av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk behöver stärkas på lokal nivå, att lagen behöver ändras i den mån den lämnar för stort utrymme för tolkning samt att verkningsfulla rättsmedel bör inrättas för att säkerställa att lagen efterlevs. Vidare rekommenderade ministerkommittén att vidta kraftfulla åtgärder för att ge äldre möjlighet att få omsorg på sitt minoritetsspråk. Utskottet behandlade motioner om efterlevnaden av lagen om minoriteter och minoritetsspråk i betänkande 2014/15:KU16. Utskottet konstaterade att frågorna om bristande efterlevnad av minoriteters rättigheter är angelägna och underströk bl.a. vikten av att de grundläggande rättigheterna får genomslag i hela landet. Mot bakgrund av det inledda arbetet och de aviserade åtgärderna såg utskottet inte något skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande. konstaterade utskottet att de stärkta rättigheter som förvaltningsområdena innebär för våra nationella minoriteter är viktiga (bet. 2016/17:KU16 s. 27). Vidare framhöll utskottet att det är angeläget att både utvärdering och utveckling av skyddet för de nationella minoriteterna fortsätter. Det bör säkerställas att de kommuner och landsting/regioner som ingår i förvaltningsområden för minoritetsspråk lever upp till sina åtaganden. Utskottet noterade att tidigare utvärderingar hade visat att det råder stora skillnader mellan kommuner och ville därför understryka vikten av att de grundläggande rättigheterna får genomslag i hela landet. Vidare noterade utskottet den kritik som har framfört mot när det gäller de minoritetspolitiska åtagandena. Utskottet förutsatte att regeringen beaktade de slutsatser och rekommendationer som hade lämnats inom ramen för den internationella granskningen. Utskottet behandlade regeringens proposition En stärkt minoritetspolitik (prop. 2017/18:199) i betänkande 2017/18:KU44. Bland annat välkomnade utskottet regeringens förslag till att kommuner och landsting ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete. Liberalerna reserverade sig. Vidare delade utskottet regeringens bedömning om att regleringen av rätten till äldreomsorg på nationella minoritetsspråk borde vara kvar i lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. och Liberalerna reserverade sig. Utskottet vidhåller tidigare ställningstaganden där utskottet framhållit vikten av att de kommuner och regioner som ingår i förvaltningsområden lever upp till sina åtaganden samt att utvärdering och utveckling av skyddet för de nationella minoriteterna fortsätter. Bland annat med hänsyn till vidtagna åtgärder och pågående arbete anser utskottet inte att det finns skäl att ta några initiativ med anledning av motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en om samer och om samers rättigheter. Jämför reservation 4 (V) och 5 (V). I partimotion 2018/19:393 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör tillse att en oberoende om relationen mellan svenska staten och det samiska folket etableras. Motionärerna menar att en kan sammanställa och beskriva övergrepp och oförrätter som ägt rum genom att bl.a. låta enskilda som på olika sätt drabbats få berätta sin historia. Vidare menar motionärerna att en måste kopplas till kompensatoriska och framåtsyftande åtgärder samt ha ett oberoende mandat. I motion 2018/19:903 av m.fl. (MP) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om en . Motionärerna menar att staten, i samråd med det samiska samhället och i former som man kommer överens om gemensamt, bör inrätta en . I motion 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att skyndsamt se över den diskriminering som samer utsätts för. Motionären menar att en bör tillsättas för att sammanställa och beskriva de övergrepp och oförrätter som ägt rum samt ge rekommendationer och förslag på åtgärder. I partimotion 2018/19:393 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag om att ratificera 169. Motionärerna noterar att regeringen uttalat att de arbetar i riktning mot en ratifikation, men att det ytterst är en fråga för . Motionärerna menar därför att regeringen borde återkomma till med ett förslag om att ratificera konventionen. I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att FN:s urfolksdeklaration bör genomföras i . Motionärerna framhåller bl.a. den rätt som ges urfolk i deklarationen i fråga om fritt och informerat förhandssamtycke. I motion 2018/19:903 av m.fl. (MP) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om en stärkt samisk rätt till mark och vatten. Motionärerna menar att gruvnäringen, omställningen till ett förnybart energisystem och svensk viltvård inte kan fortsätta att i så hög grad bedrivas på bekostnad av det samiska folkets rättigheter. I yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om en nordisk samekonvention. Motionärerna menar att konventionen måste slutförhandlas och ratificeras. I yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om ratifikation av 169. Motionärerna menar att konventionens bäring på har utretts . I motion 2018/19:2332 av m.fl. (MP) yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om att respektera samerna som urfolk och ratificera konvention 169. Motionärerna menar att det nu gått en statlig utredning om vad som krävs för att ska kunna ansluta sig till konventionen presenterades. Kommissioner och andra undersökande utredningar uppträder främst i form av tillfälliga statliga myndigheter under regeringen. Andra former av utredningar är uppdrag till särskilda myndigheter och särskilt tillsatta haverikommissioner eller fast organiserade kommissioner eller inspektioner. En kommission har ofta i uppdrag att undersöka tidigare samhällsförhållanden, allvarliga händelser och s.k. affärer på skilda områden. När företeelsen kommission behandlas är det oftast den extraordinära som står i centrum, dvs. en kommission som har tillsatts och normalt har i uppgift att undersöka ett faktiskt händelseförlopp av särskild betydelse. De närmare formerna för en statlig kommissions arbete framgår av kommissionens direktiv, och kommittéförordningen är tillämplig på kommissionens verksamhet. Hur arbetet i en kommission ska utföras regleras ytterst av vilka rättsliga befogenheter kommissionen har. [2] I vissa fall har kommissioner getts särskilda undersökningsbefogenheter i lag () eller stöd i lag för att hålla vissa uppgifter under sekretess, bl.a. katastrofkommission (se 42 kap. 9 § offentlighets- och sekretesslagen, OSL). Av 42 kap. 10 § OSL följer vidare att regeringen får utfärda föreskrifter om att sekretess, motsvarande den som enligt detta kapitel gäller hos Justitiekanslern, ska gälla i verksamhet som bedrivs av en särskild som regeringen har tillsatt. om övergrepp mot romer I regeringens skrivelse om en strategi för romsk inkludering (skr. 2011/12:56) redogjordes för syftet och det då pågående arbetet med en vitbok om övergrepp och kränkningar av romer . I skrivelsen anges bl.a. att Delegationen för romska frågor i betänkandet Romers rätt (SOU 2010:55) föreslog att en sannings- och skulle inrättas för att kartlägga och dokumentera de övergrepp, försummelser och diskriminerande åtgärder som begåtts mot den romska minoriteten . Delegationen framhöll att ett arbete med att dokumentera övergrepp ofta leder till att de politiskt ansvariga lämnar en offentlig ursäkt och att en sannings- och vanligen även har i uppgift att lämna förslag om hur offren kan gottgöras. Regeringen delade inte delegationens bedömning när det gäller gottgörelse och försoningsprocess (skr. 2011/12:56 s. 7 f.). Regeringens bedömning var att det varken fanns något skäl att invänta en grundligare redogörelse av de oförrätter som har begåtts i historien eller något behov av en historisk motivering för att regeringen ska sätta in de insatser som krävs för att sluta det välfärdsgap som finns mellan romer och den övriga befolkningen. Därutöver har, enligt regeringen, många av de romer och övriga invånare som finns i nu ingen personlig erfarenhet av de historiska övergrepp som har begåtts i eftersom en majoritet av såväl offren som de ansvariga är avlidna, och många romer har kommit till senare hälft. Arbetet med vitboken omfattade därför inte en försoningsprocess, inte heller en bedömning av förutsättningarna för skadestånd eller annan kompensation, vare sig individuell eller kollektiv. Regeringen framhåller i skrivelsen att majoriteten av deltagarna vid de möten som anordnades under remissen av delegationens betänkande ansåg att dokumentationen av övergrepp, försummelser och diskriminerande åtgärder mot den romska minoriteten kunde bidra till att öka kunskapen om hur romer har behandlats. Enligt regeringen ställde sig många mötesdeltagare däremot frågande eller kritiska till förslaget om en kommission. Utskottet behandlade skrivelsen i betänkande 2011/12:KU17 och avstyrkte då en motion om . publicerade regeringen en vitbok om övergrepp och kränkningar av romer (Ds 2014:8). Uttalanden från ansvariga statsråd Den dåvarande jordbruksministern, med ansvar för samefrågor, uttalade följande vid den s.k. urfolksdagen i : Jag tycker att vi måste ha lärt oss någonting av historien och jag vill gärna ta det här tillfället i akt och säga till er, som representant för den och det svenska samhället att jag är väl medveten om det förtryck som har utövat över det samiska folket genom historien. Jag vill å regeringens vägnar be om ursäkt för det. […] Vi kan inte på något sätt acceptera det förtryck, t.ex. att samer har förvägrats att använda sitt språk, de tvångsförflyttningar och de många uttryck för förtryck som vi har gjort oss skyldiga till genom årens lopp. Det finns heller ingen annan möjlighet för det svenska samhället att komma vidare, än att be om ursäkt för de övergreppen. Ursäkten till det samiska folket genom den dåvarande jordbruksministerns uttalande nämns även i Urbefolkningsdelegationens slutrapport . Vid ett anförande av den dåvarande integrations- och jämställdhetsministern vid plenum uttalade statsrådet följande: Det är regering och riksdag uttalade sin grunduppfattning: ”att samerna är en etnisk minoritet i , som i sin egenskap av ursprunglig befolkning i sitt eget land intar en särskild ställning”. Det är nu också ratificerade ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. Dessa ställningstaganden är i sig grundläggande för minoriteternas ställning i det svenska samhället. De utgör majoritetssamhällets erkännande av minoriteternas existens och deras betydelse för det svenska samhället. Och de utgör också en upprättelse och en ursäkt för de oacceptabla förhållanden under vilka våra minoriteter tvingats leva under olika epoker av vår gemensamma historia. Initiativ från de nationella minoriteterna och () arbetar gemensamt med att verka för att inrätta en oberoende om historiska skeenden och övergrepp på samer genom historien. arrangerade de tillsammans med Vaartoe – i ett rundabordssamtal om internationella erfarenheter från sanningskommissioner i andra länder. – Tornionlaaksolaiset (STR-T) och lämnade in en ansökan om medel till regeringen för en förstudie till genomlysning av svenska statens övergrepp på tornedalingar och meänkielitalande. överlämnades förstudien var jag som en fånge – Statens övergrepp på tornedalingar och meänkielitalande till dåvarande kulturminister . överlämnade vid samma tillfälle skriftligen en begäran om att en sannings- och skulle upprättas. I en intervju med från lyfte kulturminister fram två frågor som ska prioriteras av regeringen: en samisk och en konsultationsordning. Statsrådet upprepade i ett tal vid samiskt kulturpolitiskt toppmöte, som hölls i , att när så önskar är regeringen beredd att tillsätta en . Internationella arbetsorganisationen () är ett av FN:s s.k. fackorgan med uppgift att bevaka frågor om arbetsvillkor, diskriminering m.m. Inom ramen för denna uppgift bevakar ursprungsfolkens arbets- och livsvillkor. utarbetar bl.a. konventioner, och 1989 antogs konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder. Konventionen innehåller ett antal bestämmelser och åtaganden till skydd för ursprungsfolken. Regeringarna i de länder som har anslutit sig till konventionen ska se till att ursprungsfolkens rättigheter skyddas och deras integritet respekteras, och samråda med folken om åtgärder som angår dem och skapa förutsättningar för att de så långt möjligt själva ska kunna bestämma om sin egen utveckling. Ett grundläggande krav är att ursprungsfolken till fullo ska åtnjuta mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, men konventionsstaterna ska även utforma särskilda insatser som främjar de berörda folkens sociala och ekonomiska rättigheter och som skyddar deras andliga och kulturella värden. I konventionen betonas särskilt markens betydelse för ursprungsfolken, och den syftar bl.a. till att staterna ska erkänna deras rätt till sådan mark som de har bebott eller brukat. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av 22 länder, bl.a. och . Utredningar om svensk ratificering av konvention nr 169 överlämnade Utredningen om nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder sitt betänkande Samerna – ett ursprungsfolk i (SOU 1999:25). Utredaren bedömde att kunde ansluta sig till konventionen, men att detta inte borde ske förrän ett antal åtgärder om samernas rätt till mark hade vidtagits, en process som beräknades ta . Enligt utredaren måste för det första den mark som samerna har rätt till enligt konventionen identifieras, och en borde därför tillsättas. För det andra måste omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de traditionellt innehar klarläggas. När dessa frågor har klarats ut kan andra åtgärder vidtas för att samernas rättigheter ska nå upp till den nivå som konventionen kräver. Utredaren menade att det framför allt var en fråga om att stärka samernas skydd mot inskränkningar i renskötselrätten, säkerställa att samerna har tillräckligt med mark för att kunna fortsätta att bedriva rennäring, införa en möjlighet till ersättning från staten för rättegångskostnader i principiellt viktiga mål om samernas markrättigheter samt genomföra en nationell informationskampanj om samerna som ursprungsfolk. tillsattes , som redovisade sitt betänkande Samernas sedvanemarker (SOU 2006:14) . Kommissionens analys av de krav som uppställer ledde fram till slutsatser som i väsentliga hänseenden skilde sig från den tidigare utredningens. Kommissionen var ense med utredningen om att konventionen inte ställer krav på en formell äganderätt för att mark som brukas av ursprungsfolket ska hänföras till mark som detta folk traditionellt innehar, men anförde att det finns en miniminivå för de rättigheter som ska gälla. Kommissionen ansåg att denna nivå inte är uppfylld med den renskötselrätt som samerna har enligt rennäringslagstiftningen. Enligt kommissionen kunde det inte uteslutas att det kan finnas områden som vid en svensk anslutning till konventionen – i enlighet med dess krav på äganderätt och besittningsrätt – borde klassas som samernas innehavsmark, och som de därmed får rätt att disponera oberoende av rennäringslagstiftningen. Kommissionen anförde vidare att det kan uppfattas som en svaghet i svensk rätt i förhållande till konventionens krav att det saknas ett alternativ till domstolsprövning av frågor om markrättigheterna (s. 29). Regeringen angav i sin nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006–2009 (skr. 2005/06:95 s. 56) att ambitionen var att ratificera konventionen så snart det låter sig göras. framhölls att en anslutning till konventionen medför att olika rättigheter påverkas med avseende på ett markområde som motsvarar en tredjedel av yta och att ett beslut i en fråga av en sådan betydelse inte kan hastas fram. En förutsättning för att ratificera konventionen är att regeringen först inhämtar godkännande. Inför ställningstagande måste frågor om de rättsliga förutsättningarna vara utredda. Dessutom måste de lagändringar som blir nödvändiga utarbetas. I den utvärdering av regeringens handlingsplan som redovisades 2011 (SOU 2011:29) gjorde den särskilda utredaren bedömningen att regeringen som en del av en samlad, tydlig och rättighetsbaserad urfolkspolitik bör redovisa en tydlig plan med angivna delmål för hur man ska undanröja eventuella hinder mot en ratificering av (s. 37). Här ingår enligt utredaren bl.a. frågan om att få till stånd gränsdragningar som tydliggör samernas traditionella renskötselområden. Rekommendationer från internationella övervakningsorgan Flera internationella organisationer har, inom ramen för sin granskning av efterlevnad av olika konventionsbestämmelser, uppmärksammat att inte har ratificerat konvention nr 169. mot ras-diskriminering rekommenderade 2013 att ratificera konventionen. Så gjorde även för mänskliga rättigheter 2015 och och för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter 2016. I sitt svar till för mänskliga rättigheter uttalade den svenska delegationen att oberoende studier hade bekräftat att i stora delar uppfyller konventionens krav, och att den huvudsakliga stötestenen var ägande-, renbete- och landrättigheter. Vidare ville delegationen framhålla att frågan om landrättigheter också behandlades inom ramen för den nordiska samekonventionen och att regeringen hoppades att den processen skulle leda till en lösning på de utestående frågorna. Inom ramen för granskningar har uppmanats av bl.a. kommissionen mot rasism och intolerans (2004) och kommissionären för mänskliga rättigheter (2007) att fortsätta sina ansträngningar för att nå en lösning på frågorna om samernas landrättigheter och ratificera konvention nr 169. , rådets beslutsfattande organ, publicerade en rapport som utgör en del av uppföljningen av ramkonventionens tillämpning. I rapporten uppmanade kommittén att ratificera . FN:s deklaration om ursprungsfolkens rättigheter (urfolksdeklarationen) antogs av . Deklarationen är en gemensam politisk viljeförklaring och behandlar bl.a. rätten till självbestämmande, nationalitet, kultur och traditioner, religion, utbildning och landrättigheter. Deklarationen är inte juridiskt bindande. för mänskliga rättigheter noterade 2010 att stöder urfolksdeklarationen men inte tillämpar de rättigheter den innehåller. rekommenderades att genomföra deklarationen och etablera mekanismer för detta i samarbete med det samiska folket. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 1 s. 33 f.) framhölls att en överenskommelse om en nordisk samekonvention träffades mellan företrädare för de svenska, norska och finländska regeringarna och representanter för de tre nordiska sametingen. Konventionen anger, enligt regeringen, vissa minimirättigheter som staterna kan vidareutveckla och ger verktyg för en förbättrad dialog mellan stat, myndigheter och det samiska folket. Regeringen avvaktade sametingens ställningstagande till en nordisk samekonvention. Regeringen framhöll att den överenskommelse som träffats om en nordisk samekonvention och det pågående arbetet med att etablera en konsultationsordning utgör viktiga steg i arbetet för att nå det övergripande samepolitiska målet och utvecklingen av det gränsöverskridande samarbetet om urfolksrättigheter. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 1 s. 32) framhölls att regeringen gav ett bidrag till för att genomföra en förankringsprocess beträffande det framförhandlade utkastet i förhållande till det samiska folket, partier, organisationer och föreningar (Ku2017/01308/DISK). har också tillsammans med de samiska ledamöterna i förhandlingsdelegationen deltagit i informationsmöten om konventionsutkastet i förhållande till det samiska civilsamhället och partierna i . Samiskt Parlamentariskt Råd, som är ett samarbetsorgan för sametingen i , och , har inkommit med en skrivelse och föreslagit vissa förändringar i konventionstexten. Utskottet har tidigare avstyrkt motionsyrkanden om en vitbok om övergreppen mot samerna och en officiell ursäkt, och 2015 (bet. 2011/12:KU17 s. 50 f., bet. 2014/15:KU16 s. 24 f.). Utskottet hänvisade då till vad som anförts av företrädare för dåvarande och tidigare regeringar om behandlingen av samer under historien och framhöll vikten av en konkret politik som kan ge samer och andra minoritetsgrupper upprättelse för de övergrepp som begåtts. Mot den bakgrunden bedömde utskottet att det inte krävdes någon åtgärd från sida.