bet · H601JuU12 · 2019-03-29 00:00:00 — Därutöver ska en offentlig försvarare utses om det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas och det finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter, villkorlig dom eller sådana påföljder i förening. Även utredningen om brottet kan göra att den misstänkte är i behov av försvarare. Om det i övrigt finns särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till det som målet rör ska en offentlig försvarare också utses. Om en misstänkt inte har fyllt ska en offentlig försvarare utses oavsett vilket brott det är fråga om såvida det inte är uppenbart att den unge saknar behov av försvarare (24 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Till offentlig försvarare ska förordnas en advokat som är lämplig för uppdraget. Om det finns särskilda skäl, får till sådan försvarare utses någon annan lämplig person som har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domaranställning. Företrädesvis bör det förordnas någon som brukar förekomma som rättegångsombud vid domstolen. Har den misstänkte till offentlig försvarare föreslagit någon som är behörig för uppdraget, ska denne förordnas, om det inte finns särskilda skäl mot det (21 kap. 5 § RB). En offentlig försvarare har enligt 21 kap. 10 § RB rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Ersättningen för arbete ska bestämmas med utgångspunkt i den tidsåtgång som är rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning och med tillämpning av en timkostnadsnorm. Timersättningen får avvika från timkostnadsnormen, om den skicklighet och den omsorg som uppdraget utförts med eller andra omständigheter av betydelse ger anledning till det. När ersättningen bestäms ska i vissa fall en taxa tillämpas. I 31 kap. RB finns bestämmelser om att en tilltalad under vissa förutsättningar ska ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. En enskild kan också i andra situationer ha rätt till ett juridiskt biträde som bekostas av allmänna medel, t.ex. rättshjälpsbiträde, målsägandebiträde eller offentligt biträde. Av 31 kap. 1 § RB framgår att om den tilltalade döms för brottet i ett mål där åklagaren för talan, ska den tilltalade ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. Den tilltalade ska också ersätta staten för kostnaden att hämta honom eller henne till rätten och för kostnaden för provtagning och analys av blod, urin och saliv som avser honom eller henne och som har gjorts för utredning om brottet. Ersättningsskyldigheten omfattar dock inte kostnader som inte skäligen varit motiverade för utredningen, eller kostnader som vållats genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den tilltalade, hans eller hennes ombud eller försvarare som utsetts av honom eller henne. Ersättningsskyldigheten omfattar inte heller det som betalats i ersättning till en försvarare för utlägg för tolkning av en överläggning med den tilltalade. Den tilltalade är inte i något annat fall än som avses i 4 § första stycket skyldig att betala mera av kostnaden för försvararen än vad han eller hon skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Det som sägs i den lagen om kostnad för rättshjälpsbiträde gäller i stället kostnad för offentlig försvarare. Av 5 kap. 6 § RB framgår att om en part, ett vittne eller någon annan som ska höras inför rätten inte behärskar svenska, får rätten anlita en tolk. Om en misstänkt eller en målsägande i ett brottmål inte behärskar svenska, ska en tolk anlitas vid sammanträden inför rätten. Rätten ska, om det är möjligt, förordna en tolk som är auktoriserad att vara tolk i målet. I annat fall ska en annan lämplig person förordnas. Om det vid domstolen finns en allmän tolk i det språk som det är fråga om, ska han eller hon anlitas. Ett målsägandebiträde ska utses när en förundersökning har inletts eller återupptagits och de förutsättningar som finns uppräknade i 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde är uppfyllda. Ett målsägandebiträde ska således utses i mål om sexualbrott, om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde. Ett målsägandebiträde ska även utses i mål om brott mot liv och hälsa (3 kap. ) och brott mot frihet och frid (4 kap. ), på vilket fängelse kan följa, samt rån och grovt rån om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde. Dessutom ska målsägandebiträde utses i mål om annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av ett sådant biträde. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagen (1988:609) om målsägandebiträde (dir. 2005:19). Utredningen, som antog namnet Utredningen om målsägandebiträde, överlämnade betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6). I betänkandet föreslår utredningen bl.a. en obligatorisk rätt till målsägandebiträde för sexualbrottsoffer. En behovsprövning ska enligt förslaget bara bli nödvändig i de fall där offret har utsatts för sexuellt ofredande. Utredningen föreslår också en ny bestämmelse om målsägandebiträde för barn vid grövre brottslighet. Förslaget innebär att när det finns misstanke om att ett barn har utsatts för ett brott med fängelse i straffskalan ska ett målsägandebiträde förordnas. Barns utsatthet gör att barnets intressen bör tas till vara av en företrädare som enbart har till uppgift att lyssna på och stötta och vägleda barnet under förundersökning och rättegång. Enligt utredningens förslag ska åklagarna förordna målsägandebiträden under förundersökningen. Utredningen anser att eftersom åklagarna har bäst kännedom om utredningen, har dessa de bästa förutsättningarna för att fatta beslut om förordnande av målsägandebiträde. Regeringen överlämnade propositionen Mer ändamålsenliga bestämmelser om rättsliga biträden (prop. 2017/18:86). Förslagen i propositionen syftar till att resurserna när det gäller offentliga biträden ska utnyttjas mer effektivt och ändamålsenligt. Stödet till målsäganden skulle förbättras dels genom att kompetenskraven för målsägandebiträden skärptes, dels krav på rättens tillstånd för att ett sådant biträde skulle få sätta någon annan i sitt ställe. Regeringens förslag antogs av (bet. 2017/18:JuU24, rskr. 2017/18:288), och lagändringarna trädde i kraft . Propositionens lagförslag genomförde relevanta delar av förslag (Brottmålsprocessen SOU 2013:17), förslagen i Brottmålsprocessen – En konsekvensanalys (Ds 2015:4), förslag (Rättvisans pris SOU 2014:86) och sexualbrottskommitté förslag (Ett starkare skydd för den sexuella integriteten SOU 2016:60). I propositionen behandlades även förslagen i betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen när det gäller utredningens förslag om kompetenskrav för målsägandebiträden och om begränsningar för målsägandebiträdet att sätta någon annan i sitt ställe. Av propositionen framgår att regeringen inte avser att gå vidare med de övriga förslagen i det sist nämnda betänkandet. Rättshjälpslagen (1996:1619) har till syfte att fungera som ett yttersta skyddsnät för den som inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt. Rättshjälp får beviljas i en rättslig angelägenhet om vissa förutsättningar är uppfyllda (2 §). Uttrycket rättslig angelägenhet markerar att rättshjälp inte begränsas till ärenden som handläggs inför domstolar eller andra myndigheter. Rättshjälp kan alltså ges även i utomprocessuella angelägenheter. En grundläggande förutsättning för att rättshjälp ska beviljas är att den rättssökande behöver juridiskt biträde och att detta behov inte kan tillgodoses på något annat sätt (7 §). Som en allmän förutsättning gäller vidare att det är rimligt att staten bidrar till kostnaderna med hänsyn till angelägenhetens art och betydelse, tvisteföremålets värde samt omständigheterna i övrigt (8 §). I mål i allmän förvaltningsdomstol har rätten det yttersta ansvaret för att målet blir tillräckligt utrett. Om utredningen behöver kompletteras ska rätten ge anvisning om det. Rättens utredningsansvar innebär att den enskilde i mål i en allmän förvaltningsdomstol ofta saknar ett tillräckligt behov av ett eget juridiskt biträde. Rättshjälpen är subsidiär till rättsskyddet i privata försäkringar. Det innebär att den som har en rättsskyddsförsäkring eller något annat liknande rättsskydd inte får beviljas rättshjälp (9 § första stycket). Den som inte har något rättsskydd, men som borde ha haft det med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt eller till sina personliga och ekonomiska förhållanden, får beviljas rättshjälp endast om det finns särskilda skäl (9 § andra stycket). Rättshjälp får inte beviljas i en angelägenhet som rör trafikskadeersättning enligt trafikskadelagen eller som rör skadestånd som ska betalas från en ansvarsförsäkring. Rättshjälp får dock beviljas i en sådan angelägenhet om ett mål eller ärende har inletts vid domstol eller enbart rör annan skada än personskada (10 §). Bakgrunden till denna avgränsning är att det allmänna inte skulle behöva betala kostnaden för ett sådant rättsligt biträde som slutligen kom försäkringsbolagen till godo (prop. 1987/88:73 s. 27 och 98 f.) eftersom det rör sig om tvister där det är försäkringsbolag som egentligen berörs och inte de formella parterna i förhandlingen eller tvisten. En skadelidande som är missnöjd med ett försäkringsbolags ersättningsbeslut kan få en kostnadsfri prövning i . Rättshjälp omfattar inte ersättning för ombudskostnader vid det kostnadsfria förfarandet inför . I betänkandet Rättvisans pris (SOU 2014:86) föreslås att inkomstgränsen för att beviljas rättshjälp höjs till , se närmare nedan under avsnittet Pågående berednings- och utredningsarbete. Utgifter för rättsliga biträden Utgifterna för rättsliga biträden har enligt uppgift i årets budgetproposition (prop. 2018/19:1 utg.omr. 4 s. 36) ökat med –2017. Utgifterna påverkas av att timkostnadsnormen, som ligger till grund för ersättningen till rättsliga biträden, räknas upp. Timkostnadsnormen fastställs i förordningen (2009:1237) om timkostnadsnorm inom rättshjälpsområdet. Efter en översyn har det beslutats att timkostnadsnormen ska beräknas enligt en ny och förenklad modell där uppräkningen är knuten till ett tjänsteprisindex. Vidare påverkas utgifterna av antalet förordnanden och debiterad tid per förordnande. Den utgiftsökning som har skett är främst hänförlig till att antalet timmar per förordnande har ökat. minskade antalet debiterade timmar per förordnande, vilket medförde att utgifterna blev lägre än året innan. Statens intäkter till följd av att dömda i brottmål ska ersätta staten för vissa kostnader för rättsligt biträde m.m. har ökat med –2017. Regeringen beslutade att låta en särskild utredare analysera hur handläggningen av stora brottmål med omfattande bevisning ska kunna moderniseras och effektiviseras med bevarade krav på rättssäkerhet (dir. 2016:31). Utredningen om processrätt och stora brottmål (Ju 2016:10) överlämnade delbetänkandet Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål (SOU 2017:7) . I betänkandet föreslås två huvudinriktningar i arbetet för en modernisering och effektivisering av handläggningen av stora brottmål: att reglerna om straffprocessens ramar utreds och att reglerna om vad som ska gälla för domstolens beslutsunderlag ses över. har haft i uppdrag att göra en samlad översyn av utgifterna som finansieras genom anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. Mot bakgrund av de senaste årens kostnadsökningar syftar utredningen till att överväga vilka åtgärder som kan vidtas och som har en kostnadsdämpande effekt på anslaget. I uppdraget har ingått att särskilt överväga bl.a. olika nivåer i timarvoderingssystemet för offentliga försvarare och målsägandebiträden, tidsfrister i timarvoderingssystemet för målsägandebiträden och en utökad användning av schablonersättning, s.k. taxa i brottmål. Utredningen, som lämnat betänkandet Rättvisans pris (SOU 2014:86), kom fram till slutsatsen att ökningen av kostnaderna för offentliga försvarare i huvudsak beror på att antalet brottmål blivit fler och mer komplicerade. Några ändringar i förutsättningarna för att få offentlig försvarare föreslås inte. Utredningen föreslår bl.a. en skärpt skyldighet för dömda, med undantag för unga lagöverträdare och allvarligt psykiskt störda personer, att återbetala kostnaden för försvarare och att inkomstgränsen för att kunna få rättshjälp höjs från till . I proposition 2017/18:86 Mer ändamålsenliga bestämmelser om rättsliga biträden (bet. 2017/18:JuU24, rskr. 2017/18:288) behandlar regeringen de förslag som utredningen lämnar om begränsningar för målsägandebiträden att sätta någon annan i sitt ställe, målsägandebiträde i högre rätt, ersättningsskyldighet för salivprov, ersättningsskyldighet vid undanröjande av påföljd och utbyte av offentlig försvarare. Regeringen avser inte att gå vidare med utredningens övriga förslag. Reglerna om fördelningen av kostnadsansvaret i tvistemål finns i 18 kap. . Enligt huvudregeln är den förlorande parten skyldig att ersätta motparten för dennes rättegångskostnader (1 §). Undantag från denna regel finns i bl.a. 3 §, som behandlar fall av onödig rättegång, och 6 §, som reglerar ansvaret för kostnader som en part har orsakat genom vårdslöshet eller försummelse. Dessutom finns det i flera andra lagar ytterligare undantag från huvudregeln om den förlorande partens kostnadsansvar, se t.ex. 6 kap. 22 § om fördelningen av kostnadsansvaret i tvister om vårdnad, boende eller umgänge samt 5 kap. 2 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. I proposition 2017/18:86 Mer ändamålsenliga bestämmelser om rättsliga biträden, som antogs av , utvidgades ersättningsskyldigheten för dömda till att omfatta även kostnader för provtagning och analys av saliv. Ersättningsskyldigheten kom även att omfatta en misstänkt som godkänner ett strafföreläggande eller en ordningsbot. Ersättningsskyldighet för kostnad för offentlig försvarare utvidgades till att gälla även i mål om undanröjande av villkorlig dom på grund av att den dömde inte har iakttagit vad som åligger honom eller henne och i mål om undanröjande av skyddstillsyn på grund av att den dömde allvarligt har åsidosatt sina åligganden. Lagändringarna trädde i kraft (bet. 2017/18:JuU24, rskr. 2017/18:288). I s.k. förenklade tvistemål (1 kap. 3 d § första stycket RB) finns begränsningar av vilka rättegångskostnader den vinnande parten kan få ersättning för (18 kap. 8 a § RB). Syftet är bl.a. att åstadkomma en balans mellan tvisteföremålets värde och processkostnaderna. Begränsningen gäller dock inte om en part agerat i enlighet med 18 kap. 3 § RB (onödig rättegång) eller 6 § (vårdslöshet och försummelse). I dessa fall tillämpas i stället de allmänna reglerna i 8 §, t.ex. om ombudsarvode och ränta. Utredningen om processrätt och stora brottmål lämnade delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98) . Utredningen bedömer att de presenterade förslagen bl.a. kommer att leda till en mer effektiv brottmålsprocess. Betänkandet, som har remitterats, bereds inom . Utredningen har i tilläggsdirektiv fått i uppdrag att bl.a. se över om det bör införas utökade möjligheter till skriftliga inslag i domstolens prövning av brottmål, t.ex. genom att se över möjligheterna att avgöra mål utan huvudförhandling i domstol (dir. 2017:109). Uppdraget ska i den del som omfattas av tilläggsdirektiven redovisas . En särskild utredare har i betänkandet Fakturabedrägerier (SOU 2015:77) dels kartlagt omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier, dels utifrån kartläggningen övervägt behovet av lagändringar. I betänkandet konstateras bl.a. att det inte krävs någon större arbetsinsats för att bestrida ett krav som framställs vid fakturabedrägeri och att ett bestridande ofta också ofta är den enda åtgärd som behöver vidtas. Enligt utredaren är det mycket ovanligt att de som står bakom kraven vänder sig till eller tingsrätten. Skulle så ske ger de avtalsrättsliga regler som finns ett tillräckligt gott skydd för att den som drabbas av fakturabedrägeri ska kunna undgå betalningsskyldighet. Utredaren anser att huvudregeln om begränsat ersättningsansvar i förenklade tvistemål bör vara kvar, men föreslår att det införs en regel om full ersättningsskyldighet för näringsidkare som inlett en rättegång trots att denne insett eller borde ha insett att käromålet var ogrundat. I uppdraget ingick även att överväga om regleringen i fråga om uppgifter i register och om kreditupplysning bör ändras för att minska effekten av ett otillbörligt hot om att lämna in en ansökan om betalningsföreläggande. Den delen av förslagen behandlades i propositionen Kreditupplysningar och dataskyddsförordningen (prop. 2017/18:120). Lagändringarna trädde i kraft (bet. 2017/18:FiU37, rskr. 2017/18:250). Resterande delar av förslagen bereds vidare inom . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att överväga stärkt skydd för trafikdrabbade vid rättsprocesser. Vid beredningen av betänkande 2015/16:JuU19 ansåg utskottet inte att det fanns skäl att ställa sig bakom det initiativ till en förändring av reglerna om rättsskydd och rättegångskostnader i försäkringstvister som motionären begärde och avstyrkte motionsyrkandet (s. 39). Utskottet har vid beredningen av allmänna motioner från motionstiderna 2016 och 2017 behandlat likalydande yrkanden förenklat. Utskottet har i betänkande 2017/18:JuU15 behandlat ett yrkande om en översyn av bestämmelserna om rättshjälp i syfte att minska kostnaderna och öka förtroendet för rättsväsendet. Utskottet avstyrkte yrkandet med hänvisning till den beredning som då pågick av förslagen i betänkandet Rättvisans pris (SOU 2014:86) och att regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att utreda hur stora och komplicerade brottmål kan handläggas på ett mer effektivt sätt (s. 43 f.). I betänkande 2015/16:JuU19 behandlade utskottet ett motionsyrkande om att en regel om full ersättningsskyldighet bör införas för rättegångskostnader i förenklade tvistemål när det gäller näringsidkare som är kärandepart, i syfte att förhindra att rättegångar missbrukas för att driva in oriktiga krav. Utskottet konstaterade att det i betänkandet Fakturabedrägerier (SOU 2015:77) bl.a. föreslagits en regel om full ersättningsskyldighet i förenklade tvistemål när en näringsidkare inlett rättegång trots att denne insett eller borde ha insett att käromålet var ogrundat. Utskottet avstyrkte yrkandet med motiveringen att beredningen av förslaget inte borde föregripas (s. 39). Utskottet ser inte skäl för att ändra bestämmelserna om förordnande av offentliga försvarare och målsägandebiträde genom det initiativ som efterfrågas i motion 2018/19:906 (MP) om att biträden som har relevanta språkkunskaper skulle ges företräde vid förordnande. Det är viktigt att den som företräds och som inte behärskar det svenska språket får hjälp att dels göra sig förstådd, dels att förstå. Utskottet anser att de befintliga reglerna om rätten till tolk tillgodoser detta. Utskottet avstyrker motionsyrkandet. Målsägandebiträdet spelar en viktig roll för att ge målsäganden stöd och lindra påfrestningarna i samband med lagföringen av det brott som denne varit utsatt för. Utskottet konstaterar att stödet till målsäganden har ökat genom att kompetenskraven för målsägandebiträden skärpts och genom att begränsningar har införts när det gäller målsägandebiträdets möjlighet att sätta någon annan i sitt ställe. nämnda åtgärder föreslogs i Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen och har införts genom att antog proposition 2017/18:86 Mer ändamålsenliga bestämmelser om rättsliga biträden. Regeringen har i propositionen uttryckt att den inte avser att gå vidare med övriga förslag i det nämnda betänkandet. Utskottet delar regeringens bedömning, att det inte finns skäl att gå vidare med dessa förslag och kan därför inte ställa sig bakom det initiativ som efterfrågas i motion 2018/19:759 (V) yrkande 3. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och ser inte skäl för att ta initiativ till en förändring av reglerna om rättsskydd och rättegångskostnader i försäkringstvister. Utskottet avstyrker därmed motion 2018/19:1061 (S). Utredningen om processrätt och stora brottmål har även fått i uppdrag att utreda hur stora och komplicerade brottmål kan handläggas på ett mer effektivt sätt. Utredningens delbetänkande Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98) bereds inom . Eftersom detta arbete inte bör föregripas avstyrker utskottet motion 2018/19:1865 (M) om en översyn av reglerna om ersättning till offentliga försvarare. Som utskottet påpekat vid tidigare beredning av motionsyrkanden om att se över rättegångsreglerna i syfte att domstolen ska kunna ge en vinnande part rätt till full ersättning för sina rättegångskostnader även i förenklade tvistemål, om fordran är uppenbart ogrundad, pågår beredningen av betänkandet Fakturabedrägerier (SOU 2015:77). I betänkandet föreslås en regel om full ersättningsskyldighet i förenklade tvistemål för näringsidkare som inlett en rättegång trots att denne insett eller borde ha insett att käromålet var ogrundat. Utskottet vill inte föregripa den pågående beredningen och avstyrker därför motion 2018/19:2830 (M) yrkande 4. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att se över om bör förstatligas. I kommittémotion 2018/19:123 av m.fl. (SD) yrkande 4 begärs att en utredning ska tillsättas för att se över om och i vad mån bör förstatligas. är reglerat i 8 kap. . Samfundet är en privaträttslig sammanslutning, där landets alla advokater ingår. Bara den som är ledamot av samfundet får använda titeln advokat. Samfundets stadgar fastställs av regeringen (1 §). Till ledamot av får endast den antas som har hemvist i eller ett annat land inom EU och EES eller i , har avlagt de kunskapsprov som krävs för domarbehörighet, har ägnat sig åt praktisk kvalificerad juridisk verksamhet och även gör det vid tiden för ansökan, har för advokatverksamhet nödvändig praktisk och teoretisk utbildning och har gjort sig känd för redbarhet och i övrigt anses lämplig att verka som advokat. kan bevilja undantag från reglerna. För sökande från andra EU- och EES-länder eller , som uppfyller utbildningskraven för att bli advokater i sina hemländer, gäller särskilda regler (2 §). Advokatväsendet står under tillsyn av och disciplinnämnd. Styrelsen och disciplinnämnden ska se till att en advokat uppfyller sina skyldigheter när han eller hon utför talan vid domstol och utövar sin advokatverksamhet i övrigt. En advokat är skyldig att lämna de uppgifter till samfundet som behövs för tillsynen. Justitiekanslern får begära att disciplinnämnden vidtar åtgärder mot en advokat som inte uppfyller sina skyldigheter och att styrelsen vidtar åtgärder mot den som är behörig att vara advokat (6 §). Om disciplinnämnden anser att en advokat i sin verksamhet uppsåtligen gjort orätt eller annars förfarit oredligt, kan nämnden besluta att tilldela advokaten en disciplinär påföljd. Påföljderna är erinran, varning (som kan kombineras med en straffavgift på högst ) och uteslutning. har även möjlighet att enbart göra ett uttalande (7 §). En advokat som i andra fall genom att begå brott har visat sig uppenbart olämplig att vara advokat ska uteslutas ur (7 a §). En advokat som har uteslutits ur samfundet eller en person som har fått avslag på en ansökan kan överklaga beslutet till (8 §). Utskottet har i vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden behandlat ett likalydande yrkande om att se över huruvida bör förstatligas. Utskottet, som inte fann skäl att ställa sig bakom det efterfrågade initiativet, avstyrkte yrkandet (bet. 2017/18:JuU15 s. 58, rskr. 2017/18:104).