bet · H601FiU26 · 2019-02-18 00:00:00 — • Etablera en effektiv ordning för att besvara tillsynsrelaterade frågor på ett klargörande sätt inom rimlig tid där svaren görs tillgängliga för alla inspektörer. • Överväg att bedriva nationella tillsynsprojekt eller att kvalitetssäkra och sprida relevant material från regionala tillsynsprojekt till alla kommuner. • Utvärdera kommunernas tillsyn och den egna tillsynsvägledningen i syfte att kontinuerligt utveckla tillsynsvägledningens effektivitet. Regeringen ska inkomma med en svarsskrivelse till med anledning av granskningsrapporten. Stärkt livsmedelskontroll genom ökad samverkan överlämnade Statskontoret rapporten livsmedelskontroll genom ökad samverkan (2017:9). I rapporten har Statskontoret utrett hur livsmedelskontrollen kan stärkas i kommuner där kontrollen är otillräcklig eller inte utförs på ett riskbaserat sätt. Enligt rapporten bedöms samverkan, som innebär att kommuner bildar gemensamma kontrollmyndigheter, ha bäst förutsättningar för att minska sårbarheten och höja effektiviteten i livsmedelskontrollen. Statskontoret anser därför att kontrollmyndigheterna behöver bli större och färre. Regeringen anses behöva ta initiativ till en färdplan för ökad samverkan. Rapporten skickades ut på remiss , och svarstiden gick ut . Rapporten och remissvaren bereds inom . Enligt 27 kap. 1 § (1998:808) får kommuner ta ut en avgift för tillsyn. Hur stor avgift som ska tas ut beslutas av kommunfullmäktige. Enligt uppgifter från SKL ska den avgift eller taxa som en kommun tar ut för att täcka kostnaderna för tillsyn och kontroll vara så rättvis som möjligt. Enligt kommunallagen ska alla behandlas lika, vilket enligt SKL i detta fall betyder att alla som har liknande verksamhet med samma risker och sköter sina företag på samma sätt ska betala lika mycket i tillsynsavgift. Därför måste det finnas en taxa som speglar hur stor risk ett företag utgör för människors hälsa och miljön. Taxan ska även kunna ta hänsyn till hur en företagsägare sköter sin verksamhet för att undvika skador på hälsan och miljön. Att risken kan variera mellan olika företag och beroende på företagens egenkontroll förklarar enligt SKL varför avgiften kan variera mellan företag som bedriver liknande verksamheter. Ett avgiftsbeslut kan överklagas. Enligt SKL bör företag få regelbundna besök. Den som ska göra tillsynen, t.ex. miljökontoret, bör ha bestämt sig för om ett visst företag ska besökas varje, vartannat eller . Helst bör det inte vara längre än mellan varje besök. Det bedöms som svårt att fördela kostnaderna för tillsynen på ett rättvist sätt , och därför måste avgifterna anpassas så att de i stället blir jämnt fördelade . Det innebär att företag kan få en årlig avgift även de år det inte görs några tillsynsbesök. Liksom vid tidigare behandling vill utskottet framhålla att det är helt i enlighet med regelverket att tillsynsmyndigheter tar ut en tillsynsavgift eller en kontrollavgift utan att en kontroll nödvändigtvis har utförts. Utskottet kan notera det arbete som pågår inom när det gäller Statskontorets rapport om att se över hur livsmedelskontrollen kan stärkas genom ökad samverkan. Utskottet noterar också om tillsyn där regeringen ska inkomma med en svarsskrivelse till . Utskottet vill avvakta det arbete som pågår innan eventuella åtgärder övervägs. Med det anförda avstyrker utskottet samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår samtliga motionsyrkanden om förslag till ändringar i det kommunala utjämningssystemet. Utskottet anser att konsekvenserna av förändringar i utjämningssystemet är svåra att överblicka och att eventuella ändringar därför bör vänta till nästa översyn av hela det kommunala utjämningssystemet. Utskottet hänvisar också till slutbetänkande om kostnadsutjämningssystemet. I åtta motioner tas frågan om det kommunala utjämningssystemet upp. I motion 2018/19:1770 av (S) anförs att det kommunala utjämningssystemet bör ses över i enlighet med förslag för att fortsättningsvis främja likvärdig välfärd i hela landet. I motion 2018/19:1814 av (S) anförs att Region öläge bör beaktas i samband med en eventuell uppdatering av delmodellerna i kostnadsutjämningen. Motionären framhåller att Region har ett primärkommunalt och ett landstingskommunalt ansvar. Kostnadsutvecklingen inom hälso- och sjukvården riskerar enligt motionären att ta över och tränga undan primärkommunala uppdrag. bedöms på grund av sitt geografiska läge inte ha samma möjligheter som andra regioner att hitta gemensamma lösningar genom samverkan över regiongränserna. I motion 2018/19:2441 av (C) anförs att regeringen bör utreda på vilket sätt staten bör bära ansvaret för de merkostnader som har för sjukvården på grund av kombinationen öläge och liten befolkning. Motionären framhåller att delar av de kostnader som uppstår för inte kompenseras i utjämningssystemet. I motion 2018/19:2487 av Per Åsling (C) yrkande 5 anförs att det är viktigt med ett nytt, solidariskt och effektivt skatteutjämningssystem. Motionären menar att befintliga fördelningsmodeller missgynnat på grund av länets stora yta i relation till antalet invånare. I motion 2018/19:2523 av Per Åsling och (båda C) anförs att en rättvisare folkräkning bör införas i det kommunala utjämningssystemet. Motionärerna menar att ett befolkningsgenomsnitt skulle ge en mer rättvis fördelning mellan kommunerna i utjämningssystemet än nuvarande beräkning av invånarna. Samma förslag om rättvisare folkräkning lämnas även i motion 2018/19:2540 av och (båda C). I motion 2018/19:2600 av och (båda M) anför motionärerna att det kommunala utjämningssystemet behöver reformeras genom att prestationskrav införs för kommuner som är mottagare av kostnadsutjämningen (yrkande 1) och genom att hänsyn tas till kostnader för tillväxt (yrkande 2). Dagens utjämningssystem kompenserar för faktorer som kommunen kan styra över, vilket bedöms kunna innebära negativa kommunalekonomiska incitament till förändring. Kostnader som uppstår för tillväxtkommuner, t.ex. investeringar i skolor, tar inte utjämningssystemet hänsyn till. Motionärerna menar att det blir kontraproduktivt att inte ha med tillväxt som en parameter eftersom strävan är att hålla en så hög service till samtliga landets invånare som möjligt. I motion 2018/19:2602 av m.fl. (M) anförs att en översyn bör göras av det kommunala utjämningssystemet. Motionärerna menar att systemet inte fungerar som det är tänkt och att det därför behöver reformeras så att förutsättningar och inte utfall utjämnas, så att staten fullt ut kompenserar de kommuner som behöver kompenseras och så att staten kan dra in utjämningsbidrag till kommuner som inte tar ansvar för sin ekonomi (yrkandena 1–3). Utskottet har tidigare behandlat liknande motionsyrkanden, senast i betänkande 2017/18:FiU26 Kommunala frågor. I betänkandet framhöll utskottet att beslutat om ändringar i lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning. Ändringarna som gjordes bl.a. för att säkerställa att inkomstutjämningssystemet inte skulle motverka tillväxt och ökad sysselsättning. Lagändringarna trädde i kraft . Bakom beslutet låg en omfattande parlamentarisk utredning, där utjämningssystemet utreddes grundligt. Utskottet noterade också att det pågick en utredning om kostnadsutjämningen för kommuner och landsting. Mot den bakgrunden ansåg utskottet att det inte fanns skäl att ytterligare förändra systemet eller tillsätta ytterligare utredningar. När det gäller folkräkningssystemet framhöll utskottet att syftet med det kommunala utjämningssystemet är att åstadkomma likvärdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att bedriva sina verksamheter. Systemet består bl.a. av inkomst- och kostnadsutjämning. Utskottet konstaterade att utjämningssystemet består av flera olika delmodeller och parametrar och att en förändring av systemet skulle kunna få stora konsekvenser för såväl kommuner som landsting. Eftersom det är svårt att få en fullständig bild över vilka dessa konsekvenser blir ansåg utskottet att en förändring skulle kräva en grundlig utredning. Utskottet ansåg därför att eventuella ändringar i systemet bör vänta till nästa översyn av hela det kommunala utjämningssystemet. Med det anförda avstyrkte utskottet de aktuella motionsyrkandena. Lite mer lika – översyn av kostnadsutjämningen för kommuner och landsting överlämnade sitt slutbetänkande Lite mer lika – översyn av kostnadsutjämningen för kommuner och landsting. I betänkandet konstateras att dagens utjämningssystem i huvudsak fyller sitt syfte att ge alla kommuner och landsting möjlighet att erbjuda en likvärdig verksamhet, men att mer fokus behöver läggas på socioekonomisk profil och glesbygdens villkor. Utredningen föreslår en helt ny kompensation för vuxenutbildning inklusive sfi, eftersom de stora skillnaderna i flyktingmottagandet bedöms ställa olika krav på verksamhetens omfattning. En tydligare socioekonomisk profil föreslås för sjukvården, som ersättningar till bl.a. glesbygd och delar av landet med befolkningsförändringar föreslås höjas. Sammantaget väntas förslaget innebära att systemets omfördelning ökar . Ökningen bedöms gynna i huvudsak kommuner och landsting i glesbygd med liten befolkning och stora socioekonomiska utmaningar; t.ex. när det gäller landstingen väntas ”skogslänen” och få ett förbättrat utfall. Förslaget föreslås träda i kraft . Av 17 § lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning framgår att avgifter och bidrag beräknas på grundval av antalet folkbokförda invånare i en kommun eller i ett landsting året före utjämningsåret. Var en person är folkbokförd året före beskattningsåret styr också i vilken kommun personen ska betala skatt (65 kap. 3 § inkomstskattelagen). har enligt uppgift från SKL och () valts för att uppgifterna om antalet folkbokförda ska vara så aktuella som möjligt vid beräkningen av bidrag och avgifter. När inkomstutjämningsbidrag respektive inkomstutjämningsavgift beräknas används s.k. länsvisa skattesatser, vilket är medelskattesatsen 2003 justerat för huvudmannaskapsförändringar som har skett . Skillnaderna som finns i de länsvisa skattesatserna speglar på så sätt inte vilken skattesats som kommunerna eller landstingen valt utan beror endast på i vilken utsträckning kommunerna tagit över verksamhet från landstingen eller tvärtom. Anledningen till att man använder dessa länsvisa skattesatser är att storleken på inkomstutjämningsbidrag eller inkomstutjämningsavgifter inte ska kunna påverkas av kommuner och landsting. (Källa: SCB, Kommunalekonomisk utjämning, .) Enligt 1 b § förordningen (2007:827) med instruktion för Statskontoret har Statskontoret i uppdrag att redogöra för utvecklingen av statens styrning av kommuner och landsting, vilket bl.a. omfattar det kommunala utjämningssystemet. Utskottet vill inledningsvis framhålla att 2013 beslutade om ändringar i lagen (2004:773) om kommunalekonomisk utjämning. Ändringarna gjordes bl.a. för att säkerställa att inkomstutjämningssystemet inte skulle motverka tillväxt och ökad sysselsättning. Lagändringarna trädde i kraft . Bakom beslutet låg en omfattande parlamentarisk utredning, där utjämningssystemet utreddes grundligt. Utskottet noterar att den översyn av kostnadsutjämningen för kommuner och landsting som gjorts av nu har redovisats i ett slutbetänkande som har överlämnats till regeringen. Utskottet anser att utredningens förslag bör få beredas i vanlig ordning innan eventuella åtgärder övervägs. När det gäller folkräkningssystemet vill utskottet liksom tidigare framhålla att syftet med det kommunala utjämningssystemet är att åstadkomma likvärdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att bedriva sina verksamheter. Systemet består bl.a. av inkomst- och kostnadsutjämning. Utjämningssystemet består av flera olika delmodeller och parametrar, och en förändring av systemet skulle kunna få stora konsekvenser för såväl kommuner som landsting. Eftersom det är svårt att få en fullständig bild över vilka dessa konsekvenser blir anser utskottet att en förändring skulle kräva en grundlig utredning. Utskottet anser därför att eventuella ändringar i systemet bör vänta till nästa översyn av hela det kommunala utjämningssystemet. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet de aktuella motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om att synliggöra idéburna verksamheter i den offentliga statistiken med hänvisning till en pågående utredning. Jämför reservation 6 (L). I kommittémotion 2018/19:2055 av m.fl. (L) yrkande 2 anförs att de idéburna verksamheterna bör synliggöras i den offentliga statistiken och att alla välfärdsdata bör delas upp på idéburna, privata och offentliga verksamheter. En tydlig definition av idéburna aktörer i välfärden tillsatte regeringen en särskild utredare som ska ta fram förslag på en tydlig definition av idéburna aktörer som kan användas för att identifiera och avgränsa dessa från andra aktörer i välfärdsverksamheter och andra närliggande offentligt finansierade eller subventionerade verksamheter. Syftet med en definition av idéburna aktörer är enligt direktivet (dir. 2018:46) att främja ett ökat idéburet deltagande i välfärden. Uppdraget ska redovisas . Utskottet noterar att regeringen tillsatt en utredning som ska lämna förslag på en tydlig definition av idéburna aktörer. Utskottet anser att utredningens förslag bör inväntas innan eventuella åtgärder övervägs. Med det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om att ställa krav på kommuner att redovisa sitt arbete med Agenda 2030 med hänvisning till det arbete som redan pågår. I motion 2018/19:2738 av m.fl. (MP) yrkande 4 anförs att bör ställa krav på att kommuner och landsting redovisar hur de lever upp till Agenda 2030. Motionärerna framhåller att regeringen har lagt fast att Agenda 2030 ska genomföras inom ramen för ordinarie styrning och på alla politikområden. Det ska också ges stöd till kommuner och landsting för att förenkla genomförandet. Mot bakgrund av att den offentliga verksamheten står för hälften av BNP och att en stor del av detta består av verksamheter i kommuner och landsting krävs enligt motionärerna en särskild tydlighet i att Agenda 2030 ska genomföras. Det bedöms därför som rimligt att ställa krav på att bl.a. kommuner ska redovisa sitt arbete med Agenda 2030 . Handlingsplan Agenda 2030 2018–2020 beslutade regeringen om en handlingsplan för Agenda 2030 (Fi 2018:3). I planen framhålls att det finns ett behov av nyckeltal som drivkraft och stöd för genomförandet av Agenda 2030 på den lokala och regionala nivån. Nyckeltal kan styra och vägleda kommuner och landsting som efterfrågar stöd i sitt uppföljningsarbete. Agenda 2030-delegationen lyfter i sitt förslag till handlingsplan fram detta som ett identifierat samarbetsområde med SKL. Delegationen föreslår att det görs en översyn av Rådet för främjande av kommunala analysers (RKA) befintliga nyckeltal för hållbar utveckling och att eventuellt intresse för öppna jämförelser av hållbar utveckling inom kommunsektorn undersöks närmare. SCB ansluter sig i sin redovisning av nationella indikatorer till delegationens förslag och uttrycker en vilja att bidra till analysen av vilka nyckeltal som är möjliga och relevanta att följa på regional och lokal nivå. Regeringen stöder och följer pågående arbete för att höja kunskapsnivån om hur kommuner och landsting kan arbeta sammanhållet och långsiktigt med socialt, miljömässigt och ekonomiskt hållbar utveckling. Regeringen har också gett Agenda 2030-delegationen i uppdrag att förankra Agenda 2030 och dess mål samt att utveckla en bred dialog om hållbar utveckling. RKA kommer mot denna bakgrund att i samråd med Agenda 2030-delegationen, SCB och representanter för kommuner och landsting ta fram frivilliga nyckeltal för kommuner och landsting utifrån målen och delmålen i Agenda . Vidare framgår det av handlingsplanen att SCB har fått i uppdrag att bygga upp ett nationellt uppföljningssystem genom att samordna utveckling, produktion och tillgängliggörande av statistik för genomförande av Agenda 2030. lämnade SKL en svarsskrivelse på regeringens förslag till Handlingsplan Agenda 2030[1] som lämnades . Av skrivelsen framgår att SKL delar regeringens uppfattning att det finns ett behov av indikatorer för uppföljning av Agenda 2030 på lokal och regional nivå, som är frivilliga att använda för kommuner, landsting och regioner. Indikatorer för uppföljning kan ha en styrande och vägledande effekt för de kommuner eller landsting som har önskat stöd i uppföljningsarbetet med de globala målen, utan att vara tvingande. Indikatorer på lokal nivå måste enligt SKL vara enkla och relevanta och inte innebära stora kostnader. SKL betonar att indikatorerna bör ingå i befintliga databaser som exempelvis Kolada. Att bygga vidare på redan befintliga system och verktyg ser förbundet som positivt, och därför välkomnas initiativet till en eventuell uppdatering av de nyckeltal för hållbar utveckling som tagits fram av RKA. Rådet för främjande av kommunala analyser Enligt uppgifter från RKA arbetar kansliet intensivt med uppdraget att ta fram nyckeltal för Agenda 2030. Just nu undersöks vilken statistik som finns på olika håll i landet och vad som skulle kunna vara användbart för lokal och regional nivå när det gäller uppföljning av de globala målen. En referensgrupp och en arbetsgrupp som stöttar processen har bildats . Deltagarna i referensgruppen representerar myndigheter som på olika sätt är kopplade till målen inom Agenda 2030. Arbetsgruppen består av representanter för kommuner, landsting och regioner. Enligt RKA deltar guppen i högsta grad i arbetet med att ta fram relevanta nyckeltal för uppföljning av Agenda 2030 på lokal och regional nivå. träffades arbetsgruppen och diskuterade då ett första utkast till urval av nyckeltal. Arbetet har fortskridit, och enligt RKA kommer nyckeltalen för Agenda 2030 att publiceras i Kolada och vara tillgängliga för alla kommuner, landsting och regioner. Nyckeltalen kommer att publiceras . Utskottet delar regeringens bedömning om att det finns ett behov av nyckeltal som drivkraft och stöd för genomförandet av Agenda 2030 på den lokala och regionala nivån. Utskottet noterar också att det pågår ett omfattande arbete med att ta fram olika nyckeltal för att följa upp arbetet på lokal och regional nivå. Med det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Villkor för verksamhet som bedrivs inom vissa välfärdsområden, punkt 1 (M, KD) av (M), (M), (M), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 76 och 2018/19:840 av m.fl. (S), 2018/19:849 av (M) yrkande 1, 2018/19:855 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 62, 2018/19:932 av m.fl. (M) yrkandena 1 och 2, 2018/19:1222 av (M), 2018/19:1424 av och (båda M), 2018/19:2055 av m.fl. (L) yrkande 1, 2018/19:2098 av m.fl. (S), 2018/19:2575 av m.fl. (M) yrkande 2, 2018/19:2576 av m.fl. (M) yrkande 2 och 2018/19:2694 av m.fl. (C) yrkande 16. har på förslag av utskottet tidigare riktat tillkännagivanden till regeringen om att återkomma till med förslag om att införa nationella kvalitetskrav för de verksamheter som bedrivs inom välfärdens områden och om att återkomma med kompletterande lagstiftning så att likvärdiga krav ställs på privata och offentliga aktörer. Vi konstaterar dock att regeringen ännu inte återkommit till i frågan. Vi kan notera att det i den sakpolitiska överenskommelse som slutits mellan Socialdemokraterna, finns skrivningar som berör området, men anser att det fortfarande finns betydande oklarheter om vad regeringen avser att göra när det gäller villkoren för verksamheter som bedrivs inom välfärden. Därför bör tillkännage för regeringen att den ska återkomma till med förslag om att fastställa nationella kvalitetskrav för samtliga verksamheter inom välfärden, införa en generell tillståndsplikt samt skärpa och förstärka dagens sanktioner. Villkor för verksamhet som bedrivs inom vissa välfärdsområden, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:855 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 62 och 2018/19:840 av m.fl. (S), 2018/19:849 av (M) yrkande 1, 2018/19:932 av m.fl. (M) yrkandena 1 och 2, 2018/19:1222 av (M), 2018/19:1424 av och (båda M), 2018/19:2055 av m.fl. (L) yrkande 1, 2018/19:2098 av m.fl. (S), 2018/19:2575 av m.fl. (M) yrkande 2, 2018/19:2576 av m.fl. (M) yrkande 2, 2018/19:2694 av m.fl. (C) yrkande 16 och 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 76. Vi sverigedemokrater värnar den svenska välfärdsmodellen och månar om kvalitet, ordning och reda, mångfald och valfrihet i välfärdens verksamheter. Det ska därför finnas utrymme för fler aktörer och driftsformer. Aktiebolag som är verksamma inom välfärdssektorn och finansieras med offentliga medel menar vi är att betrakta som särskilda då samhället funnit att dessa verksamheter är så centrala att alla individer ska ha tillgång till dem och att de därför ska finansieras via det offentliga. Mot den bakgrunden bör det införas en bestämmelse om att aktiebolag som finansieras med offentliga medel inte får ta ut utdelning förrän de uppnått en ekonomisk stabilitet som garanterar att verksamheten kan fortskrida även om bolaget skulle hamna på obestånd, så pass länge att det offentliga kan ta över verksamheten utan menlig inverkan på vårdtagare, brukare eller motsvarande. Villkor för verksamhet som bedrivs inom vissa välfärdsområden, punkt 1 – motiveringen (V) av (V). Vi inom anser att när allt fler privata aktörer med syfte att generera vinst utför tjänster inom välfärden införs incitament i välfärden som kommer i konflikt med den lagstiftning och de mål som satts upp för skola, vård och omsorg. Skattepengar ska användas till det de är avsedda för. anser att obegränsade vinstuttag i välfärden medför att skattepengar som avsatts för skola, vård och omsorg i stället går till ägarna. Dessutom ökar risken för att oseriösa aktörer genom bedrägerier eller andra former av kriminalitet försöker tillskansa sig medel som är avsedda för välfärden, dessutom har vi sett många exempel där bolagen på olika sätt agerar för att undgå skatt. Dessutom undermineras välfärdens legitimitet. Genom att införa en reglering av vinsterna anser vi att förtroendet för de privata aktörer som är där för verksamhetens skull och tilltron till välfärdssystemet i stort kan stärkas. De starka finansiella drivkrafter som är förknippade med vinstsyftande aktörer riskerar att prioritera lönsamma grupper med mindre behov, på bekostnad av dem som har större behov, vilket strider mot intentionerna i lagstiftningen. Välfärden är rättighetsbaserad, skattefinansierad och ingen marknad och ska inte heller hanteras som en sådan. Skälen för att reglera hur mycket pengar som ska lämna välfärdsverksamheten bedöms därför som starka, eftersom det kan minska incitamenten för kvalitetssänkningar och brukarselektering, t.ex. val av plats för etablering i syfte att maximera vinsten. En reglering av vinsterna innebär förutsättningar för en mer tillitsbaserad styrning, eftersom det redan skulle finnas ett system för att säkerställa att pengarna används i verksamheten. En reglering som motverkar incitamenten till vinstuttag kan leda till ett minskat behov av detaljreglering av välfärdssektorn, vilket ger förutsättningar för en bättre, mer tillitsbaserad och ändamålsenlig styrning av välfärden. I motsats till vad de som förespråkar vinstuttag ur välfärden brukar påstå, att mångfalden ökar, så leder det i stället till en fortsatt utveckling mot allt större vinstsyftande aktörer, vilket i sig riskerar att leda till en allt större likriktning, vilket riskerar att minska mångfalden för brukarna.