bet · H601CU12 · 2019-04-24 00:00:00 — En obebyggd tomt som ska bebyggas ska ordnas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och till natur- och kulturvärdena på platsen (8 kap. 9 § första stycket PBL). Tomten ska bl.a. ordnas så att det på tomten eller i närheten av den i skälig utsträckning finns lämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon. Om tomten ska bebyggas med byggnadsverk som innehåller en eller flera bostäder eller lokaler för fritidshem, förskola, skola eller annan jämförlig verksamhet ska det på tomten eller i närheten av den finnas en tillräckligt stor friyta som är lämplig för lek och utevistelse. Om det inte finns tillräckliga utrymmen för att ordna både friyta och parkering ska man i första hand ordna friyta (8 kap. 9 § andra stycket PBL). Dessa krav ska även i skälig utsträckning tillämpas om tomten är bebyggd (8 kap. 10 § PBL). Det finns dock vissa möjligheter till undantag för bebyggda tomter. Bestämmelserna innebär att en kommun kan ställa krav på att byggherren ska säkerställa tillgång till parkering. Det är kommunen som bestämmer vilka parkeringstal som tillämpas. På uppdrag av regeringen tog fram en vägledning för parkeringstal. Enligt uppdraget skulle sammanställa, redovisa och tillgängliggöra information och belysa med goda exempel hur användningen av markyta i städer kan effektiviseras och stadsmiljön förbättras genom aktivt användande av parkeringstal som verktyg. I vägledningen anger att parkeringsfrågor bör behandlas integrerat med den övergripande planeringen i kommunen. I arbetet med översiktsplaneringen bör kommunen ta fram en parkeringspolicy som stöder en planering där gång-, cykel- och kollektivtrafik är . anser också att kommunen bör föra en dialog med byggherrar, fastighetsägare och exploatörer om parkeringsbehov kopplat till kommunens olika delar. Vidare anför att många kommuner använder sig av s.k. flexibla parkeringstal, vilket innebär att kommunen ger byggherren möjlighet att anlägga färre parkeringsplatser än vad parkeringspolicyn anger. Detta kan enligt göras om byggherren arbetar med mobilitetsåtgärder som kan anses ge förutsättningar för ett minskat bilinnehav för de boende och även underlätta för alternativa färdmedel. Genom att i detaljplaneringen arbeta med parkeringstal och mobilitetsåtgärder, som t.ex. samutnyttjande av p-platser och väl utformade cykelparkeringar, kan en kommun tillsammans med tillämpningen av flexibla parkeringstal hålla byggkostnader nere. Ett sådant arbete innebär också enligt att mark frigörs för andra ändamål än för parkering. I vägledningen lämnar exempel på hur olika kommuner tillämpar flexibla parkeringstal i sin planering. att stadsmiljöavtalen kommer att utvecklas och effektiviseras bl.a. för att främja alternativ till bil i städerna. Andelen som reser med cykel ska öka. Bilpooler ska stimuleras. behandlade utskottet motionsyrkanden om att det bör göras en översyn av lämpliga styrmedel, t.ex. stadsmiljöavtal och slopad parkeringsnorm för att stimulera samhällsplaneringen. Utskottet noterade att det pågick ett arbete med stadsmiljöavtalen och att arbetet med städers infrastruktur fortlöpte samt att regeringen hade tillsatt en utredning för att analysera för- och nackdelar med att införa en möjlighet till krav på transportplaner i detaljplaneringen för nyetablering av bostäder. Utskottet avstyrkte därför motionsyrkandena (bet. 2017/18:CU16). följde utskottets förslag. behandlades yrkanden om bl.a. ekosystemtjänster i betänkandet 2016/17:CU15. Utskottet ansåg att gav god grund för att hantera sådana frågor och hänvisade till det då pågående arbetet. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet motionsförslagen. följde utskottets förslag. behandlades motsvarande motionsyrkanden förenklat (bet. 2017/18:CU16). Utskottet anser fortfarande att bestämmelserna i utgör en bra grund när kommunerna ska ta ställning till klimatrelaterade frågor i den fysiska planeringen på olika nivåer.. Vidare har regeringen som nämnts i skrivelsen Strategi för levande städer – Politik för en hållbar stadsutveckling bl.a. redovisat etappmål för en hållbar stadsutveckling. Dessa etappmål anger bl.a. att kommunerna ska ha tillgång till en utvecklad metod för att tillvarata och integrera stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer vid bl.a. planering i städer och tätorter. Dessutom uppställs målet att en majoritet av kommunerna ska ha tagit till vara och integrerat stadsgrönska och ekosystemtjänster i miljöer vid bl.a. planering och byggande av städer och tätorter. Skrivelsen innehåller även frågor om hur transportinfrastrukturen kan planeras och användas för att få till en hållbar stadsstruktur och en fungerande grön infrastruktur. Mot denna bakgrund finner utskottet ingen anledning att vidta åtgärder med anledning av motionsförslagen om vikten av grönska i städers planering. Motionerna 2018/19:2590 (L) yrkande 28 och 2018/19:2779 (MP) yrkandena 26–28 bör därför avslås. När det gäller motionsförslagen om stadsmiljöavtal och åtgärder som stärker cykeltrafiken konstaterar utskottet att det pågår ett arbete med stadsmiljöavtal och åtgärder som främjar alternativa transportsätt till bilar. har bl.a. ett årligt uppdrag om uppföljning av stadsmiljöavtalen. Dessutom har utredningen för bostadsbyggande i delbetänkandet Bebyggelse- och transportplanering för hållbar stadsutveckling bedömt att det bör införas vissa förtydliganden i PBL som innebär ett krav på kommunala transportplaner bl.a. i detaljplaneringen. Enligt utredningen skulle ett sådant krav främja likvärdig tillgänglighet för olika trafikslag. Beredning pågår av förslaget. Vidare har regeringen förlängt och utökat satsningen på stadsmiljöavtalen, vilka kommer att omfatta klimat- och miljöpåverkande insatser som samlastning m.m. samt hållbara godstransporter i stadsmiljö. Inom ramen för den nationella cykelstrategin har flera myndigheter genomfört en rad cykeluppdrag. Cykling och främjande av cykelpendling är dessutom åtgärder som nämns av regeringen i såväl skrivelsen Strategi för levande städer som regeringsförklaringen , där regeringen anför att cykelpendling ska underlättas. anges vidare att stadsmiljöavtalen kommer utvecklas och effektiviseras bl.a. för att främja alternativ till bil i städerna och att andelen som reser med cykel ska öka. Mot denna bakgrund anser utskottet att det saknas anledning för att vidta åtgärder med anledning av motionsförslagen om stadsmiljöavtal och cykelpendling. Motionerna 2018/19:1121 (SD) yrkande 10 och 2018/19:1483 (C) bör därför avslås. Detsamma gäller motion 2018/19:2228 (V) yrkande 2, till den del det avser stadsmiljöavtal. När det slutligen gäller motionsförslagen om parkeringstal vid bebyggelse noterar utskottet att gällande rätt ger kommunerna en möjlighet att ställa krav på parkering vid bebyggelse om och i den omfattning som kommunerna anser att det behövs. Det är också kommunerna som bestämmer vilka parkeringstal som ska tillämpas vid bebyggelse. har vidare redovisat ett uppdrag som syftar till att tillgängliggöra information och belysa med goda exempel hur användningen av markyta kan effektiviseras och stadsmiljön förbättras genom att kommunerna aktivt använder sig av parkeringstalen som verktyg. I vägledningen lämnar förslag om hur kommunerna kan använda parkeringsfrågor integrerat i planeringen bl.a. för att skapa förutsättningar för ett minskat bilinnehav för de boende och för att underlätta för alternativa färdmedel. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns något skäl för att ta något initiativ med anledning av motionsförslagen. Motion 2018/19:2779 (MP) yrkandena 30 och 31 bör därför avslås och motion 2018/19:2228 (V) yrkande 2 bör avslås i övriga delar. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om detaljplaneregleringen. Utskottet hänvisar till bl.a. gällande rätt och pågående arbete. Jämför reservation 15 (M), 16 (V) och 17 (KD) samt särskilt yttrande 3 (C) och 4 (L). Motioner om privat initiativrätt till detaljplaner m.fl. (L) anför i partimotion 2018/19:2590 yrkande 36 att kommunernas planmonopol försvårar för bostadsbyggandet. Privata byggherrar bör kunna ta fram detaljplaner som överensstämmer med aktuell översiktsplan och få den prövad av kommunen. Motionärerna begär därmed ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda hur en privat initiativrätt till detaljplaner för byggherrar bör utformas. Liknande förslag framställs i kommittémotionerna 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 7 och 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 3. Ett ytterligare yrkande om privat initiativrätt till detaljplaner framställs i kommittémotion 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 65. I denna motion föreslås ett tillkännagivande om att flera kommuner bör få möjlighet att införa privat initiativrätt som försöksverksamhet. Motioner om en begränsning av detaljplanekravet I partimotion 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 44 anförs att detaljplaner inte i onödan bör försvåra för förändringar inom ett befintligt detaljplanelagt område. Bestämmelser som rör utformningen av byggnadsverk och tomter bör upphöra att gälla när genomförandetiden för en detaljplan har löpt ut. För områden som är särskilt värdefulla av historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt bör dock sådana bestämmelser fortsätta att gälla även om genomförandetiden har löpt ut. Ett tillkännagivande begärs om det sagda. I kommittémotion 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om att det bör införas enklare regler för områden som inte är detaljplanelagda. Motionärerna anför att översiktsplanernas roll i stället bör stärkas för att förenkla för byggandet. I kommittémotion 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 2 anförs att planprocesserna tar mycket i och att en orsak till den långa tiden är att detaljplaner kan vara mer detaljerade än vad som är lagstiftarens avsikt. Mycket av det som regleras i en detaljplan skulle kunna regleras övergripande i en översiktsplan och mer detaljerat i ett bygglov. Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att den kommunala översiktsplaneringen ska stärkas så att kravet på detaljplaner kan minskas och fler byggprojekt kan gå direkt till att prövas i bygglov. Liknande förslag framställs i motion 2018/19:1527 av (M) yrkande 1. I motion 2018/19:453 av (SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att förkorta och förenkla planprocessen genom att ta bort kravet på detaljplaner. Liknande förslag framställs i motionerna 2018/19:2573 av m.fl. (M) yrkande 10 och 2018/19:2574 av m.fl. (M) yrkande 10. I motion 2018/19:2521 av (M) begärs ett tillkännagivande om en lagändring i PBL som innebär att kommuner får möjlighet att själva inom strandnära områden reglera bebyggelse i detaljplaneprocessen. Liknande förslag framställs i motion 2018/19:2584 av (M). Motioner med andra förslag som rör reglering med detaljplan I kommittémotion 2018/19:2228 av Momodou m.fl. (V) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda vilka lämpliga åtgärder som kan vidtas för att stödja kommunernas arbete med en mer långsiktig hållbar markpolitik som syftar till att bryta segregationen på bostadsmarknaden. Motionärerna anser att förslagen som lämnar i betänkandet Ett snabbare bostadsbyggande (SOU 2018:67) om kortare genomförandetid för detaljplaner, återinförande av de s.k. exploatörsbestämmelserna och en reglering av överenskommelser om tidsplan för byggnadsverk i exploateringsavtal bör genomföras. m.fl. (MP) anför i kommittémotion 2018/19:2779 yrkande 15 att en god ljudmiljö är viktig både för hälsan och för välbefinnandet. Det handlar inte bara om att begränsa bullernivåer utan också om att minska transporter, sänka hastigheter och åtgärda bullerproblem vid källan genom t.ex. ljudarkitektur, grönska och kvartersbebyggelse. Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att det bör skapas en god ljudmiljö genom detaljplanering, arkitektur och grönska. I kommittémotion 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 20 begärs ett tillkännagivande om att betalningsskyldighet för gatukostnader inte bör inträda förrän bygglov har beviljats för kommande byggrätter och om att bereda möjlighet för tioåriga betalningsplaner. Det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark- och vattenområden (1 kap. 2 § PBL). Det innebär att det är kommunen som i princip ensam avgör både om och när en detaljplan ska tas fram och därmed hur mark- och vattenområden får användas och bebyggas (4 kap. 1 § PBL). En planintressent kan inte på egen hand inleda ett detaljplaneärende. Däremot kan den som avser att vidta en åtgärd – som kan förutsätta att en detaljplan antas, ändras eller upphävs – begära att kommunen lämnar besked om den har för avsikt att inleda en sådan planläggning, s.k. planbesked (5 kap. 2 § PBL). Krav på reglering med detaljplan m.m. Bestämmelserna om krav på reglering med detaljplan finns i 4 kap. 2–5 §§ PBL. Kommunen ska enligt 4 kap. 2 § PBL genom en detaljplan pröva ett områdes lämplighet för bl.a. bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning för vissa i lag angivna förhållanden. Bestämmelsen ändrades till följd av förslagen i propositionen Ett tydligare och enklare detaljplanekrav (prop. 2017/18:167, bet. 2017/18:CU34, rskr. 2017/18:403). Ändringarna syftade till att göra det enklare att bedöma när detaljplan krävs och när detaljplan inte krävs. Ändringarna innebar att kravet på detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse bara gäller bebyggelse med bygglovspliktiga byggnadsverk och om det finns ett behov av planläggning. De omständigheter som har betydelse för bedömningen av om detaljplan krävs framgår av lagtexten både i fråga om uppförande av en ny sammanhållen bebyggelse och i fråga om förändring eller bevarande av en befintlig bebyggelse. Utöver det innebar ändringarna att det, vid bedömningen av om detaljplan krävs för ett nytt bygglovspliktigt byggnadsverk, ska beaktas vilken inverkan som ett byggnadsverk i sig har omgivningen. Vidare behöver en kommun inte reglera frågorna med en detaljplan om det finns områdesbestämmelser med tillräcklig reglering av angivna frågor (4 kap. 4 § PBL). I en detaljplan ska en kommun bestämma och ange gränserna för olika platser, bestämma användningen för och utformningen av vissa allmänna platser samt bestämma användningen av kvartersmark och vattenområden (4 kap. 5 § PBL). Kommunen kan även bestämma om vegetation och om markytans utformning och höjdläge (4 kap. 10 § PBL). Kommunen får bestämma frågor som rör bebyggandets omfattning, byggnaders användning, andelen lägenheter av olika slag i bostadsbyggnader och lägenheternas storlek (4 kap. 11 § PBL). Vidare får kommunen reglera åtgärder mot störningar som t.ex. buller. Kommunen får även reglera frågor om bygglov, rivningslov, marklov och fastighetsindelning. Dessutom får kommunen häva strandskyddet för ett område om det finns särskilda skäl för det och om intresset av att ta området i anspråk på det som avses med detaljplanen överväger strandskyddsintresset (4 kap. 12–17 § PBL). En detaljplan gäller till dess den ändras eller upphävs (4 kap. 38 § PBL). I detaljplanen ska kommunen ange en genomförandetid. Tiden ska bestämmas så att det finns rimliga möjligheter för kommunen att genomföra planen. Tiden får inte vara kortare än och inte längre än (4 kap. 21 § PBL). för detaljplanen gäller vissa särskilda förutsättningar för att kommunen ska kunna ändra eller upphäva en detaljplan; bl.a. får planen inte ändras eller upphävas om en fastighetsägare som berörs av den motsätter sig det (4 kap. 39 § PBL). En kommun kan besluta att ägarna av fastigheter inom ett område med detaljplan ska betala kostnaderna för åtgärder som kommunen i egenskap av huvudman för allmänna platser har skyldighet att vidta inom området, t.ex. anlägga eller förbättra en gata eller annan allmän plats eller en annan åtgärd som är avsedd att tillgodose områdets behov av allmänna platser. Kommunen ska besluta om avgränsningen av det område som ska omfattas av fördelningen, vilka kostnader som ska fördelas och grunderna för fördelningen. En fastighetsägare blir skyldig att betala gatukostnadsersättning när den anläggning som ersättningen avser kan börja användas för avsett ändamål för ägarens fastighet och kommunen begär betalning. Betalningen kan under vissa förutsättningar ske genom avbetalning med minst en tiondel . Vidare kan betalningsvillkoren jämkas om de är alltför betungande för fastighetsägaren. En ny ägare av en fastighet övertar betalningsskyldigheten, dock inte för de belopp som har förfallit till betalning före tillträdesdagen (6 kap. 24–38 §§ PBL). De tidigare gällande exploatörsbestämmelserna I 6 kap. PBL fanns tidigare de s.k. exploatörsbestämmelserna som bl.a. innebar att en kommun kunde besluta om att en fastighetsägare utan ersättning skulle upplåta eller avstå från mark eller utrymme som enligt detaljplan var avsedd att ingå som allmän plats. I propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) föreslogs att bestämmelserna skulle upphävas fr.o.m. . beslutade att bifalla förslaget (bet. 2013/14:CU31, rskr. 2013/14:366). I stället infördes bestämmelser om vad som får regleras i ett s.k. exploateringsavtal och vissa förfaranderegler som syftar till att öka transparensen kring genomförandet av detaljplaner. Dessa bestämmelser finns i 6 kap. PBL. Bestämmelserna innebär att kommunen ska tillämpa vissa ersättningsbestämmelser när mark eller annat utrymme tas i anspråk och ska användas för allmän plats eller allmän byggnad. tillkännagivande om privat initiativrätt till detaljplaner beslutade om ett tillkännagivande om privat initiativrätt till en detaljplan (bet. 2014/15:CU10, rskr. 2014/15:180). Utskottet anförde bl.a. följande. har problemen med att tillräckligt snabbt genomföra planläggningen av mark som ansetts vara lämplig för exploatering ofta pekats ut som en av huvudorsakerna till ett otillräckligt bostadsbyggande. Det handlar då både om att det anses ta innan arbetet med en planläggning kan påbörjas och att själva planprocessen sedan drar ut . […] Inte sällan har emellertid orsaken till att detaljplaneläggningen fördröjs ansetts vara att många kommuner har otillräckliga resurser för planarbetet. Det kan medföra att önskvärda exploateringar inte kommer till stånd trots att det finns byggherrar som har kapacitet och vilja att påbörja byggprojekten. Det svenska kommunala planmonopolet innebär att berörda fastighetsägare och byggare har mycket begränsade möjligheter att initiera och på olika sätt bidra till arbetet med att ta fram en nödvändig detaljplan. […] I flera utredningar har det emellertid gjorts jämförelser mellan planeringsprocessen i och i andra jämförbara länder där det svenska regelsystemet fortfarande framstår som mindre flexibelt i vissa avseenden. Utskottet anser att det därför finns skäl att pröva de möjligheter till en utveckling av regelsystemet som uppmärksammats i dessa sammanhang. Som framgått ovan övervägdes möjligheten att införa bestämmelser om en privat initiativrätt i plan- och bygglagstiftningen av . […] Utredaren ansåg att det visserligen fanns goda skäl att stärka den privata initiativrätten i fråga om detaljplaneläggning, men att flera av utredningens andra förslag gjorde att en sådan reform inte var lika angelägen. Utredaren syftade då bl.a. på förslag om ökade möjligheter att exploatera nya områden direkt genom bygglov utan att först upprätta en detaljplan, samt om att planbestämmelser i befintliga detaljplaner ska upphöra att gälla efter genomförandetiden. Som framgått tidigare i betänkandet kom emellertid dessa förslag sedermera inte att leda fram till någon lagändring i samband med beslut om ett antal ändringar i PBL (prop. 2013/14:126, bet. 2013/14:CU31, rskr. 2013/14:366). Utskottet anser mot den redovisade bakgrunden att det finns skäl att nu åter överväga möjligheten att införa en rätt till privata initiativ vid detaljplaneläggning i den svenska plan- och bygglagstiftningen. Utgångspunkten för övervägandena bör vara att utforma förslag till regler som med ett bibehållande av grunderna i det kommunala planmonopolet ger större möjlighet för en exploatör att initiera ett planeringsarbete eller att själv bidra till att en plan tas fram som sedan kan prövas och genomföras i vanlig ordning. Regeringen bör således låta utreda hur regler som medger en sådan privat initiativrätt till detaljplan kan utformas och därefter återkomma till med förslag i frågan. Privat initiativrätt till detaljplaner har i slutbetänkandet Privat initiativrätt – Planintressentens medverkan vid detaljplaneläggning (SOU 2019:9) föreslagit bl.a. en ny bestämmelse i PBL om att kommunen – om det har begärts av planintressenten – i ett planbesked ska redovisa sin bedömning av vilket planeringsunderlag som kan behövas för detaljplaneläggning. Utredningen konstaterar att ett sådant planbesked skulle bidra till att det går snabbare att ta fram förslaget till detaljplan och till att kommunala planeringsresurser används på ett bättre sätt. Utredningen föreslår även en bestämmelse i PBL som innebär att kommunen, på planintressentens begäran och om planintressenten beviljas positivt planbesked, i planbeskedet ska medge att planintressenten får inhämta yttrande från . Den sistnämnda bestämmelsen skulle innebära att ska yttra sig över vilka planeringsunderlag som behövs för att kunna ta ställning till hur den planläggning som planbeskedet avser förhåller sig till de ingripandegrunder som finns i lag. Med ingripandegrunder menas hur planläggningen kan påverka riksintressen, miljö- och kvalitetsgrunder och strandskydd, men också frågor om t.ex. risken för olyckor, översvämning och erosion. Utredningen konstaterar att omfattningen av yttrandet får bero på omständigheterna i det enskilda planbeskedet. Vidare föreslår utredningen bl.a. en ändring som innebär att det av lagen ska framgå att planeringsunderlag får upprättas av någon annan än en kommun. Det handlar om enskilda planintressenter, men det kan även vara och andra förvaltningsmyndigheter. Utredningens förslag har remitterats och bereds inom . har i delbetänkandet En utvecklad översiktsplanering – Att underlätta efterföljande planering (SOU 2018:46 del 1) bl.a. lämnat förslag om översiktsplanering som enligt utredningen bidrar till en återkommande aktualisering och kontinuitet av översiktsplaneringen. Bland förslagen finns rutiner som säkerställer att planeringen diskuteras kontinuerligt genom att kommunerna ska ha en planeringsstrategi som ska antas månader efter ett ordinarie val. Förslaget innebär att det bl.a. förutsätts att kommunfullmäktige i planeringsstrategin har bedömt om översiktsplanen helt eller delvis är aktuell. Har fullmäktige inte antagit en planeringsstrategi efter ordinarie val upphör planen att vara aktuell. Kommunen kan enligt förslaget i planeringsstrategin besluta om att översiktsplanen delvis behöver revideras utan att översiktsplanens aktualitet som helhet påverkas. Utredningen anför att en kontinuerlig prövning av frågan om huruvida en översiktsplan är aktuell kommer att bidra till att det finns bättre underlag och bättre stöd för detaljplaneprocesserna i kommunerna. Utredningens förslag har remitterats och beredning pågår inom . Regeringen har aviserat att den kommer att överlämna en proposition med anledning av förslagen till . Återinförande av de s.k. exploatörsbestämmelserna m.m. har i betänkandet Ett snabbare bostadsbyggande (SOU 2018:67) bl.a. lämnat ett förslag om återinförande av de tidigare gällande exploatörsbestämmelserna. Utredningen anför att de huvudsakliga skälen för att ta bort bestämmelserna var att de sällan tillämpades och att de ansågs vara för komplicerade. Den bakomliggande utgångspunkten var enligt utredningen att byggherren stod i en stark beroendeställning till kommunerna och att kommunerna därför ställde för långtgående villkor.