bet · H601KU20d3 · 2019-01-01 00:00:00 — Det händer på UD att det finns medarbetare som hjälper oss att arbeta fram en rapport, som vi har synpunkter på under resans gång. Naturligtvis måste det vara så. Man tar ansvar för att se till att det sker en faktakoll eller att det framförs ytterligare någon aspekt av en fråga. Så skedde med det här materialet också. Jag tänker inte argumentera med DN om vem som har sagt hit och dit. Vi har betraktat – och betraktar – detta som ett arbetsmaterial ända fram till dess att materialet lämnades ut till utrikesutskottet för att de skulle kunna se. Det blev en mycket märklig debatt, som till slut handlade om att det såg ut som om vi hade något att dölja. har sett allt. Vi har aldrig påstått att det saknas arbetsmaterial i arbetet. Det faller på sin egen orimlighet att det skulle vara så. Det DN informerades om var att det inte fanns några allmänna handlingar annat än dem som redan hade lämnats ut. Vilka utkast och annat arbetsmaterial som finns hos en myndighet har man ingen skyldighet att redovisa. Då blir det omöjligt att arbeta. Det förstår vilken regering eller administration som helst. Det är viktigt. Jag kan visa upp hur beslutet är formulerat. Det var glasklart från början att det var slutsatserna som skulle presenteras för allmänheten. Ordföranden: Jag ger ordet till för en följdfråga. Koncentrera dig på frågor. (M): KU har frågat utredaren själv hur han ser på saken. Enligt honom var det en färdig rapport han lämnade in . Han menar att den rapport som sedan presenterades, som UD offentliggjorde, var den rapport han lämnade in. Att påstå att det rörde sig om rörlig materia eller ofullständigt arbetsmaterial kan inte stämma eftersom det var samma rapport som han sedan presenterade. Då frågar jag utrikesministern: utrikesministern att det är acceptabelt att man får in en färdig rapport, och sedan så säger man att det här är arbetsmaterial för att slippa låta journalister och oppositionen granska arbetet? Utrikesministern svarade inte heller på frågan om hur hon ställer sig till departementsrådet , som påstår att det fanns faktafel i rapporten. Återigen: Det här ett allvarligt fel från utrikesministerns och departementets sida. KU har upprepat kritiserat … Ordföranden: , vi återkommer till bedömningen. (M): Jag har ställt min fråga. : håller jag upp det här beslutet som är den departementspromemoria som låg till grund för anställningen av som vår interna utredare. Det kan inte vara tydligare än det som sägs här: Utvärderingen överlämnas till chefen för enheten för FN-politik. Det förutses också att efter samråd med rådet för politiska frågor … Slutsatserna i utvärderingen presenteras för departementsledningen och regeringen samt i den utsträckning där man ställer sekretesskrav andra intressenter. Det är slutsatserna. Han överlämnade ett par utkast till chefen för . Det här var naturligtvis arbetsmaterial. Han var vår interna utredare, och det fanns synpunkter också på de utkast som han överlämnade. När vi fick en diskussion som gav intryck av att vi skulle ha haft någonting att dölja fick utskottet se hela det underlaget, inklusive de kommentarer som chefen för och departementet hade lämnat, och det fanns synpunkter på detta. Precis så går det till när vi utarbetar rapporter och när vi jobbar fram olika material. Det kommer olika utkast, och man har en procedur där utredaren ibland kanske inte tycker att det är så roligt att bli tillrättavisad eller att höra att det här var ofullständigt eller att det finns faktafel. Jag tror att det är det som har hänt i det här fallet. Vi har haft olika syn. Men han vet förstås vad underlaget är och vad beslutet är. Det andra är förstås ett arbetsmaterial som har förändrats under resans gång. har sett hela det här materialet. (M): Tack. Mycket kort: Problemet är att utredaren menar att han lämnade in en slutgiltig rapport och att det också var den rapporten som sedan till slut offentliggjordes, alltså att det inte var fråga om olika versioner eller ett rörligt material utan samma rapport. Då frågar jag: Menar utrikesministern att utredaren far med osanning? Sedan vill jag be utrikesministern att svara på min fråga: Tycker utrikesministern att det är rimligt rent principiellt att man förhåller sig på det sättet att man kan senarelägga offentliggörandet av inkomna rapporter genom att klassa det som arbetsmaterial och på så sätt försvåra för journalister att utföra sitt faktagranskande arbete? : Det är ett direkt felaktigt påstående att vi skulle ha gjort något sådant. Det var helt tydligt hur det här är beskrivet i vårt beslut, och detta känner till. Det här var ju själva det underlag som han hade för sitt arbete. Det står hur det här ska gå till. Det står vad det är vi ska använda. Slutsatserna kan inte vara tydligare. Det här är inget ovanligt arbetssätt för Det är väl självklart att när vi har egen intern utvärdering så blir det underlaget också ett arbetsmaterial. Det har förändrats. Han lämnade två utkast till sin chef, bland annat och . Vi har en loggbok. Vi vet exakt vad som har hänt i hela det här ärendet, och det var slutsatserna som vi ville presentera, som vi ville använda för vår egen interna del och för vårt eget interna arbete. Det låg i beslutet, och det var så det blev. Det var också de slutsatser som utredaren hade presenterat. Ingenting har dolts. Däremot har det förekommit ett arbete under resans gång, där det har funnits synpunkter på en del av det arbete som har gjort. Att han sedan har andra … Jag vet faktiskt inte varför det är så. Jag tror att det kan finnas en stolthet. Man kanske inte vill bli tillrättavisad angående saker som man har gjort under resans gång, men så här har det gått till. Jag har den största respekt för , men det här är fakta i målet. Dessutom vet ju utrikesutskottet, som har fått läsa alltihop, att här finns ingenting att dölja. Det finns ingenting som är märkligt på något sätt, utan det är ett arbetsmaterial. Och vad som är arbetsmaterial eller inte tror jag att känner väl till. (S): Ordförande! Jag ser det här som ett inslag i en process av utvärdering, och vi skulle vara intresserade av att höra lite närmare om vilka lärdomar som har dragits på av den ganska långvariga diskussion som vi har haft . En fråga som kom upp , där det riktades stark kritik mot departementet, gällde registreringen och diarieföringen. Det bekräftades också av reaktioner på utrikesutskottet. Till och med hade varit inne i den frågan och riktat ganska stark kritik mot när det gällde framför allt en väldigt sen registrering och diarieföring av ett viktigt material. Jag har ett minne av att utrikesministern sa att detta måste rättas till. Min första delfråga är därför: Vilka åtgärder har vidtagits på för att säkerställa att den där typen av förseningar inte kan inträffa ? Det är en hel del oklarheter i den diskussion som förs, och jag tror att det skulle vara viktigt att klargöra vissa aspekter. Var går egentligen skillnaden mellan arbetsmaterial och en handling? Finns det på departementet nu klara, tydliga kriterier för hur man ska bedöma en text som arbetsmaterial eller som en handling? Jag tror också att det skulle vara viktigt att veta vilka kriterier som finns på departementet när det gäller att bedöma vilken handling som ska bedömas som allmän eller hemligstämplad. Hur är den processen? Det finns en hel del där. Alla dessa frågor är svåra, eftersom det är väldigt knepigt att dra den exakta gränsen. Desto viktigare är det att de anställda på departementet har en tydlig bild av vilka kriterier som faktiskt gäller och försöker att anpassa dem. Jag skulle alltså vilja veta vilka lärdomar man har dragit på vad gäller de frågor som faktiskt har kommit fram som den här utvärderingen har diskuterats. : Det här är en väldigt bra fråga, och det är tråkigt och oacceptabelt att UD hamnar i blåsväder för just hanteringen av handlingar eller, som det har rört i det här fallet, diarieföringar av handlingar. Jag vill för det första säga att gränsdragningen när det gäller vad som är allmänna handlingar och vad som är arbetsmaterial finns i tryckfrihetsförordningen, och det är det som respekteras. Det finns inga oklarheter när det gäller den saken i det som jag har svarat på tidigare i detta ärende. Men detta är också ett tillfälle för mig att få säga någonting om hur vi har tagit itu med det här. Den här typen av kritik har tyvärr funnits och drabbade även min företrädare med kritik mot hur man hanterar handlingar. För att sätta en större bild har vi ju en organisation som inget annat departement har. Det är ingen ursäkt, men det är en del av en förklaring. Alla våra 100 utlandsmyndigheter är egna myndigheter, vilket betyder att all kommunikation mellan oss blir inkommande handlingar. Då blir det så att säga en fråga om registrering, offentlighet och allmänna handlingar. Allt detta blir aktuellt för oss i ett evigt ökande informationsflöde. Det var vi senast hade ett kandidaturarbete för att vara med i säkerhetsrådet, och då måste man liksom hitta en organisation som ändå gör att vi kan hantera det här. Det är ett enormt informationsflöde som liksom sker dygnet runt. Detta ställde oss förstås inför helt nya utmaningar som jag tror att vi har lärt oss otroligt mycket av. Vi vill ha en modern och effektiv kommunikationsstruktur. Dagens diplomati är minutsnabb, och därför måste man ha en utrikesförvaltning som kan hantera det. Det finns inget annat departement som arbetar riktigt under de förutsättningarna. Vad har vi då gjort? Jag bestämde mig för att nu måste vi se till att det verkligen blir ordentlig ordning och reda på det här. Därför genomförde vi ett sammanhållet åtgärdsprogram som kallas #handling2018 och som har omfattat hela organisationen och alla medarbetare både här hemma och ute. Vi har satsat mycket på att öka kompetensnivån hos alla medarbetare, och vi har jobbat med konkret uppföljning av åtgärderna. Detta har varit en väldigt viktig del bland annat i varje verksamhetsdialog, varje chefsåterkoppling och varje inspektion som vi har gjort. Det här har gett resultat, men arbetet fortsätter nu och framöver. Vi har jobbat just för att också förbättra hanteringen av allmänna handlingar, för ovanpå allt det här andra har vi också sekretessprövningar. Även de måste göras enligt konstens alla regler, och det gör att det tar tid. När till exempel begärde ut mejlväxling fick vi kolla 72 000 mejl, och det kan man inte klara . Vi tog initiativ till det sammanhållna åtgärdsprogrammet, och vi har verkligen jobbat på att förbättra hanteringen. Inte minst under ledning av vår rättschef har det arbetet verkligen drivits framåt. Vi tar detta på största allvar, och jag hoppas att vi ska slippa omdömen om att vi är saktfärdiga och så. Det är dock ett ständigt arbete, för vi har också en verklighet som tränger sig på. Jag tror att en vacker dag måste vi faktiskt diskutera om den ordning UD har – det vill säga att alla ambassader också är självständiga myndigheter –är rimlig, i alla fall när det gäller kommunikations- och informationsflödet. Det är i alla fall en stor utmaning för oss. Det är en annan fråga, men det är viktigt, prioriterat och högst relevant för oss. (S): Jag var också inne på frågan om hur man fattar beslutet när det gäller att hemligstämpla visst material. Var går gränserna där egentligen, och vilka kriterier gäller? Jag vet att det finns möjlighet att överklaga om man anser att man inte får loss ett material och att det då går högre upp i hierarkin. Men det är uppenbart att här finns ett dilemma som det gäller att lösa. Jag såg i handlingarna att en av de åtgärder som vidtogs i förra omgången var att inbjöd utrikesutskottets ledamöter att komma till UD och gå igenom det material som fanns där. Det är en rätt intressant metod, och det vore intressant att höra utvärderingen av just detta försök att klara den delikata uppgiften att behålla det som ska vara hemligt av uppenbara skäl men ändå ha en form av möjlighet för de övervakande organ som ändå utgör i de här fallen att ha en insyn i hur beslut egentligen fattas. Vad är lärdomarna av detta? : Sekretessen handlar om att vi kontrollerar så att det inte kan förekomma sådant som skadar våra internationella relationer eller på något sätt. Det här genomförs och är ett pågående arbete. Det är bra att man också ibland kan överklaga. Vi hanterar mycket sådant också. När det gäller överklaganden tittar vi en gång till: Finns det ännu mer som vikan lämna ut? Vår grundinställning är ju att vi respekterar offentlighetsprincipen och det den är uttryck för: att man ska kunna ta del av så mycket som möjligt, om vi inte bedömer att det faktiskt skadar vår relation till ett speciellt land eller kan göra en person väldig utsatt, ställa någonting i fara eller skada . Det här sker och är någonting som kräver gott omdöme och att vihar regelverket klart för oss. Därför är hela den här kampanjen som vi nu kör internt för att se till att vi också kan hantera dokument på rätt sätt väldigt viktig för oss, för då får man prata om sådana saker. finns det inte svar på allt. Men i det här fallet hade vi ju en diskussion med utrikesutskottet som pågick . Där var vi väldigt tydliga med hur vårt beslut såg ut, att det här var en UD-intern utredning och att det var arbetsmaterial. Vi gav oss inte på den punkten. Men eftersom det till slut blev en sådan debatt att det såg ut som att vi försökte dölja någonting sa vi: Då bjuder vi in utrikesutskottet, så kan de faktiskt se att här inte finns någonting. Och sedan blev det ju tyst. Alla såg att det inte fanns någonting att dölja eller att det inte fanns någonting mystiskt där. Men det var en skillnad i syn på att det var ett arbetsmaterial. Vi måste ibland laga efter läge också, så att vi faktiskt kan bidra till största möjliga öppenhet. Men om vi skulle ändra på synen på arbetsmaterial skulle det bli hopplöst svårt för oss och att ha the space to think, eller hur det nu kallas – utrymme för att tänka, reflektera och arbeta på ett effektivt sätt. Per (SD): Fru ordförande! Tack, utrikesministern, för svaren ! begärde att få ta del av den fullständiga versionen av UD:s interna utvärdering, alltså fullständiga utvärdering, . Men man fick till att börja med bara ta del av slutsatserna på 13 sidor, sammanfattningen. Utskottet upprepade sin begäran . Men först överlämnades en kommenterad kopia av fullständiga utkast till utrikesutskottet. Det här leder till lite frågor om det är vanligt att det tar så att tillmötesgå ett utskotts begäran om att få ta del av handlingar. Känner utrikesministern till fler tillfällen då det har tagit så att tillmötesgå en sådan begäran om att få ta del av handlingar? Och vad var orsaken till att det tog så ? : begärde att få ta del av departementets arbetsmaterial. Som ni vet är utkast och liknande inte allmänna handlingar och lämnas därför i normalfallet inte ut. Det var så vi såg på det. Det är principiellt viktigt för varje regering att ofärdiga utkast och liknande inte lämnas ut. Därför ledde utskottets begäran till att vi lämnade ut precis det som det står i beslutet att den här utredaren skulle göra och att vi skulle använda. Vi lämnade ut slutsatserna från utvärderingen, det vill säga det dokument som utgjorde en allmän handling. Sedan återkom utskottet med en förnyad begäran. Precis som jag beskrev blev det en debatt som såg ut att handla om att vi avsiktligt skulle ha försökt dölja någonting eller att det skulle vara något skumt med det här. Då gavs utskottets ledamöter ändå tillfälle att ta del av arbetsmaterialet på plats hos oss. Det var just för att visa att det var ett arbetsmaterial. Man kunde också se precis hur UD hade kommenterat saker som man hade synpunkter på, saker som man kanske tyckte var ofullständiga eller inte helt korrekta. När utskottet fortsatte insistera på att vi skulle överlämna utkastet till utskottet gjorde vi det, trots att det inte var en allmän handling. Vi ville ta död på spekulationerna om att det skulle finnas någonting i arbetsmaterialet som vihade anledning att dölja. När arbetsmaterialet överlämnades till utskottet blev det expedierat, och då blir det en allmän handling. Men vi har haft samma syn på det här, att det var ett arbetsmaterial. Jag har svårt att se hur någon skulle kunna tycka något annat när man vet hur beslutet ser ut. Sedan hade önskat att det var på ett annat sätt. Men det kan jag inte göra så mycket åt. Per (SD): Fru ordförande! Tack, utrikesministern, för svaret! Jag har en följdfråga om just det här med att man begärde ut handlingarna. begärde utrikesutskottet formell prövning av frågan om utlämnande av den fullständiga versionen av UD:s interna utvärderingsrapport. fick vi ett skriftligt svar till utskottet att någon sådan prövning inte hade gjorts, varken av UD eller av regeringen. blev handlingarna ändå allmänna handlingar . Men det är mellan och . Jag frågar igen om man har gjort någon sådan prövning. Och om inte, varför har man inte gjort det? : Vi återkommer till samma sak. Vi har fört en loggbok. Vi har precis vartenda datum över allt som vi har gjort och sådant som har kommit in, förfrågningar och sådant. Man kan alltså följa hela processen. Grundfrågan är att vi har olika syn på vad som är allmän handling och vad som är arbetsmaterial. Vi hade ingen anledning att ändra vår uppfattning. Vi menar att det skulle ha lett till långtgående konsekvenser som gör det omöjligt för oss att arbeta på ett effektivt sätt. Eftersom vi också har ett väldigt tydligt beslut hänvisade vi till det. Det här kvarstod som en tvistefråga mellan utskottet och oss. Men vi bestämde oss ändå för att lämna ut hela materialet, så att man skulle kunna se att det inte gick ut på att dölja någonting. För vad är det man vill åstadkomma? Vad vill man med allt det här? Det här var ett material som vi ville använda korta slutsatser från. De var ändå på 13 sidor. Men det var också det som lämnades ut och som vi var ute efter. Det var det vi ville ha. Det som kom före det och som jobbade med var arbetsmaterial. Det var utkast som också fick synpunkter under resans gång. Per (SD): Fru ordförande! Tack, utrikesministern! Min fråga gällde egentligen inte om det var en allmän handling utan om man har tillgodosett prövningen om allmän handling. Man hade från till på sig att göra den prövning som utrikesutskottet begärde. Det är för att tillmötesgå utrikesutskottets begäran. Det var det min fråga gällde, inte hur prövningen i sådana fall hade utfallit utan om prövningen har gjorts. : Det som skedde var att man tog sig tid att föra en diskussion om det här. Hur ska man se på arbetsmaterial? Det var telefonsamtal, och det var möten. Det var den typen av kontakter man hade. Sedan stod man i två olika läger. Vi hade ingen anledning att göra någonting mer. Men lämnade vi över alltihop. Jag vet alltså inte om det var en formell … Det handlar också om vad offentlighetsprincipen handlar om. Det är att offentligheten faktiskt ska kunna få ta del av material. Och det ska ske enligt ett regelverk och lagstiftning som ska respekteras. Det har varit vår utgångspunkt också. Så här löstes det . Per (SD): Fru ordförande! Det här får bli min avslutande fråga. Man har diskuterat om man ska pröva det . Jag vill bara få ett förtydligande om det är vanligt förekommande att det tar så att diskutera en begäran från utskottet innan man tillmötesgår den. : Jag vill bara säga att det inte var så att det var tyst. Utan förekom möten. Det var en riksdagsfråga. Det var utrikesutskottet. Det var skriftlig inbjudan till ledamöterna. Det var en dialog om hur man skulle föra det här framåt. Det var alltså inte radiotystnad, utan man hanterade ärendet. Problemet var att vi hade så olika ståndpunkter här, olika syn på det. Men det var så här det löstes . (C): Ordförande! Den springande punkten är tidsutdräkten och den förändrade bedömningen, som vi återkommer till. Det gör vi i ljuset av den kritik som det här utskottet och också JO har riktat mot UD . Jag ber alltså utrikesministern att ha tålamod med våra frågeställningar om det. Jag undrar: Av den promemoria som UD har levererat till daterad framgår det att statsrådet informerades löpande. Därför vill jag veta vad, om eller hur statsrådet har återkopplat till tjänstemännen när det gäller eventuella synpunkter på frågan om begäran om utlämnande av allmän handling i den löpande informationen. Har statsrådet återkopplat synpunkter på den frågan? Vilka omständigheter föranledde den nya bedömningen, att UD gick från att tycka att det var ett arbetsmaterial till att sedermera offentliggöra det? : Som framgår av de skriftliga svaren informerades jag löpande på sedvanligt sätt. Man diskuterar om det händer något särskilt och så. Jag har inte haft någon anledning att vara inne i detaljhanteringen av det. Det är och den omfattning som mina medarbetare har bedömt vara omöjligt. Det går alltså inte att säga att det är på ett speciellt datum som jag fick information. Det var en dialog som pågick. Vi har fortfarande synen att det var ett arbetsmaterial. Men vi gav efter till utrikesutskottet. Det är inte så att vi har ändrat uppfattning. Men vi har accepterat att utrikesutskottet … Eftersom det gavs intryck av att vi hade någonting att dölja sa vi att det var bättre att de får det materialet. Då registreras det, och så blir det allmän handling. Men vi har fortfarande uppfattningen att det var ett arbetsmaterial och borde ha betraktats som sådant. Beslutet var nämligen tydligt, och hela arbetsmetoden var tydlig. Det var vad som skedde. Men det fanns en pågående dialog med utskottet. De kom dit i olika omgångar först och läste materialet och så. (C): Ordförande! Då blir min följdfråga till statsrådet hur hon ser på syftet med bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen, nämligen att säkerställa allmänhetens tillgång till handlingar. Det är inte så att en viss ingivare som begär en handling ska infinna sig i och råka vara en ledamot som befinner sig i och kan komma till UD. Syftet med bestämmelserna är att tillförsäkra allmänheten tillgång till allmänna handlingar. Det önskar jag att statsrådet kommenterar, givet uppgifterna om att statsrådet hölls löpande informerad. : Det är självklart. Därför var det också tydligt att det som skulle bli allmän handling, det som skulle presenteras för allmänheten, var slutsatserna. Det som ledde fram till det var arbetsmaterial. Det är det vanliga arbetssättet på UD. Det här sker . jobbar vi på det sättet. Vår syn var att slutsatserna skulle presenteras. Utskottet insisterade på att få se också arbetsmaterialet. Då sa vi att det är arbetsmaterial. Så var vi oeniga om det. Till slut gavs intrycket att det fanns någonting som vi hade att dölja. Då sa vi först: Ni kan få komma hit och läsa, så att ni ser att det är ett arbetsmaterial. Ni kommer att se alla kommentarer och förstå att det har funnits olika utkast. När man fortfarande insisterade på att se alltihop sa vi: Då är det bättre än att någon ska tro att det finns någonting att dölja. Och blev det en allmän handling. Men vi har full respekt för och följer regelverket. Vi ska följa regelverket när det gäller vad som är allmän handling och vad som ska offentliggöras. Vi har ingenting att dölja med det här – tvärtom. Vi har sett till att berätta om vad vi har gjort. Och vi har i den mån vi hinner med också försökt att så fort som möjligt se till att man får information. Åtgärdsprogrammet som vi har handlar mycket om att varenda enhet och varenda utlandsmyndighet utarbetar handlingsplaner för hur man ska jobba med de här frågorna. När det gäller chefens ansvar, som har betonats i varje chefssamtal, har den här frågan hanterats. Och vi tar upp det i varje verksamhetsdialog, där vi också pratar om allmänna handlingar, och i varje inspektion. Vi har också obligatoriska chefsseminarier som har hållits för alla 32 hemmaenheter. Där har den här frågan också väckts.