bet · H701FiU29 · 2019-11-21 00:00:00 — Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster Utskottet föreslår att antar regeringens förslag om att och filialer till utländska kreditinstitut ska vara skyldiga att tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet. Förslaget innebär att institut eller filialer som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter ska tillhandahålla platser för kontantuttag och att institut eller filialer som tillhandahåller betalkonton till företag ska tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar. Lagförslaget gäller institut och filialer med en inlåning från allmänheten som överstiger . ska utöva tillsyn över att instituten och filialerna uppfyller sina skyldigheter. Om ett svenskt institut inte fullgör sina skyldigheter, ska få ingripa mot institutet genom beslut om föreläggande och sanktionsavgift. Förslaget syftar till att säkerställa en viss lägsta nivå på tillgången till kontanttjänster för konsumenter och företag. En motion har lämnats med anledning av propositionen. Därutöver behandlas även sju motioner från allmänna motionstiden /20 som handlar om kontanttjänster. Lagändringarna föreslås träda i kraft respektive . Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns en reservation (V). Proposition 2019/20:23 Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster. Tre yrkanden i en följdmotion. Sju yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /20. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster Utökade möjligheter att sätta in och ta ut kontanter Utökade möjligheter att sätta in och ta ut kontanter, punkt 2 (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /20 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. Därmed bifaller proposition 2019/20:23. Utökade möjligheter att sätta in och ta ut kontanter 2019/20:412 av (C), 2019/20:834 av (M), 2019/20:1371 av ClasGöran och (båda S), 2019/20:1854 av (S), 2019/20:1892 av (M), 2019/20:2041 av (M), 2019/20:2176 av (M) och 2019/20:3390 av m.fl. (V) yrkandena 1–3. Reservation (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (SD), (S), (C), (M), (SD), (S), (KD), (S), (L), (SD), (MP), i (M), (S), (M) och (V). Ärendet och dess beredning I detta betänkande behandlar utskottet proposition 2019/20:23 Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster. I propositionen finns en redogörelse för ärendets beredning fram till propositionen. Regeringens förslag till riksdagsbeslut återges i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Lagförslaget har granskats av Lagrådet. En motion (V) med tre yrkanden har väckts med anledning av propositionen. Sju motioner som väckts under den allmänna motionstiden handlar om kontanttjänster. Förslagen i motionerna återges i bilaga 1. har inkommit med en skrivelse i ärendet (dnr 228-2019/20). Sedlar och mynt, dvs. kontanter, som ges ut av riksbank är lagliga betalningsmedel i (5 kap. 1 § lagen [1988:1385] om riksbank, i det följande benämnd riksbankslagen). Kontanter används i en rad olika situationer, främst för att köpa varor och tjänster. Det finns dock ingen skyldighet för handeln att ta emot eller hantera kontanter, eftersom det råder avtalsfrihet på området (jfr rättsfallet HFD 2015 ref. 49 och 7 § lagen [1936:81] om skuldebrev). En förutsättning för att kontanter ska kunna användas som betalningsmedel är att det finns tillgång till olika kontanttjänster, framför allt kontantuttag och dagskasseinsättningar, som gör att kontanter kan cirkulera mellan olika aktörer i samhället. ansvarar för kontantförsörjningen, men verksamheten kan bedrivas i samarbete med annan (5 kap. 3 § riksbankslagen). kan kompensera privata aktörer för den kostnad (räntekostnadsersättning) som finns för att ha och lagra kontanter som förvaras på annan plats än hos . – som ägs av de största kreditinstituten (instituten) – är den enda depåägaren och därmed den enda aktör som har rätt att lämna in och hämta ut kontanter hos och som har rätt till ränte-kostnadsersättning. har sex kontantdepåer i , från i norr till i söder. Den praktiska kontanthanteringen i depåerna utförs av värdebolag på uppdrag av . använder sig av värdebolagen för att driva sina depåer. Den operativa driften av depåerna består av uppräkningsverksamhet i form av att räkna, äkthetskontrollera och kvalitetssortera kontanterna i den egna uppräkningscentralen som alltid ligger i anslutning till depåerna. sköter också myntlager på uppdrag av . Vidare transporterar och kontanter mellan och samt mellan Bankomat AB:s olika depåer. Utöver depåverksamheten driver också av samtliga uttagsautomater i . Även de aktörer som tillhandahåller olika slags kontanttjänster till konsumenter och företag – som institut och betaltjänstombud – samt handeln och dess kunder ingår i kontantkedjan. och hämtar kontanter direkt från instituten, ombuden och handeln. De tillhandahåller även serviceboxar på olika platser i landet där kunderna kan lämna dagskassor. Utöver detta levererar de kontanter till olika kunder i form av växelkassor samt fyller på uttagsautomater. Processen mot minskad kontantanvändning och minskad kontantmängd har accelererat den senaste femårsperioden till följd av bl.a. nya, enklare och billigare tjänster för kortbetalningar samt en kraftig ökning av mobila betalningar, inte minst i form av tjänsten Swish. Minskningen av kontantanvändningen i går snabbare än i något annat land. är det enda land i världen där mängden utestående kontanter i samhället har sjunkit . var kontantmängden i cirkulation eller av bruttonationalprodukt (BNP), vilket är den lägsta nivån bland jämförbara länder. Som jämförelse var utestående kontantmängd i cirkulation i relation till BNP i eurozonen, i och i vid utgången av 2016. var den utestående kontantmängden i och i av BNP. Tillgången till platser för kontantuttag Cirka 64 000 personer hade 2017 ett längre avstånd än till närmaste kontantuttag, vilket motsvarar av befolkningen . I var motsvarande andel av befolkningen . Av det totala antalet personer som hade längre än till ett kontantuttag bodde hälften i , eller . Som andel av totala befolkning bodde 2017 sammantaget endast i dessa län. Det finns också ett relativt stort antal personer i övriga län i samt i och som har längre än till närmaste punkt för kontantuttag. Det är endast i län som ingen har längre än till närmaste kontantuttag. Om avståndet används som utgångspunkt är det totala antalet personer med längre avstånd än så till närmaste punkt för kontantuttag ca 29 000 personer eller av befolkningen. Det finns flera län i där ingen eller mycket få har ett längre avstånd än till en kontantuttagspunkt. Av de personer som har längre än bor i , eller . De personer som har längre än till närmaste punkt för kontantuttag uppgår till ca 17 av befolkningen. I en majoritet av länen är det ingen eller endast en handfull personer som har längre än till en plats för kontantuttag. Av det totala antalet personer med mer än 30 kilometer till närmaste kontantuttag bor i , eller . Bland de personer som har längre än till närmaste kontantuttag bor i dessa tre län. Tillgången till platser för dagskasseinsättningar fanns det i totalt 1 047 platser för dagskasseinsättningar enligt data från . Totalt har av befolkningen eller 283 000 personer längre än till närmaste punkt för dagskassehantering. Att ha längre än till närmaste punkt förekommer i hela . I alla län utom och är det över 4 000 personer som har längre än till närmaste dagskassehanteringspunkt. Liksom när det gäller kontantuttag finns personer med långa avstånd till platser för dagskasseinsättning, framför allt i inland. Av dem som har mer än 30 kilometer till närmaste punkt för dagskasseinsättning finns i , , eller . Befintliga krav i fråga om grundläggande betaltjänster Det finns inte någon särskild reglering som innehåller skyldigheter för marknadens aktörer att tillhandahålla grundläggande betaltjänster i en viss omfattning. I 4 a kap. lagen (2010:751) om betaltjänster (betaltjänstlagen) finns dock bestämmelser som förpliktar kreditinstitut att tillhandahålla betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter som är lagligen bosatta inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Bestämmelserna genomför och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner (betalkontodirektivet). Någon motsvarande bestämmelse om betalkonton för företag finns inte. Med grundläggande funktioner avses bl.a. tjänster som gör det möjligt att sätta in medel på ett betalkonto, tjänster som gör det möjligt att inom EES över disk eller i uttagsautomater ta ut kontanter från ett betalkonto samt vissa tjänster kopplade till betalningstransaktioner (4 a kap. 1 och 2 §§). Skyldigheterna i 4 a kap. 1 och 2 §§ betaltjänstlagen innebär inte att alla kreditinstitut som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner är skyldiga att erbjuda alla de funktioner (tjänster) till konsumenter som anges i 2 §. Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag om ändringar i lagen om betaltjänster. Det ska införas en skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet Regeringen anser att det är viktigt att slå vakt om kontanters funktionalitet som betalningsmedel. Detta förutsätter dock att det finns tillgång till tjänster som möjliggör uttag av kontanter och annan hantering av kontanter, t.ex. insättningar av dagskassor. Tillgången till kontanttjänster i har minskat dramatiskt. Det beror på att kreditinstituten minskar den service och den infrastruktur som krävs för att erbjuda sådana tjänster i hela landet. Till det kommer att fler och fler näringsidkare slutar att ta emot kontanter, bl.a. av kostnadsskäl, vilket förstärker incitamentet för instituten att fortsätta att minska service och infrastruktur för kontanttjänster. Regeringen anser därför att tillgången till kontanttjänster bör säkerställas med en skyldighet för kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster. Regeringen anser att kontantuttag och dagskassehantering är en nödvändig förutsättning för att kontanter över huvud taget ska kunna användas som betalningsmedel i samhället. Regeringen anser att skyldigheten för instituten och filialerna att tillhandahålla kontanttjänster bör omfatta dels tillhandahållande av tjänster som gör det möjligt för konsumenter att ta ut kontanter (platser för kontantuttag), dels tillhandahållande av tjänster som gör det möjligt för företag att sätta in kontanter som härrör från verksamheten (platser för dagskasseinsättningar). Institut som ska omfattas av skyldigheten att tillhandahålla kontanttjänster Regeringen anser att institut som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner, dvs. har inlåning från allmänheten till transaktionskonton eller lönekonton, bör tillhandahålla platser för kontantuttag. På motsvarande sätt bör skyldigheten att tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar gälla institut som tillhandahåller betalkonton till företag. Enligt regeringens mening bör det vara de institut som på grund av sin storlek har en verksamhetskapacitet för att kunna betjäna hela landet med platser för kontanttjänster som omfattas av skyldigheten. Regeringen anser att skyldigheten att tillhandahålla kontanttjänster ska omfatta kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut med en inlåning från allmänheten i som översteg föregående år. Skälet för avgränsningen är, enligt regeringen, att inlåningsvolymen i fråga om inlåningsverksamheten i är kopplad till hur stora belopp det aktuella institutets kunder har innestående på konton och som således potentiellt sett kan komma att tas ut eller sättas in i kontanter. Avgränsningen innebär att fyra institut och två filialer till utländska institut omfattas av skyldigheten. Deras sammanlagda inlåningsvolym motsvarar av den totala inlåningsvolymen i . Enligt regeringen kan de berörda kreditinstituten och filialerna sägas vara rikstäckande i sin verksamhet och ha en systemviktig roll för kontantkedjan i hela landet. Kreditinstituten och filialerna ska tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet Skyldigheten att tillhandahålla kontanttjänster bör, enligt regeringen, ha dels en geografisk innebörd, dvs. platserna för kontanttjänster ska vara lokaliserade med vissa avstånd, dels en funktionell innebörd, dvs. platserna ska vara tillgängliga och användarvänliga. När det gäller den funktionella innebörden av skyldigheten bör enligt regeringen platser för kontanttjänster vara tillgängliga, dvs. ha rimliga öppettider och avgifter samt även vara användarvänliga, framför allt för personer med funktionsvariationer. När det gäller den geografiska innebörden bör platser för kontanttjänster vara lokaliserade i hela med vissa avstånd. Regeringen anser att infrastrukturen för kontanttjänster som utgångspunkt bör fixeras något över den nivå som gällde . Regeringen bedömer att den nivån innebär att tjänsterna upprätthålls på ett sådant sätt att det möjliggör en fortsatt kontrollerad utveckling av tillgången till kontanter. Därmed tryggas samhällets behov och skapas goda förutsättningar för kontantanvändning, framför allt för de grupper i samhället som har svårt att använda andra betalningsmedel. Tillsyn och ingripanden samt uppgiftsskyldighet För att säkerställa skyldigheten för institut och filialer att tillhandahålla kontanttjänster ska utöva tillsyn. behöver för att kunna fullgöra sitt tillsynsansvar uppgifter från alla företag som tillhandahåller platser för kontanttjänster. De uppgifter som främst bör komma i fråga är uppgifter om omfattningen och lokaliseringen av den infrastruktur som tillhandahåller kontanttjänster, men även uppgifter om tillgängligheten till infrastrukturen såsom öppettider och avgifter. Myndigheten ska därför kunna begära in uppgifter från alla företag som tillhandahåller platser för kontanttjänster. Ingripande genom beslut om föreläggande, överlämnande och sanktionsavgift För att säkerställa att skyldigheten för institut och filialer att tillhandahålla kontanttjänster får genomslag krävs, enligt regeringen, utöver övervakning av att skyldigheten fullgörs, möjligheter att ingripa mot institut och filialer som inte fullgör sina skyldigheter. har ansvaret för att ingripa mot institut och filialer som inte fullgör sina skyldigheter enligt de författningar som reglerar verksamheten. Bestämmelser om ingripanden finns i 15 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse (8 kap. 1 § andra stycket betaltjänstlagen). kan ingripa mot ett institut eller en filial genom t.ex. beslut om att återkalla tillståndet att driva bank- eller finansieringsrörelse eller beslut om sanktionsavgift. För utländska kreditinstitut som hör hemma inom EES och driver verksamhet i ska , enligt gällande rätt, i stället underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet, dvs. den myndighet som utövar tillsyn över institutet, om att institutet inte driver sin verksamhet i enlighet med de författningar som reglerar verksamheten. I propositionen föreslås att ska ges i uppgift att övervaka att institut och filialer fullgör skyldigheten att tillhandahålla kontanttjänster. Regeringen anser dock att har bäst förutsättningar att ingripa mot institut som inte fullgör sina skyldigheter. Detta innebär enligt regeringens förslag att om anser att ett institut eller en filial inte fullgör sina skyldigheter och det finns skäl för att ingripa, ska ärendet överlämnas till . Enligt regeringen bör sanktionsavgiftens storlek bestämmas av hur stor inlåning från allmänheten institutet har. Ju större inlåning ett institut har, desto större är ansvaret för att tillhandahålla kontanttjänster i tillräcklig omfattning. Regeringen anser även att det i beräkningen bör ingå ett schablonbelopp som är tillräckligt högt för att säkerställa att instituten uppfyller sina skyldigheter. Lagändringarna föreslås träda i kraft respektive . Utskottet anser att bör anta regeringens lagförslag. Den föreslagna lagstiftningen kan enligt utskottet förväntas stärka möjligheterna att använda kontanttjänster i hela landet. Utskottet tillstyrker mot denna bakgrund lagförslaget i propositionen. Utökade möjligheter att sätta in och ta ut kontanter Utskottets förslag i korthet avslår motionerna bl.a. med motiveringen att regeringens förslag i proposition 2019/20:23 i betryggande utsträckning säkerställer kontanthanteringen i hela landet. Jämför reservationen (V). I kommittémotion 2019/20:3390 av m.fl. (V) välkomnar regeringens förslag eftersom partiet tidigare drivit kravet att bankerna ska åläggas att tillhandahålla vissa betaltjänster. har dock några invändningar och förslag på kompletteringar. Enligt motionärerna bör tillkännage att alla institut som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner ska tillhandahålla platser för kontantuttag (yrkande 1). Dessutom bör tillkännage att skyldigheten att tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar ska gälla alla institut som tillhandahåller bankkonton till företag (yrkande 2.). bör också tillkännage att insättningsmöjligheten för privatpersoner ska ingå i begreppet kontanttjänster (yrkande 3). Motioner från den allmänna motionstiden /20 Liknande yrkanden om att tillhandahålla kontanttjänster framställs i motionerna 2019/20:412 av (C), 2019/20:834 av (M), 2019/20:1371 av ClasGöran och (S), 2019/20:1854 av (S), 2019/20:1892 av (M), 2019/20:2041 av (M) och 2019/20:2176 av (M). Frågan om kreditinstitutens skyldighet att tillhandahålla kontanthantering behandlades senast i finansutskottets betänkande 2016/17:FiU33. Utskottet avstyrkte då motionen med hänvisning till den parlamentariska riksbanks-utredningen som behandlade frågan om ansvaret för kontanthantering. Utskottet konstaterar att anpassningen till en minskad kontanthantering har gått mycket snabbt i . Detta har dock fått negativa konsekvenser för vissa grupper i samhället som äldre och personer med funktionsnedsättning. Som framhålls i propositionen är det viktigt att säkerställa att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser – framför allt kontantuttag och dagskasseinsättningar. Utskottet anser i likhet med regeringen att det är nödvändigt att införa en lagstadgad skyldighet att tillhandahålla tjänster som gör det möjligt att i betryggande utsträckning säkerställa kontantförsörjningen i hela landet. Utskottet delar regeringens bedömning att skyldigheten för instituten och filialerna att tillhandahålla kontanttjänster bör omfatta dels tillhandahållande av tjänster som gör det möjligt för konsumenter att ta ut kontanter, dels tillhandahållande av tjänster som gör det möjligt för företag att sätta in kontanter från verksamheten. Regeringens förslag bidrar enligt utskottet till att säkerställa att det finns välfungerande kontanttjänster i en betryggande utsträckning i hela . Därför avstyrker utskottet motionerna. Utökade möjligheter att sätta in och ta ut kontanter, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:3390 av m.fl. (V) yrkandena 1–3 och 2019/20:412 av (C), 2019/20:834 av (M), 2019/20:1371 av ClasGöran och (båda S), 2019/20:1854 av (S), 2019/20:1892 av (M), 2019/20:2041 av (M) och 2019/20:2176 av (M). En välfungerande kontantförsörjning utgör en grundläggande förutsättning för att människor ska kunna bo och arbeta i hela landet. Vi välkomnar de förslag som regeringen lämnat till och som vi drivit . Vi anser dock att förslaget behöver kompletteras när det gäller möjligheten att använda kontanter för att bättre spegla behovet av en fungerande kontantförsörjning i hela landet. Som både och konsumenter framhåller i sina remissvar har allt fler handlare och restauranger slutat att acceptera kontanter. Denna utveckling drabbar glesbygd och människor i digitalt utanförskap särskilt hårt. Ett annat problem är att varken företag eller föreningar omfattas av den rätt till betaltjänster som konsumenterna har. Denna brist påverkar föreningslivet och tillväxten för företagare negativt och har kritiserats av både och . Det är inte tillräckligt att säkra tillgången till kontanter om dessa inte kan användas i handeln. Möjligheten att faktiskt kunna använda kontanter är central för en välfungerande kontanthantering och bör därför utredas närmare. konstaterar i sitt remissvar att en reglering som ålägger kreditinstituten att erbjuda grundläggande betaltjänster till sina kunder innebär ett förtydligande av det ansvar som åligger dem. framhåller att det kan ses som en rimlig motprestation mot bakgrund av de betydande fördelar som banksektorn åtnjuter genom de statliga skyddsnät som finns om ett kreditinstitut får finansiella problem. Vi delar denna analys. Alla institut som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner ska därför tillhandahålla platser för kontantuttag. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. På motsvarande sätt ska skyldigheten att tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar gälla alla institut som tillhandahåller betalkonton till företag. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen föreslår i propositionen att kreditinstitut ska vara skyldiga att tillhandahålla kontanttjänster i betryggande utsträckning i hela landet. Detta definieras i propositionen som att institut som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter ska tillhandahålla platser för kontantuttag och att institut som tillhandahåller betalkonton till företag ska tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar. Propositionen innehåller däremot inget förslag på att kreditinstituten ska vara skyldiga att ta emot privatpersoners insättningar. Detta är märkligt, och påpekar i sitt remissvar att det måste finnas en symmetri mellan uttags- och insättningsmöjligheter. Enligt är risken annars stor att möjligheterna för privatpersoner att göra insättningar kommer att minska ytterligare . Vi delar synen att den som vill växla in kontanter mot kontotillgodohavande måste kunna göra det via sitt bankkonto. Insättningsmöjligheter för privatpersoner ska därför ingå i begreppet kontanttjänster. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2019/20:23 Skyldigheter för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster: antar regeringen förslag till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. 2019/20:3390 av m.fl. (V): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att alla institut som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner ska tillhandahålla platser för kontantuttag och tillkännager detta för regeringen. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skyldigheten att tillhandahålla platser för dagskasseinsättningar ska gälla alla institut som tillhandahåller betalkonton till företag, och detta tillkännager för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att insättningsmöjligheter för privatpersoner ska ingå i begreppet kontanttjänster och tillkännager detta för regeringen. Motioner från allmänna motionstiden /20 2019/20:412 av (C): ställer sig bakom det som anförs i motionen om en skyldighet för banker och kreditinstitut att tillhandahålla fullskaliga kontanttjänster för privatpersoner, föreningar och företag och tillkännager detta för regeringen. 2019/20:834 av (M):