bet · H701KU4 · 2019-12-06 00:00:00 — har JO en enhet med uppgiften att förebygga att människor som är frihetsberövade utsätts för grym, omänsklig eller annan förnedrande behandling eller bestraffning. Arbetet baseras fakultativa protokoll till FN:s konvention mot tortyr och annan omänsklig behandling (Opcat)[4] som anslöt sig till 2005. Protokollet kräver att staterna har ett nationellt system för att övervaka frågan, ett s.k. nationellt besöksorgan (National Preventive Mechanism, NPM). Hos JO finns en särskild enhet för detta, Opcat-enheten, som regelbundet inspekterar platser där människor hålls frihetsberövade, rapporterar från besöken och deltar i det internationella samarbetet inom området. Opcatinspektionerna genomförs på uppdrag av justitieombudsmännen inom deras respektive ansvarsområde. Inrättandet av JO som nationellt besöksorgan enligt Opcat behandlades i betänkande /11:KU17 efter en framställning från JO (framst. 2010/11:JO2). genomförde JO:s internrevision en granskning av Opcatverksamheten. Granskningen visade att vissa områden kunde förbättras. I anledning av sina iakttagelser lämnade internrevisionen ett antal rekommendationer. I JO:s ämbetsberättelse 2017/18:JO1 (s. 13) anges bl.a. att diskussioner om hur verksamheten kan förbättras och förtydligas har förts mellan ombudsmännen och byråcheferna med anledning av granskningen. JO anger också att vissa styrdokument har reviderats. Det har genomförts två organisationsstudier, 2006 respektive 2013. Det var i bägge fallen relativt begränsade utredningar som redovisades i promemorior om vardera cirka tio sidor. Den första organisationsstudien utfördes av , som 2006 ombads att se över JO:s administrativa arbete. Promemorian utmynnade i förslag om att JO i större utsträckning skulle bistås av , om en översyn av kanslichefsfunktionen och om att inrätta en särskild funktion för de personaladministrativa frågorna. Den sistnämnda rekommendationen följdes, men när det gäller samverkan med gick utvecklingen i motsatt riktning. anlitade dåvarande chefsJO en extern utredare för att göra en genomlysning av organisation. Utredningen utgick från rättslig reglering och styrdokument, men tyngdpunkten låg på medarbetarintervjuer. I en rapport beskrivs översiktligt regelverket och hur ämbetet de facto var organiserat. Utredaren konstaterade bl.a. att det finns två bilder av , dels den i regelverket, dels den i verkligheten. Utredarens rekommendation var att ämbetet antingen skulle anpassa sig till regelverket, vilket bl.a. skulle innebära en betydligt starkare administrativ ställning för chefsJO och kanslichefen, eller se till att regelverket ändrades så att avdelningarna även formellt blir självständiga med tydligt chefsansvar för respektive justitieombudsman. Utredaren tog även upp ett flertal andra frågor, dock utan att lämna några mer detaljerade förslag, vilket inte heller var uppgiften. beslutade dåvarande chefsJO om vissa justeringar av . Frågan om en nationell rättigheter utreds beslutade att ge en utredare i uppdrag att överväga och analysera om det är lämpligt att en nationell rättigheter blir en del av JO och på vilket sätt det skulle kunna genomföras organisatoriskt. Utredningen, JO som IMR? (dnr 1214-2016/17), som överlämnades var ett led i beredning av frågan om en svensk rättigheter (bet. 2017/18:KU6). På förslag av tillkännagav för regeringen som sin mening att regeringen skyndsamt på nytt skulle låta utreda frågan om en nationell rättigheter i (bet. 2017/18:KU6 punkt 2, rskr. 2017/18:98). I sitt ställningstagande uttalade bl.a. att det fanns skäl för att inte föreslå att en rättigheter skulle inrättas vid JO eller som en särskild myndighet under . Genom ett beslut uppdrog åt en utredare att biträda i arbetet med att utreda inrättandet av en nationell rättigheter (Ku 2018:A). Uppdraget innebar att utredaren skulle ta fram ett förslag på hur en nationell rättigheter kan utformas för att uppfylla Parisprinciperna inom ramen för den svenska konstitutionella ordningen. Utredaren har till regeringen överlämnat promemorian Förslag till en nationell rättigheter i (Ds 2019:4). Utredaren föreslår att MR-institutionen, benämnd nationella rättigheter, ska inrättas som en ny myndighet under regeringen. Förslagen har remissbehandlats och ärendet bereds inom (dnr A2019/00606/MRB). JO:s internrevisorer genomför granskning På uppdrag av chefsJO genomförde JO:s internrevisorer en granskning av verksamhetsstyrningen vid JO. Syftet var att granska hur verksamheten styrs och följs upp utifrån gemensamma mål. Uppdraget redovisades till JO . Enligt granskningsrapporten är internrevisorernas samlade bild att verksamhetsstyrningen vid JO är decentraliserad. Det anförs att styrningen av respektive avdelning utgår från den ansvariga ombudsmannen och att styrningen från myndighetschefen är mindre påtaglig. I granskningen har även framkommit ett behov av att tydligare beskriva processen för att styra och följa upp verksamheten. Vidare ser internrevisorerna att JO kan utveckla verksamhetsplanens utformning och målformulering så att verksamhetens inriktning blir tydligare för mottagarna. Internrevisorerna förordar att JO tydligare bryter ned målet för genomförda inspektioner på avdelningar och typ av inspektioner för att få en bättre styrande effekt av målet. Ett av myndighetens tre övergripande mål avser internationell verksamhet, men enligt internrevisorerna framgår det inte i JO-instruktionen eller av någon annan styrning att internationell verksamhet ska bedrivas. Sammanfattningsvis anser internrevisorerna att JO bör förbättra sin verksamhetsstyrning och uppföljning. behandling av JO:s ämbetsberättelser och viss granskning JO:s ämbetsberättelser har –2018 och /19 behandlats i betänkandena /19:KU11, 2017/18:KU11, 2016/17:KU11, 2015/16:KU7 och 2014/15:KU11. I enlighet med 11 § JO-instruktionen överlämnar JO sin ämbetsberättelse till . I samband med det lämnar justitieombudsmännen även muntlig information om sin verksamhet vid ett offentligt sammanträde med utskottet. Vid överlämnandet 2016/17, 2017/18 och 2018/19 deltog justitieombudsmännen även vid ett slutet sammanträde. I samband med utskottets beredning av respektive ämbetsberättelse besökte utskottets kansli ombudsmannaexpeditionen och gick där igenom ämbetets äldsta ärenden som ännu inte var avgjorda. tog då del av diarier, protokoll och andra handlingar. Vid beredningen av respektive ämbetsberättelse har utskottet i sitt ställningstagande uttalat bl.a. att utskottet förutsätter att regeringen och myndigheter vidtar de åtgärder som krävs för att komma till rätta med de fel och brister som JO konstaterat när det gäller allvarliga brister och problem med långa handläggningstider och vad gäller vissa myndigheters regeltillämpning och ärendehantering. Vidare har utskottet anfört att det anser att det är mycket värdefullt att ombudsmännen informerar om sina iakttagelser och påtalar de behov av författningsändringar eller andra åtgärder som har identifierats genom ombudsmännens tillsynsarbete. Utskottet har också instämt i JO:s påpekanden om vikten av att grundläggande rättsstatliga principer tillämpas och att individens värdighet i den offentliga verksamheten respekteras också i förhållande till personer som frihetsberövats på grund av brott. Utskottet har även anfört att det är ett grundläggande krav att myndigheter och kommuner fullgör sina skyldigheter enligt offentlighetsprincipen på ett korrekt sätt och i överensstämmelse med gällande regelverk. Vidare har utskottet betonat vikten av en fungerande ordinarie tillsynsverksamhet och därvid framhållit att en tydlig, effektiv och väl fungerande ordinarie tillsyn är nödvändig för den offentliga verksamhetens legitimitet samt att den också ger bättre förutsättningar för JO att utföra sin extraordinära tillsyn. Utskottet har även uttalat att JO:s klagomålshantering ska ha prioritet i förhållande till andra arbetsuppgifter, men har framhållit värdet av inspektionsverksamheten. Vid beredningen av ämbetsberättelsen för tiden –föreslog utskottet dessutom ett tillkännagivande till regeringen om att låta utreda frågan om möjliga åtgärder för att, med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen, möta de utmaningar som kan uppstå vid mycket frekventa och omfattande framställningar om att få ta del av allmänna handlingar (bet. 2014/15:KU11). följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:127). Regeringen tillsatte en utredning som redovisade sitt uppdrag i promemorian Frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling (Ds 2017:37). Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Om det vid tillsynsverksamheten uppkommer anledning att väcka en fråga om en författningsändring eller någon annan åtgärd från statens sida, får en justitieombudsman – efter samråd med chefsJO – göra en framställning i ämnet till eller regeringen (se nedan om tilläggsbestämmelse 9.17.5 i riksdagsordningen och 4 § JO-instruktionen). Det förekommer också att en justitieombudsman, utan att detta är reglerat i lag, lämnar en kopia av ett beslut till eller direkt till ett departement för kännedom. Inom ramen för granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning har utskottet återkommande granskat regeringens behandling av framställningar och beslut från JO. Således gjorde utskottet senast i granskningen Beslut från JO (bet. 2017/18:KU10 s. 44 f.) en genomgång av de åtgärder som vidtagits hos med anledning av justitieombudsmännens framställningar och beslut under verksamhetsåren 2013–2017. Det konstaterades att hanteringen av beslut som hade överlämnats för kännedom föreföll variera något mellan departementen. Utskottet underströk att det kunde förväntas finnas ett skäl bakom att vissa beslut överlämnades från JO, varför det fanns anledning att även de uppmärksammades inom departementen och eventuellt lades till grund för åtgärder från regeringens sida. , som inrättades , är en myndighet under med uppgift att granska den verksamhet som bedrivs av staten (13 kap. 7 § första stycket RF). är, liksom JO, en del av kontrollmakt. leds av en eller flera riksrevisorer, som väljs av . får skilja en riksrevisor från uppdraget endast om riksrevisorn inte längre uppfyller de krav som gäller för uppdraget eller om riksrevisorn har gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter måste enas om beslutet att skilja en riksrevisor från uppdraget. (Se 13 kap. 8 § första stycket RF.) Riksrevisorerna ska vara tre[5]. En av riksrevisorerna ska vara riksrevisor med administrativt ansvar och svara för myndighetens administrativa ledning. bestämmer vem av riksrevisorerna som ska ha denna uppgift. Om en riksrevisors uppdrag upphör får välja en tillförordnad riksrevisor för tiden till dess att en ordinarie riksrevisor har valts och tillträtt. (Se 13 kap. 5 § RO.) Av 13 kap. 6 § RO framgår att en riksrevisors mandatperiod är utan möjlighet till omval. Val av riksrevisor bereds av (RO:s tilläggsbestämmelse 13.6.1). En riksrevisor beslutar självständigt, med beaktande av de bestämmelser som finns i lag, vad som ska granskas. Riksrevisorn beslutar vidare självständigt hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av sin granskning. (Se 13 kap. 8 § andra stycket RF.) Enligt 13 kap. 9 § RF meddelas ytterligare bestämmelser om i riksdagsordningen och i annan lag. I lagen (2002:1023) med instruktion för finns föreskrifter om ledningen av myndigheten m.m. Av bestämmelserna i lagen framgår bl.a. att vissa beslut ska fattas av riksrevisorerna gemensamt. uppdrag är att granska genomförandet och resultatet av statliga insatser genom effektivitetsrevision och årlig revision. Förutom detta bedriver en omfattande internationell verksamhet. Inom ramen för effektivitetsrevisionen granskar hur effektiv den statliga verksamheten är. Granskningen omfattar de statliga insatserna och tar framför allt sikte på förhållanden med anknytning till statens budget, genomförandet och resultatet. Inom effektivitetsrevisionen publiceras ett trettiotal rapporter. Rapporterna överlämnas till (9 kap. 18 § RO och 9 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m.). I den årliga revisionen granskar de statliga myndigheternas årsredovisningar. Revisionen bedömer, i enlighet med god revisionssed, om årsredovisningarna är tillförlitliga, om räkenskaperna är rättvisande och om ledningens förvaltning följer tillämpliga föreskrifter och beslut. Vissa rapporter från ska överlämnas till regeringen (jfr 9 kap. 18 § RO). För varje granskningsrapport som överlämnar till regeringen ska regeringen i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit eller avser att vidta med anledning av iakttagelser i rapporten. Regeringens skrivelse ska lämnas till från det att regeringen har tagit emot rapporten (9 kap. 19 § RO). Riksrevisorernas beslut om granskningens huvudsakliga inriktning redovisas i en granskningsplan. Enligt 12 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. ska riksrevisorerna samla de viktigaste iakttagelserna från effektivitetsrevisionen och den årliga revisionen i en årlig rapport och överlämna den till . Varje vår lämnar således riksrevisorerna en sådan årlig rapport till . lämnar dessutom en uppföljningsrapport om resultatet av granskningsverksamheten inom såväl effektivitetsrevisionen som den årliga revisionen. lämnas även en uppföljningsrapport om internationella utvecklingssamarbete. Härutöver redovisar sin verksamhet i myndighetens årsredovisning som överlämnas till . har varit föremål för en omfattande översyn . behandlade dels betänkande 2017/18:KU15 Översyn av – grundlagsfrågor (jfr framst. 2017/18:RS4 och 2016/17:URF1), dels utskottets betänkande 2018/19:KU4 Översyn av – grundlagsfrågor (vilande grundlagsbeslut, m.m.). biföll utskottets förslag (rskr. 2017/18:211 och 2017/18:212 respektive rskr. 2018/19:18, 2018/19:19, 2018/19:20 och 2018/19:21). behandlade betänkande 2018/19:KU14 Översyn av – vissa frågor om och , m.m. (jfr framst. 2018/19:RS5 och 2017/18:URF2). biföll utskottets förslag (rskr. 2018/19:126, 2018/19:127 och 2018/19:128). bereder riksdagsstyrelsens framställning 2019/20:RS5 om ledningsstruktur (bet. 2019/20:KU6, jfr 2018/19:URF1). I framställningen föreslås bl.a. att ska ledas av en riksrevisor och att det ska finnas en ställföreträdande riksrevisor med titeln riksrevisionsdirektör. överlämnade en utredning som hade tillsatts av riksdagsstyrelsen sitt betänkande Avgångsvillkor och karens för riksrevisorer (2018/19:URF2) till riksdagsstyrelsen. Betänkandet har remissbehandlats. är rikets centralbank och en myndighet under . har ansvaret för penningpolitiken. Ingen myndighet får bestämma hur ska besluta i frågor som rör penningpolitik. har elva fullmäktige, som väljs av . leds av en direktion, som utses av fullmäktige. (Se 9 kap. 13 § andra stycket RF.) Bestämmelser om val av fullmäktige och om ledning och verksamhet meddelas i lag. (Se 9 kap. 13 § fjärde stycket RF.) Val av fullmäktige i avser valperiod (13 kap. 21 § RO). Valen ska enligt den generella bestämmelsen om val som gäller valperiod förrättas efter valperiodens början och gälla till dess att förrättar nytt val under nästa valperiod (12 kap. 5 § RO). Fullmäktige väljer inom sig en ordförande och en vice ordförande (1 kap. 3 § andra stycket lagen (1988:1385) om riksbank; nedan benämnd riksbankslagen). Direktionen består av sex ledamöter som utses för av fem eller . Fullmäktige utser ordförande i direktionen, som ska vara chef för , och minst en vice ordförande, som ska vara vice riksbankschef. (Se 1 kap. 4 § riksbankslagen.) prövar om ledamöterna i fullmäktige och direktionen ska beviljas ansvarsfrihet. Om vägrar en fullmäktig ansvarsfrihet är han eller hon därmed skild från sitt uppdrag. Fullmäktige får skilja en ledamot av direktionen från anställningen endast om ledamoten inte längre uppfyller de krav som ställs för att han eller hon ska kunna utföra sina uppgifter eller om han eller hon gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. (Se 9 kap. 13 § tredje stycket RF.) En parlamentariskt sammansatt kommitté, , har i uppdrag att göra en översyn av det penningpolitiska ramverket och riksbankslagen (dir. 2016:114, dir. 2017:57, dir. 2017:100 och dir. 2019:13). Uppdraget utgår från de ställningstaganden som görs i betänkandet Utvärdering av penningpolitik 2010–2015 (bet. 2015/16:FiU41). Kommittén ska bl.a. analysera och bedöma samt föreslå de författningsändringar som den anser nödvändiga inom följande områden: – penningpolitikens mål och medel – ansvar för finansiell stabilitet – roll i internationella sammanhang – den demokratiska granskningen av och penningpolitiken – ansvar för kontanthanteringen, kontantförsörjningen och beredskapen i betalningssystemet. överlämnade delbetänkandet Tryggad tillgång till kontanter (2018:42). förslag i delbetänkandet behandlades i regeringens proposition 2019/20:23 Skyldighet för kreditinstitut att tillhandahålla kontanttjänster. Regeringens förslag i propositionen har behandlats av (bet. 2019/20:FiU29 och rskr. 2019/20:77.) överlämnade sitt slutbetänkande En ny riksbankslag (SOU 2019:46) till regeringen. I artikel 228 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) finns bestämmelser om en europeisk ombudsman. I artikel 228.1 i FEUF föreskrivs att en europeisk ombudsman, vald av , har befogenhet att från varje unionsmedborgare eller varje annan fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat ta emot klagomål om missförhållanden i unionsinstitutionernas, unionsorganens eller unionsbyråernas verksamhet, med undantag för Europeiska unionens domstol då den utövar sina domstolsfunktioner. Europeiska ombudsmannen ska undersöka och rapportera om dessa klagomål. Vidare anges att ombudsmannen inom ramen för sitt uppdrag ska företa de undersökningar som han finner berättigade, antingen på eget initiativ eller på grundval av de klagomål som framförs till honom direkt eller genom en ledamot av ; detta gäller dock inte om de påstådda förhållandena är eller har varit föremål för ett domstolsförfarande. Om ombudsmannen konstaterar att ett missförhållande har förekommit, ska han hänskjuta frågan till den institution, det organ eller den byrå som berörs, som ska ha en frist för att delge honom sina synpunkter. Ombudsmannen ska därefter lämna en rapport till och den institution, det organ eller den byrå som berörs. Den klagande ska underrättas om resultatet av dessa undersökningar. Ombudsmannen ska även förelägga en årlig rapport om resultatet av sina undersökningar. I artikel 228.2 i FEUF anges att ombudsmannen ska väljas efter varje val till för dess valperiod och att ombudsmannen kan utses på nytt. Vidare anges att ombudsmannen på begäran av kan avsättas av domstolen om han inte längre uppfyller de krav som ställs för att han ska kunna utföra sina uppgifter eller om han gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Frågan om ombudsmannens självständiga ställning regleras i artikel 228.3 i FEUF. Där anges att ombudsmannen ska vara fullständigt oavhängig i sin ämbetsutövning. Då han fullgör sina uppgifter får han inte vare sig begära eller ta emot instruktioner från någon regering, någon institution, något organ eller någon byrå. Ombudsmannen får inte under sin ämbetstid utöva någon avlönad eller oavlönad yrkesverksamhet. Enligt artikel 228.4 i FEUF får anta förordningar som fastställer regler och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning. Kommissionen ska yttra sig över förslaget. Rådet ska godkänna förslaget i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande. Rådet ska fatta beslut med kvalificerad majoritet. Europeiska ombudsmannens stadga finns i beslut 94/262/EKSG, EG, Euratom av om föreskrifter och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning. Detta beslut ändrades . Det pågår arbete med att revidera stadgan. Således har tagit fram ett utkast till en förordning[6] som innehåller ändringar och anpassningar i stadgan på en rad olika områden som rör Europeiska ombudsmannens ämbetsutövning. har genom en resolution[7] antagit utkastet till förordning. Syftet med revideringen är att stärka myndighetens oavhängighet och opartiskhet, att ge bättre möjligheter för ombudsmannen att genomföra grundliga och opartiska undersökningar samt att anpassa regleringen till Lissabonfördragets nya rättsliga grund. , formellt Europeiska kommissionen för demokrati genom lag[8], är ett rådgivande organ inom . Den består av oberoende experter inom statsrätt, med inriktning på konstitutionell och internationell rätt. Kommissionen inrättades 1990. grundades och sammanträder i , , därav det informella namnet. Den har totalt 62 medlemsstater, inklusive medlemsstaterna i . är det tillåtet för andra stater än enbart europeiska att vara medlemmar i kommissionen. Kommissionens syfte framgår av artikel 1 i stadgarna[9]: att vara ett rådgivande organ rörande de garantier som juridiska normer ska uppställa i demokratins tjänst. Kommissionens arbete är inriktat på konstitutionella och andra rättsliga frågor av särskild betydelse för demokratiutvecklingen i ett land. bistår medlemsländer, och även andra stater, genom att bl.a. ta fram demokratiska författningar och erbjuda rådgivning i frågor om val, mänskliga rättigheter och oberoende domstolar. Huvuddelen av kommissionens rapporter gäller analyser av ett visst lands lagstiftning eller lagförslag och faller under tre olika kategorier: – rapporter om skydd för mänskliga rättigheter – rapporter om konstitutionella domstolar och domstolar i övrigt, särskilt i frågor som rör åklagares och domares rättsliga ställning och domstolarnas självständighet – rapporter om tillsynsmekanismer, såsom ombudsmän, och andra mekanismer för säkrande av god förvaltning, såsom lagar om insyn och offentlighet. Kommissionen kan bestämma att själv initiera en jämförande studie, men den arbetar huvudsakligen efter framställning från olika instanser. Huvudsakligen kommer dessa från den berörda staten själv. antog ett antal principer som syftar till att främja skyddet av ombudsmannainstitutioner[10]. Principerna avser frågor om ombudsmannainstitutioners oberoende, självständighet, legitimitet, rättsliga ställning, status, ordningen för val/omval/entledigande av ombudsman, mandatperiodens längd, uppdrag och verksamhetsområde, förutsättningarna för att bedriva utredningar och få tillgång till utredningsmaterial, framställningsrätt, finansiellt oberoende, bemanning, immunitet etc. (), som inrättades 1978, är en global organisation för internationellt samarbete mellan oberoende ombudsmanna-institutioner. IOI arbetar för att sprida kunskap om ombudsmannabegreppet på olika sätt. Exempelvis uppmuntrar IOI inrättandet av ombudsmannainstitutioner i länder där sådana inte finns. Vidare arbetar IOI för att främja informations- och erfarenhetsutbyte genom internationella konferenser och utbildningsinsatser samt finansierar forskning och regionala projekt. IOI för även en dialog med internationella organisationer och intressenter i ombudsmannarelaterade ämnen. IOI behandlar också politikområden som är av särskild betydelse för medlemmarna och gör uttalanden i syfte att bidra till en förbättrad offentlig förvaltning globalt. IOI har tagit fram bl.a. riktlinjer för utveckling och reformer av ombudsmannainstitutioner[11]. I riktlinjerna behandlas frågor om rättslig grund, utnämning, omval, entledigande, mandatperiod, befogenheter, klagomålshantering etc. Den övergripande rättsliga regleringen av JO:s verksamhet utgår från regeringsformen, i vilken hänvisas till riksdagsordningen (RO) och annan lagstiftning. Nedan redovisas närmare bestämmelser om JO:s verksamhet. I 13 kap. 6 § första stycket regeringsformen slås fast att ska välja en eller flera justitieombudsmän samt något om vilka uppgifter och befogenheter justitieombudsmännen har. Där anges bl.a. att justitieombudsmännen ska utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra föreskrifter. Tillsynen ska ske i enlighet med den instruktion som beslutar.