bet · H601MJU9 · 2019-03-29 00:00:00 — Begreppet skyddsjakt måste också vidgas och i högre grad användas i förebyggande syfte. Detta skulle mildra den upprörda stämning som råder i bygder där rovdjur gått till angrepp och öka acceptansen för de rovdjur som etablerat sig i bygden med omnejd. För att undvika att vargjakten ställs in en jaktsäsong på grund av att överklaganden gör att ett slutgiltigt besked drar ut , bör ett tillägg skrivas in i föreskrifter om att jakttiden ska kunna förlängas, oaktat om den ordinarie jakttiden är förbi. Eftersom vargjakten är beroende av spårsnö och om domstolsutslag dröjer tills vintern är till ända, ska den också kunna flyttas fram till kommande vinters första spårsnö –december . Skydds- och licensjakt, punkt 13 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkandena 5 och 6 samt 2018/19:242 av m.fl. (L), 2018/19:253 av och (båda KD), 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkandena 4, 5 i denna del och 9, 2018/19:1456 av (M), 2018/19:1528 av (M), 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkande 5, 2018/19:2699 av och (båda C) yrkandena 1 och 2 samt 2018/19:2772 av m.fl. (M) yrkande 20. De täta rovdjursstammarna får ofta stora konsekvenser för enskilda näringsidkare, som ibland tvingas lägga ned sin verksamhet på grund av vargangrepp. Skyddsjakt på rovdjur måste kunna genomföras snabbt och effektivt när tamdjur hotas. Hänsyn bör också tas till hur rovdjursförekomsten påverkar älgstammens storlek och till människors trygghet och livskvalitet. Vargstammen behöver minskas i vissa regioner genom licensjakt. Reglerna för skyddsjakt på rovdjur som angriper tamdjur behöver ses över så att de blir rimliga utifrån enskilda djuruppfödares verklighet. Livsmedelsstrategin blir bara tomma ord om rovdjur kan tillåtas att återkommande döda tjogvis med djur på en och samma gård. Det är inte rimligt för en företagare att bedriva sin verksamhet under sådana förutsättningar. vill ha en livskraftig landsbygd med livsmedelsproduktion runt om i vårt land. Det ska vara möjligt med tamdjursuppfödning även inom områden med rovdjursförekomst. Då måste reglerna för skyddsjakt vara anpassade efter det. Länsstyrelserna måste också bli mer när det gäller att ta initiativ till skyddsjakt. I detta syfte bör en översyn av förordningar och regleringsbrev genomföras. Ekonomiska villkor vid skyddsjakt, punkt 14 (M, KD) av (M), (M), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkande 8 och 2018/19:2890 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2018/19:2425 av m.fl. (C) yrkandena 77 och 80. Det är länsstyrelserna som beslutar om skyddsjakt. Enligt rådande lagstiftning kan länsstyrelserna avstå från att betala ersättning för skyddsjakt. Om en jägare får ersättning för skyddsjakt eller inte och hur stor ersättningen ska bli beror således på i vilket län jakten sker. Det kan vara problematiskt då exempelvis en varg vandrar över länsgränser och länsstyrelserna fattar olika beslut om ersättning för skyddsjakt på samma varg. Detta system kan upplevas som godtyckligt och orättvist för den jägare som skjuter en varg under pågående skyddsjakt på ”fel” sida av länsgränsen. Vi föreslår att en översyn av reglerna görs så att skyddsjägarens ersättning inte blir beroende av i vilket län som det jagade djuret fälls. Förslagsvis bör ett beslut om skyddsjakt och ersättning som fattats av en länsstyrelse med automatik gälla även i angränsande län. Det är viktigt att beslut om rovdjursförvaltning fattas nära de som berörs, men det är även viktigt att besluten bygger på likvärdiga grunder över hela landet. Ekonomiska villkor vid skyddsjakt, punkt 14 (C) av (C) och (C). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2425 av m.fl. (C) yrkandena 77 och 80 samt 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkande 8 och 2018/19:2890 av m.fl. (M) yrkande 4. Vem som står för kostnaden vid skyddsjakt är inte reglerat och skiljer sig därför mellan olika länsstyrelser. Dessutom skiljer det sig också åt beroende på vilken typ av skyddsjakt det är och på vilka djur. Vi menar att det finns anledning att se över om detta eventuellt ska regleras eller om man kan sammanställa en gemensam praxis för större förutsägbarhet. Denna översyn menar vi också måste problematisera frågan om staten ska ta ett större ansvar för kostnaden vid skyddsjakt på vissa djur eller på typer av skyddsjakt som utförs till största del ur ett samhälls- och trygghetsperspektiv. Rovdjursangrepp, punkt 15 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2890 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkandena 5 i denna del och 6, 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkandena 2 och 3 samt 2018/19:2908 av (C). Vi anser inte att det är rimligt att tamboskapsägaren ska lida ekonomisk skada på grund av rovdjursangrepp som hon eller han inte har möjlighet att värja sig emot. Ersättningsnivåerna för de tamboskapsägare som drabbas av rovdjursangrepp måste ligga i nivå med de faktiska kostnaderna. Skäliga ersättningsnivåer är ett viktigt verktyg för att nå ökad acceptans för rovdjurens närvaro. Genom att ge länsstyrelserna i uppdrag att vidta förebyggande åtgärder mot rovdjursangrepp kan sådana ytterligare stävjas i områden med växande rovdjursstammar. Vi anser att den möjligheten bör övervägas. Rovdjursangrepp, punkt 15 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkandena 5 i denna del och 6 samt 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkandena 2 och 3, 2018/19:2890 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2018/19:2908 av (C). Ersättningarna för drabbade djurägare måste ses över och sättas i relation till den verkliga ekonomiska skadan. Dessa åtgärder skulle mildra den upprörda stämning som råder i bygder, där rovdjur gått till angrepp och öka acceptansen för de rovdjur som etablerat sig i bygden med omnejd. Renägarna har rätt till rovdjursersättning, vilken utbetalas till samebyarna. Genom ersättningssystemet för rovdjursskador på rennäringen kompenseras samebyarna för förekomst av rovdjur och antalet föryngringar i renskötselområdet. Rovdjursersättningarna är en ersättning för verkliga förluster av privat egendom. Det finns ett regelverk som reglerar rovdjursersättningen, vilken är baserad på en beräknad kostnad för varje rovdjursart som dokumenterats inom området. Det är därför också viktigt med fungerande och rättvisande inventeringsresultat. Ingen renägare eller annan tamdjursägare ska behöva förlora slaktintäkter m.m. på grund av alltför högt rovdjurstryck. Ersättningarna för drabbade djurägare bör ses över och tydligare relateras till den verkliga ekonomiska skadan. Möjligheten att få till stånd skyddsjakt inom samebyarnas områden bör stärkas, liksom i andra delar av landet där koncentrationen av rovdjur drabbar människor, deras hundar, tamboskap och näringsverksamhet. När en ny rovdjurspolitik antogs av beslutades också om målsättningen att rennäringen inte ska behöva tåla högre förluster än maximalt av renhjorden. Det fördes dock inte in i lagstiftningen. För att denna viktiga näringsgren ska kunna bevaras vill att en högre ersättningsnivå för förlorade renar utreds, att möjligheten till skyddsjakt stärks och att målsättningen att rennäringens förluster av renar inte ska behöva vara högre än förs in i lagstiftningen. Allemansrätten, punkt 16 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkandena 4, 6 och 7 samt 2018/19:1494 av och (båda M), 2018/19:1582 av (M), 2018/19:1701 av (M), 2018/19:2167 av (M) yrkande 3, 2018/19:2255 av m.fl. (L) yrkande 16 i denna del, 2018/19:2505 av och (båda C), 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 4 och 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 60. Allemansrätten är ingen regelrätt lag utan en sedvanerätt med anor sedan medeltiden och utgör en del av vårt gemensamma kulturarv. Allemansrättens gränser sätts av flera bestämmelser, framför allt i men även . Den ger bl.a. rätt till att plocka bär, svamp och torr död ved, eller till att tälta utan att fråga markägaren om lov. Syftet med allemansrätten har varit att garantera vår gemensamma tillgång till naturen för eget bruk. Därav följer att den inte innefattar rättigheter för annans näringsidkande än markägarens egna. För att denna sedvanerätt ska kunna leva vidare måste såväl hävdvunna rättigheter som skyldigheter respekteras. Allmänheten bör alltid vara välkommen i markerna, men var och en måste uppträda med hänsyn till och respekt för naturen och till markägarens intressen. Detta ställer krav på samråd och anpassning. I regeringsformens kapitel om grundläggande fri- och rättigheter står att alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten. Dock grundar sig lagligt sett reglerna till största delen på sedvanerätt och tolkning av vissa lagregler som anger vad som är förbjudet; motsatt tolkning innebär då att det som inte är förbjudet är tillåtet. Innehållet i allemansrätten utformas även genom prejudicerande domar, av vilka det finns förhållandevis få. Som en följd av detta grundar sig många konflikter mellan markägare och nyttjare i oklarheter om vad allemansrätten exakt omfattar och vad som faller utanför. Det är enligt rättspraxis möjligt att bedriva kommersiell verksamhet på någon annans mark utan markägarens medgivande under förutsättning att verksamheten inte riskerar att innebära skada eller olägenhet. Detta anser vi är oacceptabelt. Det bör inte vara möjligt att utan markägarens godkännande vid upprepade tillfällen eller för mer än en utnyttja någon annans egendom för ekonomiska syften, bl.a. eftersom markägarens möjligheter att förhindra att det uppkommer skador eller att få ersättning för sådana är mycket begränsade. Med anledning av ovan angivna skäl och för att stärka den enskilde markägarens rättsliga ställning anser vi att det är önskvärt att införa en allemansrättsbalk. Allemansrätten, punkt 16 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 60 och 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkandena 4, 6 och 7, 2018/19:1494 av och (båda M), 2018/19:1582 av (M), 2018/19:1701 av (M), 2018/19:2167 av (M) yrkande 3, 2018/19:2255 av m.fl. (L) yrkande 16 i denna del, 2018/19:2505 av och (båda C) och 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 4. Allemansrätten utgör en viktig grund för att allmänheten ska kunna vistas fritt i skog och mark. Det är en rätt för alla människor att färdas över privat mark i naturen, att tillfälligt uppehålla sig där och t.ex. plocka bär, svamp och vissa andra växter. Med rätten följer krav på hänsyn och varsamhet mot natur och djurliv, mot markägare och mot andra människor. Allemansrätten utgår företrädesvis från sedvanerätt men kommer också explicit till uttryck i grundlagen med meningen ”alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten”. Mycket närmare än så går dock inte svensk lagstiftning i att definiera allemansrätten. Osäkerheten om vad allemansrätten innebär är därför ofta orsak till konflikter. Det finns behov av att uppdatera gällande lagstiftning för att den bättre ska svara mot dagens efterfrågan och förtydliga allemansrättens innebörd. Många barn och unga växer upp i stadsmiljö utan naturlig koppling till landsbygden. Förståelsen för landsbygdens och markägarnas villkor är liten och i vissa fall saknas respekt för och kunskap om naturen. Urbaniseringen har medfört nya behov, krav och förväntningar på naturen. Den allmänna kunskapen om allemansrätten behöver förbättras. Nya näringar har vuxit fram, vilka i sig är positiva för landsbygden, men de måste bedrivas med respekt för äganderätten och i samverkan med markägare. finns en otydlighet kring var gränsen går mellan allemansrätten och äganderätten. Till exempel är det oklart hur stora rättigheter allmänheten har och hur långt markägare får gå för att skydda sin fastighet mot intrång. Återkommande konflikter uppstår då markägare finner förstörda skogsplantor, slitage på marken som ger negativa effekter för avkastningen från grödor eller då närgångna besökare befinner sig innanför hemfridszonen. Ökade informationsinsatser om allemansrätten behövs för att komma till rätta med de problem som drabbar markägare. En utredning om allemansrätten bör därför innefatta hur kunskap om allemansrätten ska spridas, speciellt bland den stadsboende ungdomen. Tillfälliga bosättningar av människor utan bostad som växer till läger lämnar stort avtryck i de marker där man vistats. Allemansrätten behöver utredas utifrån huruvida gällande lagstiftning bättre kan anpassas efter allmänhetens och markägarnas behov. Detta berör även de angränsade lagarna, såsom terrängkörningslagen, jaktlagen, lagstiftningen kring skadegörelse och nedskräpning m.fl. Utredningen bör klargöra gränsdragningsproblematiken mellan äganderätten och allemansrätten. Allemansrätten, punkt 16 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2255 av m.fl. (L) yrkande 16 i denna del och 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkandena 4, 6 och 7, 2018/19:1494 av och (båda M), 2018/19:1582 av (M), 2018/19:1701 av (M), 2018/19:2167 av (M) yrkande 3, 2018/19:2505 av och (båda C), 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 4 och 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 60. Allemansrätten ska värnas för olika typer av friluftsliv och den är en viktig grund för naturturism. Övergripande frågor om områdesskydd, punkt 17 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2255 av m.fl. (L) yrkande 14 och 2018/19:2426 av m.fl. (C) yrkandena 54 och 58 samt 2018/19:2752 av (MP). Naturen och den biologiska mångfalden måste skyddas och bevaras. Det är viktigt för allt levande på jorden och för kommande generationer. Vi, liksom växter och djur, är beroende av naturen och den biologiska mångfalden för vår överlevnad och vi har ansvar för att förvalta miljön och naturen så att vi lämnar en värld i ekologisk balans till kommande generationer. Den mest värdefulla naturen måste skyddas, t.ex. genom naturreservat och nationalparker. Naturreservat m.m., punkt 19 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkandena 17 och 18 samt 2018/19:1281 av m.fl. (SD) yrkande 10, 2018/19:2074 av (M), 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 2, 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 3, 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 33 och 2018/19:2705 av och (båda C). Att säkerställa tillgången till parker, skog och andra grönområden samt att bevara skyddsvärda miljöer är viktigt för både hälsa och natur. måste det alltid finnas en balans mellan olika intressen. Tyvärr finns indikationer på att inrättandet av naturreservat används som ett verktyg för att hindra bostadsbyggande. Eftersom behöver mer byggbar mark, nära dagens tätorter, för bostadsbyggande kan den snabba tillväxten av främst kommunalt inrättade naturreservat komma att bli ett växande problem. För att undvika att naturreservat bildas på felaktiga grunder bör kommuner bara få inrätta naturreservat med godkännande från regeringen eller av en myndighet som regeringen utsett. Dessutom bör tidigare inrättade naturreservat lättare kunna upphävas. Naturreservat m.m., punkt 19 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1281 av m.fl. (SD) yrkande 10 och 2018/19:2074 av (M), 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 2, 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 3, 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 33, 2018/19:2705 av och (båda C) och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkandena 17 och 18. Enligt SLU hotas ca tallungskog i och av svamparten Diploida pinea, som redan har konstaterats sprida sig i . Saneringskostnaderna, om nya utbrott inträffar, skulle i värsta fall kunna handla om mångmiljardbelopp. Vi anser att det behövs en tydligare lagstiftning som gör det möjligt för myndigheter att ingripa om svampangrepp eller andra skadegörande arter hotar att skada skogar, regionalt eller nationellt. Dessutom behöver den allmänna kontrollen och bekämpningen av skadegörande arter intensifieras. Enligt de föreskrifter som gäller för exempelvis får man varken avverka eller på något annat sätt skada levande eller döda träd eller buskar, upparbeta vindfällen, ta frön, så, plantera eller vidta någon skogsbruks- eller skogsvårdsåtgärd. När skogsbruk förbjuds i skyddad skog finns en stor risk att skadedjursangreppen i skogen ökar, t.ex. efter stormar och stormfällning och sedan sprider sig till angränsande fastigheter. Det bör därför av skötselföreskrifterna framgå att skogen i naturskyddade områden ska kunna skötas i enlighet med gällande lagstiftning, i synnerhet skogsvårdslagen, för att vid behov kunna minska skador på kringliggande skog. Naturreservat m.m., punkt 19 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 33 och 2018/19:1281 av m.fl. (SD) yrkande 10, 2018/19:2074 av (M), 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 2, 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 3, 2018/19:2705 av och (båda C) och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkandena 17 och 18. Enligt regler kan naturreservat inrättas för att skydda biologisk mångfald och värdefulla naturmiljöer, eller för att tillgodose friluftslivets behov. finns omkring 4 000 naturreservat i . Naturreservat kan skapas genom beslut av staten via länsstyrelserna eller av kommunerna, men rättsverkan blir densamma oavsett vilken instans som fattar beslutet. De flesta naturreservat har inrättats av länsstyrelserna, men har det blivit allt vanligare med kommunala naturreservat. Antalet kommunala naturreservat ökar ungefär dubbelt så snabbt som antalet statligt inrättade. När ett område väl har förklarats för naturreservat krävs enligt lagen synnerliga skäl för att upphäva beslutet. Upphävningen ska beslutas av samma instans som inrättade naturreservatet. Kommunala naturreservat finns i hela landet, men många av dem ligger i storstadsregionerna eller andra områden där det råder stor bostadsbrist. Det finns en risk att kommuner låter sig påverkas av andra hänsyn än naturvårds- och friluftsintressen, t.ex. lokala byggkritiska opinioner. Kommunfullmäktige kan då av politiska hänsyn inrätta ett naturreservat för att hindra framtida bostadsbyggande i ett område även om det inte finns objektiva skäl för ett reservat. Vi anser därför att reglerna om kommunala naturreservat bör reformeras. Vill en kommun att ett område skyddas som naturreservat ska ansökan göras hos , som fattar det slutliga beslutet. Kommunala naturreservat bör även tidsbegränsas så att de prövas på nytt . Vattenskyddsområden, punkt 21 (SD, C) av (C), (SD), (C), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 21 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 11 och 2018/19:2425 av m.fl. (C) yrkande 2. Äganderätten med egendomsskyddet är inskriven i grundlag, i och i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. De utgör en grund för både demokrati och marknadsekonomi. Det är allvarligt när en myndighet brister i tydlighet om något så avgörande som äganderätt. Därför måste äganderätt och egendomsskydd beaktas i myndighetsbeslut. Ett sådant företräde är ett steg i att stärka ägande och brukanderätt inom jord- och skogsbruk. Om staten gör anspråk på mark är det därför viktigt att se över fastighetsägarens rätt till ersättning. Ett tydligt exempel är vid bildande av vattenskyddsområden. belyste problematiken med ersättning vid bildande av vattenskyddsområden. Vårt samhälle ställer höga hälso- och säkerhetskrav på produktion och distribution av allmänt dricksvatten. Det är viktigt att skydda dricksvattenförsörjningen. Frågan om ersättningsformerna vid bildandet av vattenskyddsområden behöver utredas vidare. Det är av stor vikt att vattenskyddsområden bildas på ett rättssäkert sätt med skälig ersättning till markägarna. skyddade områden m.m., punkt 22 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 22 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2885 av m.fl. (M) yrkande 7 och 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 14, 2018/19:1708 av (M) yrkandena 1 och 2 samt 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 14. är till stor del omgivet av hav och har en lång kustlinje. För oss är havet en stor tillgång. Havet ger oss livsmedel såsom fisk och skaldjur, möjligheter att transportera varor och personer samt möjligheter till rekreation. I hav, sjöar och vattendrag finns dessutom en stor del av jordens biologiska mångfald. Flera av ekosystemen som återfinns i vattenmiljö är mycket känsliga. utsätts hav, sjöar och vattendrag för enorma påfrestningar. En del havsområden är kraftigt trafikerade, vilket exempelvis leder till fysisk påfrestning på miljön. Andra typer av påfrestningar inkluderar övergödning, utfiskning, försurning och klimatförändringar som värmer upp världshaven. Att kemikalier släpps ut i våra sjöar och vattendrag är också ett stort problem, liksom förekomsten av marint skräp. Vissa områden i världens hav är hemvist för särskilt känsliga ekosystem, och en del av dessa områden är därför skyddade. Regeringen bör verka för att det i naturreservat upprättas planer för att säkerställa att de mål som sätts för reservaten faktiskt bevakas och uppnås. skyddade områden m.m., punkt 22 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 22 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 14 och 2018/19:1708 av (M) yrkandena 1 och 2, 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 14 och 2018/19:2885 av m.fl. (M) yrkande 7. har i Nagoyaöverenskommelsen åtagit sig att genomföra en räddningsplan (de s.k. Aichimålen) för att bromsa utarmningen av den biologiska mångfalden och att till 2020 se till att jord-, vatten- och skogsbruk bedrivs hållbart. har även 16 nationella miljökvalitetsmål som utgör grunden för vår nationella miljöpolitik och där ett utökat marint skydd skulle stärka möjligheterna att nå målsättningarna för flera av dessa. Det är en framgång att arealmålet om skyddade havsområden nåddes i genom att fyra nya skyddade områden utsågs. Skyddet uppgår nu till totalt , vilket är en fördubbling av arealen marint skyddade områden . Det kvarstår dock fortfarande att nå målets delar om ett ekologiskt representativt, sammanhängande och funktionellt nätverk av skyddade områden. I uppgår motsvarande skydd till och i .