bet · H601FiU24 · 2019-06-05 00:00:00 — Det skulle som sagt vara intressant att få en kommentar till detta. Låt mig slutligen kommentera hushållens skuldsättning eftersom det är en omdebatterad fråga som alla bryr sig om. Det råder liten tvekan om att den låga räntan har bidragit till en hög belåning och till att hushållen är mer skuldsatta . Det är mer oklart i vilken utsträckning detta är ett problem. Personligen vill jag påpeka att hushållen även har omfattande tillgångar. Det är också oklart i vilken utsträckning har ansvar för detta. Man har ett visst ansvar för finansiell stabilitet, men mandatet är lite vagt formulerat. Min syn på detta är dock ganska enkel: Om ska få styra mot ett inflationsmål måste andra delar av ekonomisk politik och regelverk vara beredda att hantera att tar alla till buds stående medel för att nå inflationsmålet. Andra delar av denna sektor måste alltså ha beredskap för en makroekonomisk jämvikt, med till exempel låga räntor. Det handlar inte bara om låga policyräntor utan om att den långa realräntan trendmässigt har fallit . Det är troligt att vi går mot en långsiktig jämvikt med lägre realräntor, och det handlar till exempel om ett ökat sparande i världsekonomin som helhet. Vi måste därför vara beredda att hantera detta. Låt mig visa er en bild som jag sprang på i ett annat sammanhang. Det är en graf från IMF som visar hushållens skuldsättning 2017 världen över. Ju mörkare grön färg, desto mer skuldsatta är hushållen. Den riktigt mörkgröna färgen motsvarar av BNP eller mer, den mellangröna 75–och de ljusare gröna de mindre skuldsatta. Det första som slog mig när jag såg denna graf är att alla de mörkgröna länderna är inflationsmålsländer med flytande växelkurser. Vi har pionjärerna , , och . Vi har även , och . Det är en intressant bild. Betyder detta att inflationsmål leder till hög skuldsättning? Jag tror inte det. Men i den globala recession som vi har sett efter finanskrisen har räntorna varit låga och inflationsmålen tvingat fram väldigt expansiv politik hos centralbankerna, och det betyder att andra delar måste vara beredda på det och svara med bostadspolitik, skattepolitik och andra typer av regelverk som för finansiell stabilitet. , : Jag tackar finansutskottet för att jag får komma hit och tala om penningpolitik, som är ett av mina favoritområden. Jag kommer nog att ha den färggladaste presentationen, men det får ni väl avgöra mot slutet. Jag tänkte dela in presentationen i tre delar. Den första är en reflektion över måluppfyllelse och mina tankar kring hela den penningpolitiska redogörelsen. Den andra delen kommer att beröra kommunikation, och i den sista delen tänkte jag beröra kronpolitiken. Ungefär så hade jag tänkt lägga upp denna genomgång. Låt mig börja med måluppfyllelsen. Jag tror att jag kan gå ganska snabbt fram, för vi har hört både och redogöra för måluppfyllelsen. Så här ser det ut, och ni känner igen graferna. Vi har haft en inflation på , vilket förstås är bra. Inflationsförväntningarna, framför allt de femåriga och tvååriga, ligger nära målet . Jag delar alltså slutsatsen att det är en god måluppfyllelse vad gäller penningpolitiken 2018. Jag tycker att man kan göra fyra reflektioner när man tittar på graferna. Den första är att vi kan konstatera att svensk inflation har varit i en uppåtgående trend , vilket är bra. Den andra observationen är att energipriser har spelat stor roll för att vi ska klara målet på . Ni har tidigare sett att om man exkluderar energipriser landar vi under målet på . Inflationsförväntningarna har också varit i en långsiktig trend på väg uppåt, i princip en femårig trend. När man ska försöka utvärdera penningpolitiken och måluppfyllelsen tycker jag att man också måste snegla på hur det har sett ut i andra länder. Vi kan konstatera att det är en snarlik utveckling, det vill säga att inflationen och inflationsförväntningarna har varit i en stigande trend. Här kan man diskutera i vilken mån på marginalen har bidragit till att vi verkligen har klarat målet på just . Detta om måluppfyllelsen. Om jag ska reflektera lite över den penningpolitiska redogörelsen är min slutsats att det är en bra redogörelse. Vad lägger man i begreppet ”bra redogörelse”? Det är en bra genomgång av vad som har hänt när det gäller ekonomin och penningpolitiken under loppet av 2018. Den sammanfattar utvecklingen bra. De fördjupningar som ska ge mer information om vilka utmaningar har stått och står inför handlar bland annat om inflation och inflationsmått, om kronan, vilket är ett uppenbart ämne, och om det utvecklingsarbete har genomfört. Det är väl beskrivna fördjupningsartiklar. Något som också gör denna rapport bra är att man går in på olika policyfrågor som påverkar penningpolitiken. Man ger perspektiv på den expansiva politiken, och det bidrar till att vi kan få en fortsatt debatt om svensk penningpolitik. Det är alltså överlag en bra rapport och redogörelse för penningpolitiken. Jag saknar dock lite i denna rapport. Jag skulle vilja se mer av den kommunikativa utvärderingen av den penningpolitik som har genomförts . Man kan undra varför det är viktigt. Jo, penningpolitik handlar både om att kunna göra rätt analyser och fatta rätt beslut vad gäller räntan och om att kunna kommunicera och få ett brett stöd för den politik man genomför. Därför saknar jag en diskussion i den penningpolitiska redogörelsen för hur denna kommunikation har fungerat. Man kan diskutera hur marknaden har tagit emot detta, det vill säga marknadsreaktionerna. Jag kommer strax tillbaka till det. Jag noterar att har justerat sin reaktionsfunktion under loppet av 2018. Under inledningen av 2018 har man ett mer kortsiktigt perspektiv. Det är dagens inflation eller de senaste en två månadernas siffror för inflationen som är viktiga. , när man börjar förbereda för en höjning, lyfter man blicken, tittar framåt och diskuterar i termer av att om utvecklingen fortsätter så som man har tänkt sig kommer det gradvis att leda till ett stigande inflationstryck och därmed en måluppfyllelse. Det blir alltså ett skifte i reaktionsfunktionen. Jag hade gärna sett mer av en diskussion om varför man gjorde så. När bestämmer sig för att höja räntan säger man att man är beredd att höja räntan i antingen december eller januari. Jag önskar att man hade satt ned foten tidigare och sagt att det blir , om man nu var så säker på den slutsatsen. I penningpolitiken finns det ingen finjusterande möjlighet att skjuta på ett räntebeslut . Det spelar egentligen ingen roll, så därför kunde man lika gärna ha minskat osäkerheten och sagt att höjningen skulle genomföras . En ytterligare rörelse som skapade en viss osäkerhet var hur stort det första räntesteget skulle bli. Det var tal om att det skulle kunna bli . Jag har haft svårt att förstå varför man då skulle börja justera räntestegen, men det fanns en sådan diskussion innan satte ned foten och sa att det är normalt att justera räntan . Jag återkommer till detta med marknadsreaktionerna. Min andra reflektion är att jag skulle vilja se mer omvärldsjämförelser. Som jag nämnde har vi sett att inflationen har stigit i omvärlden. Det spelar ju roll på vilket sätt med sin penningpolitik kan bidra till att måluppfyllelsen blir bättre. Så till det tredje jag skulle vilja se mer av. De flesta länder har låga räntor . har en exceptionellt låg ränta, minusränta. Men den stora trenden är att man i penningpolitiken har gått mot mycket lägre räntor, och detta är viktigt att diskutera mer. Detta är kopplat till min fjärde punkt om sådant jag skulle vilja se mer av från och i denna redogörelse, nämligen vad vi har för penningpolitiskt utrymme att kunna hantera nästa lågkonjunktur och hur verktygslådan ser ut. Får man bilden av att har gjort slut på sina verktyg kommer det att påverka möjligheten att uppfylla inflationsmålet på . Denna diskussion är alltså viktig för att kunna uppfylla målet framöver. I ett tal diskuterade vice riksbankschef penningpolitik i sämre tider och hur verktygslådan ser ut. Men det skulle behövas mer av en sådan diskussion framöver, för den kommer att bli mer och mer viktig för att kunna klara av att upprätthålla inflationsmålet. Låt mig stanna upp vid kommunikationen. Jag hade gärna sett att utvärderade sin kommunikation och genomslaget för penningpolitiken, exempelvis hur marknaden påverkades. Det handlar inte bara om att göra rätt analys och fatta rätt beslut. Det handlar också om att få detta brett förankrat i ekonomin och att kommunicera på ett bra sätt. Man kan mäta effektiviteten i kommunikationen på lite olika sätt. Vi har valt att titta på genomslaget på den tvååriga statsobligationsräntan i termer av hur genomslaget har blivit i räntepunkter, eller hundradels procentenheter. Vi har även tittat på genomslaget mot kronan. Vi har tittat på utvecklingen och försökt mäta överdagenrörelsen, intradagrörelsen, för både den tvååriga statsräntan och kronan, alltså hur mycket räntan respektive kronan har rört sig vid olika typer av händelser. När det gäller den tvååriga statsräntan ser ni till vänster ett antal olika händelser, statistikhändelser och annat, och ni ser hur stor rörelsen har varit . Det här är , då annonserade sitt räntebesked. Medianvärdet är att räntan rör sig fem medianpunkter, alltså 5 hundradels procentenheter. Det är ganska mycket om man jämför med andra typer av händelser. Det svarta längst ned visar när det inte kommer ut någonting. Räntan rör sig ändå, men när agerar blir det ungefär dubbelt upp mot hur räntorna brukar röra sig. Vad gäller kronan har vi samma typ av händelser, och då brukar kronan röra sig med , i detta fall mot euron. Det är också ungefär dubbelt så mycket som då det inte händer något. Man kan undra om detta är önskvärt från eller om det är ett problem. Jag tror att det skapar osäkerhet och riskpremier. Man skulle behöva titta närmare på om detta är bra eller, som jag tror, dåligt för svensk finansiell marknad och svensk ekonomi. För ungefär sedan fick vi det senaste räntebeskedet från , och det var egentligen inget undantag från dessa rörelser. Den tvååriga statsräntan rörde sig då sju räntepunkter, vilket är väldigt mycket i denna lågräntemiljö. Kronan tappade mot euron. Låt mig gå vidare och fokusera lite mer på kronan. Vi hade som sagt en stor rörelse för kronan . På ungefär har kronan tappat gentemot euron, så kostar en euro ca 10,70. Så här ser det ut. Ni har ju sett graferna. Det är kronan mätt i valutaindex, KIX, och när det är en rörelse uppåt är det en svagare krona. Jag noterar att försöker påverka förväntningarna på marknaden. Som jag ser det använder sig av fyra verktyg. Det första är givetvis minusräntan. Det är ganska uppenbart hur den svenska minusräntan i relation till andra länders räntor påverkar kronan. Det andra verktyget är statsobligationsköpen, som har varit väldigt omfattande. Köp av statsobligationer syftar till att förstärka bilden av att vi ska fortsätta med låga räntor . En del hävdar också att man genom att köpa statsobligationer kommer att öka den monetära basen och därmed förhoppningsvis penningmängden, vilket ska verka försvagande mot kronan. Jag har lite svårt att köpa det argumentet, men det finns de som tror på det sambandet. Det tredje verktyget som har tagit till och som jag ser som ett kommunikativt verktyg är införandet av valutamandatet. Det infördes och löpte ut . Som jag uppfattar det var syfte med valutamandatet att skrämmas och säga att om kronan visar tendens att stärkas är vi beredda att börja sälja kronor för att försvaga växelkursen. Detta mandat har getts till riksbankschefen och förste vice riksbankschefen eftersom man är rädd för att man inte ska hinna samla direktionen tillräckligt snabbt, och då är det upp till dessa två att gå händelserna i förväg och genomföra dessa valutainterventioner. Det är svårt att förstå detta, för det borde vara ganska enkelt för att extrainkalla direktionen om det skulle behövas. Det är dock uppenbart att detta är ett verktyg för att kunna skrämma marknaden och visa att man inte vill ha en stark krona. Det fjärde verktyget är så kallade verbala interventioner. har i olika pressmeddelanden, tal, kommentarer och intervjuer uttalat att man inte vill se en starkare krona eftersom det kan äventyra inflationsmålet. Låt mig försöka beskriva hur jag tror att världen och marknaden tolkar med en principskiss över kronpolitik. Vi har VIX-index, och ju högre upp vi kommer, desto svagare blir kronan. Vi har haft en situation när kronan har varit svag, och då har inte sagt så mycket. Men så fort kronan har visat minsta tendens att stärkas har vi fått höra kommentaren att kronan inte får stärkas för mycket. Kronan har då tappat i värde. Vid nästa nya topp, alltså en svagare nivå för kronan, har kommentarerna från i princip uteblivit. Men vid minsta tendens till förstärkning är där igen och säger att kronan inte får stärkas. Så här har det pågått, och ligger det på ganska höga nivåer. Att centralbanker kommenterar växelkursen är inte konstigt. Centralbanker gillar inte alltför mycket volatilitet. Detta har jag inga synpunkter på, men det som är mitt problem är asymmetrin i kommunikationen. Som jag försöker beskriva med denna uppåtgående kurva: Så fort kronan tenderar att tappa i värde uteblir kommentarerna från , men så fort det blir en tendens till förstärkning är där och ger en kommentar. Det blir en asymmetri som jag tycker är olycklig och inte ligger inom ansvarsområde. Apropå ansvarsområde: Vem har egentligen ansvar för valutapolitiken i eller den valutaregim vi ska ha? Jo, det är regeringen. När man har denna asymmetri i dessa kommentarer börjar man närma sig en typ av gråzon vad gäller hur hanterar kronan. Jag tycker att det är en gråzon vad gäller just valutapolitiken och ansvarsfördelningen. Så här ser det ut om man tittar på kronprognoser. Detta är från den penningpolitiska redogörelsen . Ni ser prognosbana, och har vi haft en högre startpunkt för kronan. säger att från dessa högre nivåer ska vi också räkna med att kronan kommer att stärkas framöver. Om vi tittar på var KIX-indexet ligger ser vi att det ligger på över 123. Vi ligger alltså ännu högre än vad vi ser på denna graf. har vi haft ständigt högre nivå för kronan, alltså svagare krona, och ständigt samma profil att kronan kommer att stärkas framöver. Låt mig ta ett exempel på detta med kommunikation igen. får vi ett räntebesked. Kronan har då tappat i värde, återigen i effektiva termer. Vad händer då? Jo, går ut och säger att valutamandatet ska förlängas, vilket är ett sätt att visa att man verkligen inte vill ha en starkare krona. I sitt pressmeddelande säger att en alltför stor kronförstärkning skulle göra det svårare att stabilisera inflationen. Åter är man där och kommenterar och sätter ett golv för hur mycket kronan ska stärkas. Det var ett exempel på hur har bedrivit valutapolitik . I redogörelsen som har gjort är det intressant att läsa om just hur man hanterar kronan. Den vänstra grafen visar procentuell förändring i kronans värde och förändringarna i importpriserna, och det är ganska uppenbart att när kronan tappar i värde stiger importpriserna. Den högra grafen visar åter kronans förändring men i genomslaget på inflationen. Då är det inte riktigt lika tydligt, och man kan konstatera att det krävs väldigt stora förändringar i kronans värde för att det ska få något genomslag på inflationen. Denna fördjupning i redogörelse för penningpolitiken är väl läsvärd. Jag fastnade dock för en formulering som har i en av slutsatserna. I fördjupningsrutan säger man att sambandet mellan växelkursen och inflationen är mer komplicerat än vad man kan få intryck av vid en första anblick. Det är precis det som denna fördjupningsruta visar: Det är inte så enkelt att en svagare krona kommer att ge inflation, utan detta samband, denna transmission, är mycket mer osäker. Då kan man resa frågan varför har haft ett sådant enormt fokus på just växelkursen. Min avslutande bild handlar om hur man från marknadens sida kan försöka förstå vad har gjort men också . Vi kan konstatera att säger att kronan i princip inte får förstärkas – jag har hårdragit detta lite grann – vilket vi kan läsa om i penningpolitiska rapporter, i intervjuer, i olika tal etcetera. Å andra sidan, enligt de prognoser som ni har i den penningpolitiska rapporten, sägs det att kronan kommer att stärkas framöver. Det skapar en mycket konstig situation när det gäller hur man ska förstå vad som kommer att hända. Hur ska allmänheten förstå agerande? Min bild är att exportföretagen, som borde gynnas väldigt mycket av denna svaga krona, uttrycker en osäkerhet. har vi en svag krona. Men säger att vi kommer att få se en starkare krona. Om är trovärdig finns det ingen anledning för våra exportföretag att dra igång stora investeringar eller nyanställa. Det blir ett för kortsiktigt agerande. Många av våra importerande företag, detaljhandelsföretag, pressas av högre importpriser. Det pågår en strukturomvandling, och det är svårt att höja priserna. I detta läge pressas dessa företag av de högre importkostnaderna. Men om man nu tror på när säger att detta är tillfälligt så tar man inte risken att höja priserna om man då riskerar att förlora kunder. I stället tvingas man redovisa sämre lönsamhet och tvingas kanske skjuta på både investeringar och anställningar. Jag tror att det som egentligen vill uppnå blir väldigt svårt med tanke på hur man har hanterat kronan, bland annat för att det finns en osäkerhet i transmissionen och hur olika verktyg påverkar kronan och sedan också inflationen. Dessutom får man inte heller det genomslag på ekonomin som man skulle vilja ha, det vill säga att vi får se att importerande företag vågar höja priserna och/eller att våra exporterande företag faktiskt vågar investera och nyanställa och därmed också dra upp svensk tillväxt. Sedan kan man ställa sig frågan: Är detta en storm i ett vattenglas, och spelar den svaga kronan någon roll? Vi har hört att på olika sätt har kommenterat detta. Bland annat riksbankschefen har haft en debattartikel i . Det som jag hör när jag är ute och träffar företag, och jag träffar ganska många företag, är att det finns en oro för effektivitetsförluster, det vill säga att den svaga svenska kronan skyddar svensk exportindustri. Den dag när kronan förhoppningsvis ska stärkas kommer detta att innebära en utmaning för vår exportindustri. Jag tycker att det är ganska uppenbart att detta urholkar köpkraften för hushållen, men inte så mycket som man skulle kunna tänka sig via stigande importpriser. Där har vi sett att det är svårt för företagen att höja importpriserna. Men om man ska använda sina pengar utanför gränser är våra svenska kronor mindre värda . Sedan innebär denna konsekventa valutapolitik, att vi har en svagare krona – denna asymmetriska valutapolitik från – att vi rear ut svenska tillgångar. Om hade gjort det – agerat på detta sätt – är det förmodligen en ganska . Men med tanke på att detta har pågått under påverkar det också prislappen på svenska tillgångar. Man ska inte heller glömma att den svenska kronan är en informationsbärare. Det är många som tittar på värdet av den svenska kronan. När man ser att kronan tappar i värde undrar man vad det egentligen är som händer i svensk ekonomi. Vad är det som går så dåligt? Har vi så stora risker? Har vi problem med konkurrenskraft etcetera? Detta kan då också innebära att vi får större riskpremier när utlandet eventuellt vill göra investeringar i . Jag tycker alltså att i sina kommentarer faktiskt lite grann underskattar effekterna av att vi har en svag krona. När det gäller kommunika-tionen är det så uppenbart att man har påverkat och styr förväntningarna hos olika aktörer. Jag ska sammanfatta i tre punkter. Jag tycker alltså att det är en bra redogörelse och att denna rapport, Redogörelse för penningpolitiken 2018, är bra och läsvärd. Om ni inte har läst den så måste ni läsa den, tycker jag. Men jag saknar analysen och utvärderingen av kommunikationen och marknadens reaktioner som skulle behövas. Sedan gäller det hantering av kronan , och även . Det behövs mer analys och utvärdering av valutapolitik. Ordföranden: vi ger utskottets ledamöter möjlighet att ställa frågor ska direktion få kommentera de synpunkter som har framförts. , : Jag tackar och för intressanta kommentarer. Jag uppfattar att de delar vår syn på att det har varit en god måluppfyllelse i penningpolitiken . Men ni reser också många intressanta frågeställningar som vi självklart kommer att fortsätta diskutera . Efter den globala finansiella krisen –2009 har det varit ett mycket speciellt läge, inte bara i utan också internationellt. De flesta centralbanker har bedrivit en mycket expansiv penningpolitik för att se till att vi får upp efterfrågan och för att se till att vi får tillbaka inflationen till . Vi har haft globalt mycket låga räntor. Jag skulle därför vilja säga att vi har varit i ett unikt läge där det har krävts unika åtgärder. Det är därför som vi har haft minusränta i och fortfarande har det. Vi har också använt oss av obliga-tionsköp i stor utsträckning, vilket också har nämnts tidigare. Det är ganska naturligt i ett sådant läge att det också uppstår debatt om effektiviteten i penningpolitiken, om kommunikationen och om många andra frågor. Detta är svårt, och det är svårt för oss. Det är väldigt många bedömningar som behöver göras, och det kommer säkert att utredas väldigt mycket efteråt och längre fram om detta var rätt eller fel. När jag nu lyssnade framför allt på som talade om kronpolitik, uppfattade jag att han kanske hade velat ha en annan penningpolitik. Han drog inte den slutsatsen. Men jag tänker att det kanske är lite viktigt att gå tillbaka till de grundläggande frågorna. Varför har vi en inflationsmålspolitik, och vad är det som krävs för att det ska bli en bra politik från sida? Då skulle jag vilja börja med de tre centrala frågeställningarna: Varför behövs det ett inflationsmål? Varför behöver målet vara ? Och varför är förtroendet för inflationsmålet viktigt? Jag ska försöka gå igenom dessa tre frågor lite snabbt. Jag tror att de flesta håller med om att det finns en samsyn om att infla-tionsmålspolitiken har varit bra. Vi införde inflationsmålet 1993. Ser man till utvecklingen och hur det var vet vi alla att det var hög inflation och stor volatilitet i inflationen. har vi haft en betydligt lugnare utveck-ling. Vi har haft en stabil inflation på lägre nivå, vi har också haft högre reallöneökningar och en högre tillväxt därefter. Syftet med inflationsmålet är, precis som har nämnts här tidigare, att det ska vara ett ankare i pris- och lönebildningen i ekonomin. Där har det fungerat väldigt väl och tjänat sitt syfte på ett väldigt bra sätt. Det är viktigt att hushåll och företag i de ekonomiska beslut som de tar känner tillförlitlighet och förtroende för att inflationen kommer att ligga . Det skapar helt enkelt goda ekonomiska förutsättningar för olika grupper i samhället. Varför är då målet just ? Det är någonting som är omdiskuterat. Vi införde målet 1993. Då var det inte så många länder som hade inflationsmål. Men har de flesta utvecklade länder ett inflationsmål . Det finns argument både för att man skulle ha ett högre mål och för att man skulle ha ett lägre mål. Här i har diskussionen kanske handlat mer om varför vi inte har ett lite lägre mål. Det finns lite olika argument för detta. En del säger att globalisering och digitalisering dämpar inflationsutvecklingen och gör att det blir så svårt att få upp inflationen till . Vi tror inte att det är ett bra argument. Vi ser andra länder som har fått upp inflationen till , och de är lika mycket påverkade av globalisering och digitalisering som vi är. Vi ser också att den mycket expansiva penningpolitiken här i har tagit oss tillbaka till en inflation just . Riksbankschefen nämnde också argumentet att vi genom penningpolitiken skulle påverka skuldsättningen och utvecklingen på bostadsmarknaden. En del argumenterar för att om vi sänker inflationsmålet skulle det i sig kunna underlätta för att få en dämpning i skuldsättningen.