bet · H601JuU10 · 2019-04-15 00:00:00 — Detta innebär att frågan om målsägandebiträde måste ställas till målsäganden , helst redan på brottsplatsen eller vid anmälningsupptagningen. Ett målsägandebiträde är en mycket viktig framgångsfaktor för lagföringen av brott i nära relation. Det kan dock påpekas att åklagarens objektivitetsplikt inte utgör något hinder mot ett gott bemötande. Målsäganden ska enligt 13 a § förundersökningskungörelsen bl.a. underrättas om de regler som gäller för förordnande av målsägandebiträde. Sådan information lämnas inte sällan vid anmälningsupptagningstillfället. Anmälningstillfället kan av olika anledningar vara en turbulent situation för målsäganden och det är inte säkert att målsäganden kan tillgodogöra sig all information som lämnas . Det ligger i förundersökningsledarens intresse att försäkra sig om att informationen om målsägandebiträde verkligen når fram till målsäganden. Har frågan inte ställts på brottsplatsen eller vid anmälningsupptagningen bör åklagaren rutinmässigt i sitt första direktiv i ärendet uppmana polisen att, innan första förhöret hålls, muntligt informera målsäganden om möjligheten till målsägandebiträde. Målsäganden bör tillfrågas om biträde önskas och om så är fallet om målsäganden kan godta det biträde rätten förordnar eller själv anger en person. Det är viktigt att informationen lämnas på ett lättbegripligt och enkelt sätt, så att målsägandens förstår att det handlar om ”en egen advokat”. I 6 kap. lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation finns det bestämmelser om att företag som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät (operatörer) ska lagra uppgifter om teletrafik för brottsbekämpande ändamål. Av 16 a § följer att den som bedriver verksamhet som är anmälningspliktig är skyldig att lagra vissa uppgifter som är nödvändiga för att spåra och identifiera kommunikationskällan, slutmålet för kommunikationen, datum, tidpunkt och varaktighet för kommunikationen, typ av kommunikation, kommunikations-utrustning och lokalisering av mobil kommunikationsutrustning vid kommunikationens början och slut. Skyldigheten att lagra uppgifter omfattar uppgifter som genereras eller behandlas vid telefonitjänst, meddelandehantering, internetåtkomst och tillhandahållande av kapacitet för att få internetåtkomst (anslutningsform). Även vid misslyckad uppringning gäller skyldigheten att lagra uppgifter som genereras eller behandlas. Enligt 16 e § har den som är skyldig att lagra uppgifter enligt 16 a § rätt till ersättning för kostnader som uppstår när lagrade uppgifter lämnas ut. Ersättningen ska betalas av den myndighet som har begärt uppgifterna. Av förarbetena till lagstiftningen om lagring av trafikuppgifter (prop. 2010/11:46 s. 65 ff.) framgår att det allmänna ska ersätta operatörer endast för de kostnader som uppstår vid varje enskilt utlämnande. I förarbetena anförs att de brottsbekämpande myndigheterna därmed får drivkrafter att inhämta trafikuppgifter bara då man anser det vara en effektiv utredningsmetod. Polisen ska alltså inte betala mer till en operatör för utlämnande av lagrade trafikuppgifter än vad som kan motiveras av de kostnader som faktiskt orsakas operatören av utlämnandet. Ytterst kan frågan om ersättning för utlämnande i ett konkret fall komma att prövas av domstol. Post- och föreskrifter om ersättning vid utlämnande av lagrade uppgifter för brottsbekämpande ändamål (PTSFS 2013:5) innehåller närmare bestämmelser om ersättningen. En motion med i princip samma innehåll som den nu aktuella behandlades i betänkande /15:JuU16. Utskottet anförde då (s. 38) att gällande ordning för brottsbekämpande myndigheters avgifter till teleoperatörer var väl avvägd, och att utskottet inte var berett att ställa sig bakom förslaget i motionen om att utreda frågan om att minska eller helt ta bort brottsbekämpande myndigheters ansvar för att betala dessa kostnader. Liknade motioner har påföljande år behandlats genom s.k. förenklad beredning och avstyrkts. Av lagen (1998:620) om belastningsregister följer att med hjälp av automatiserad behandling ska föra ett belastningsregister. Registret innehåller uppgifter om bl.a. den som har dömts för ett brott genom en dom. Syftet med belastningsregistret är att ge information om sådana belastningsuppgifter som behövs i verksamheten hos • , , , och för att förebygga, upptäcka och utreda brott • för beslut om förundersökning och åtal samt för utfärdande av strafföreläggande • allmänna domstolar för straffmätning och val av påföljd • och andra myndigheter vid t.ex. lämplighetsprövningar och tillståndsprövningar. Registret får också användas för att lämna uppgifter till vissa enskilda om uppgifterna är av särskild betydelse i hans eller hennes verksamhet. Personuppgifter ur belastningsregistret ska lämnas ut om det begärs av vissa myndigheter och enskilda som räknas upp i lagen och i förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Exempel på sådana myndigheter är Säkerhetspolisen och allmänna domstolar. Exempel på enskilda är arbetsgivare som ska pröva en fråga om anställning i en verksamhet som avser vård eller som är av betydelse för förebyggande eller beivrande av brott. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare uppdraget att kartlägga, analysera och ta ställning till om det finns behov av ett utökat författningsstöd för vissa aktörer att i egenskap av arbetsgivare få tillgång till uppgifter om enskilda som finns i belastningsregistret (dir. 2018:12). Utredarens analys ska omfatta Kriminalvården, , , företag verksamma inom den finansiella sektorn som omfattas av kravet på s.k. ledningsprövning samt arbetsgivare inom vård- och omsorgsverksamheter som utför insatser åt äldre personer och personer med funktionsnedsättning. Om utredaren finner att det finns tillräckliga skäl och om tiden räcker till får kartläggningen och analysen även omfatta motsvarande behov för aktörer inom andra områden. Uppdraget ska, efter ett beslut om förlängning, redovisas (dir. 2018:110). Intäkter från stöldgodsförsäljning till Brottsofferfonden Fonden finansieras genom avgifter från personer som har dömts för ett eller flera brott där fängelse ingår i straffskalan för något av brotten, alternativt har godkänt ett strafföreläggande enligt motsvarande förutsättningar. Den som avtjänar sitt straff i form av elektronisk fotboja ska även betala en daglig avgift till fonden. Dessutom tillförs fonden även donationer från enskilda givare och ränteintäkter. Brottsofferfondens medel förvaltas av Kammarkollegiet. Brottsofferfondens medel ska, enligt de föreskrifter som regeringen be-stämmer, användas för verksamhet som gagnar brottsoffer. Bidrag från fonden får lämnas för att stödja forskning, utbildning, information och utvecklings-verksamhet. Bidrag får även lämnas till ideella organisationer i form av verk-samhetsstöd. Föremål som skäligen kan antas vara avhänt någon genom brott får tas i beslag (27 kap. 1 § ). När ett beslag har hävts ska föremålet, med vissa undantag, lämnas ut till den hos vilken beslaget har gjorts. Gör den personen inte anspråk på föremålet eller kan det inte utredas hos vem beslaget har gjorts, ska föremålet lämnas ut till den som gör anspråk på det om han eller hon kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet. Om den som ett föremål ska lämnas ut till inte hämtar det, eller föremålet inte kan lämnas ut till någon, tillämpas lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. (27 kap. 8 a § ). Enligt regler i lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. ska bl.a. egendom som frånhänts någon genom brott och anträffats hos någon annan som uppenbart saknar rätt till egendomen tas i förvar, om det inte är uppenbart oskäligt. Av lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. följer att försäljning av egendom som tagits i förvar med stöd av lagen om visst stöldgods m.m., och som ingen gjort anspråk på, eller omfattas av bestämmelsen i 27 kap. 8 a § andra stycket , sker för statens räkning. Utskottet avstyrkte ett motionsyrkande likalydande det nu aktuella om att låta intäkterna från försäljning av stöldgods gå till Brottsofferfonden i förra årets betänkande om polisfrågor (bet. 2017/18:JuU13 s. 46 f.). Utskottet anförde att det hade sympati för det som motionären hade fört fram men att det inte var inte berett att ställa sig bakom yrkandet. Polisens hantering av demonstrationstillstånd Enligt regeringsformen (RF) är varje medborgare tillförsäkrad mötesfrihet och demonstrationsfrihet gentemot det allmänna (2 kap. 1 § första stycket 3 och 4). Med mötesfrihet avses bl.a. friheten att anordna och bevista sammankomster för upplysning eller annat liknande syfte. Med demonstrationsfrihet avses friheten att anordna eller delta i en demonstration på allmän plats. Mötesfriheten och demonstrationsfriheten får begränsas endast om begränsningen inte går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte sträcker sig så långt att begränsningen utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen som en av folkstyrelsens grundvalar (2 kap. 21 §). I 2 kap. 24 § anges de närmare förutsättningar under vilka det allmänna får begränsa mötes- och demonstrationsfriheten. Begränsningar anges där kunna ske av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomster eller demonstrationer eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsoter. De inskränkningar i mötes- och demonstrationsfriheten som är motiverade av ordningsskäl finns i ordningslagen (1993:1617). En huvudregel i ordningslagen är att det krävs tillstånd för att få anordna allmänna sammankomster på offentliga platser (2 kap. 4 §). Tillståndsprövningen görs av och får bara avse vissa omständigheter som anges i 2 kap. 10 §. Enligt bestämmelsen får tillstånd till en allmän sammankomst vägras endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller med hänsyn till trafiken eller för att motverka epidemier. För att få ta i anspråk en offentlig plats för allmän sammankomst fordras alltså som regel tillstånd av . Med allmän sammankomst avses enligt 2 kap. 1 § ordningslagen bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet. I lagtexten anges alltså demonstrationer som ett slags allmän sammankomst. Den bestämmelse i ordningslagen som anger vilka omständigheter som är relevanta vid en tillståndsprövning av allmänna sammankomster på offentliga platser har likheter med stadgandet i 2 kap. 14 § RF, som anger under vilka – begränsade – förutsättningar som mötes- och demonstrationsfriheten får inskränkas. Bestämmelsen i ordningslagen har också utformats med syftet att understryka vikten av att dessa friheter respekteras. Justitie- och inrikesminister anförde bl.a. följande i ett svar på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:16) : I har vi en långtgående grundlagsskyddad demonstrationsfrihet. Den innebär att var och en ska kunna anordna eller delta i en demonstration på allmän plats. En begränsning av demonstrationsfriheten får aldrig sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen och får bara ske av hänsyn till ordning och säkerhet vid demonstrationen, trafik, rikets säkerhet eller för att motverka farsot. Till polisens uppgifter vid en demonstration hör att säkerställa att alla, även de som uttrycker extrema och misshagliga åsikter, under ordnade förhållanden ska kunna utnyttja sin grundlagsskyddade frihet att demonstrera. Detta betyder inte att vad som helst får göras eller sägas under en demonstration. Polisens uppgift är också att ingripa mot personer som gör sig skyldiga till brott, exempelvis hets mot folkgrupp. Hets mot folkgrupp innebär att det är straffbart att, i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids, hota eller uttrycka missaktning för en folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Polisens insatser för att säkerställa att allmänna sammankomster sker under ordnade och trygga förhållanden syftar dock inte enbart till att värna demonstrationsfriheten som sådan utan också till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet i den omgivning där den allmänna sammankomsten äger rum. Polisens arbete utgör alltså också ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet och att tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. I 15 kap. finns bestämmelser om mened, falskt åtal och annan osann utsaga. Enligt 1 § döms en person för brottet mened om han eller hon under laga ed lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen. Enligt 2 § döms den som vid förhör under sanningsförsäkran i rättegång lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen för brottet osann partsutsaga. Den som hos åklagare, sanningslöst tillvitar någon annan en brottslig gärning, påstår besvärande omständigheter eller förnekar friande eller mildrande omständigheter kan dömas för brottet falsk tillvitelse (7 §). Till begreppet laga ed hör bl.a. eder av vittnen och sakkunniga enligt . Ett förhör under sanningsförsäkran med en part får hållas endast i tvistemål (se 37 kap. 2 § ). En person som är misstänkt för brott hörs inte under ed eller sanningsförsäkran i polisförhör. Inte heller en åtalad person hörs under ed eller sanningsförsäkran under en rättegång i brottmål. Justitie- och inrikesminister uppgav i ett pressmeddelande på regeringens webbplats om aviserade åtgärder för att bekämpa hot mot demokratin att regeringen kommer att föreslå ett antal insatser för att motverka brottslighet som syftar till att störa rättsväsendets arbete och människors vilja att delta i rättsprocessen, bl.a. se över och skärpa straffen för övergrepp i rättssak, mened och skyddande av brottsling. Skärpta straff för övergrepp i rättssak ingick även som en del av regeringsförklaringen och är enligt uppgift från en prioriterad fråga för regeringen. Utskottet, som noterar de redan befintliga utmärkelserna för insatser av bl.a. poliser och personal inom räddningstjänsten, finner inte anledning till något tillkännagivande om en utmärkelse för extraordinära insatser inom polis och räddningstjänst och avstyrker motion 2018/19:275 (SD). Utskottet gör ingen annan bedömning än i fråga om förslaget att underlätta för poliser att vittna i domstol. Utskottet hänvisar till det som anfördes då och avstyrker motion 2018/19:692 (V) yrkande 1. Det är viktigt att har ändamålsenliga rutiner för förmedling av målsägandebiträden. Information om bl.a. rätten till ett sådant biträde bör ofta ges redan vid anmälningsupptagningen. Utskottet noterar att denna riktlinje också framgår av t.ex. Det har därmed inte framkommit något som ger anledning för att ta något initiativ i frågan. Motion 2018/19:759 (V) yrkande 4 avstyrks därför. Utskottet vidhåller i fråga om brottsbekämpande myndigheters kostnader för avgifter till teleoperatörer att gällande ordning är väl avvägd, och är inte berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2018/19:873 (M) om att utreda frågan om att minska eller helt ta bort dessa kostnader. Den pågående utredningen som ska kartlägga och analysera om det finns behov av ett utökat författningsstöd för vissa särskilt angivna aktörer att få tillgång till uppgifter om enskilda i belastningsregistret får enligt direktiven, om det finns tillräckliga skäl och om tiden räcker till, kartlägga och analysera även motsvarande behov för aktörer inom andra områden. Utskottet vill inte föregripa denna utredning och avstyrker motion 2018/19:985 (M) om att låssmedsföretag ska ges ett uttryckligt författningsstöd för att göra registerkontroller i samband med anställningar. Utskottet har inte ändrat uppfattning i fråga om förslaget om att intäkter från polisens stöldgodsförsäljning ska gå till Brottsofferfonden och avstyrker motion 2018/19:1872 (M). I finns, som framgår ovan, en långtgående grundlagsskyddad demonstrationsfrihet. Vissa inskränkningar i denna finns i ordningslagen, enligt vilken det krävs tillstånd att anordna allmänna sammankomster. Ett sådant tillstånd får vägras endast under vissa begränsade förutsättningar. Det är polisen som har att pröva tillstånden. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom något förslag om en ändring av polisens hantering av denna tillståndsgivning och avstyrker motion 2018/19:2861 (C) yrkande 30. Det är inte straffbart att lämna falska uppgifter i polisförhör om egen brottslighet, eller om friande omständigheter som rör andra personer. Däremot kan det vara straffbart att senare under rättegången lämna sådana falska uppgifter om andra personer. Utskottet har förståelse för det som anförs i motion 2018/19:2871 (M) yrkande 12 om att falska uppgifter i polisförhör försvårar brottsutredningar men är – bl.a. mot bakgrund av den aviserade översynen av menedsbrottet – inte berett att ställa sig bakom förslaget att straffbelägga t.ex. falska alibin vid polisförhör. Motionen avstyrks således. En mer effektiv polis, punkt 1 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 2 och 2018/19:119 av och (båda SD) yrkande 2, 2018/19:960 av (M) och 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 1. Utvecklingen för andelen brott som upp är mycket oroande. Andelen ärenden som redovisas av polis till åklagare har minskat och detta gäller även andelen personuppklarade brott. För att fler brott ska kunna leda till åtal måste resurser och effektivitet ses över i hela rättskedjan. Det handlar t.ex. om och Nationellt forensiskt centrum som båda är viktiga byggstenar i en välfungerande rättskedja. Regeringen bör vidta åtgärder för att åstadkomma detta. Tydligare mål, punkt 3 (M, SD, KD) av (KD), (M), (SD), (M), (SD), (M), (KD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:132 av m.fl. (SD) yrkande 11 och 2018/19:2868 av m.fl. (M) yrkande 1. När få brott upp och upptäcktsrisken är låg riskerar brottsligheten att öka och få fäste på allt fler platser. För att säkerställa kvaliteten i polisens utredningar och att fler brott blir utredda krävs bl.a. att har tydliga och mätbara mål för sin verksamhet och att målen följs upp. Den diskussion som har funnits om s.k. pinnjakt inom polisen får inte vara en ursäkt för att undvika ett målmedvetet och planerat arbete. Vi vill därför se ett stopp för pinnjakten till förmån för en bättre mätmetod där det kvalitativa arbetet får ta större plats. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Utryckningstid, punkt 4 (M, C, KD, L) av (KD), (M), (M), (L), (M), (C) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 24 och 2018/19:2650 av (M). Lag och ordning är en kärnuppgift som staten inte får svika. Medborgarna ska känna sig trygga oavsett var de bor och polisen ska finnas där när man behöver den. Polisens förmåga att ingripa mot brott måste stärkas, och det är angeläget att fler brott kan utredas och lagföras. För att förbättra polisens effektivitet bör regeringen se över möjligheten att införa en garanterad utryckningstid vid allvarliga brott. Svarstider, punkt 5 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2868 av m.fl. (M) yrkande 14 och 2018/19:891 av (M) yrkande 2. Det måste vara enkelt att komma i kontakt med polisen, oavsett var i landet man bor och på vilket sätt man väljer att kontakta polisen. Polisen måste vara tillgänglig. Människor förväntar sig modern kommunikation och rimliga svarstider. Alltför ofta går det innan allmänheten får ett svar när den kontaktar polisen. Regeringen bör vidta åtgärder för att säkerställa att det går att nå inom rimlig tid även vid icke-akuta ärenden. Forskning och kompetensutveckling, punkt 6 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:692 av m.fl. (V) yrkande 7 och 2018/19:2453 av m.fl. (KD) yrkandena 2 och 3. bedriver ett mångfaldsarbete för att ge de anställda bättre förutsättningar och verktyg att möta människor med olika etniska och religiösa bakgrunder; bl.a. görs det insatser för att rekrytera fler kvinnor och personer med utländsk bakgrund. Enligt min uppfattning får mångfaldsarbetet inte stanna vid rekryteringsprocesser utan bör även inbegripa en fördjupad kunskapsnivå om livsvillkor för andra grupper av människor än den normerande. Särskilt i utsatta områden krävs det att polisen har en djupare förståelse för den historiska kontexten när det gäller områdets socioekonomiska utmaningar som t.ex. låg utbildning, arbetslöshet och brister i välfärden och hur det påverkar befolkningen. Utan en sådan förståelse kommer avståndet mellan polisen och människorna i området att växa ytterligare. Det behövs därför en generell och långsiktig kompetenshöjning, inte bara för de lokala poliser som arbetar i ett specifikt utsatt område utan i hela det aktuella polisdistriktet, för att polisen ska få bästa tänkbara förutsättningar för att genomföra sitt uppdrag med goda resultat. Regeringen bör ge i uppdrag att långsiktigt förstärka mångfaldsarbetet och fördjupa den mångkulturella kompetensen hos myndighetens anställda. Forskning och kompetensutveckling, punkt 6 (KD) av (KD) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2453 av m.fl. (KD) yrkandena 2 och 3 samt 2018/19:692 av m.fl. (V) yrkande 7. Vi föreslår att ett nytt organ inrättas inom polisen, . Polisnära forskning är avgörande för att mäta effekten av olika polisiära taktiker och tillvägagångssätt och för att utveckla arbetsmetoder. Det finns bara en handfull polisforskare i . För att utveckla svensk polis krävs mer kompetensutveckling och mer forskning om hur polisens arbete kan förbättras. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Renodling av polisens arbetsuppgifter, punkt 7 (M) av (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:2868 av m.fl. (M) yrkande 11 och 2018/19:129 av m.fl. (SD) yrkande 4, 2018/19:132 av m.fl. (SD) yrkande 9, 2018/19:354 av (SD), 2018/19:2045 av m.fl. (L) yrkande 2 och 2018/19:2596 av m.fl. (L) yrkandena 3–7. har polisen ett för brett ansvarsområde, vilket försvårar för myndigheten att fokusera på sina kärnuppgifter. beslutades att Kriminalvården skulle ta över ansvaret för en stor del av transporterna av frihetsberövade. Trots att det gått lagen trädde i kraft får polisen dock fortfarande hantera transportärenden. Det finns därutöver en stor potential att ytterligare renodla polisverksamheten. Till exempel skulle hanteringen av hittegods och pass eventuellt kunna hanteras av någon annan än polisen. Det finns dessutom ett behov av att se över omhändertagandet av berusade personer. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det anförda. Renodling av polisens arbetsuppgifter, punkt 7 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:129 av m.fl. (SD) yrkande 4 och 2018/19:132 av m.fl. (SD) yrkande 9 och 2018/19:354 av (SD),