bet · H601MJU18 · 2019-06-04 00:00:00 — Utskottet vill i sammanhanget särskilt framhålla möjligheten att ge en myndighet, exempelvis SGU (Bergsstaten), i samråd med andra berörda myndigheter ansvar för hela tillståndsprocessen. bör därför tillkännage för regeringen att den bör vidta nödvändiga åtgärder för att förenkla och förkorta tillståndsprocesserna för gruv- och mineralnäringen och därefter återkomma till med en redovisning av vilka åtgärder som har vidtagits. beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2018/19:NU11, rskr. 2018/19:209). Utskottets utgångspunkt är, liksom tidigare, att det är bra att har en miljölagstiftning som ställer hårda krav vid prövningen av verksamheter som påverkar miljön negativt. Utskottets inställning i det avseendet har inte förändrats. Utskottet vill betona vikten av att tillståndsprocesserna utformas på ett sådant sätt att de inte i onödan hindrar, försenar eller fördyrar investeringar som miljöanpassar verksamheter och åtgärder som bidrar till hållbar tillväxt. Utskottet ser naturligtvis positivt på det arbete som pågår när det gäller frågan om att effektivisera, förkorta och förenkla tillståndsprocesserna, men konstaterar att det finns mer att göra. Utskottet vill här särskilt betona behovet av att införa ett s.k. grönt spår, dvs. en skyndsammare handläggning av mål och ärenden som gäller miljöförbättrande åtgärder eller verksamheter. Möjligheten och ändamålet med att införa ett sådant spår bör därför noga övervägas. För att realisera ett grönt spår, och för att i övrigt förkorta handläggningstiderna, behövs ett mer proaktivt arbete där företag och andra sökande i större utsträckning än kan få stöd och råd om hur tillståndsprocesserna fungerar. En sådan satsning kommer att medföra samhällsekonomiska fördelar i form av bl.a. nya arbetstillfällen och ökade skatteintäkter. Vidare kan förkortade handläggningstider underlätta moderniseringar och satsningar på miljöförbättrande åtgärder, vilket i sin tur kommer att bidra till en minskad miljöpåverkan. Trots det förändringsarbete som redan pågår finns det således behov av att ta ytterligare steg för att förbättra tillståndsprocesserna på det sätt som utskottet nu beskrivit. Detta bör ges regeringen till känna. Med det anförda tillstyrker utskottet motionerna 2018/19:164 (SD) yrkande 15 och 2018/19:2819 (M, C, KD, L) yrkande 106. Utskottet föreslår att motionerna 2018/19:1067 (S), 2018/19:1702 (M), 2018/19:1946 (C) yrkande 3, 2018/19:2426 (C) yrkande 4 och 2018/19:2736 (KD) yrkandena 15 och 16 lämnas utan åtgärd i den mån de inte kan anses tillgodosedda med vad som anförts ovan. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förändringar i regleringen av äganderätten i vanlig lag och om kompensation vid inskränkningar i ägande- och brukanderätten. Jämför reservation 7 (M, SD, KD), 8 (M, SD, KD) och 9 (SD). I kommittémotion 2018/19:2896 av m.fl. (M) yrkande 7 framhåller motionärerna behovet av att tillsätta en äganderättsutredning som ska undersöka statusen för äganderätten i , med särskilt fokus på de gröna näringarna. Även motion 2018/19:1333 av (M) yrkande 1 och motion 2018/19:2260 av (C) handlar om att stärka äganderätten. I motion 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 1 framhålls vikten av att äganderätten inte urholkas. Motionärerna anför bl.a. att det är nödvändigt att lagstiftningen förtydligas i syfte att äganderätten även i fortsättningen ska ge ett starkt skydd, som denna inte får förhindra de åtgärder som är motiverade med hänsyn till miljön. Motion 2018/19:1328 av och (båda M) yrkande 2 handlar om äganderätten i vanlig lag. Enligt motionärerna behövs en översyn av grundlagens skydd för den privata äganderätten, och en stärkt äganderätt skulle även kunna konkretiseras genom följdändringar i vanlig lag, t.ex. i bestämmelser om strandskydd, avverkningsförbud och vattenskydd. I kommittémotion 2018/19:2896 av m.fl. (M) yrkande 6 framhåller motionärerna att äganderätten inom jordbruket måste värnas för att stärka de svenska lantbrukarnas konkurrensförutsättningar. I kommittémotion 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 1 efterlyses en utredning av utformningen av modeller för kompensation för inskränkningar i brukande- och äganderätten. Enligt motion 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 2 finns det behov av klara och tydliga ersättningsregler för intrång i äganderätten. Enligt motionärerna måste utgångspunkten vara att det vid begränsningar av pågående markanvändning som är att betrakta som mer än bagatellartade bör utgå full ersättning till markägaren. Enligt 2 kap. 15 § första stycket RF är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnader, utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Egendomsskyddet i paragrafens första stycke innebär inte att den enskildes egendom är ovillkorligt tryggad. Ingrepp av de slag som omfattas av bestämmelsen får göras, men endast om det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Vad som avses med angelägna allmänna intressen får avgöras i enlighet med vad som kan anses acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt i ett modernt och demokratiskt samhälle. Det kan vara fråga om samhällets behov av mark för bl.a. naturvårds- och miljöintressen, totalförsvarsändamål, bostadsbyggande, trafikleder och rekreation (prop. 1993/94:117 s. 48). Enligt 2 kap. 15 § andra stycket RF ska den som genom expropriation tvingas avstå sin egendom vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Ersättning ska också vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller att skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. Ersättningen ska bestämmas enligt grunder som anges i vanlig lag. När det gäller inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl har man, enligt 2 kap. 15 § tredje stycket RF, endast rätt till ersättning om sådan rätt har reglerats i vanlig lag. Enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna med ändringar och tillägg () som svensk lag. En för folkrättsligt förpliktande bestämmelse om skydd för enskildas egendom finns i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till . Av artikelns första stycke följer att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom samt att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Enligt andra stycket inskränker emellertid dessa bestämmelser inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. 31 kap. innehåller bestämmelser om ersättning vid ingripanden av det allmänna och vid tillståndsprövning av vattenverksamhet m.m. Enligt 31 kap. 2 § ska bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719) gälla vid ersättning och inlösen enligt 31 kap. , om inte balken innehåller avvikande bestämmelser. Bestämmelser om expropriationsersättning finns i 4 kap. expropriationslagen. Enligt 31 kap. 4 och 5 §§ kan fastighetsägaren under vissa förutsättningar ha rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras, t.ex. när beslutet gäller föreskrifter om åtgärder och inskränkningar som rör nationalparker, naturreservat, kulturreservat och vattenskyddsområden, bildandet av ett biotopskyddsområde och skydd för särskilda områden enligt 7 kap. 28–29 b §§ . Enligt 31 kap. 7 § betalas ersättningen, med vissa undantag, av staten eller kommunen. Enligt 31 kap. 8 § kan fastighetsägaren, i stället för att få ersättning på grund av inskränkningar i markanvändningen, under vissa förutsättningar ha rätt att få fastigheten inlöst. behandling och kompletterande uppgifter beslutade regeringen att utse en särskild utredare för att se över den lagstiftning som möjliggör inskränkningar i användningen av mark eller byggnader (rådighetsinskränkningar) av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Enligt direktiven skulle utredaren identifiera de fall där ersättning bör ges trots att ingripandet skett av dessa skäl och föreslå de ändringar som anses nödvändiga för att i lag ange vad som ska gälla i fråga om ersättning i de fallen. Betänkandet Ersättning vid rådighetsinskränkningar – vilka fall omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen när ersättning ska lämnas? (SOU 2013:59) överlämnades till regeringen . I betänkandet anfördes bl.a. följande (s. 10 f.): De bestämmelser i gällande rätt som möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl är många och återfinns i ett stort antal lagar, förordningar och föreskrifter. Utredningens målsättning har därför inte varit att särskilt granska varje enskilt fall där en inskränkning av mark eller byggnad av dessa skäl kan komma ifråga. I stället har målsättningen varit att granska den lagstiftning som möjliggör sådana inskränkningar på ett principiellt plan, att utreda när en rätt till ersättning bör finnas generellt och göra lagstiftaren och tillämparen uppmärksamma på hur frågan om ersättning ska hanteras i praktiken för att undvika orimliga resultat. Det finns vissa grundläggande principer som får antas gälla generellt i fråga om rätten till ersättning vid rådighetsinskränkningar. Dessa principer går att härleda ur gällande rätt och har i lagstiftningsarbetet, i varierande grad, varit styrande för huruvida en rådighetsinskränkning ska förenas med en rätt till ersättning för den enskilde. Av dessa principer kan proportionalitetsprincipen och rättssäkerhetsprincipen nämnas. Proportionalitetsprincipen spelar en betydande roll vid lagstiftning och domstolsprövning i ärenden om rådighetsinskränkningar. Vid avgörandet av om en viss rådighetsinskränkande åtgärd är proportionerlig är rätten till ersättning en väsentlig parameter. Rättssäkerhetsaspekten och allmänna rättsgrundsatser medför att det allmännas möjligheter att inskränka en viss verksamhet utan att lämna ersättning är mindre om den enskilde har haft befogad anledning att anta att verksamheten ska få fortgå oinskränkt, än om det funnits anledning att räkna med att verksamheten inte skulle kunna fortgå oinskränkt. Det ligger utanför denna utrednings uppdrag att granska och föreslå ändringar i de bestämmelser som möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och säkerhetsskäl. Med hänsyn till den mängd bestämmelser det rör sig om och hur vitt skilda områden som omfattas är det heller inte möjligt. En sådan omfattande granskning görs troligen bäst i samband med en allmän översyn av regelverket inom varje särskilt område. Två områden där det finns ett behov av en sådan översyn är rådighetsinskränkningar i samband med inrättandet av vattenskyddsområden och rådighetsinskränkningar med stöd av artskyddsförordningen. I samband med att miljö- och jordbruksutskottet under /18 behandlade motioner om bl.a. ersättning vid rådighetsinskränkningar upplyste om att utredningsbetänkandet SOU 2013:59 är slutbehandlat. () har uppgett att förslag (SOU 2016:32) om obligatoriskt införande av vattenskyddsområden samt frågan om ersättningens storlek, i de fall ersättning är aktuell, analyseras vidare. När det gäller frågan om kompensation vid inskränkningar i ägande- och brukanderätten föreslog miljö- och jordbruksutskottet ett tillkännagivande till regeringen. I sitt ställningstagande anförde utskottet följande: När det gäller rådighetsinskränkningar i samband med inrättandet av vattenskyddsområden och rådighetsinskränkningar med stöd av artskyddsförordningen kan utskottet konstatera att det pågår visst arbete. Det finns emellertid anledning att även på andra områden granska och föreslå ändringar i de bestämmelser som möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och säkerhetsskäl. Enligt utskottet är det angeläget att ta ytterligare sådana initiativ för att i det sammanhanget utreda vilka slags kompensationsmodeller som skulle kunna utformas för att begränsa de ekonomiska förluster som markägare kan drabbas av till följd av rådighetsinskränkningar. Detta bör ges regeringen till känna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2017/18:MJU19, rskr. 2017/18:217). I regeringens skrivelse 2018/19:75 (s. 209) anför regeringen att det pågår ett arbete inom med att initiera en översyn av systematiken i bestämmelserna i 7 kap. om skydd av områden. En utredning av vilka slags kompensationsmodeller som skulle kunna utformas för att begränsa ekonomiska förluster för markägare kan tas in i en sådan översyn. Punkten är enligt regeringen inte slutbehandlad. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 20 s. 73) anför regeringen att arbete med att byta ersättningsmark mot mark med höga naturvärden innebar att ca produktiv skogsmark med höga naturvärden säkrades . Det s.k. som har pågått är därmed avslutat. Totalt har projektet resulterat i att ca produktiv skogsmark med låga naturvärden har bytts mot ca produktiv skogsmark med höga naturvärden. Enligt är markbyte ett tidseffektivt och ekonomiskt fördelaktigt sätt att skydda skog. bedömer att arbetet har varit framgångsrikt och att det har stor potential för framtiden. Intresset för ersättningsmark är också stort bland skogsägare eftersom det för dem ofta är mer värt att få ersättningsmark än att få ersättning i pengar. träffades det s.k. januariavtalet mellan Socialdemokraterna, . Avtalet är en överenskommelse om politikens inriktning på flera områden. Det framgår av punkt 26 i avtalet att den privata äganderätten till skogen ska värnas och stärkas. Enligt avtalet ska rättssäkerheten för markägare och företagare stärkas, och det ska också säkerställas att markägare får ekonomisk kompensation för inskränkningar i ägande- och brukanderätten i den utsträckning de har rätt till. Anslagen för ersättning för skyddad mark ska enligt avtalet vara tillräckliga för detta. ska det därför tillsättas utredningar om stärkt äganderätt och om nya flexibla skydds- och ersättningsformer vid skydd av mark, och ny lagstiftning till följd av utredningarna ska införas från . Artskyddsförordningen ska också ses över, och en ny förordning ska träda i kraft . I regeringens proposition 2018/19:99 Vårändringsbudget föreslår regeringen att anslaget 1:14 Skydd av värdefull natur ökas med . Som skäl för sitt förslag anför regeringen följande (s. 143): Anslaget används bl.a. till utgifter för skydd och bevarande av värdefulla naturmiljöer för biologisk mångfald och friluftsliv. beslutade att anvisa mindre till anslaget jämfört med regeringens förslag i budgetpropositionen (bet. 2018/19:MJU1, rskr. 2018/19:98). Regeringen bedömer att det behövs ytterligare insatser för skydd och bevarande av värdefulla naturmiljöer, bl.a. i form av ersättningar enligt 31 kap. , samt för förvärv och avtalslösningar för statens räkning av värdefulla naturområden. Regeringen anser därför att anslaget 1:14 Skydd av värdefull natur bör ökas med . Finansiering sker genom de förslag till inkomstökningar och minskade anslag som lämnas i denna proposition. Ett av motionsyrkandena i detta ärende handlar om att stärkt äganderätt i grundlag bör leda till vissa följdändringar i vanlig lag. När det gäller frågan om stärkt äganderätt i grundlag avstyrkte motionsyrkanden om ett stärkt skydd för äganderätten (bet. 2015/16:KU15). Utskottet uttalade som sin uppfattning att bestämmelserna i 2 kap. 15 § regeringsformen om egendomsskydd är väl avvägda. Utskottet var inte heller berett att föreslå några ändringar när det gäller bestämmelserna i om förutsättningar för begränsningar av fri- och rättigheter. De då aktuella motionerna avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:192). Ett motsvarande motionsyrkande avstyrktes av samma utskott (bet. 2017/18:KU34, rskr. 2017/18:270). Ett yrkande om stärkt äganderätt i grundlag (mot. 2018/19:1328 yrkande 1) behandlas av . Enligt det s.k. januariavtalet ska det tillsättas utredningar om stärkt äganderätt och om nya flexibla skydds- och ersättningsformer vid skydd av mark. I avvaktan på utfallet av såväl detta arbete som behandling av motionsyrkanden om stärkt äganderätt i grundlag avser utskottet inte att ta initiativ till någon ytterligare översyn av frågor om äganderätten i vanlig lag. Utskottet föreslår därför att motionerna 2018/19:1328 (M) yrkande 2, 2018/19:1333 (M) yrkande 1, 2018/19:2260 (C), 2018/19:2562 (C) yrkande 1 och 2018/19:2896 (M) yrkandena 6 och 7 avslås. När det gäller frågan om kompensation till markägare vid inskränkningar i ägande- och brukanderätten riktade ett tillkännagivande till regeringen. Av redovisningen ovan framgår att arbetar med frågan, och utskottet föreslår därför att motionerna 2018/19:1293 (SD) yrkande 1 och 2018/19:2562 (C) yrkande 2 lämnas utan åtgärd. Samhällsplanering, grön infrastruktur och naturvård Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om hållbar stadsutveckling, om naturvårdsaspekten i samhällsplaneringsprocesser och om att avbryta handlingsplanerna för grön infrastruktur. I skrivelsen anför regeringen att man – för att stärka kommunernas förutsättningar att utveckla städerna till gröna, hälsosamma och trygga platser där människor möts och innovationer skapas – har inrättat ett bidrag till åtgärder för grönare städer, stadsnära grönska, ekosystemtjänster i urban miljö och barns utemiljöer. Bidraget omfattar , och . I städerna finns möjligheten att lösa många av klimat- och miljöutmaningarna, och hållbar stadsutveckling är ett viktigt medel i arbetet med att uppnå miljömålen. Exempel på åtgärder som är bidragsberättigade är parker, alléer, buskage, häckar, planteringar, gröna tak och väggar samt ytor för barns lek och utevistelse i urban miljö. Även åtgärder som gäller vattenytor i urban miljö som stränder, våtmarker, vattendrag, diken, dagvattenanläggningar eller liknande är stödberättigade (s. 13). Regeringen anför vidare att man – i syfte att höja ambitionen i arbetet med skydd av värdefull natur, skötsel och förvaltning av skyddad natur, bevarande av biologisk mångfald, viltförvaltning samt insatser för friluftslivet – väsentligt har ökat anslagen för åtgärder för och skydd av värdefull natur. Anslaget 1:3 Åtgärder för värdefull natur omfattade i budgetpropositionen ca och anslaget 1:14 Skydd av värdefull natur , att jämföra med budgetpropositionen där samma anslag omfattade drygt 600 respektive . Dessa satsningar har inneburit en kraftig ambitionshöjning och gjort att fler värdefulla naturmiljöer för biologisk mångfald och friluftsliv har kunnat skyddas (s. 14). I skrivelsen redogör regeringen för arbetet med Strategi för Levande städer. Genom denna strategi presenterade regeringen en ny politik för hållbar stadsutveckling (skr. 2017/18:230). Regeringen vill med strategin stärka kommunernas förutsättningar att utveckla gröna, hälsosamma och trygga städer där människor möts och innovationer skapas. En hållbar stadsutveckling utgår från en helhetssyn på hur städer ska omfatta både miljömässiga, sociala och ekonomiska dimensioner. En viktig del av stadsutvecklingen är trafikplaneringen. Strategin bidrar till flertalet miljökvalitetsmål men främst till God bebyggd miljö, Begränsad klimatpåverkan, luft och Ett rikt växt- och djurliv samt till flertalet av generationsmålets strecksatser. Inom ramen för regeringens arbete med en ny politik för hållbar stadsutveckling har tre nya etappmål i miljömålssystemet beslutats. Etappmålen är en viktig del i politiken för en hållbar stadsutveckling. De tre etappmålen är följande: – Etappmål för att öka andelen gång-, cykel- och kollektivtrafik: Andelen persontransporter med kollektivtrafik, cykel och gång i ska vara 2025, uttryckt i personkilometer, i riktning mot att fördubbla andelen för gång-, cykel- och kollektivtrafik. – Etappmål om metod för stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer: Kommunerna ska ha tillgång till en utvecklad metod för att ta till vara och integrera stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer vid planering, byggande och förvaltning i städer och tätorter. – Etappmål om integrering av stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer: En majoritet av kommunerna ska ta till vara och integrera stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer vid planering, byggande och förvaltning i städer och tätorter. För att bidra till en hållbar stadsutveckling och de etappmål som beslutats redogör regeringen i strategin för ett antal åtgärder som beslutats eller planeras. Det gäller t.ex. bidraget för grönare städer för att främja stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer samt flera satsningar som rör bl.a. hållbara transporter i städer (s. 22 f.). Av skrivelsen framgår också att regeringen har förstärkt anslaget för sanering och återställning av förorenade områden samt inrättat ett nytt bidrag till kommuner för sanering av förorenade områden för att bygga bostäder (s. 52). Enligt skrivelsen har det tagits flera initiativ för att lyfta vikten av att arbeta med ekosystemtjänster i samhällsplaneringen. Vägledning och informationsspridning är enligt regeringen fortsatt viktigt (s. 61). I kommittémotion 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 16 framhålls vikten av att bygga städerna hållbart med satsningar på grön infrastruktur och skydd av närnatur, allemansrätten och det vardagliga friluftslivet. I samma motion (yrkande 17) anför motionärerna att man måste ställa krav på att naturvårdsaspekten ska komma in tidigt i alla processer för samhällsplanering. Enligt motion 2018/19:2005 av och (båda M) bör man frysa handlingsplanerna för grön infrastruktur till dess att en utredning genomförs av hur grön infrastruktur påverkar brukanderätten, förfoganderätten och äganderätten. behandling och kompletterande uppgifter Grön infrastruktur kan enligt beskrivas som nätverk av natur. Med detta menas de naturliga strukturer, arter och processer som behövs för att djur, växter och svampar ska finnas kvar . Ett gott tillstånd i naturen och robusta ekosystem är en förutsättning för ekosystemtjänster, dvs. de produkter och tjänster naturen ger (t.ex. mat, luftrening, pollinering och rekreation). De bidrar till vår välfärd och livskvalitet. Regeringen har bestämt att vi ska använda grön infrastruktur som ett verktyg för att stärka biologisk mångfald i landskapet och dess förmåga att producera ekosystemtjänster. Kunskap om grön infrastruktur ökar förståelsen för behovet av mångfald, variation och geografisk närhet för att stärka ekologiska processer och samband i landskapet. fick i uppdrag av regeringen att samordna arbetet med att genomföra grön infrastruktur. fick länsstyrelserna i uppdrag att ta fram regionala handlingsplaner. Enligt har arbetet varit intensivt med att ta fram analyser, vägledningar och kommunikationsmaterial för länsstyrelserna i deras arbete med att kartlägga hur den gröna infrastrukturen ser ut och vad som kan ingå i handlingsplanerna. De regionala handlingsplanerna utgör viktiga kunskaps- och planeringsunderlag för en hållbar samhällsplanering. Arbetet bedrivs i bred samverkan med andra myndigheter och länsstyrelser. Handlingsplanerna kan ligga till grund för prövning och planering, pågående mark- och vattenanvändning, naturvårdsinsatser och kunskapsförsörjning. har utarbetat Vägledning om regionala handlingsplaner för grön infrastruktur i prövning och planering.