bet · H601KU20 · 2019-06-17 00:00:00 — Det förhållandet att , trots upprepade samtal om detta, i väsentliga delar inte fullgjorde sin samverkansskyldighet gjorde det enligt regeringen nödvändigt att göra förändringar i myndighetens ledning. Vidare överlämnades dokumentation från de möten som hade ägt rum med angivande av vilka som deltagit samt i förekommande fall dagordningarna till mötena. Genom en skrivelse som sändes till begärde utskottet svar på ytterligare frågor. Som svar överlämnades en promemoria som hade upprättats inom (bilaga A2.2.3). I en fråga begärde utskottet ånyo svar på om regeringens beslut att förflytta Begler innebar att beslutet gavs omedelbar verkan, och om svaret på denna fråga var ja, vilka omständigheter som ansågs utgöra synnerliga skäl enligt 36 § . I svarspromemorian hänvisas till att det i tidigare svar i ärendet angavs att regeringen beslutade att fr.o.m. anställa som generaldirektör i . I svarspromemorian framhålls att det inte var något beslut om förflyttning enligt 33 § lagen (1994:260) om offentlig anställning och några överväganden om synnerliga skäl enligt 36 § samma lag aktualiserades inte. Mot bakgrund av den dokumentation som utskottet hade fått del av genom bilagan till svarspromemorian från konstaterade utskottet att frågan om samverkan hade varit uppe vid gemensamma myndighetsdialoger med och Arbetsförmedlingen , och . Mot denna bakgrund begärde utskottet svar på frågan om det finns ytterligare handlingar från dessa möten. I svarspromemorian framhålls att det inte finns några ytterligare handlingar från de aktuella mötena. Som svar på en fråga om det vid dessa möten framfördes kritik mot hur hanterade sin samverkansskyldighet anfördes i svars-promemorian att bakgrunden till mötena var att det fanns en oro för att inte fullgjorde sin samverkansskyldighet. Vid de diskussioner som fördes under de aktuella mötena uttrycktes kritik mot hur samverkansskyldigheten hanterades. Diskussionerna utgick i första hand från de frågor som angavs i dagordningarna. I svarspromemorian framhålls vidare att på statsråds-, statssekreterar- och generaldirektörsnivå togs frågan om samverkan och stöd till individer inom sjukförsäkringen upp vid mötet (under punkten ”övrigt”) och vid mötena och (under punkten ”initiativ inom sjukförsäkringen”). Vid de diskussioner som fördes under de aktuella mötena gavs det uttryck för en oro över och kritik mot hur fullgjorde sin samverkansskyldighet. efterfrågade återkommande information om hur samverkansuppdrag fullgjordes och frågan togs upp i dialogen med . Som svar på en fråga från utskottet om regeringen , före , hade fattat några beslut i syfte att förbättra samverkan mellan framhålls i svarspromemorian att det i regleringsbrevet anges bl.a. att i samverkan med berörda aktörer ska bidra till att uppfylla det övergripande målet om att frånvaron från arbete på grund av sjukdom ska ligga på en långsiktigt stabil och låg nivå. I regleringsbrevet anges därtill att ska verka för att rehabiliteringsbehovet för unga med aktivitetsersättning identifieras och vid behov kartläggs i samverkan med Arbetsförmedlingen i ökad utsträckning. Utöver detta har regeringen lämnat flera uppdrag till i avsikt att förbättra myndighetens samverkan med andra aktörer. Skrivelse från f.d. statssekreterare Genom en skrivelse till f.d. statssekreterare begärde utskottet svar på frågor om bristerna i uppfyllande av samverkansskyldigheten kom tydligt till uttryck från regeringens och stats-sekreterarens sida, och om när kritiken påtalades för generaldirektören. En skrivelse med svar på frågorna kom in till utskottet (bilaga A2.2.4). I skrivelsen framhåller följande. Samtal mellan henne, departementets tjänstemän och generaldirektören med medarbetare från fördes kontinuerligt om myndighetens uppdrag och målsättningar vid de möten som de hade med regelbundenhet. Under framför allt och början av 2018 kom diskussionen att handla mer om den del av myndighetens uppdrag att minska sjuktalen som handlade om samordningen av insatser för den enskilde, så att den som behövde stöd för återgång i arbete från flera olika aktörer fick relevanta insatser och så att berörda parter förmådde samarbeta på bästa möjliga sätt. blev tydligheten och den uttryckta oron gentemot allt större i att myndigheten måste sätta samverkansuppdraget i fokus. Flera berörda myndigheter uttryckte också behov av bättre fungerande samarbete. Med anledning av den upplevda oron, och det som också andra aktörer uttryckte, genomfördes ett antal myndighetsdialoger under sen höst och tidig vår med och ytterligare berörda myndigheter såsom Arbetsförmedlingen och Inspektionen för vård och omsorg för att få arbetet med samordningen att fungera bättre. Sammanfattningsvis fördes samtal om just frågan om samordningsuppdraget och dess genomförande samt ansvar och arbete, och det uttrycktes oro för dåvarande resultat och behovet av insatser för en bättre utveckling. Samtalen var enligt tydliga, och behovet av fokus på samordning kan enligt henne inte ha missförståtts. Genom en skrivelse till den f.d. generaldirektören vid , , begärde utskottet följande redogörelser: – En redogörelse för innehållet i den kritik som framfördes från avseende brister i samverkans-skyldighet samt för när denna kritik framfördes och av vem. – En redogörelse för när frågan om ändrad anställning från generaldirektör i till generaldirektör i togs upp och hur ändringen motiverades från sida. – En redogörelse för i vad mån samförstånd rådde när det gäller dels kritiken mot hur uppfyllde sin samverkanskyldighet, dels motiveringen till beslutet om ändrad anställning. Av redogörelsen bör även framgå i vad mån den ändrade anställningen skedde på frivillig grund givet den anförda motiveringen från sida. En skrivelse med svar från kom in till utskottet (bilaga A2.2.5). I skrivelsen framhåller att kontakter med en myndighet som är frekventa och regelbundna och förekommer på flera nivåer. Begler anför att hon tjänstgjort i ledningen för andra myndigheter och att frekvensen och kretsen av deltagare vid möten med inte avvek från vad hon erfarit på andra ställen, utan var helt normal. Begler och hennes medarbetare hade möten med statssekreterare ungefär var sjätte vecka. För dessa möten fanns i regel en upprättad dagordning. Primärt handlade mötena om ömsesidigt informationsutbyte. Den direkta styrningen ska ske och sker i andra former. Vid möten av detta slag utväxlas också synpunkter på den andras verk-samhet. Ett exempel som Begler nämner är att själv eller tillsammans med Arbetsförmedlingen lämnat in förslag på regeländringar som skulle kunna göra myndigheternas samarbete smidigare men som inte lett till några åtgärder från departementet. Vidare har man från departementets sida tagit upp behovet av att arbetet med samordningen med Arbetsförmedlingen utvecklas, vilket också bejakat bl.a. i årsredovisningen och i sin interna styrning. Det förekom också att departementet tog upp att man kände en politisk oro för reaktioner från enskilda som inte längre får sjukpenning. Enligt Begler tog sig dock detta inte uttryck i kritik av henne utan var ett fullt normalt inslag i dialogerna, av samma slag som hon erfarit på ledande befattningar i andra stora och viktiga myndigheter. Begler påpekar vidare apropå senare ordval från departementets politiska ledning att det inte på ett enda av dessa möten har förekommit att hon skulle ha ”varnats”. När Begler frågat personer från kassan som deltagit känner inte heller dessa igen att något sådant skulle ha förekommit. Begler framhåller även att hon med jämna mellanrum också har ätit lunch med statssekreteraren. Någon kritik av hennes person eller någon ”varning” har inte heller då förekommit. Tvärtom har de haft bra samtal om utmaningar och problem som stått inför. Begler anför att hon har haft personlig kontakt med statsrådet bara vid ett fåtal tillfällen. var det två möten: och . var det ett möte . Statsrådet var även inledningsvis med på det möte med statssekreterarna som ägde rum . Begler framhåller att det inte på något av dessa möten har framförts kritik mot hennes person, än mindre har hon varnats. Statsrådet har inte haft lönesamtal, utvecklingssamtal eller samtal med Begler i samband med mål- och resultatdialogen eller vid lönesättning eller 2018. Det har däremot skett i ordnade former med statssekreterare som därvid inte fört fram kritik mot hennes sätt att leda myndigheten. De revisioner som gjorts av hennes lön har inneburit en genomsnittlig ökning av en mycket hög lön. Inte heller detta verktyg har alltså använts på ett sätt som skulle kunna tolkas som kritik mot hur hon skötte sitt jobb. Begler anför vidare att hon och Arbetsförmedlingens generaldirektör kallades till ett möte med statsråden och för att diskutera gemensamma frågor. Mötet ägde rum . Vid mötet framfördes kritik mot båda myndigheterna. Statsråden framhöll att regeringen ville se ett bättre samarbete mellan myndigheterna. Förklaringar till varför antalet samordningsmöten minskat efterfrågades, och man ville gärna ha förslag på lösningar. Dagen därpå, , var Begler kallad till ett möte med statsrådet och statssekreterare . Där uttryckte statsrådet en rad olika synpunkter på och i vissa delar hård kritik. Det handlade om två huvudfrågor: samordning kring den enskilde och samverkan med andra. Begler anför att statsrådet också undrade hur hon kände inför en förstärkning av samordningsuppdraget, om det var något som intresserade henne. Begler informerade om att hon inte hade något problem med det och att hon i olika myndighetsledningar även har arbetat med en rad olika typer av uppdrag. Hon hänvisade också till myndighetens lydnadsplikt i 12 kap. 1 § regeringsformen. Statsrådet ansåg också att inte hade informerat departementet tillräckligt inför kommande beslut. Enligt Begler önskade departementet nämligen förhandsinformation från kassan inför t.ex. redovisning av uppdrag och olika framställningar. Begler var ovillig att lämna sådan information innan myndighetens egen beredning var färdig och innan materialet hade föredragits för henne inför myndighetens beslut. Begler anför att hennes inställning väckte irritation i departementet. I sammanhanget anser Begler att det också bör nämnas att Försäkrings-kassan leds av en styrelse med s.k. fullt ansvar. Styrelsens ordförande säger enligt en intervju med att hon inte kan påminna sig att brister i myndighetens samverkan med andra myndigheter varit uppe till diskussion med departementets ledning. Beglers uppfattning är att om departementet varit så missnöjt med henne att man hade gett henne upprepade varningar och man övervägde att flytta henne borde departementsledningen rimligen ha tagit upp frågan med styrelsens ordförande, vilket alltså inte tycks ha skett. När det gäller frågan om hur den ändrade anställningen från generaldirektör i till generaldirektör i togs upp och hur ändringen motiverades från sida anför Begler följande. Hon kallades till ett möte med statsrådet och statssekreterare . Vid mötet meddelade statsrådet att hon ville ha en annan ledning av myndigheten. Det var första gången frågan togs upp med Begler. Begler informerades om att hon skulle skiljas från sitt uppdrag. Statsrådet uttryckte att hon ansåg att Begler hade gjort ett mycket bra jobb men att man nu var i behov av ett annat ledarskap. Begler fick också veta att beslutet skulle tas av regeringen vid ett extra regeringssammanträde. Det var ett mycket kort samtal. Begler blev ombedd att återkomma dagen efter med besked om hur hon såg på att bli generaldirektör vid . hade den blivande t.f. generaldirektören underrättats, vilket hon meddelade Begler med ett SMS. hade Begler en telefonkontakt med som ville ha besked om Begler var beredd att gå in som generaldirektör på , men Begler avböjde. Begler tog upp frågan om vad som var grunden för hennes förflyttning. Begler frågade uttryckligen vilka synnerliga skäl som fanns för att genomföra förflyttningen . Statssekreteraren föreföll brydd av frågan och bad henne vänta lite. meddelade hon att man var klar över den rättsliga grunden för det tänkta beslutet. Begler bad då att få ta del av det motiverade beslutet vilket statssekreteraren försäkrade att hon skulle få. Det enda hon fick var ett blankt beslut om att hon anställts som generaldirektör i . När det gäller frågan om i vad mån samförstånd rådde när det gäller dels kritiken mot hur uppfyllde sin samverkanskyldighet, dels motiveringen till beslutet om ändrad anställning och i vad mån den ändrade anställningen skedde på frivillig grund anför Begler följande. Sammanfattningsvis har man varit helt överens om att arbetet med kassans samverkan med Arbetsförmedlingen kan och bör utvecklas. Här rådde samsyn, vilket framgår av såväl årsredovisning som budgetproposition och regleringsbrev. Någon mer kraftfull kritik har dock inte framförts förrän vid mötet . Begler informerades av statsrådet om att hon skulle skiljas från sitt uppdrag. Statsrådet uttryckte, som nämnts, att hon ansåg att Begler hade gjort ett mycket bra jobb men att man var i behov av ett annat ledarskap. Det var en mycket allmän motivering och ett kort samtal. Enligt Begler har det varit helt uppenbart att det besked hon fick av statsrådet var att regeringen avsåg att förflytta henne från hennes tjänst och enligt reglerna i . Begler var på det klara med att regeringen har en sådan möjlighet, men det skedde mot hennes vilja. Vid telefonsamtal med statssekreterare meddelade Begler sin syn på detta. Begler bad även, som nämnts, om att få motiveringen och att få veta vilka “synnerliga skäl” beslutet grundade sig på, vilket också utlovades. Någon sådan motivering har inte kommit henne till del. Det var också vid detta samtal helt klart att det rörde sig om en förflyttning enligt reglerna i och att förflyttningen skedde mot Beglers vilja. Det är med viss förundran Begler noterar uttalandet i en promemoria från till utskottet att regeringens beslut inte var enligt 33 § , och hon undrar på vilken grund beslutet då fattades. Begler framhåller att hon har uttryckt att hon ville fortsätta sitt uppdrag. Hon har inte uttryckt att förflyttningen skedde på frivillig grund. Det framgår bl.a. av det pressmeddelande som kassan gick ut med. Enligt Begler tycks den massiva medierapporteringen ha varit enig om att hon fick sparken, och hon kan inte erinra sig att statsrådet eller någon annan företrädare för regeringen har dementerat den beskrivningen förrän i det underlag som har getts in till utskottet. Begler anför att det för henne var en total nyhet att man var överens om beslutet och att hon skulle ha lämnat sin anställning frivilligt. Mot bakgrund av vissa uppgifter i medierna om att hade lämnat ut handlingar med logotyp med anteckningar från möten som ägt rum begärde utskottet ut eventuell ytterligare dokumentation från möten som ägt rum mellan statsrådet eller statssekreterare och generaldirektören , utöver den dokumentation som redan hade överlämnats till utskottet (bilaga A2.2.6). Som svar lämnades via e-post följande information: I enlighet med vad jag muntligt informerat [kanslichef] om finns i inga andra handlingar, i enlighet med vad som anges nedan, än de handlingar som utskottet redan har fått del av. De handlingar som lämnat ut till media och som syftas på nedan är myndighetens ensidiga, interna minnesanteckningar som de fört på de dagordningar de fått från departementet inför respektive möte. Utfrågning med f.d. statssekreterare Utskottet höll en utfrågning med f.d. statssekreterare (bilaga B4). anförde inledningsvis att hon anställdes av regeringen som statssekreterare på och hon entledigades . Mellan var hon statssekreterare åt statsrådet . kom hon i stället att arbeta för statsrådet som hade en statssekreterare, , som var ansvarig tillsammans med statsrådet för bl.a. . fick överta även arbetsuppgifter på grund av sjukdom. Det innebär att huvudansvaret för styrningen av har hanterats av statsrådet och under större delen av mandatperioden. har dock också deltagit på en hel del myndighetsdialoger med och också med och en del andra myndigheter. Hennes deltagande på många av departementets dialoger med har ofta varit i början av mötena då antingen allmänna frågor eller frågor relaterade till hennes dåvarande ansvarsområde berördes. deltog hon dock fullt ut på alla möten. anförde vidare att myndighetscheferna ska leda arbetet i enlighet med statsmakternas intentioner och det åligger regeringen att säkerställa att det finns den kompetens som behövs i ledningen för den statliga förvaltningen. Hon ville understryka att styrningen av myndigheterna varit en prioriterad fråga för såväl regeringen som . handlar det om tillit och förtroende mellan regeringen och myndighetschefen. är en av våra största och viktigaste myndigheter. Regeringen har under hela förra mandatperioden lyft fram att det behövs en balans i tillämpningen av försäkringen och att prövningen av rätten till ersättning ska kombineras med stöd till individen. För att klara det stödet krävs samverkan med andra aktörer. Det är något som också har pekat på och som slås fast i 30 kap. socialförsäkringsbalken. Från flera olika håll – hälso- och sjukvården, andra myndigheter och inte minst arbets-marknadens parter, Arbetsförmedlingen och också enskilda individer – fick regeringen och departementet under den gångna mandatperioden alltmer tydliga signaler om att den delen i uppdraget som handlade om samverkan inte prioriterades. Individer hamnade mellan stolarna. Olika samarbeten med andra aktörer avslutades. Som reaktion på olika aktörers signaler hade departementet därför osedvanligt många myndighetsdialoger både med enskilt och med berörda myndigheter, framför allt mellan Arbetsförmedlingen och . För att betona de dubbla uppdrag som har gav regeringen också flera tydliga uppdrag till både i regleringsbrev och i särskilda beslut. Regeringen hade som sagt varit tydlig med dubbla uppdrag, att betala ut rätt ersättning till rätt person och att ge stöd till individen genom samordning. Men kunde konstateras att signalerna trots en rad formella uppdrag inte mottogs på myndigheten. I praktiken innebar det att regeringens förtroende för generaldirektörens möjligheter att leda i att möta de utmaningar som då stod framför myndigheten saknades. Sammantaget handlade det om bristen på dialog och oförståelsen för behovet av samordning kring individen. Generaldirektören hade i olika samtal gett uttryck för att hon inte kunde vara kvar som myndighetschef för om regeringen inte hade förtroende för hennes sätt att leda myndigheten. Efter ännu en dialog om samverkan mellan blev det återigen tydligt för departementet att samverkan inte var prioriterad för . Vid ett möte mellan statsrådet , statssekreterare och generaldirektören gick statsrådet igenom kritiken och den frustration som fanns kring detta, något som generaldirektören inte föreföll förstå. Man analyserade olika alternativ, men till slut blev det ändå tydligt att förtroendet för generaldirektörens förmåga att styra om myndigheten mot ökad samordning saknades. Vid ett möte förklarade därför statsrådet att regeringen inte längre hade förtroende för hennes förmåga att leda . I enlighet med vad generaldirektören själv tidigare gett uttryck för kunde hon då inte vara kvar i den rollen. I stället skulle hon anställas i . Det fanns en samsyn om att hon inte kunde vara kvar om det inte fanns ett förtroende för hennes sätt att leda myndigheten. Under utfrågningen anförde att man uttryckte ett missnöje från departementet om att balansen mellan stödet till individen och uppfyllandet av rätt ersättning till rätt person brast. Det som också fanns med i diskussionen var en bristande kommunikation när t.ex. myndigheten ändrade tolkningar av lagstiftningen. Där kan man tycka att man ibland kunde få information och ha en dialog med departementet om att detta kommer att leda till förändringar i handläggningen och vad det i sådana fall kan få för konsekvenser, så att departementet har möjlighet att vidta lagstiftningsförändringar. anförde vidare att myndighetscheferna i normalfallet utses och kan inte avskiljas från uppdraget. Däremot kan man få andra arbetsuppgifter. Här blev det så att regeringen fattade beslut om att anställa generaldirektören i i stället för på . Regeringen har inte möjlighet att förkorta perioden. Vidare framgick att det var två särskilda dialogmöten mellan Arbetsförmedlingen och . Det är relativt ovanligt att man kallar till sig två myndigheter. Alla myndigheter har enligt myndighetsförordningen ett uppdrag att samverka med dem man borde samverka med. När regeringen kallar till sig myndighetscheferna är det en tydlig signal att regeringen tycker att det är en oerhört angelägen fråga. efter det att regeringen hade gett en rad olika uppdrag, och när det återigen blev diskussioner om samordningen mellan Arbetsförmedlingen och , kallade statsråden och till sig generaldirektörerna för Arbetsförmedlingen och . Vid det mötet var engagemanget från svalt. Det var delvis en utlösande faktor, mot bakgrund av en lång diskussion och kanske stigande frustration. anförde vidare att hon inte har deltagit i samtalen som har förts mellan hennes tidigare kollega, , och general-direktören, men att hon vet att hennes tidigare kollega bitvis var mycket frustrerad över att myndigheten, dess ledning och generaldirektören inte tog till sig behovet av samordning. Hur tydlig och skarp den kritiken var i deras konkreta diskussioner vågar inte svara på, men bara det faktum att regeringen behöver fatta så många formella beslut om samverkan som redan står i socialförsäkringsbalken att kassan ska göra är tillräckligt för att en rutinerad generaldirektör ska vara lyhörd och ta till sig. Det har inte fungerat, utan det har varit ett ensidigt fokus på rätt ersättning. Det har helt enkelt inte varit tillfredsställande. framhöll vidare att om man ska göra en förflyttning enligt förutsätter det att man förflyttar någon mot den personens vilja. I det här fallet fanns ändå en samsyn med generaldirektören om att hon inte kunde vara kvar eftersom regeringen saknade förtroende för henne i rollen som generaldirektör för . Hon motsatte sig inte i praktiken beslutet att bli anställd i . Däremot har det både då och senare varit tydligt att generaldirektören inte delade regeringens syn gällande skälen för regeringens bristande förtroende. Men hon förstod att hon inte kunde vara kvar när regeringen inte längre hade förtroende för henne. På en fråga om vad som hade skett om det inte hade varit en frivillig överenskommelse utan generaldirektören hade motsatt sig beslutet svarade att då hade det blivit en förflyttning. Då är bedömningen att det hade funnits synnerliga skäl för omedelbar förflyttning i ett sådant fall. Vidare framhöll hon att hon inte tror att man behöver ändra i lagstiftningen. Den är tydlig för att skydda våra höga tjänstemän, just för att vi ska kunna ha generaldirektörer och myndighetschefer med hög integritet. finns det möjligheter för regeringen att ibland kunna göra förändringar för att det ska bli så ändamålsenligt som möjligt. Hon anförde vidare att statsrådet och hon själv inte ansåg att det fanns någon anledning att externt diskutera de saker som inte hade fungerat bra. Det hade statsrådet uttryckt väldigt tydligt på möten personligen till generaldirektören. I efterhand kan man konstatera att det kanske inte var helt optimalt, men regeringen hade inte behov av att offentligt kritisera generaldirektören. Det har kanske gjort att det har varit lite otydligt varför regeringen fattade beslutet. När det gäller de myndigheter som tidigare hade ansvar för, bl.a. och , träffade hon dem formellt kanske två gånger per termin ungefär. Sedan fördes det löpande diskussioner i olika sakfrågor. Med hade departementet en tradition där generaldirektören och statssekreteraren träffades var sjätte vecka, och det är tätt. Förutom det har man formella myndighetsdialoger kanske bara en eller . Men här kallade man till flera sådana träffar tillsammans med bl.a.