bet · H601UU12 · 2019-06-05 00:00:00 — Beredningen anser också att det är av säkerhetspolitisk vikt att upprätthåller och utvecklar samarbetet med de baltiska staterna. När det gäller samarbete med anser Försvarsberedningen att bör göra ett tydligt ställningstagande att , i händelse av en kris i vårt närområde, vore beredda att bistå , om båda parter finner detta lämpligt. Det skulle höja trovärdigheten och förstärka solidariteten i det svensk-finska säkerhets- och försvarspolitiska samarbetet. Beredningen menar att en sådan möjlighet måste förberedas, planeras och övas redan i fredstid. Dessa uppgifter bör gemensamt planeras som ett handlingsalternativ tillsammans med finska myndigheter. Därför anser Försvarsberedningen att, efter hand som den utökade krigsorganisationen för armén etableras, upp till en brigad med förstärkningsresurser ska förberedas för att kunna verka i vid kris, krigsfara eller krig. I inriktningsbeslutet konstateras att Nato är en central aktör för europeisk säkerhet och integration, ett forum för politisk dialog och ett instrument för att upprätthålla länken mellan och samt för internationell krishantering. Utskottet konstaterar att samarbete med Nato grundar sig på partnerskapet inom () och Partnerskap för fred (PFF). undertecknade ett samförståndsavtal med Nato om värdlandsstöd som godkändes av (prop. 2015/16:152, bet. 2015/16:UFöU4) och trädde i kraft . Avtalet syftar till att säkerställa att värdlandet kan lämna effektivt stöd för militär verksamhet på sitt territorium i samband med övningar, krishanteringsinsatser eller andra insatser. Centralt för förståelsen av avtalet är att detta till sin natur är vilande. Det blir tillämpligt först när fattar ett beslut om att inbjuda Natoländer eller Natostaber att bedriva verksamhet på svenskt territorium. har även i fortsättningen kontroll över omfattningen och arten av denna verksamhet. Svensk nationell lag och bindande internationella åtaganden har företräde framför samförståndsavtalets bestämmelser. Utskottet konstaterar att samarbetet med Nato har fortsatt att utvecklas. Den status som () som fick i samband med toppmötet i 2014 förlängdes med . Prioriteringarna för partnerskapet är fortsatt politisk dialog, utbildnings- och övningssamarbete samt informationsutbyte. Särskilt viktig är den dialog om säkerheten i närområdet som och för med Nato, där möten hålls regelbundet både på politisk nivå och på tjänstemannanivå. /18 förnyades också individuella partnerskapsprogram med Nato (IPCP) som fastslår prioriteringar för den nya programperioden –2019. Utskottet noterar att Försvarsberedningen påminner om att den svenska unilaterala solidaritetsförklaringen, den nordiska solidaritetsdeklarationen och de bilaterala och regionala försvarssamarbeten som ingår i inte omfattar några ömsesidigt bindande försvarsförpliktelser och är därför ingen ersättning för de kollektiva åtaganden som finns för medlemmarna i Nato. Det nordiska samarbetet är ett komplement till, och inte en ersättning för, de existerande samarbetena inom Nato. Beredningen konstaterar att möjligheterna till ett fördjupat samarbete rörande planering även för situationer bortom fredstida förhållanden begränsas från svensk sida ytterst av att inte åtar sig ömsesidiga försvarsförpliktelser. För stater som är medlemmar i begränsas möjligheterna till gemensam planering med av var gränsen för de ömsesidiga försvarsförpliktelserna anses gå. Åtagandet avgränsas till att gälla medlemsstater. Natomedlemmarna kommer inte att tillåta att Nato för att lösa uppgifter inom ramen för de kollektiva försvarsförpliktelserna blir beroende av en stat som inte är medlem i organisationen eller att dessa förpliktelser utsträcks till en stat som inte är medlem i organisationen. Ytterst handlar detta om att inte undergräva förtroendet för de gemensamma försvars-förpliktelserna, något som inte heller ligger i intresse. Försvarsberedningen anser vidare att så långt som möjligt måste utveckla möjligheterna till gemensam operativ planläggning med bl.a. Nato. Det är viktigt att arbetet kraftsamlas där det gör mest nytta för den samlade försvarsförmågan inom totalförsvaret och därmed för den sammantagna krigsavhållande förmågan. måste arbetet bygga på realistiska förväntningar på vad som faktiskt är möjligt att gemensamt planera och samordna med andra stater och organisationer. Det är viktigt att utröna de möjligheter som kan erbjudas inom ramen för respektive lands begränsningar. Inget av de militära samarbeten som deltar i skapar enligt beredningen förutsättningar för att minska förmågebredden i det nationella militära försvaret. Utskottet konstaterar att enligt 15 kap. 16 § regeringsformen får sända en väpnad styrka till ett annat land om medger det, om det är medgett i en lag som anger förutsättningarna för åtgärden eller om är skyldigt att vidta åtgärden enligt internationella överenskommelser eller förpliktelser som har godkänts av . Frågan om folkrättslig grund för svenskt deltagande i fredsfrämjande insatser behandlades av det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet i betänkande 2014/15:UFöU5 Säkerhetspolitiska aspekter – försvar 2016–2020 (prop. 2014/15:109). Huvudlinjen är att svenskt deltagande i fredsfrämjande insatser ska ske med ett mandat från säkerhetsrådet. Detta gäller i synnerhet för fredsframtvingande insatser i enlighet med kapitel VII. Då ska säkerhetsrådets mandat alltid sökas. Också när det gäller fredsbevarande insatser i enlighet med kapitel VI eftersträvas ett tydligt stöd från säkerhetsrådet. medger folkrätten att sådana insatser görs enbart med den mottagande statens och övriga relevanta parters samtycke. Den stora utmaningen uppstår i de exceptionella lägen då säkerhetsrådet inte förmår att förhindra folkmord, brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser, etnisk rensning eller andra omfattande övergrepp, inklusive systematiska våldtäkter av kvinnor och utnyttjande eller exploatering av barn i väpnade konflikter. slog fast att det internationella samfundet har ett gemensamt ansvar för att förhindra grava övergrepp, folkmord och etnisk rensning. var en av de drivande krafterna bakom denna principöverenskommelse om skyldigheten att skydda (responsibility to protect, R2P). Det är ett viktigt steg i utvecklingen av det internationella normsystemet. I akuta situationer, då säkerhetsrådet inte axlar sitt ansvar, måste efter en noggrann bedömning överväga vad som ändå kan göras för att mildra mänskligt lidande. En sådan bedömning måste alltid göras med utgångspunkt i den enskilda aktuella situationen och beakta folkrättsliga, politiska och humanitära aspekter. Utskottet vill också understryka att skydd av och respekt för folkrätten, inklusive de mänskliga rättigheterna och den internationella humanitära rätten, är centralt. Detta bör genomsyra agerandet i alla faser av planeringen och genomförandet av en insats. Utskottet noterar att Försvarsberedningen anser att det globala säkerhetspolitiska läget innebär att det kommer att finnas ett fortsatt behov av internationella militära insatser. Försvarsberedningen anser att bör fortsätta det aktiva engagemanget och deltagandet i internationella insatser, civila såväl som militära, inom ramen för FN, EU, Nato, och andra koalitioner av länder. Deltagande i internationella militära insatser utgör en integrerad del av vår solidariska säkerhetspolitik och bidrar till internationell fred och säkerhet. Försvarsmaktens medverkan i internationella militära insatser stärker även bi- och multilaterala försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten. Detta kan i sin tur bidra till att öka säkerheten i vårt närområde och i förlängningen därmed säkerhet. De militära insatserna bidrar i flera avseenden till att stärka vår nationella militära förmåga, bl.a. genom att de ger skarp erfarenhet, ökar Försvarsmaktens förmåga till samarbete med andra länder och organisationer, främjar rekrytering och höjer personalens kompetens. Försvarsberedningen konstaterar att svenskt deltagande i internationella militära insatser kan vara resurskrävande och medför behov av prioriteringar för Försvarsmakten och för andra inblandade aktörer. Detta är särskilt kännbart för vissa förband och förmågor. De kan därigenom ha konsekvenser för Försvarsmaktens förmåga att försvara mot väpnat angrepp. Försvarsberedningen betonar att det är stärkandet av denna förmåga som under den kommande försvarsbeslutsperioden fortsatt ska vara prioriterat genom att man åstadkommer en förstärkt krigsorganisation i enlighet med beredningens förslag. Försvarsberedningen framhåller att deltagande i internationella militära insatser därför måste utgå från de resurser och förmågor som utvecklas inom ramen för Försvarsmaktens förmåga att försvara mot väpnat angrepp. Svenskt deltagande i internationella militära insatser måste av de skäl som anges ovan övervägas noga och utifrån en bred, samlad analys. Denna måste innefatta utrikes- och säkerhetspolitiska avvägningar, inklusive insatsernas roll i internationella försvarssamarbeten. En bedömning måste också göras av var och i vilka konstellationer kan göra störst nytta med de begränsade resurser som vi kommer att kunna ställa till förfogande. Försvarsberedningen konstaterar vidare att Försvarsmaktens bedömning är att samarbete med Nato, EU och FN bör prioriteras i denna ordning. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att Försvarsberedningens rapporter kommer att ligga till grund för regeringens proposition med förslag om ett nytt försvarspolitiskt inriktningsbeslut för perioden –2025. kommer att återkomma med bedömningar och ställningstaganden om säkerhetspolitiska samarbeten och internationella insatser i detta sammanhang. Mot bakgrund av vad som här anförts avstyrker utskottet motionerna 2018/19:1381 (SD) yrkandena 1 och 3–5, 2018/19:1761 (V) yrkande 8, 2018/19:2035 yrkandena 1 och 2, 2018/19:2040 (L) yrkandena 17 och 19, 2018/19:2472 (KD) yrkandena 1 och 2, 2018/19:2762 (KD) yrkandena 2 och 8, 2018/19:2777 (KD) yrkandena 2, 9 och 18, 2018/19:2818 (M) yrkandena 1–3, 2018/19:2859 (C) yrkandena 1 och 13 samt 2018/19:2903 (M) yrkandena 13, 16 och 20. Utskottets förslag i korthet avslår samtliga motionsyrkanden om massförstörelsevapen med hänvisning till pågående arbete. Jämför reservation 13 (SD) och 14 (C) samt det särskilda yttrandet (V). anför i kommittémotion 2018/19:1385 av m.fl. yrkande 3 att bör undvika att ingå sådana internationella nedrustningsavtal som gynnar på bekostnad av demokratiska stater. understryker i kommittémotion 2018/19:2859 av m.fl. yrkande 16 vikten av att fortsätta att förstärka det globala kärnvapennedrustningsarbetet med utgångpunkt i icke-spridningsavtalet (). Utskottet anser att spridningen av massförstörelsevapen (kärnvapen och kemiska och biologiska vapen) är ett av de största hoten mot internationell fred och säkerhet. De fem erkända kärnvapenstaterna (, , [, därefter ], och ) har i enlighet med icke-spridningsfördraget av kärnvapen () förbundit sig att inte sprida dessa till andra stater och inte heller sprida relaterad kunskap eller teknik i annat än fredliga syften (t.ex. för uppbyggnad av kärnkraftverk eller inom sjukvården). Utskottet vill understryka vikten av att även fortsättningsvis verkar för att fördraget och hela icke-spridningsregimen stärks och att alla världens stater tillträder fördraget. Målet är att bidra till en effektiv och verifierbar kärnvapennedrustning och att förhindra att nya länder skaffar kärnvapen. Utrikesministern informerade utskottet om regeringens arbete för nedrustning och icke-spridning. Arbetet med NPT-fördraget är en hörnsten i denna verksamhet, och kommer att arrangera ett ministermöte i med syfte att verka för konkreta resultat och åtaganden vid översynskonferensen. Utskottet anser att måste vara utgångspunkten för nedrustningsarbetet och vill understryka vikten av att arbetet med översynskonferensen förankras parlamentariskt och att , liksom vid tidigare översynskonferenser, ges möjlighet att delta i den svenska delegationen. Utskottet vill också understryka vikten av att stöder det internationella atomenergiorganet arbete för att förhindra att kärnämnen och kärnteknik sprids så att kärnvapen kan tillverkas. I det sammanhanget välkomnar utskottet att är ordförande för . bör även fortsättningsvis vara aktivt i det internationella arbetet med att höja säkerheten kring farliga radiologiska ämnen och kärnämnen i syfte att förhindra spridning till exempelvis terrorister, och med olika ansträngningar för att stärka det internationella samfundets möjligheter att verifiera olika former av kärnvapennedrustning, såsom övervakning av kärnsprängningar. Utskottet konstaterar att det finns ett framförhandlat avtal om ett fullständigt provstoppsavtal som förbjuder alla provsprängningar av kärnvapen. Det är viktigt att detta avtal kan träda i kraft och stärkas. deltog i den multilaterala förhandlingsprocess som avslutades genom godkännande av en konvention som förbjuder kärnvapen (Treaty on the Prohibition of Nuclear Weapons, TPNW). röstade ja till konventionen vid omröstningen i samband med att förhandlingen avslutades. framhölls i en nationell röstförklaring att den antagna texten i vissa avseenden inte tillgodosåg svenska önskemål. deklarerade också att konventionen skulle bli föremål för regeringens fortsatta överväganden. För att konventionen ska träda i kraft krävs att 50 stater tillträder den. har 70 länder undertecknat konventionen och 23 länder har ratificerat den. Av EU:s medlemsstater har endast undertecknat konventionen; de har dock inte ratificerat den. Regeringen beslutade att tillsätta en utredning för att analysera konventionens innebörd och de konsekvenser ett svenskt tillträde till konventionen kan komma att få för svensk säkerhets- och försvarspolitik. Utredaren, ambassadör , redovisade utredningens bedömningar och rekommendationer för utskottet . Utredarens sammanvägda bedömning är att varken bör tillträda eller underteckna konventionen i dess nuvarande form. Sammanfattningsvis grundar sig denna bedömning på att konventionen inte upprätthåller den standard som och många av dess partner har bidragit till att utveckla under nedrustningsarbete, bl.a. när det gäller behovet av verifikation. I flera viktiga avseenden går konventionen inte i den riktning som verkat för . Konventionen erkänner inte på ett tydligt och bindande sätt icke-spridningsfördraget (NPT), Internationella atomenergiorganets () tilläggsprotokolls eller provstoppsavtalets betydelse. Tillträde till konventionen kan minska utrymmet för en statspart att verka för framsteg på nedrustningsområdet. kommer i att uppfattas vara en del av en liten minoritet i en svår säkerhetspolitisk motsättning mellan förespråkare av och motståndare till konventionen. Majoriteten kommer att inbegripa nästan alla EU:s medlemsstater. Också utanför kommer , enligt utredarens bedömning, en majoritet av samarbetspartner att stå utanför konventionen. Utredaren gör också bedömningen att statsparterna hamnar i en potentiellt besvärlig situation om frågan om frånträde uppstår. Avtalet kommer med största sannolikhet att träda i kraft långt innan kärnvapenmakterna är parter till konventionen och innan en kärnvapennedrustning inletts. De som är utsatta för hot är förhindrade att frånträda konventionen om de redan befinner sig i en väpnad konflikt och kan därför se sig tvingade att frånträda den . Frånträdesklausulen får därmed en potentiellt krishöjande effekt i ett tidigt skede av en upptrappning. I ett senare, ännu mer upptrappat läge kan i ett värstascenario försättas i en mycket besvärlig situation som minskar säkerhetspolitiska handlingsfrihet. Utredaren konstaterar vidare att redan de allmänna säkerhetspolitiska följderna har lett till att Nato motsätter sig konventionen. Till detta kommer förbudet mot avskräckningspolitik och utvidgad avskräckningspolitik i konventionen som direkt slår mot Natos medlemsstater, inte minst mot dem som inte själva har kärnvapen men som söker skydd på grundval av ett formellt bekräftat kärnvapenparaply. Detta förbud mot avskräckningspolitik formuleras i konventionen inte endast i allmänna ordalag utan även som ett förbud mot hjälp som på ett antal olika sätt förstärker förbudet mot kärnvapenparaplyer – och detta innan en kärnvapennedrustning är ett faktum. Det upplevda hotet finns således kvar, men det förväntade skyddet förutsätts enligt konventionen upphöra. Ett svenskt tillträde skulle inte minst på grund av paraplyförbudet i konventionen uppfattas som en grundläggande kritik av den strategiska doktrin som omfattas av nästan alla grannar och samarbetspartner i och i Nato. skulle i detta avseende inte uppfattas som likasinnat. Utredningens betänkande har remissbehandlats och utrikesminister informerade utskottet om att 19 remissinstanser lämnat synpunkter på utredningen och 39 övriga organisationer inkommit med synpunkter. Regeringen återkommer med ställningstagande i frågan, bl.a. på grundval av remissinstansernas synpunkter. Utskottet noterar att det framgår av regeringens sammanställning av remissvaren att följande remissinstanser stöder utredarens slutsats att inte bör tillträda konventionen: , [1], , , , Försvarshögskolan, Säkerhets- och försvarsföretagen, Krigsvetenskapsakademien, och . Följande remissinstanser stöder inte utredarens slutsatser och anser därmed att bör tillträda konventionen: för Fred och Frihet, , Röda Korset, , och Svenska läkare mot kärnvapen. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) och () anser att ett eventuellt tillträde är en politisk fråga och de tar därför inte ställning i sak. MSB ser dock inga skäl att ifrågasätta utredarens analys och den slutsats som dras utifrån analysen. SSM väljer i sitt svar att fokusera på några av de tekniska och folkrättsliga frågeställningar som faller inom myndighetens ansvarsområde och där myndighetens sakkunskap kan bidra ytterligare som underlag för regeringens beslut. menar att bör eftersträva en ratificering av konventionen om förbud mot kärnvapen. Frågan behöver därför utredas ytterligare. avstår från att lämna synpunkter. Utskottet noterar att Försvarsberedningen anser att har ett fundamentalt intresse av att NPT:s ställning som överordnat ramverk för global nedrustning och icke-spridning består. Det är den centrala arenan för multilateral nedrustningsdiplomati och det är i en NPT-kontext som kärnvapenstaterna gjort nedrustningsåtaganden. Beredningen understryker vikten av att resultat uppnås vid som bekräftar avtalets ställning och som banar väg för nya framsteg i avtalets genomförande, även i fråga om nedrustning. Utskottet konstaterar att måste lämna sitt godkännande innan konventionen om förbud mot kärnvapen kan ratificeras av . Utskottet vill i sammanhanget återigen understryka att utgångspunkten för nedrustningen måste vara fördraget om icke-spridning av kärnvapen (NPT), det centrala ramverket för nedrustning och icke-spridning. Mot bakgrund av vad som här anförts avstyrker utskottet motionerna 2018/19:1385 (SD) yrkande 3 och 2018/19:2859 (C) yrkande 16. Utöver de yrkanden som behandlas tidigare i detta betänkande finns förslag i ett antal motioner som är föremål för förenklad motionsbehandling enligt de riktlinjer som har fastslagit med anledning av betänkande 2005/06:RS3 och i enlighet med promemorian Förenklad motionsbehandling –2022 som utrikesutskottet fastställde . Utskottet har vid en genomgång och beredning funnit att de motioner som återfinns i bilaga 2 inte kan vara aktuella för något tillkännagivande från . Efter denna behandling avstyrker ett enigt utskott de motioner som återfinns i bilagan. Svensk säkerhet och den säkerhetspolitiska kontexten, punkt 1 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2903 av m.fl. (M) yrkandena 2, 21, 24–26, 29 och 31 samt 2018/19:1385 av m.fl. (SD) yrkande 4, 2018/19:2266 av m.fl. (L) yrkande 9 och 2018/19:2859 av m.fl. (C) yrkande 3. utgör ett unikt område av fred, frihet, säkerhet och välstånd i världen. Grunden för denna utveckling har lagts genom samarbete och integration inom ramen för EU, Nato, och . Dessa organisationer utgör fortfarande pelarna i den europeiska säkerhetsstrukturen. Trots det har vi i närtid upplevt krig inom och mellan länder i , och nya risker och hot utvecklas i takt med att tekniken och omvärlden förändras. I allt högre grad blir våra samhällen beroende av flödena av varor, information, kapital, tjänster och människor som utgör globaliseringens kärna. Vi lever i en sammanlänkad värld med stora möjligheter men också beroenden och sårbarhet som följd. Det medför nya och genomgripande konsekvenser för vår säkerhet. Vi måste trygga dessa flöden genom internationellt samarbete och en stark global infrastruktur. Men vi måste också vara förberedda på och kunna hantera att händelser bortom har större säkerhetspolitisk återverkan i vår egen del av världen i takt med att världen krymper. agerande innebär ett förändrat säkerhetspolitiskt läge och en hotbild mot och vår kontinent. har visat att de inte har respekt för rådande världsordning. De har gång på gång struntat i Minsköverenskommelsen och fortsätter kriga i , nu senast med försök till avspärrning av och grova fientligheter mot ukrainska fartyg. Då behövs ett väl definierat förhållningssätt till . Vi ska använda de forum som finns för att ställa krav på att fullföljer sina internationella förpliktelser, liksom att verka för att det ska ha ett pris att undergräva den internationella rättsordningen och negligera sina förpliktelser. Redan visade att var berett att använda militärt våld mot sina grannar. Utifrån de erfarenheter som drog i kriget mot Georgien sjösattes en omfattande reform av den ryska försvarsmakten. kom den nya ryska militärdoktrinen där den nya inriktningen kodifierades. Den ryska försvarsreformen tar sikte på att vara genomförd 2020 och innebär en prioritering av kvalitet framför kvantitet. har kraftigt ökat sina försvarsutgifter för att kunna genomföra försvarsreformen till 2020. De ekonomiska problem som dras med väcker dock frågor om möjligheten att gå i mål med den ambitiösa moderniseringen av försvarsmakten. Dock finns det än så länge inget som tyder på en sänkt reformhastighet eller neddragning av ambitionerna. Situationen i är problematisk på många sätt med en alltmer auktoritär statsledning som ser väst och Nato som det största hotet och som inte respekterar andra länders gränser. Detta i kombination med en omfattande militär upprustning och återtagna stormaktsambitioner gör att måste betraktas som ett oberäkneligt hot som destabiliserar hela närområde. Som ett resultat av den moderna och mer komplexa konfliktmiljön är det viktigt att krigets lagar och folkrätten också är anpassade efter den nya verkligheten där civilbefolkningen är mer utsatt än tidigare och där andra aktörer än tidigare är stridande parter. är utmaningarna delvis annorlunda . Ett exempel på detta är attacker på civila it-strukturer, vilket också har förekommit i destabiliserande syfte under fredstid. Den ökade användningen av privata militära företag och säkerhetsföretag har aktualiserat ett antal nya folkrättsliga frågeställningar. Den folkrättsliga problematiken rör primärt frågor om rättslig status för den personal som arbetar inom privata militära företag och privata säkerhetsföretag samt ansvar för individer, företag och stater vid överträdelser av den humanitära rätten. I denna del behövs inte några nya regler utan en samsyn om att de befintliga reglerna inom ramen för krigets lagar ska tillämpas på varje aktuell situation som ska bedömas. Utfallet av bedömningen kan därför bli olika från fall till fall beroende på den rättsliga kvalifikation som görs av de faktiska förhållandena. Detta synsätt har kommit till uttryck i det s.k. Montreuxdokumentet och bör vara det rådande synsättet för världssamfundets olika stater.