bet · H601MJU3 · 2019-02-08 00:00:00 — Ett liknande förslag framförs i motion 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 13. Motionärerna konstaterar att bottentrålning utifrån miljösynpunkt är en destruktiv metod och en väsentlig anledning till att många arter minskat eller försvunnit från svenska havsbottnar. Mot bakgrund av detta föreslår motionärerna att destruktiva fiskemetoder såsom botten-trålning ska förbjudas. Likaså i motion 2018/19:1395 av m.fl. (MP) yrkande 1 föreslås ett förbud mot destruktiva fiskemetoder såsom bottentrålning. Motionärerna föreslår att ett sådant förbud inledningsvis bör inrättas i skyddade områden, såsom . I ytterligare två motioner föreslås ett stopp för trålfiske efter torsk i . Enligt motion 2018/19:2605 av m.fl. (KD) yrkande 4 bör ett tillfälligt stopp för trålfiske efter torsk i införas eftersom beståndet riskerar att kollapsa. Ett liknande förslag framförs i motion 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 10. Motionärerna anser att bör verka för att EU inför ett trålfiskestopp för torsk i , bl.a. eftersom det skulle ge möjlighet att se vilka effekter trålfisket har på bestånden. Bildande av fiskevårdsområden på enskilt vatten som omfattas av det fria handredskapsfisket och andra fiskevårdande åtgärder I ett antal motioner framförs förslag på olika fiskevårdande åtgärder. Enligt motion 2018/19:81 av m.fl. (SD) yrkande 12 bör det bli enklare att bilda fiskevårdsområden i vatten där det nu råder fritt hand-redskapsfiske. Enligt motionärerna har kommersiell fiskeriverksamhet med stöd av allemansrätten blivit allt vanligare, vilket ökar antalet konflikter och minskar vattenägarnas incitament att investera i fiskevårdsåtgärder. Likaså i motion 2018/19:2605 av m.fl. (KD) yrkande 3 föreslås det att man för att utveckla bl.a. fisketurism och småskaligt fiskeföretagande utreder möjligheten att bilda fiskevårdsområden i sådana vatten där det nu råder fritt handredskapsfiske. Enligt motion 2018/19:81 av m.fl. (SD) yrkande 10 bör den fiskutsättning som sker uppmuntras eftersom hav, sjöar och vattendrag med tillhörande flora och fauna är viktiga att bevara och skydda. I motion 2018/19:2605 av m.fl. (KD) yrkande 1 föreslås att de för fisken viktigaste lekområdena ska stängas för fiske under hela lekperioderna. Genom fredningsperioder tillåts fiskbestånden återhämta sig snabbare som yrkesfisket gynnas . I fråga om fiskevård inom sportfisket föreslås i motion 2018/19:81 av m.fl. (SD) yrkande 11 olika miljöförbättrande åtgärder. Motionärerna konstaterar att som sportfisket har stor potential för turism och landsbygdsutveckling finns det en intressekonflikt mellan sport-fisket och andra aktörer som nyttjar vattnet som resurs. Vidare anförs det i motion 2018/19:1322 av ClasGöran och (båda S) yrkande 1 att för att sportfisket ska bli långsiktigt hållbart krävs en översyn av straffskalan för illegalt fiske. Enligt yrkande 2 i samma motion behövs det även en översyn av hur mycket fisk som får tas ut ur utan tullavgift. Enligt motionärerna förekommer det ett omfattande s.k. frysboxfiske, vilket innebär att betydande mängder fisk kan tas ut ur utan kontroll. behandling och kompletterande uppgifter Globalt hållbart fiske inklusive EU:s partnerskapsavtal om fiske EU:s partnerskapsavtal om fiske är resultatet av reform av den gemensamma fiskeripolitiken och världstoppmötet i om hållbar utveckling. Dessa avtal, som antogs genom rådets slutsatser (11485/1/2004) om kommissionens meddelande om ett integrerat regelverk för partnerskaps-avtal om fiske med tredjeländer, erbjuder en mekanism som gör det möjligt för EU att ge ekonomiskt och tekniskt stöd till sydliga partnerutvecklings-länder i utbyte mot fiskerättigheter. Avtalen är tänkta att vara till ömsesidig nytta och bygger på tanken att EU ska samarbeta med tredjeländer för att utveckla ett hållbart och ansvarsfullt fiske och för att stärka fiskeri-produkternas värde. Partnerskapsavtalen om fiske är också tänkta att öka förenligheten med andra politikområden såsom utvecklingssamarbete, miljö och handel. Samtliga partnerskapsavtal om fiske består av ett fiskeavtal och ett protokoll (som t.ex. anger avtalsvillkoren). Enligt dessa avtal har EU:s flotta rätt till fiskeöverskottet i en ekonomisk zon, i de flesta fall i länder i , och (AVS-länderna). Utskottet har behandlat frågan om partnerskapsavtal om fiske vid upprepade tillfällen de senaste mandatperioderna. Med anledning av kom-missionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension (COM(2011) 424) presenterade ett enigt utskott ett utlåtande (utl. 2011/12:MJU7) i vilket utskottet anförde att förhandlingar om nya avtal eller för att förnya protokoll inte ska inledas såtillvida vissa grundläggande villkor för relationen till tredjeländer är uppfyllda. Sådana grundläggande villkor inkluderar bl.a. att försiktighetsprincipen ska tillämpas om det saknas kunskaper om bestånden eller om hur många som bedriver fiske på samma bestånd och att avtalen ska stödja utvecklingen av en hållbar fiskesektor i partnerländerna samt att ekonomiska bidrag ska komma den lokala fiskeindustrin till del. antog rådet slutsatser om kommissionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension. Slutsatserna slog fast att EU:s internationella fiske måste följa samma principer och främja samma normer för fiskeriförvaltning som de som tillämpas i EU:s vatten samt att öppenheten om det totala fisket i partnerlandets vatten måste öka. Slutsatserna slog även fast att samstämmighet för utveckling ska beaktas, dvs. att hänsyn ska tas till målen för utvecklingssamarbete vid genomförandet av politik som kan påverka utvecklingsländerna. Slutsatserna anger att fiskeri-partnerskapsavtalen får upphävas vid allvarliga brott mot mänskliga rättig-heter och demokratiska principer. Enligt EU:s fiskereform ska EU i bilaterala fiskeavtal med länder utanför EU främja hållbarhet, god förvaltning och principerna om demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet. Partner-skapsavtal om hållbart fiske ska säkerställa att utnyttjandet av fiskeresurserna grundas på god vetenskaplig rådgivning och endast avser partnerlandets överskottsresurser. Partnerländerna ska i avtalen kompenseras för att de ger tillträde till sina fiskeresurser. Ekonomiskt bistånd ska ges till partnerländerna för genomförande av en hållbar fiskeripolitik. Vidare samarbetar EU med olika FN-organ och förhandlar inom regionala och internationella fiskeri-organisationer för att världens fiskevatten ska regleras på ett öppet och hållbart sätt och skyddas från överfiske. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23) framhåller regeringen att arbetet med att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken inom och utanför EU:s vatten har prioriterats i syfte att uppnå målsättningarna om ett långsiktigt hållbart fiske, tillämpning av en ekosystemansats i fisket och förenlighet med unionens miljöpolitik. Regeringen har också prioriterat att uppnå ökad hållbarhet i det globala fisket, vilket bl.a. drivs i pågående förhandlingar inom () om förbud mot fiskesubventioner som bidrar till ett ohållbart fiske. Inga beslut fattades vid i . Nästa WTO-ministermöte äger rum i Astana, . Avslutningsvis kan det redovisas att det följer av januariavtalet att regeringen har åtagit sig att vara pådrivande i EU för ett starkare samarbete som anpassar både fångstkvoter och fångstmetoder för att uppnå hållbara fiskbestånd och för att fasa ut subventioner som leder till överfiske. Hållbara fiskemöjligheter och förvaltningsplaner I och rådets förordning (EU) 1380/2013 om den gemen-samma fiskeripolitiken m.m. fastställs fiskeripolitikens övergripande bestämmelser. Bland annat fastställs att EU:s fiskeriförvaltning ska säkra beståndens reproduktion för en hög långsiktig avkastning, lägga grunden till en lönsam näring, fördela möjligheterna att fiska rättvist och bevara de resurserna. Huvudmålet för den gemensamma fiskeripolitiken är att säkra höga långsiktiga fångster för alla bestånd till 2015, om möjligt, men senast till 2020, det s.k. målet om maximal hållbar avkastning eller MSY. Ett annat mål är att minska mängden oönskade fångster och minimera eller helt sluta med resursförstörande metoder. Kommissionen utarbetar förslag till TAC utifrån vetenskapliga råd om tillståndet för beståndet. Råden kommer från rådgivande organ, i huvudsak från (Ices) och den vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF). TAC beslutas årsvis i rådet för jordbruk och fiske, för och för . Enligt kommissionens senaste meddelande om fiskemöjligheter och måluppfyllnad för den gemensamma fiskeripolitiken (COM(2018) 452 final), som presenterades , görs det framsteg för att uppnå ett hållbart fiske: av de undersökta bestånden i Nordostatlanten fiskas i enlighet med MSY, jämfört . Biomassan i haven har också ökat, enligt meddelandet, liksom de ekonomiska vinsterna för EU:s fiskeflottor. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23) framhålls att för fastställdes fem av åtta TAC:er där har fiske-möjligheter i enligt principen om MSY. Sedan den fleråriga planen för bestånden av torsk, sill och skarpsill i trädde i kraft har planen tillämpats för de arter som omfattas av planen. Detta innebär att kvoterna för de senaste och nuvarande fiskeåren grundats på vetenskapliga råd från Ices och fastställts i enlighet med MSY och försiktighetsansatsen. För de arter som inte omfattas av planen har kvoterna fastställts i enlighet med målen och principerna i den gemensamma fiskeripolitiken. beslutade ministerrådet om 2019 års fiskemöjligheter i . Enligt regeringen ligger rådets beslut helt i linje med målen för EU:s gemensamma fiskeripolitik såsom MSY och Östersjöplanen. Beslutet innebär en sänkning av TAC för flera bestånd, bl.a. torsk i . beslutade rådet om 2019 års fiskemöjligheter i , dvs. , , , och , samt för EU:s fiske i tredjeländers vatten. Enligt regeringen innebär beslutet att fler bestånd fiskas enligt MSY. Detta gäller också för majoriteten av de svenska kvoterna, bl.a. för torsk, kolja, gråsej, vitling, rödspätta, sjötunga, havskräfta och räka. Beslutet innebär också ett fortsatt tre månaders fiskestopp för fiske efter ål i och . utvidgas fiskestoppet till att också omfatta glasål, dvs. ål som är mindre än 12 centimeter, fritidsfiske samt ålfisket i . Ytterligare redovisning i frågan lämnas i avsnittet om ålförvaltning. Havs- och vattenmyndigheten är ansvarig myndighet för att säkerställa att de fastställda svenska fiskekvoterna följs. Myndigheten ansvarar även för att säkerställa data om det svenska fiskets fångster, för kvotuppföljningen och för vård av bestånd som är nationellt förvaltade. Kvotuppföljningen innebär daglig uppföljning av rapporterad infiskning som räknas av mot fiskekvoter och andra fiskemöjligheter som tilldelats. När kvoten för fisket på ett visst bestånd är uppfiskad beslutar myndigheten om fiskestopp. Som redovisats ovan följer det av det s.k. januariavtalet att ska vara pådrivande i EU för ett starkare samarbete som anpassar både fångstkvoter och fångstmetoder för att uppnå hållbara fiskbestånd och att subventioner som leder till överfiske ska fasas ut. När det gäller förvaltningsplaner för fiske har sådana inrättats på både europeisk och nationell nivå. I fråga om förvaltningsplaner på europeisk nivå så följer det av gemensamma fiskeripolitik att fleråriga planer ska innehålla målet om att fisket ska bedrivas i nivå med maximalt hållbart uttag och en deadline för målet. De ska också beskriva åtgärder för att fullgöra skyldigheten att landa fångster. Planerna ska även innehålla garantier för att det vid behov vidtas korrigerande åtgärder samt översynsklausuler. Det kan också ingå tekniska åtgärder. Nästan alla bestånd och fisken som är av vikt för den gemensamma fiskeripolitiken förvaltas med hjälp av fleråriga planer. Planerna innehåller ett mål för beståndets förvaltning och uttrycks som fiskdödlighet och mål för beståndets storlek. I vissa planer finns också en detaljerad och skräddarsydd färdplan för hur målen ska uppnås. Andra planer innehåller begränsningar för fisket till stöd för de årliga tillåtna fångst-mängderna samt särskilda kontrollregler. har kommissionen presenterat fleråriga förvaltningsplaner för bl.a. demersala fisken i . När det gäller svenska förvaltningsplaner för fiske utarbetade dåvarande mål för lokala fiskbestånd för vilka generella förvaltningsåtgärder är otillräckliga. Syftet är att säkra en naturlig utbredning, den biologiska mångfalden och den långsiktigt hållbara produktionsförmågan. föreslog att det för att skydda hotade bestånd skulle tas fram en vägledning för hur lokala aktörer som t.ex. fiskevårdsområdesföreningar kan medverka till en långsiktigt hållbar förvaltning av fisk. Till exempel har tagit fram en förvaltningsplan för fisk och fiske i för perioden –2022. Därtill har , liksom övriga medlems-stater, utarbetat en nationell ålförvaltningsplan som redovisas nedan. Genomförande och kontroll av den gemensamma fiskeripolitiken Fiskerikontrollen regleras till övervägande del av EU-förordningar, i huvudsak rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om införande av ett kontrollsystem i unionen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeri-politiken efterlevs m.m. (nedan kontrollförordningen). I kontrollförordningen finns bestämmelser om fisket och saluföringen inklusive regler för bl.a. dokumentering och vägning och om vissa sanktioner. I kommissionens genom-förandeförordning (EU) nr 404/2011 finns bestämmelser som närmare anger hur reglerna i kontrollförordningen ska genomföras, t.ex. detaljerade regler om loggbok och vägning. För att genomföra kontrollen kan de EU-gemensamma förordningarna kompletteras med nationella föreskrifter. Havs- och vattenmyndigheten har det övergripande ansvaret för att genom-föra EU:s fiskerikontroll i . Fiskerikontrollen utförs bl.a. genom uppföljning av kvoter och fisketid (effort), dokumentkontroll, landnings-kontroll, transportkontroll och beslut om fiskestopp. genomgick fiskerikontrollen en förändring som innebär att verksamheten nu bedrivs utifrån ett riskbaserat arbetssätt. Det innebär att fokus är på de delar av fisket där myndigheten bedömer att risken för överträdelser är störst. Enligt regeringen visar det första årets arbete på positiva resultat. Kontroller genomförs också tillsammans med andra länder inom EU, s.k. joint deployment plans (JDP), där ett antal medlemsstater genomför gemensamma kontrollinsatser i vissa havsområden. JDP genomförs i samverkan med Europeiska fiskerikontrollbyrån (Efca). En av kommissionens grundläggande uppgifter är att säkerställa att medlemsstaterna följer det gemensamma regelverket. publicerade kommissionen en s.k. Refitutvärdering av fiskerikontrollförordningen, dvs. en översyn för att se till att lagstiftningen ger resultat för invånare och företag på ett effektivt sätt och till lägsta möjliga kostnad. I sin utvärdering anför kommissionen att medlemsstaterna i allmänhet åtföljer de viktigaste förplikt-elserna som föreskrivs i kontrollförordningen, men att den inte genomförts fullt ut i vissa medlemsstater, vilket ibland skapar ojämlika situationer inom EU. presenterade kommissionen därför ett förslag till ny kontroll-förordning (COM(2018) 368 final). Förslaget syftar till att överbrygga de luckor som finns i förhållande till grundförordningen för den gemensamma fiskeripolitiken, anpassa kontrollregelverket till Lissabonfördraget samt förbättra efterlevnaden av fiskeripolitikens regler. Förslaget syftar även till att uppnå effektivare kontrollåtgärder, förbättrad efterlevnadskultur och verk-ställighet samt lika villkor för fiskets aktörer. En av förslagets grundidéer är att förbättra tillgången till och kvaliteten på data genom digitalisering av rapporteringen och harmonisering av inspektionsprocesserna och övervakningen. I detta syfte föreslås konkreta åtgärder för bättre dokumentation och kontroll av landningsskyldigheten genom viss användning av kameror för riskfartyg, ett mer tillförlitligt och fullständigt informationssystem för fisket, inklusive fullständig digitaliserad rapportering av fångster, elektronisk rapportering för alla fartyg, förstärkta regler om kontroll av fiskeredskap, mätning av fiskekapacitet, geografisk övervakning av fartyg samt anpassning till hur fisket och teknikerna för fiskets bedrivande ständigt utvecklas. Enligt faktapromemoria 2017/18:FPM132 välkomnar regeringen förslaget till revidering och avser att verka för ett kontrollsystem som är effektivt, ända-målsenligt och anpassat till den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen anser att det är angeläget att nå målen som sätts upp inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen anser att kontroll-åtgärderna ska leda till förbättrad fiskerikontroll, rättvisa konkurrensregler för fiskets aktörer och förenkling och vara proportionerliga. Regeringen anser också att det är viktigt med förenkling för både myndigheter och fiskets aktörer så att det ska vara lätt att uppfylla kontrollkraven. Enligt regeringen finns det skäl till att noggrant analysera förslagets bestämmelser. remitterade därför regeringen förslaget till berörda myndigheter och organisationer. Remissvaren inkom , och beredning pågår inom . Under ordförandeskap pausades förhandlingsarbetet med den nya kontroll-förordningen men de planeras att återupptas . Av januariavtalet följer att regeringen åtagit sig att stärka kontrollen för att stoppa illegalt fiske utan att öka den samlade administrativa bördan för företagen. Av avtalet framgår det även att regeringen åtagit sig att genomföra försök med kameraövervakning av fiskefartyg för att se till att utkastförbudet följs. Av Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev framgår att myndigheten ska redovisa de insatser som gjorts för att säkerställa ett effektivt genomförande av regelverket för den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt när det gäller att införa landningsskyldigheten. I fråga om e-loggbok blev det obligatoriskt i alla EU:s medlemsstater med e-loggbok för alla fartyg som är större än , och gäller det även för fartyg som är större än . I den föreslagna revideringen av kontrollförordningen föreslår kommissionen att loggboks-kravet utvidgas till att också innehålla information om förlorade redskap. startade Havs- och vattenmyndigheten ett projekt för att ta fram ett nytt system för elektronisk fångstrapportering som ska ge alla yrkesfiskare möjlighet att rapportera elektroniskt. Projektet drivs i samarbete med yrkes-fisket och kommer att pågå . Landningsskyldighetens införande och efterlevnad I och rådets förordning (EU) 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken m.m. fastställs bestämmelserna om den gemen-samma fiskeripolitiken. Förordningen fastställer bl.a. ett utkastförbud. Alla fångster av kvoterade arter ska registreras, landas och räknas av från kvoterna oavsett storlek. Landningsskyldigheten införs stegvis för olika havsområden, arter och fisken inom EU och ska vara helt införd 2019. Även fisk och skaldjur under minsta referensstorlek för bevarande av de arter som omfattas av landningsskyldigheten ska landas och räknas av från kvoterna. Syftet är att minimera utkast och oönskade fångster och påskynda utvecklingen av ett mer selektivt fiske. har kommissionen genom delegerade akter antagit ett antal s.k. utkastplaner. Planerna syftar till att förbereda det successiva genomförandet av landningsskyldigheten i alla EU:s vatten. Utskottet har påpekat vikten av att den gemensamma fiskeripolitiken i allmänhet, och landningsskyldigheten i synnerhet, genomförs samstämmigt i alla EU:s medlemsstater. Till exempel i betänkande 2017/18:MJU13 Fiskeripolitik anförde utskottet följande: Utskottet har vid upprepade tillfällen påpekat det självklara i att EU-gemensamma regler behöver genomföras korrekt och enhetligt i samtliga EU:s medlemsländer för att reglerna ska få avsedd effekt. I fråga om landningsskyldighetens genomförande är utskottet medvetet om att efterlevnaden fortfarande brister i vissa avseenden. Därför välkomnar utskottet att kommissionen och medlemsstaterna vidtagit flera åtgärder för att skynda på omställningen, bl.a. att överträdelser av landningsskyldigheten nu omfattas av pricksystemet. Utskottet utgår ifrån att regeringen fortsätter att arbeta mycket aktivt med olika genomförande-åtgärder. Nuvarande kontrollförordning är inte anpassad till grundförordningen genom vilken bl.a. regler om landningsskyldighet infördes. Som redovisats ovan presenterade kommissionen ett förslag till ny kontrollförordning (COM(2018) 368). Förslaget syftar till att överbrygga de luckor som finns i förhållande till grundförordningen för den gemensamma fiskeripolitiken, anpassa kontrollregelverket till Lissabonfördraget samt förbättra efter-levnaden av fiskeripolitikens regler. Förslaget syftar även till effektivare kontrollåtgärder, förbättrad efterlevnadskultur och verkställighet samt lika villkor för fiskets aktörer. För ett mer effektivt genomförande av landnings-skyldigheten föreslår kommissionen en rad åtgärder i fråga om dokumentation och kontroll. Förhandlingarna om den reviderade förordningen pausades under ordförandeskap men planeras att återupptas . Som framgår av faktapromemoria 2017/18:FPM132 välkomnar regeringen förslaget till revidering och avser att verka för ett kontrollsystem som är effektivt, ändamålsenligt och anpassat till den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen anser att det är angeläget att nå målen som sätts upp inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Som redovisades ovan framgår det av januariavtalet att regeringen ska arbeta för att stärka kontrollen för att stoppa illegalt fiske utan att öka den samlade administrativa bördan för företagen. Av avtalet framgår det även att regeringen ska genomföra försök med kameraövervakning av fiskefartyg för att se till att utkastförbudet följs. Som också redovisades ovan har regeringen remitterat kommissionens förslag till ny förordning till berörda myndigheter och organisationer, och beredning pågår nu inom . Enligt Havs- och vatten-myndighetens regleringsbrev ska myndigheten redovisa de insatser som gjorts för att säkerställa ett effektivt genomförande av regelverket för den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt när det gäller införandet av landnings-skyldigheten. Utveckling av selektiva fiskeredskap Inom ramen för genomförandet av landningsskyldigheten är det nödvändigt att de oönskade fångsterna inom fisket minskar. Regeringen avsatte därför –2018 medel för utveckling av selektiva och skonsamma redskap, antingen genom att utveckla befintliga fiskemetoder (framför allt inom trålfiske) eller genom att utveckla alternativa fiskemetoder (främst passiva redskap såsom fällor och burar). Arbetet har till stor del bedrivits i samarbete mellan yrkesfisket och SLU Aqua. Havs- och vattenmyndigheten och har även deltagit i att prioritera och finansiera projekt. Det har genomförts drygt 30 projekt. Prioriterade fisken har varit de där en stor andel av fångsten består av annan fisk än målarten samt där man inte kan göra mer för att selektera men däremot kan öka överlevnaden för den fisk som återutsätts. I Havs- och vattenmyndighetens redovisning av det ovan-nämnda regeringsuppdraget om bl.a. förenklingsåtgärder för det kustnära fisket anför myndigheten att det är angeläget med en fortsatt finansiering av utveckling av selektiva och skonsamma redskap. Regeringen beslutade att får användas för utvecklingen av selektiva och skonsamma redskap . Detta framgår av Havs- och vatten-myndighetens regleringsbrev . Utvecklingsarbetet ska bedrivas i sam-verkan med fiskerinäringen och SLU. Tillsammans med tillgängliga medel inom sälskadeersättningen och EHFF är syftet bl.a. att skapa förutsättningar för det kustnära fisket att utvecklas och att bemöta vissa av de utmaningar som det står inför. Som svar på interpellation 2016/17:496 anförde dåvarande landsbygds-minister att regeringen fortsätter att inom ramen för EU-samarbetet arbeta för ett hållbart fiske och för att nå målen i den gemensamma fiskeripolitiken.