bet · H601MJU3 · 2019-02-08 00:00:00 — Ministern framhöll att regeringen verkar för mer hållbara fiskemetoder och redskap, och att mycket arbete genomförts i med att anpassa redskapen till att bli mer selektiva och med att utveckla alternativa fiskemetoder. Det är enligt regeringen viktigt att detta arbete fortgår, och det har brett stöd inom fiskerinäringen. Därtill kan det redovisas att regeringen driver frågan om selektiva och skonsamma fiskemetoder inom den pågående översynen av för fiskeredskap (s.k. tekniska åtgärder). I sammanhanget har regeringen bl.a. lyft fram vikten av förenlighet med havsmiljödirektivet. Bottentrålning inklusive trålfiske efter torsk i råder ett generellt förbud mot trålfiske i de vatten som ensamt råder över. Detta gäller innanför den s.k. trålgränsen, som går 3–4 sjömil utanför svensk kuststräcka. Utifrån en bedömning av den inverkan fisket har på ekosystemen har vissa undantag gjorts från förbudet. Dessa undantag gäller för mer selektiva och skonsamma trålredskap, enligt villkor som meddelas av Havs- och vattenmyndigheten. Utanför trålgränsen regleras fisket genom avtal med grannländer samt genom EU:s gemensamma fiskeripolitik. lämnade tillsammans med och ett förslag till fiskeregleringar i det 2000-området Bratten. Regleringarna antogs av . gäller därför bestämmelser som begränsar såväl trålfiske som annat fiske i området. Länsstyrelserna och Havs- och vattenmyndigheten arbetar kontinuerligt med att ta fram förslag till fiskeregleringar i de skyddade områden där det finns behov. Som redovisats ovan fick Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att bl.a. identifiera ytterligare åtgärder för att nå bevarandemålen i samtliga skyddade områden till med fokus på fiske och att utreda bottentrålningens effekter främst inom skyddade områden och inom trålgränsen samt vid behov föreslå åtgärder (M2017/02522/Nm). Uppdraget har sin bakgrund i att regeringen vid gjorde ett frivilligt åtagande om bevarandeåtgärder i fråga om fiske i skyddade områden. Åtagandet innebär bl.a. att avser att införa relevanta och ändamålsenliga bevarandeåtgärder vad avser fiske för att nå bevarandemålen i samtliga skyddade områden . Av redovisningen framgår att botten-trålning påverkar miljön på flera olika sätt, både genom fysisk påverkan på habitaten och biologiskt genom att den biologiska mångfalden förändras. Bottentrålning bedrivs i ett fåtal av de drygt 300 skyddade områden som finns inom svenskt vatten. Eftersom bottentrålning i är mer intensiv än i bedömer Havs- och vattenmyndigheten att det framför allt är i detta område som skyddet för vissa habitat kan behöva utvecklas. I är det de djupa lerbottnarna som har lägst andel skydd; detta kan behöva beaktas i arbetet med att reglera fiske i skyddade områden utanför trålgränsen. I arbetet med havsmiljödirektivet saknas fortfarande kvantitativa värden för hur stor andel av olika habitattyper som bör vara opåverkad av fysisk störning. Sådana värden ska utvecklas . När detta arbete har utförts, kommer Havs- och vattenmyndigheten att se över behovet av åtgärder för att skydda havsbottnar mot bottentrålning. När det gäller åtgärder rörande botten-trålning i skyddade områden är dock bevarandemålen för områdena avgörande för vilka åtgärder som behövs. Myndigheten bedömer vidare att bottentrålningens negativa effekter kan minskas, men inte helt tas bort, genom att redskapen utvecklas. Det är därför viktigt att utvecklingen av skonsamma fiskeredskap prioriteras och att det finns tillräckliga resurser för detta. En utveckling i denna riktning bör drivas i EU-arbetet. Enligt uppgift från är denna fråga aktuell inte minst i den pågående översynen av för fiskeredskap (s.k. tekniska åtgärder). I sammanhanget har regeringen bl.a. lyft fram vikten av förenlighet med havsmiljödirektivet. I fråga om trålfiske framgår det av januariavtalet att regeringen har åtagit sig att utveckla det hållbara fisket med åtgärder för att minska bottentrålning i känsliga områden i och EU samt att införa ett generellt stopp för bottentrålning i skyddade områden. Möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen, och åtgärder för att stötta de fiskare som byter redskap ska kunna införas. I fråga om trålfisket efter torsk i kan det till redovisningen ovan tilläggas att regeringen i budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23) redovisar att sedan den fleråriga planen för bestånden av bl.a. torsk i trädde i kraft har planen tillämpats för de arter som omfattas av planen. För torsken i östra har Ices emellertid inte kunnat lämna en beståndsanalys , bl.a. på grund av svårigheter att åldersbestämma torsken. Mycket arbete pågår dock för att möjliggöra för Ices att lämna en sådan analys, och ett riktmärke för torsk i är planerat . I väntan på att Ices kan presentera MSY-råd har kvoterna för torsk i östra fastställts i enlighet med försiktighets-ansatsen, och fisket har begränsats under torskens huvudsakliga lekperiod. Detta innebär att kvoterna för torsk för fiskeåren 2017 och 2018 grundats på vetenskapliga råd från Ices och/eller fastställts i enlighet med MSY och försiktighetsansatsen. Även i fråga om 2019 års fiskemöjligheter i innebar rådets beslut för torsk en försiktigare TAC än den som kommissionen föreslagit. Bildande av fiskevårdsområden på enskilt vatten som omfattas av det fria handredskapsfisket och övriga fiskevårdande åtgärder Fiske omfattas inte av allemansrätten. Enligt 8 § fiskelagen (1993:787) får svenska medborgare däremot fiska i allmänt vatten. Av 9 § följer att fisket i enskilda vatten tillhör fastighetsägaren. Varje svensk medborgare har dock rätt att fiska i sådana vatten i den omfattning och på det sätt som anges i lagen. Enligt 13 § får utländska medborgare fiska med handredskap i enlighet med bestämmelserna i 8 och 9 §§ om svenska medborgares rätt att fiska. Genom den gemensamma fiskeripolitiken råder det försäljningsförbud för fritids-fiskets fångster från havet, men inte för fiske i sjöar och vattendrag. infördes lagen om fiskevårdsområden (1981:533), vilket medförde att det blev avsevärt enklare att bilda fiskevårdsområden än vad som var fallet enligt den tidigare lagen . Enligt 1 § får fiske som tillhör eller utgör två eller flera fastigheter sammanföras till ett fiskevårdsområde för att samordna fisket och fiskevården och främja fiskerättsägarnas gemensamma intressen. genomfördes reformen om det fria handredskapsfisket, och allmänheten fick rätt att fiska med handredskap på enskilt vatten i de och på . Syftet med det fria handredskapsfisket på enskilt vatten är att tillförsäkra allmänheten sportfiskemöjligheter i dessa vatten. Det fria fisket, som det fria handredskapsfisket ofta kallas, har inneburit en betydande ökning av fritidsfisket. fick en särskild utredare i uppdrag att utreda konsekvenserna av det fria handredskapsfisket. I betänkandet Utvärdering av det fria hand-redskapsfisket (SOU 2001:82) anfördes att det totala fisketrycket av det fria fisket, utslaget på hela det aktuella området, troligtvis inte är av sådan omfattning att det kan anses utgöra ett hot för vare sig bestånden eller yrkes-fisket. Det föreslogs bl.a. att enskilt vatten där fritt handredskapsfiske infördes skulle kunna ingå i ett fiskevårdsområde. Enligt utredningen skulle de fiskevårdsområden som bildas inom de områden som omfattas av det fria handredskapsfisket få ett huvudansvar för den lokala fiskevården på det enskilda vattnet och tillsammans med staten för den gemensamma fiskevården och fisketillsynen. Utredningens slutsatser och förslag i fråga om lagen om fiskevårdsområden remissbehandlades, och har beaktats även i senare utredningar om fiskevård men har i denna del inte lett till några ändringar. Längs ostkusten och i de är det därmed inte möjligt att bilda fiskevårdsområden för hand-redskapsfiske. Däremot är det tillåtet att bilda fiskevårdsområde som omfattar sådant fiske på enskilt vatten som inte är fritt för allmänheten. På ostkusten och i de kan fiskevårdsområdesföreningen organisera och sälja fiskekort för t.ex. trolling eller nätfiske. Frifiskemöjligheterna förutsätter naturligtvis att gällande bestämmelser följs. I delbetänkande Fiskevård i enskilt vatten – en översyn av lagen om fiskevårdsområden (SOU 2009:53) konstaterades det att lagen om fiskevårdsområden generellt sett fungerar bra. Syftet med bildandet av fiskevårdsområden är väl uppfyllt, och i huvudsak förvaltar fiskevårds-områdesföreningarna sina vattenområden på ett ändamålsenligt sätt. I fråga om utplantering och omflyttning av fisk är det sannolikt både den äldsta och fortfarande den vanligaste formen av fiskevård i . har formulerat riktlinjer för utplantering och spridning av fisk (FINFO 2001:8) av vilka det framgår att bl.a. utsättning av fisk kan göras i bevarandesyfte eller för att få ett förbättrat fiske. I bevarandesyfte görs utsättningar för att stödja hotade bestånd eller återintroducera redan utrotade bestånd. Att sätta ut fisk som naturvårdsåtgärd med syftet att skydda hotade bestånd eller återetablera redan utrotade bestånd kan utgöra en miljönytta som måste vägas mot en eventuell risk med utsättningen. För att uppnå ett hållbart fiske ska i första hand beskattningen anpassas efter den naturliga resursen genom styrning av fiskets bedrivande. För att sätta ut fisk eller flytta fisk från ett vattenområde till ett annat krävs tillstånd från . Tillståndsgivningen regleras i 16 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen och föreskrifter om utsättning av fisk samt flyttning av fisk i andra fall än mellan fiskodlingar (FIFS 2011:13). Syftet med lagstiftningen är dels att förhindra oönskad spridning av arter och stammar av fisk eller kräftor, dels att hindra spridning av smittsamma sjukdomar. Lagstiftningen är restriktiv eftersom utsättning av fisk och kräftor är förknippad med flera potentiella risker, t.ex. genetiskt modifierade organismer och invasiva arter. redovisade ett regeringsuppdrag som bestod i att analysera genetiska, ekologiska och samhällsekonomiska effekter av fiskutsättningar. Av utredningen framkom bl.a. att det finns en gräns för hur mycket fisk man kan sätta ut till följd av utsättningens ekologiska effekter på den totala populationsstorleken. I fråga om fredningstider beslutar Havs- och vattenmyndigheten om sådana restriktioner av fisket i havet innanför trålgränsen och i de fem samt i tillrinnande vattendrag upp till första definitiva vandringshindret. Syftet med fredningstider är att öka skyddet av fisk under lek och lekvandring. Fredningsperioder kan även beslutas av föreningen i fiskevårdsområden. Vanligtvis är fredningsområden begränsade till vissa delar av året då behovet av skydd av fiskbestånden är motiverat, dvs. för arter som har en koncentrerad lekperiod och som inte leker året om. är endast sådana redskap tillåtna som inte fångar den art som skyddet avser. För att minska det totala fisketrycket på ett bestånd begränsas i vissa fall även mängden redskap som får användas eller hur många fiskar som får fångas. finns ca 400 fredningsområden. I haven har Havs- och vatten-myndigheten beslutat om fredningstider för bl.a. lax, öring, torsk, sik, hummer, hälleflundra, abborre, piggvar och gädda. Enligt myndigheten pågår ett löpande arbete tillsammans med länsstyrelserna för att identifiera viktiga områden för lek och lekvandring och för att stänga dessa under lämpliga perioder. I fråga om torsk kan det redovisas att och 2009 inrättade ett gemensamt fredningsområde för det hotade torskbeståndet i . Bakgrunden var en politisk överenskommelse mellan ländernas ansvariga fiskeriministrar med anledning av att EU-förhandlingarna om fisket i inte bedömdes konstruktiva med när det gällde det starkt hotade torsk-beståndet. När det gäller miljöförbättrande åtgärder inom sportfisket kan det inledningsvis redovisas att enligt Havs- och vattenmyndigheten uppgick antalet personer som ägnade sig åt fritidsfiske i till ca 1,4 miljoner. Vid fritidsfiske används en mängd olika typer av redskap. Handredskap, det som oftast kallas sportfiske, är redskap som används till mete, spinnfiske, flugfiske, trolling och dörjfiske. presenterade och Havs- och vatten-myndigheten en gemensam strategi för arbetet med fritidsfiskets och fiske-turismens utveckling: Svenskt fritidsfiske och fisketurism 2020. Strategin syftar till att vara ett stöd i myndigheternas arbete med främjande av fritidsfiskets och fisketurismens utveckling och i arbetet med bevarande, restaurering och hållbart nyttjande av hav, sjöar och vattendrag. I strategin formuleras en övergripande vision och centrala mål, bl.a. i fråga om fiskeförvaltning och fiskevård. Strategin tar avstamp i principen om ekologiskt, socialt och ekonomiskt långsiktig hållbarhet. Det innebär att dagens behov tillgodoses utan att kommande generationers behov äventyras. Detta förutsätter bl.a. att utvecklingen sker inom ramen för miljökvalitetsmål och EU:s ramdirektiv för vatten. Myndigheterna har inrättat handlingsprogram för att säkerställa strategins genomförande. Miljöförbättrande åtgärder inom fritidsfisket vidtas även av utövarna själva, bl.a. genom Sportfiskarna som är ett med ett brett fokus på fisk och vattenmiljö. Förbundet genomför fiskevårds-åtgärder i betydande omfattning, t.ex. genom ideellt arbete. Fritidsfiske inklusive sportfiske regleras i följande författningar: fiskelagen (1993:787), förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiske-näringen samt Havs- och vattenmyndighetens författningssamling (HVMFS). De senare omfattar i huvudsak havet och de fem samt i dessa vattenområden mynnande vattendrag upp till första vandringshindret, och innehåller också föreskrifter som tillkommit av fiskevårdsskäl. Dessa före-skrifter rör bl.a. fredningsområden, fredningstider, minimimått och redskaps-begränsningar och ändras då och då till följd av förändringar i bestånds-situationen. I inlandsvatten bestäms merparten av de restriktioner som behövs för fiskevården av fiskerättsägarna själva. Ofta sker förvaltningen genom en fiskevårdsområdesförening enligt lagen om fiskevårdsområden (1981:533). En förutsättning för att fiskereglerna ska vara effektiva är att de respekteras. Därför behövs fisketillsyn, både för att följa upp att reglerna följs och för att sprida information om gällande regler och deras syfte. Havs- och vatten-myndigheten arbetar i samverkan med länsstyrelserna, och sjöpolisen med fisketillsyn utefter kusten, i havet och i de . Vem som utför den operativa tillsynen ute i fält varierar. Straffbestämmelser framgår av fiskelagen (1993:787). Av 37 § framgår att den som med uppsåt eller av oaktsamhet utan lov fiskar i vatten där annan har enskild fiskerätt, utan någon myndighets tillstånd enligt denna lag fiskar där sådant tillstånd behövs, eller sätter ut eller placerar ett fiskeredskap eller en anordning i strid med vad som gäller om fiskådra eller placerar eller använder ett fiskeredskap eller en annan anordning i strid med vad som gäller i en sådan fredningszon som avses i 18 a § döms till böter eller fängelse i högst , om inte annat följer av 41 §. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Vidare följer det av 37 a § att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot redskapsbegränsningarna i 9 a § döms till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. För enskilt vatten, i sjöar och vattendrag sker förvaltningen ofta genom en fiskevårdsområdesförening. Merparten av de regler som behövs för fiskevården där kan bestämmas av fiskerättsägarna själva. I lagen (1981:533) om fiskevårdsområden finns bestämmelser om att ett fiskevårdsområde kan ta ut en kontrollavgift vid vissa överträdelser. Vad gäller förslaget om att införa en tullavgift för att på så sätt stävja otillåtet fritidsfiske kan det redovisas att tull i regel tas ut vid import av skattemässiga skäl (finanstull) eller för att skydda den egna industrin från konkurrens från importerade varor (skyddstull). Tullavgifters huvudsakliga syfte är därmed att utjämna prisskillnader, inte att stävja brottslig verksamhet såsom otillåtet sportfiske. EU:s tullunion innebär att det inte finns några tullar mellan medlemsländerna. Globalt hållbart fiske inklusive EU:s partnerskapsavtal om fiske , liksom tidigare mandatperioder, råder det bred enighet i utskottet om att fiske ska bedrivas utifrån vetenskapliga rekommendationer om vad bestånden tål. Detta gäller naturligtvis inte bara i EU:s egna vatten utan även i tredje-länders vatten i vilka EU:s flotta bedriver fiske. Mot denna bakgrund är det enligt utskottets mening ytterst viktigt att vissa grundläggande villkor säker-ställs i EU:s partnerskapsavtal för fiske, bl.a. att försiktighetsprincipen ska tillämpas om det saknas adekvat kunskap om beståndssituationen. Utskottet välkomnar därför att regeringen prioriterar att uppnå ökad hållbarhet i det globala fisket och att frågan drivs inte minst i WTO-förhand-lingar om förbud mot subventioner som bidrar till överfiske. Utskottet välkomnar också att det följer av januariavtalet att regeringen har åtagit sig att vara pådrivande i EU för ett starkare samarbete som anpassar både fångstkvoter och fångstmetoder för att uppnå hållbara fiskbestånd och för att fasa ut subventioner som leder till överfiske. Med hänvisning till den målsättning som regeringen därmed redan arbetar efter bedömer utskottet att motionerna 2018/19:2425 (C) yrkande 59 och 2018/19:2889 (M) yrkande 3 i huvudsak är att betrakta som tillgodosedda. Motionerna lämnas utan vidare åtgärd. Hållbara fiskemöjligheter och förvaltningsplaner Som utskottet tidigare påpekat är det grundläggande att fiske bedrivs i enlighet med vetenskapliga rekommendationer och att försiktighetsprincipen tillämpas i det fall tillräcklig kunskap om beståndssituationen inte finns att tillgå. I fråga om beslutade fiskemöjligheter i och noterar utskottet att har allt fler tillåtna fångstmängder där har fiske-möjligheter beslutats i enlighet med målet om maximal hållbar avkastning eller försiktighetsansatsen. Utskottet noterar även att det följer av januari-avtalet att regeringen har åtagit sig att vara pådrivande i EU för ett starkare samarbete som anpassar både fångstkvoter och fångstmetoder för att uppnå hållbara fiskbestånd och för att fasa ut subventioner som leder till överfiske. I beaktande av den målsättning som regeringen därmed redan arbetar efter anser utskottet att motionerna 2018/19:2425 (C) yrkande 57 och 2018/19:2255 (L) yrkande 23 ska lämnas utan vidare åtgärd. I fråga om fleråriga förvaltningsplaner för fiske påminner utskottet om att det på europeisk nivå finns planer inrättade för i stort sett samtliga arter som är av vikt för den gemensamma fiskeripolitiken. På svensk nivå har mål för lokala bestånd utarbetats för att säkra en naturlig utbredning, biologisk mångfald och långsiktigt hållbar produktionsförmåga. Utskottet bedömer mot bakgrund av det som anförts ovan att även motionerna 2018/19:2889 (M) yrkande 2 och 2018/19:1531 (M) yrkande 1 kan lämnas utan vidare åtgärd. Genomförande och kontroll av den gemensamma fiskeripolitiken Utskottet har vid upprepade tillfällen påpekat det självklara i att EU-gemen-samma regler måste följas av samtliga parter för att reglerna ska få avsedd effekt. som medlemsstaterna i allmänhet åtföljer de viktigaste för-pliktelserna som föreskrivs är utskottet väl medvetet om att regler inte alltid genomförs fullt ut, vilket ibland skapar ojämlika situationer inom EU. Givetvis anser utskottet att sådana missförhållanden måste stävjas, inte enbart för att säkerställa jämlika konkurrensvillkor utan även för att säkerställa att fisket bedrivs på ett miljömässigt hållbart sätt. Utskottet ser av denna anledning positivt på att kommissionen lagt fram ett förslag till reviderad kontrollförordning som kommer att börja förhandlas på EU-nivå. Utskottet noterar att syftet med förslaget bl.a. är att förbättra efterlevnaden av fiskeripolitikens regler och att säkerställa lika villkor för fiskets aktörer. Utskottet noterar också att det följer av januari-avtalet att regeringen åtagit sig att stärka kontrollen för att stoppa illegalt fiske utan att för den delen öka den samlade administrativa bördan för företagen. Av avtalet framgår det även att det ska genomföras försök med kamera-övervakning av fiskefartyg för att se till att utkastförbudet följs. Med hänvisning till det arbete som därmed pågår anser utskottet att motionerna 2018/19:2889 (M) yrkande 1, 2018/19:81 (SD) yrkande 4, 2018/19:2425 (C) yrkande 56 och 2018/19:669 (V) yrkande 12 ska lämnas utan vidare åtgärd. Landningsskyldighetens införande och efterlevnad Landningsskyldigheten är en central del i arbetet för ett mer hållbart fiske. Genom att all fisk som fångas och som har en kvot inom EU ska tas ombord och landas syftar skyldigheten till att minimera utkast och oönskade fångster och påskynda utvecklingen mot ett selektivt fiske. Utskottet har emellertid beklagat det faktum att nuvarande kontroll-förordning inte är anpassad till reglerna för landningsskyldigheten. Som utskottet tidigare uttalat ser utskottet därför positivt på att kommissionen lagt fram ett förslag till en reviderad kontrollförordning. Utskottet noterar att kommissionens utkast till ny kontrollförordning innehåller förslag på åtgärder för bättre dokumentation och kontroll av landningsskyldigheten för att åstad-komma en bättre efterlevnad. Utskottet noterar också att det följer av januari-avtalet att regeringen har åtagit sig att arbeta för att stärka kontrollen för att stoppa illegalt fiske utan att för den delen öka den samlade administrativa bördan för företagen. Av överenskommelsen framgår det även att det ska genomföras försök med kameraövervakning av fiskefartyg för att se till att utkastförbudet följs. Till följd av det arbete som pågår anser utskottet att motionerna 2018/19:2889 (M) yrkande 5, 2018/19:2425 (C) yrkande 58 och 2018/19:2315 (MP) yrkande 11 kan lämnas utan vidare åtgärd. Enligt utskottet är det angeläget att fiskeredskapen utvecklas, dels för att bli så skonsamma som möjligt för miljön, dels för att stödja näringen så att den kan leva upp till landningsskyldigheten. Utskottet har därför välkomnat att både nuvarande och tidigare regeringar har avsatt medel för utveckling av selektiva och skonsamma redskap, antingen genom att utveckla befintliga metoder eller genom att ta fram alternativa fiskemetoder. Utveck-lingen har bedrivits i samarbete mellan näringen och forskningen och resulterat i ett antal tekniska förbättringar. Enligt utskottet är det därför mycket glädjande att regeringen beslutade att fortsätta satsningen på selektiva redskap. Regeringen har tydliggjort att utvecklingsarbetet även fortsättningsvis ska bedrivas i nära dialog med fiskerinäringen. Utskottet bedömer mot denna bakgrund att de förslag om ett fortsatt arbete för utveckling av selektiva redskap som lyfts fram i motionerna 2018/19:2889 (M) yrkande 7, 2018/19:81 (SD) yrkande 8, 2018/19:669 (V) yrkande 11, 2018/19:675 (S), 2018/19:1884 (M) yrkande 3 och 2018/19:1395 (MP) yrkande 2 i allt väsentligt är att betrakta som tillgodosedda, och de lämnas därför utan vidare åtgärd. Bottentrålning inklusive trålfiske efter torsk i I fråga om bottentrålning noterar utskottet att det råder ett generellt förbud i de vatten som ensamt råder över. Undantag från förbudet har gjorts för mer selektiva och skonsamma trålredskap utifrån en bedömning av den inverkan fisket har på ekosystemet. När det gäller bottentrålning i känsliga områden noterar utskottet att regeringen vid gjorde ett frivilligt åtagande om bevarandeåtgärder när det gäller fiske i skyddade områden. Åtagandet innebär bl.a. att avser att införa relevanta och ändamålsenliga bevarandeåtgärder vad avser fiske i syfte att nå bevarandemålen i samtliga skyddade områden . Havs- och vattenmyndigheten avslutade ett regeringsuppdrag för att identifiera ytterligare åtgärder för att detta mål ska uppnås.