bet · H701UU2 · 2019-12-06 00:00:00 — 2019/20:752 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 3–13, 2019/20:753 av m.fl. (SD), 2019/20:754 av m.fl. (SD) yrkandena 6, 7 och 9, 2019/20:756 av m.fl. (SD) yrkande 14, 2019/20:764 av m.fl. (SD) yrkandena 3 och 5, 2019/20:765 av m.fl. (SD), 2019/20:768 av m.fl. (SD) yrkande 5, 2019/20:776 av m.fl. (SD) yrkande 2, 2019/20:777 av m.fl. (SD) yrkandena 2–4, 2019/20:778 av m.fl. (SD) yrkandena 3–5, 8 och 9, 2019/20:3010 av m.fl. (V) yrkande 2, 2019/20:3157 av m.fl. (KD) yrkandena 3, 6–11, 13 och 16–20 samt 2019/20:3357 av m.fl. (V) yrkande 16. Begreppet utvecklingspolitik behöver breddas. Utvecklingsbistånd är ett viktigt verktyg men behöver inte vara det enda eller det bästa verktyget för att möta olika utmaningar runt om i världen. Forskning visar t.ex. att den ekonomiska tillväxten till ytterst liten del är biståndets förtjänst. I stället beror det på allt bredare ekonomier där jordbrukets roll krymper och andra samhällssektorer växer. Jobb skapas till inom den privata sektorn. Åtgärder för att främja ekonomisk tillväxt, internationell handel och förbättrat företagsklimat – alltså åtgärder som inte klassas som biståndsverksamhet – är vad som skapar bäst förutsättningar för att nå biståndspolitikens mål: att utrota fattigdom och förtryck. Biståndet bör koncentreras till färre FN-organisationer och mottagarländer för att öka möjligheter till specialisering, effektivisering och påverkan. Forskning pekar på att det bilaterala biståndet kan koncentreras ytterligare för att öka biståndets effektivitet. En fokusering av det bilaterala biståndet möjliggör också översyn av svenska beskickningar, vilket frigör resurser för mer prioriterad diplomatisk närvaro. Det multilaterala biståndet via olika FN-organ bör ses över och förmodligen koncentreras och reduceras, med tanke på de risker som tidigare identifierats vad gäller bristande kvalitet. Krav på tydliga reformer för FN-organ med dokumenterade problem bör införas. För att få större genomslag och på så vis få ökad kvalitet i biståndet bör öka samordningen med likasinnade länder exempelvis i och driva en mycket tydligare reformagenda och ställa tydligare krav. Ett exempel där tydligare krav borde ha ställts var det samtal som skulle äga rum i UNDP:s regi vid firandet av 70-årsdagen av FN:s deklaration om mänskliga rättigheter i . Enligt uppgifter ställdes arrangemanget in efter påtryckningar från . UNDP är ett viktigt FN-organ och har varit ett stort kärngivarland till organet. Det är vår vilja att fortsätta vara det, men UNPD och andra FN-organ får inte bli verktyg för påverkanskampanjer. Tydligare krav mot korruption måste också ställas, vilket anklagelserna om korruption i ledningen för Unrwa visar, något som fått , och att frysa sina bidrag. måste också ställa tydligare krav på mottagarländer. Slutligen bör biståndet även prioriteras till ett fåtal sektorer. De sektorer som svenskt bistånd bör prioritera bör identifieras utifrån tre kriterier: vad som är effektivt, vad som ligger i intresse och vad som är historiskt bra på. Utifrån dessa tre kriterier bör fem områden särskilt prioriteras för att åstadkomma en effektiv biståndspolitik: humanitärt bistånd, global hälsa, klimat, infrastruktur för jämställdhet samt institutionsbyggande. Prioritera och öka resurserna till humanitära insatser, för att rädda liv, lindra nöd och upprätthålla mänsklig värdighet – inte minst kopplat till den globala flyktingsituationen. Humanitärt bistånd, eller katastrofbistånd som det också kan kallas, är biståndets kärna med ett tydligt mervärde. I ljuset av att de humanitära behoven ökar och är ständigt underfinansierade, finns anledning att ytterligare stärka humanitära bistånd men också att kraftsamla för reformer som ökar effektiviteten. Satsningar på hälsa är ett effektivt bistånd med jämförelsevis tydliga resultat. Studier visar att hälsobistånd påverkar förväntad livslängd, vilket i sin tur påverkar tillväxten. Bistånd kopplat till hälsa är också tämligen enkelt att mäta. Det kan t.ex. handla om antalet barn som vaccinerats. Att satsa på hälsa innebär att man börjar med att tillfredsställa de mest grundläggande behoven, och ytterst att människor ska överleva, innan andra typer av satsningar är meningsfulla. Klimatförändringarna är en av vår tids stora ödesfrågor och en fråga som vi måste lösa globalt. Därför vill se ett ökat fokus på effektiva klimatinvesteringar. Utöver satsningar på klimatbistånd inom det multilaterala biståndet vill vi även prioritera projekt som syftar till att minska klimatutsläppen i det bilaterala biståndet. är en stark röst i världen för kvinnors rättigheter. Detta vill vi fortsätta vara, med ett nytt grepp och med resultat i fokus. För att stärka kvinnors självständighet behöver samhällsfunktionerna fungera. Att förändra värderingar kan vara en svår målsättning för biståndet att uppnå, men satsningar på infrastruktur, hälsa och utbildning som i sin tur kan skapa förutsättningar för ett mer jämställt samhälle är fullt möjliga. Infrastruktur som främjar kvinnors deltagande i samhället och flickors rätt till utbildning ska vara prioriterad. Fungerande institutioner är nödvändiga för att upprätthålla rättsstaten och demokratin, men de är också oerhört viktiga för att möjliggöra ekonomisk tillväxt. För att företag ska våga investera i ett land krävs någorlunda tydliga och förutsägbara lagar samt institutioner som kan upprätthålla dem. Att hjälpa utvecklingsländer att etablera t.ex. ett fungerande lantmäteri, i syfte att stärka äganderätten, är därmed en bra insats för att skapa förutsättningar för ekonomisk tillväxt och ökat gemensamt välstånd. För att kunna testa nya, innovativa lösningar krävs att småskaliga pilotprojekt kan genomföras. Myndigheten Sidas organisation har svårt att genomföra småskaliga projekt, då kraven på utvärdering i princip är lika stora oavsett om ett projekt är i 100 000-kronorsklassen eller flermiljon-klassen. Detta leder till att flera goda projekt inte kan finansieras genom Sida. För att skapa förutsättningar att tänka nytt bör en mindre del av Sidas anslag öronmärkas till just småskaliga projekt. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 4 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:225 av (SD), 2019/20:749 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 2, 2019/20:752 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 3–13, 2019/20:753 av m.fl. (SD), 2019/20:754 av m.fl. (SD) yrkandena 6, 7 och 9, 2019/20:756 av m.fl. (SD) yrkande 14, 2019/20:764 av m.fl. (SD) yrkandena 3 och 5, 2019/20:765 av m.fl. (SD), 2019/20:768 av m.fl. (SD) yrkande 5, 2019/20:776 av m.fl. (SD) yrkande 2, 2019/20:777 av m.fl. (SD) yrkandena 2–4 och 2019/20:778 av m.fl. (SD) yrkandena 3–5, 8 och 9 samt 2018/19:723 av m.fl. (V) yrkandena 14, 16 och 17, 2018/19:757 av m.fl. (V) yrkandena 1–5, 9, 12, 18–20, 24–29 och 35–37, 2018/19:2767 av m.fl. (KD) yrkande 17, 2018/19:2903 av m.fl. (M) yrkande 41, 2019/20:135 av m.fl. (V) yrkandena 26 och 27, 2019/20:219 av m.fl. (V) yrkande 15, 2019/20:2830 av m.fl. (M) yrkande 16, 2019/20:3010 av m.fl. (V) yrkande 2, 2019/20:3157 av m.fl. (KD) yrkandena 3, 6–11, 13 och 16–20, 2019/20:3321 av m.fl. (M) yrkandena 4, 9–12 och 16–19 samt 2019/20:3357 av m.fl. (V) yrkande 16. Biståndspolitiken bör skapa förutsättningar för människor i fattigdom och förtryck att förbättra sina levnadsvillkor utifrån deras grundläggande behov i den omedelbara vardagen. Flertalet av världens fattiga lever på landsbygden och majoriteten av dessa ger högsta prioritet åt tillgång till livsmedel och inkomst. En tiondel av världens befolkning har dessutom inte tillgång till rent vatten. Med de fattigas behov som utgångspunkt bör därför tematiska satsningar på tillgång till grundläggande behov såsom dricksvatten, grundläggande sanitet, livsmedel och inkomst prioriteras. Detta ger mottagarna möjlighet att påverka sin egen vardag och omgivning. Mötandet av sådana grundläggande behov är en förutsättning för att bygga fungerande samhällen med politiskt engagemang och respekt för demokratiska principer och mänskliga rättigheter. Barns rättigheter och bör få en större plats i biståndspolitiken än vad de har . Barn är de som är mest utsatta i krig och katastrofer. De är offer för de värsta formerna av barnarbete, sexuellt utnyttjande och våld. De grundläggande principerna i , om barnets rätt till liv och utveckling och att barnets bästa ska vara vägledande i alla beslut som rör barn, ska vara centrala i arbetet för fattigdomsbekämpning och utveckling inom biståndspolitiken. I regeringens arbete för demokrati och mänskliga rättigheter finns ett tydligt fokus på medborgerliga och politiska rättigheter och stöd till statliga institutioner, myndigheter, civilsamhällesorganisationer och medier. Detta har i grunden ett gott syfte, men det bör ifrågasättas i vilken grad ett alltför långtgående fokus på detta bidrar till att skapa förutsättningar för människor i fattigdom och förtryck att förbättra sina levnadsvillkor utifrån deras prioriteringar i den omedelbara vardagen. Så länge fattigdom, brist på mat och humanitära kriser råder finns det utrymme för besparingar inom stödet till statliga institutioner. En del av det stödet går direkt till regeringsförvaltningen i länder där regeringen inte arbetar för landets bästa. Den typen av stöd bör användas med större försiktighet. Det bör således finnas ett etiskt golv som mottagare av den typen av bistånd måste hålla sig över. Att exempelvis betala ut i sektorbudgetstöd till finans- och planeringsministerium, som staten i det landet bedriver en brutal häxjakt på hbtq-personer, är oförsvarligt. Situationen för yttrandefrihet och medier har försämrats i exempelvis och , trots att dessa länder är några av de största mottagarna av bistånd till den offentliga förvaltningen och demokratisering. Bistånd med syftet att förbättra respekten för mänskliga rättigheter är lovvärt, men det måste genomföras med insikt om de djupa kulturella skillnader som ofta finns mellan givare och mottagare. Lagar som västvärlden ser som djupt omoraliska, exempelvis den som styr kvinnors rättigheter i , är inte utformade godtyckligt, de är en produkt av afghanska värderingar. Statliga organisationer i de svagaste länderna är ofta genomsyrade av korruption. Fallet med , som förvaltats så illa att den förvärrat den militära konflikten i landet, visar svårigheten att genomföra den typen av bistånd. Att bygga fungerande demokratiska samhällen är tidskrävande och måste i första hand drivas på av inhemska krafter och individer med förståelse för och kunskap om lokala förutsättningar. Vetenskapen visar att för fattiga marginaliserade människor är frågan om att göra sin röst hörd och utöva inflytande i första hand en fråga om deras ställning i den omedelbara närmiljön. Ekonomiska förutsättningar och en acceptabel levnadsstandard är således en förutsättning för bygget av demokrati och mänskliga rättigheter, inte tvärtom. På denna grund bör ett fokus på området demokrati och mänskliga rättigheter minska relativt övriga områden inom biståndet. Många kvinnor i utvecklingsländer ägnar en stor del av sin tid åt överlevnad genom av att exempelvis hämta vatten och trygga livsmedelsförsörjningen för familjen, något som ofta sker under bristande sanitetsförhållanden, vilket bidrar till ohälsa. Allt detta hindrar utvecklingen för kvinnor. Flickor väljer hellre att stanna hemma än att gå till skolan på grund av avsaknad av grundläggande sanitet på skolan. Flickor måste stanna hemma för att hjälpa till med hushållsarbete i stället för att gå till skolan, och många barn blir sjuka och dör på grund av förorenat vatten. Regeringen bör i det svenska jämställdhetsarbetet och i internationella sammanhang tydligare lyfta fram detta samband i arbetet för att skapa förutsättningar för kvinnor att förbättra sina levnadsvillkor och utvecklas på samma villkor som män. Känsliga naturområden som regnskog måste brukas hållbart. Den tropiska skogen rymmer mellan av alla jordens växt- och djurarter men är en viktig ekonomisk resurs. När omfattande skogsarealer huggs ned förändras det lokala och regionala klimatet, bl.a. i form av minskad nederbörd. Avskogningen medför också omfattande utsläpp av koldioxid. Därför är det viktigt att verka för att vissa delar ska kunna skyddas helt medan andra ska kunna nyttjas hållbart. Klimatförändringar är ett globalt problem. Offentliga medel som avsätts för att bekämpa klimatförändringar måste riktas dit där de gör mest nytta. Studier visar att utsläppsminskningar i är betydligt mindre kostnadseffektiva än motsvarande minskningar i utvecklingsländer. Detta gäller särskilt energi-utvinning eftersom många utvecklingsländer fortfarande förlitar sig på kolkraft. vill därför särskilt satsa på utsläpps-minskningar i utvecklingsländer och anta en målsättning om att av det bilaterala biståndet används för miljö, klimat och energi och bibehålla stödet till Gröna klimatfonden på samma nivå som regeringens indikativa fördelning enligt budgetpropositionen . Vi ser också att regeringen bör avveckla stöd till utvecklingsbanker som tillåter byggande av ny kolkraft, om dessa inte ändrar sina regler. Konflikter orsakar förutom mänskligt lidande även fattigdom. Ett förebyggande arbete för att minska risken för krig och konflikter, parat med ett arbete för fred och försoning, är därför också viktigt. Krig och konflikter försvårar också ett gott utvecklingssamarbete och direkta humanitära insatser. En god samordning med säkerhetsfrämjande insatser är därför angeläget. Fred och försoning är därmed på vissa platser en förutsättning för att kunna genomföra både humanitära och ekonomiska hjälpinsatser. Ökad sysselsättning och ekonomisk utveckling är avgörande för målet om biståndsoberoende. Om utvecklingsländer ska få en chans till ekonomisk tillväxt är handelslättnader av olika slag en viktig åtgärd. Tillgången till den inre marknaden är en viktig faktor för att människor ska kunna lyftas ur fattigdom. För att ge önskad effekt måste detta också kombineras med insatser som motverkar korruption och kapitalflykt. Att skapa ekonomisk tillväxt i utvecklingsländer är behäftat med ett antal svårlösta problem. Dessutom ser situationen väldigt olika ut från land till land. Viktiga faktorer som tillgång till kust och hamnar, infrastruktur, naturresurser, interna konflikter och kvaliteten på det politiska ledarskapet varierar kraftigt mellan de minst utvecklade länderna, och därmed måste också åtgärderna för att skapa tillväxt anpassas för varje lands unika situation. Studier har visat att export leder till ökad produktivitet för afrikanska företag, till skillnad från , och där någon motsvarande effekt inte finns. Detta beror på att de inhemska marknaderna i västvärlden och är så pass stora att konkurrensen är lika hård inom som utanför den inhemska marknaden. De afrikanska marknaderna är dock så pass små och stagnerade att mycket ineffektiva företag kunnat överleva, till stor del på grund av importrestriktioner och korruption. långsiktiga utvecklingsbistånd bör därför fokusera på att hjälpa utvecklingsländer att bygga konkurrens-kraftiga exportföretag. Jordbruksutveckling är ett av de bästa verktygen för att bekämpa extrem fattigdom, öka det gemensamma välståndet och se till att de 9,7 miljarder människor som kommer att leva på jorden får mat. Tillväxten inom jordbrukssektorn är två till fyra gånger så effektiv när det gäller att höja inkomsterna bland de fattigaste, än andra typer av insatser. av fattiga arbetande vuxna lever på jordbruk. Jordbruket är även avgörande för den ekonomiska tillväxten. Att förebygga smittsamma sjukdomar sparar både pengar och lidande. Exempelvis är hiv och aids ett angeläget problem som måste bemötas med framför allt preventiva metoder. Förutom det mänskliga lidandet kan hiv/aids komma att mycket kraftigt belasta utvecklingsländers ekonomi på lång sikt. fick uppskattningsvis 19,9 miljoner spädbarn inte grundläggande vaccinationer såsom exempelvis DTP-vaccin. av dessa barn lever i tio länder: , , , , , , , , och . vaccinerades 65 miljoner barn, ofta med mer än ett vaccin sponsrat av Gavi. Målet om att vaccinera 300 miljoner barn är på väg att uppfyllas. Tillgången till rent vatten och sanitet är en avgörande faktor för hälsa och utveckling i fattiga länder. Bristen på detta drabbar kvinnor och barn extra hårt. I många utvecklingsländer vandrar kvinnor långa sträckor för att hämta vatten som i många fall är förorenat. 884 miljoner människor saknar tillgång till rent vatten och 2,3 miljarder människor har inte tillgång till toalett. avföring innehåller nästan 1 miljon bakterier och 10 miljoner virus. När avföring inte hanteras säkert riskerar därför vattenkällor, närmiljö och matproduktion att förorenas. Nästan 290 000 barn dör av diarrésjukdomar orsakade av smutsigt vatten och dålig sanitet. Tillgång till rent vatten, säker sanitet och hygien är en grundläggande förutsättning för människors överlevnad, hälsa, jämställdhet, utbildning, välfärd och ekonomiska produktivitet. slår fast barns rätt till utbildning. Att lära sig läsa och skriva är en förutsättning för ett självständigt liv. Utbildning kan bana vägen för att ta sig ur fattigdom och utsatthet; detta gäller särskilt flickor. Studier visar att utbildning bland flickor ger större självständighet, fördröjer familjebildningen och minskar problemet med överbefolkning. Utbildningsinsatser ska prioriteras till de minst utvecklade länderna och återuppbyggnad av skolor i områden som destabiliserats av konflikter. Konflikter, matosäkerhet och naturkatastrofer orsakar stor förödelse , och ska bidra generöst och efter bästa förmåga. De rent humanitära insatserna bör anses vara den viktigaste tematiska delen av biståndspolitiken. Om ett barn inte får rätt näring de första kan det ge bestående men brist på mat under kan alltså orsaka livslånga skador. WFP hjälper 80 miljoner människor i 80 olika länder att uppnå tillräckligt dagligt kaloriintag. Det bör göras en tydlig distinktion mellan flyktinghjälp och asylinvandring. Asylinvandring är en högst osäker investering eftersom mottagarlandet sällan vet säkert vem den sökande är, huruvida det är möjligt att hjälpa personen i närområdet eller om det finns andra som har ett mer akut behov. Flyktinghjälp är inte behäftat med sådana frågetecken. En översikt över världens flyktingar visar också att är just asylsökande, medan den absoluta majoriteten inte vill eller kan lämna sina hemländer. En stor del av asylsökande från länder i befinner sig i värdsamhällen som erbjuder säkerhet och viss samhällsservice trots ett minskat stöd från det internationella samfundet. Dessa länder bidrar också till stabiliteten i området. En verklighetsförankrad flyktinghjälp fokuserar resurserna där de gör som mest nytta, genom att stärka den humanitära insatsen i närområdet, både i värdsamhällen och i tillfälliga bosättningar. Barn drabbas ofta hårdast i konfliktsituationer, och miljontals barn lever under svåra förhållanden i flyktingläger och värdsamhällen. Utan rätt insatser riskerar hela generationer att gå miste om kvalitativ utbildning och trygg barndom. Insatser för barns och ungdomars utbildning och välmående är grundläggande och avgörande för framtiden och för att länder i konflikt ska kunna återuppbyggas. Utbildning är också en hörnsten i det förebyggande arbetet mot att barn och ungdomar radikaliseras och rekryteras till extrema grupper. För många asylsökande blir livet i inte vad de hoppats på. Vi är säkra på att fler personer än skulle vilja återvända, men att de behöver viss hjälp. Arbetet med återvandring bör därför stödjas och underlättas i syfte att upprätta en hjälpmekanism för personer med uppehållstillstånd eller svenskt medborgarskap som önskar återvända. Hjälpen kan exempelvis bestå av utbildning för barn eller vuxna, stöd för att hitta arbete eller starta företag, för att ordna bostad eller andra praktiska omständigheter. Mekanismen ska vara flexibel och anpassa stödet till den sökandes behov, men hålla sig inom för bistånd genom att endast finansiera kostnader i mottagarlandet. Stödet ska vara till för den som levt i lagligt men inte funnit sin plats. Det ska aldrig löna sig att missköta ett lands ekonomi eller se mellan fingrarna med korruption och förskingring. Denna ambition är tyvärr inte alltid förenlig med viljan att prioritera de minst utvecklade och fattigaste länderna eftersom dessa ofta brister i kapaciteten att hantera biståndsmedel. Det är därför viktigt med ett flexibelt bistånd anpassat efter den situation som råder i olika länder. Bistånd till länder med svaga institutioner bör i första hand gå genom icke-statliga organisationer. måste också frysa utbetalningar så fort en skälig misstanke finns om att pengarna försvinner till korruption. För att på riktigt ska göra skillnad i –bör det palestinska biståndet granskas tydligare. måste ställa krav på att den palestinska myndigheten bättre uppfyller demokratiska principer, bekämpar korruption och respekterar mänskliga rättigheter för att få bilateralt svenskt bistånd. Ytterligare krav måste vara att palestinska myndigheten upphör med alla belöningar för och hyllningar av terrorism och uppmaningar till terrordåd samt tar tydligt avstånd från antisemitism och visar prov på vilja att styra i enlighet med demokratiska principer och mänskliga rättigheter samt i fredlig relation med . Vi föreslår därför en avveckling av biståndsmedlen så länge myndigheten inte lever upp till ovannämnda krav. gav i bistånd till länder i och dess närområde. Mycket av stödet till och dess närområde går till projekt inom medier, demokratiskt deltagande, offentlig administration och civilsamhällesorganisationer men även investeringar i infrastruktur och bankväsendet. Bara stödet till projekt i uppgick till drygt 71 miljoner och syftar bl.a. till att stärka mänskliga rättigheter och förhindra barnäktenskap. Vi står bakom syftet men anser att metoden som sådan är mycket tveksam. Länderna i och dess närområde är inte underutvecklade och det pågår, förutom flyktingsituationen i , inga allvarliga humanitära kriser. Att den regionala strategin dessutom uttalat har dessa länders EU-medlemskap som mål ser vi som mycket problematiskt. Unionen har ett antal medlemsstater som vid inträdet inte uppfyllde de formella kraven, vilket fått mycket allvarliga följder. Anslutningsstödet undergräver i praktiken Köpenhamnskriterierna eftersom länder som behöver stöd för att nå dem kliver in i unionen med enorma hjälpbehov från dag ett. Nyttan med att spendera för att förändra sociala attityder, exempelvis när det gäller barnäktenskap i , bör ifrågasättas. Att barnäktenskap förekommer i beror på att barnäktenskap är en mycket djupt rotad del av den traditionella kulturen. En ökad kulturell mognad är önskvärd, men förändringen måste komma självmant från det turkiska folket. Biståndsformen budgetstöd betalas ut direkt till mottagarlandets statskassa, vilket ställer stora krav på mottagarländernas kapacitet. Generellt budgetstöd inom biståndet har förekommit i svenska regeringsdokument , och denna biståndsform ökade snabbt i omfattning . har stödformen minskat. De senaste mottagarländerna som fick generellt budgetstöd från var () och (). Det generella bilaterala budgetstödet är avvecklat även om fortfarande indirekt betalar ut budgetstöd till den afghanska regeringen genom (). Det bör inte vara en svensk prioritering att bygga upp statsförvaltningen i länder som /Dac klassar som de minst utvecklade, utan i stället bör prioritera utvecklingsbistånd eller humanitära insatser. Att direkt stödja t.ex. statsförvaltning, som staten bedriver en brutal häxjakt på hbtq-personer, ser vi som mycket tveksamt. Budgetstödet som biståndsform är också olämpligt när det gäller länder som inte har en välfungerande statsförvaltning.