bet · H601JuU14 · 2019-04-05 00:00:00 — Motionärerna anför att stöd till trossamfund (SST) 2014 visade att är dåligt på att bekämpa religiöst motiverade hatbrott. Trots detta finns det alltjämt ytterst lite statistik och forskning att tillgå. Det lilla som gjorts har varit kring antisemitiska och islamofobiska hatbrott. Ett undantag är en undersökning av organisationen . Vi föreslår därför att studier med inriktning på kristofobiska hatbrott genomförs. I motion 2018/19:1607 av (M) begärs ett tillkännagivande om att polisens och övriga rättsväsendets arbete mot hatbrott som riktas mot troende ska följas noga. Motionären anför att hatbrott mot troende inte bara är ett problem för de direkt berörda utan även ett demokratiproblem. Religionsfriheten är inte värd mycket om de som utövar sin tro inte kan känna sig trygga. Med begreppet hatbrott avses i regel brotten hets mot folkgrupp och olaga diskriminering samt andra brott där ett motiv för brottet har varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. Av 29 kap. 2 § 7 framgår att det som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt ska beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationalitet eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. Regeringen anförde i proposition 2017/18:1 utgiftsområde 13 s. 49 att en nationell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott (Ku2016/02629/DISK) beslutades . Planen innebär att ett samlat grepp tas om arbetet mot rasism och liknande former av fientlighet som utförs av flera myndigheter, regionala och lokala aktörer samt organisationer inom det civila samhället. Planen utgår från fem särskilt viktiga strategiska områden, däribland mer kunskap, utbildning och forskning samt ett mer aktivt rättsväsende. Polisanmälda hatbrott utgörs av inkomna anmälningar där Brå har identifierat ett hatbrottsmotiv samt uppgifter om hur dessa anmälningar hanterats av rättsväsendet (s.k. handlagda ärenden). Statistiken har redovisats i en årlig hatbrottsrapport tillsammans med statistik om självrapporterad utsatthet utifrån Nationella trygghetsundersökningen, Politikernas trygghetsundersökning och Skolundersökningen om brott. (som avser polisanmälningar ) publiceras dock hatbrottsrapporten för att mellanliggande år publicera andra fördjupade studier på området. Nästa rapport om polisanmälda hatbrott publiceras 2019. Av regleringsbrevet för Brå framgår att Brå ska göra en fördjupad studie av antisemitiska hatbrott. Brå ska i studien belysa den antisemitiska hatbrottslighetens karaktär med fokus på gärningspersoner i syfte att få förbättrad kunskap för att kunna stärka det förebyggande arbetet. Uppdraget ska redovisas (Ku2017/02333/DISK). Utskottet ser allvarligt på hatbrott mot troende inom alla religioner. Som redovisats ovan har regeringen beslutat om en nationell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott. Det har enligt utskottet inte framkommit något som mot denna bakgrund ger utskottet anledning att nu ta något sådant initiativ som motionärerna efterfrågar. Utskottet är således inte berett att föreslå ett tillkännagivande härom till regeringen. Motion 2018/19:174 (KD) yrkande 1 avstyrks därför. Utskottet anser i linje med vad som anförts ovan att polisens och övriga rättsväsendets arbete mot hatbrott riktade mot troende är viktigt. Något tillkännagivande till regeringen om att detta ska följas är enligt utskottet dock inte nödvändigt. Motion 2018/19:1607 (M) avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att straffen för överträdelser av kontaktförbud ska skärpas och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. ökad användning av elektronisk övervakning vid kontaktförbud och om att utöka området för kontaktförbud. Jämför reservation 23 (M, L), 24 (SD, KD, L), 25 (SD), 26 (L) och 27 (M, L). I motion 2018/19:272 av (KD) efterfrågas en utredning av vad som ligger bakom de stora skillnaderna i hanteringen av kontaktförbud i landet och att regeringen bör återkomma med förslag om hur dessa skillnader kan jämnas ut. Motionären pekar på att det är stor skillnad mellan olika åklagarkammare vad gäller hur stor andel av begärda kontaktförbud som beviljas. I kommittémotion 2018/19:2598 av m.fl. (L) yrkande 1 anförs att hotbildsbedömningen alltid ska vara vägledande, och om den ger vid handen att det finns skäl för en elektronisk fotboja bör detta vara möjligt även vid kontaktförbud av normalgraden. Liknande yrkanden framförs också i motionerna 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 2, 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkande 22 och 2018/19:467 av Gulan Avci (L) yrkande 2. Även andra frågor om kontaktförbud tas upp i flera motioner. I två motioner framförs yrkanden om skärpta straff för överträdelser. Sådana yrkanden framförs i motionerna 2018/19:735 av m.fl. (SD) yrkandena 2 och 3 samt 2018/19:2598 av m.fl. (L) yrkande 2. I kommittémotion 2018/19:735 av m.fl. (SD) yrkande 4 begärs att lagstiftningen ska kompletteras så att ett kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna utfärdas vid frisläppandet av den som dömts för ett vålds- eller sexualbrott gentemot en närstående. Ett yrkande med samma innebörd framförs i motion 2018/19:2598 av m.fl. (L) yrkande 6. I kommittémotion 2018/19:735 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs en ändring i lagstiftningen med syfte att förenkla utfärdandet av kontaktförbud för utsatta kvinnor. I kommittémotion 2018/19:2598 av m.fl. (L) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om en utvidgning av området för kontaktförbudet. Motionärerna anför att ett särskilt utvidgat kontaktförbud bör kunna gälla en hel kommun eller flera kommuner. I samma kommittémotion begärs i yrkande 4 att de lagändringar beträffande kontaktförbud i gemensam bostad som infördes bör utvärderas. Motionärerna anför att lagändringarna inte fått tillräckligt genomslag i praktiken. Av 1 § lagen (1988:688) om kontaktförbud framgår att en person kan förbjudas att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (kontaktförbud). Kontaktförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet ska skydda. Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Ett kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. I 1 a § nämnda lag finns bestämmelser om möjligheten att meddela kontaktförbud när det gäller den gemensamma bostaden. Av 2 § första stycket lagen om kontaktförbud framgår att om det kan antas att ett kontaktförbud enligt 1 § inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad, arbetsplats eller något annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud). Ett beslut om utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om den mot vilken beslutet avses gälla har överträtt ett kontaktförbud och det inte finns särskilda skäl mot det. Av andra stycket följer att den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får förbjudas att uppehålla sig inom ett större område än som följer av första stycket (särskilt utvidgat kontaktförbud). Förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Det får inte avse ett större område än vad som är nödvändigt. Ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud ska vidare förenas med villkor om elektronisk övervakning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Särskilt utvidgat kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Av 4 § framgår bl.a. följande. Kontaktförbud ska meddelas för , högst . Kontaktförbud när det gäller gemensam bostad får dock meddelas . Ett kontaktförbud när det gäller gemensam bostad får endast förlängas om det finns särskilda skäl och med högst i taget. Av 7 § lagen om kontaktförbud framgår att frågan om kontaktförbud prövas av allmän åklagare och tas upp på begäran av den som förbudet ska skydda eller när det annars finns anledning till det. Av 24 § samma lag framgår att den som bryter mot ett kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning döms för överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning till fängelse i högst . Den som i övrigt bryter mot ett kontaktförbud döms för överträdelse av kontaktförbud till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. I 25 § anges att den som har getts ett kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hindrar att den elektroniska övervakningen kommer till stånd döms för hindrande av elektronisk övervakning till böter eller fängelse i högst . Utvecklingscentrum vid har publicerat en handbok om kontaktförbud. har därefter uppdaterats . är avsedd att ge stöd för handläggning av ärenden om kontaktförbud. innehåller en genomgång av de bestämmelser som ska tillämpas vid handläggningen och beslutsfattandet. I handboken lämnas förslag till hur man som åklagare kan arbeta vid handläggningen av ärenden om kontaktförbud och vad man bör tänka på i olika situationer. Dispositionen följer handläggningsgången i ett kontaktförbudsärende. Utvecklingscentrum publicerade en promemoria om enhetliga handläggningsrutiner för kontaktförbud (RättsPM 2016:6). anför bl.a. följande (s. 3). En handläggning av kontaktförbud som bygger på gemensamma prioriteringar hos polis och åklagare, kontinuitet och nära samarbete med enhetliga rutiner bedöms öka förutsättningarna för att ärendena handläggs med hög kvalitet inom den föreskrivna tidsfristen. Utvecklingscentrum har i dialog med företrädare för Väst och därför utarbetat rutiner för handläggning och tagit fram ett direktiv – Initiala utredningsåtgärder – kontaktförbud. De är avsedda att vara ett stöd vid handläggningen av kontaktförbudsärenden och öka förutsättningarna för ett strukturerat och nationellt enhetligt arbetssätt. Syftet är också att öka förutsättningarna för ett strukturerat samarbete mellan polis och åklagare på lokal nivå. Handläggningsrutinerna och direktiv – Initiala utredningsåtgärder – kontaktförbud utgör ett komplement till . pågår ett arbete inom polisen där man gör en översyn av polisens riktlinjer för kontaktförbud. Utvecklingscentrum vid har tidigare i tillsynsrapport 2013:4 genomfört en kartläggning av tillämpningen av bestämmelserna om kontaktförbud. I rapporten anförs bl.a. följande. Det går inte att utläsa av granskningsmaterialet att åklagarkammare med låg andel beviljade kontaktförbud skulle tillämpa kontaktförbudslagstiftningen på ett annorlunda sätt än kammare med en hög andel beviljade kontaktförbud. De skillnader i andel beviljade kontaktförbud som finns mellan de granskade åklagarkammarna kan kanske till viss del förklaras av förekomst av kvalitetsskillnader i ansökningarna som inkommit från polisen. Antalet och andelen ansökningar som riktar sig mot bekanta eller obekanta, i vilka förutsättningarna för kontaktförbud oftast saknas, kan också i någon mån förklara skillnaderna. Utskottet föreslog i betänkande 2014/15:JuU18 att skulle göra ett tillkännagivande om att regeringen borde utreda om kraven för när kontaktförbud får förenas med elektronisk övervakning (s.k. fotboja) är för höga. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:124). Utskottet behandlade i betänkande 2017/18:JuU25 proposition 2017/18:81 Elektronisk övervakning av kontaktförbud. Utskottet föreslog i betänkandet att skulle anta regeringens förslag till ändringar i lagen om kontaktförbud och i . Syftet med lagändringarna var att stärka skyddet mot trakasserier och förföljelse genom en bättre kontroll av att kontaktförbud följs och en skärpt syn på överträdelser av kontaktförbud med elektronisk övervakning. Förslaget innebär att utvidgade kontaktförbud ska kunna övervakas elektroniskt. Detta ska vara huvudregeln om den som avses med ett beslut har överträtt ett kontaktförbud. Den längsta möjliga initiala förbudstiden för kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning ska enligt förslaget vara , i stället för som tidigare . Vidare föreslogs att överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning införs som en särskild brottsbeteckning. Straffskalan ska vara fängelse i högst . Slutligen föreslogs att straffbestämmelsen om olaga förföljelse i 4 kap. 4 b § utvidgas till att omfatta även överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning. Lagändringarna trädde i kraft . Utskottet föreslog i betänkandet även ett tillkännagivande till regeringen om att ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:255). Bortsett från det redovisade tillkännagivandet till regeringen behandlade och avstyrkte utskottet (s. 17 f.) motionsyrkanden som i huvudsak överensstämmer med de nu aktuella, bl.a. ökad användning av kontaktförbud med elektronisk övervakning, skärpta straff för överträdelser av kontaktförbud och utvidgning av området för kontaktförbudet. följde utskottets förslag. Utskottet har noterat att det förekommer skillnader när det gäller hur stor andel kontaktförbud som beviljas vid olika åklagarkammare. Utskottet anser dock att är bäst skickad att bevaka detta och vid behov vidta åtgärder för att jämna ut eventuella skillnader. Som framkommit ovan har myndigheten också tagit fram en promemoria om enhetliga handläggningsrutiner för kontaktförbud. Något tillkännagivande till regeringen i enlighet med vad som anförs i motion 2018/19:272 (KD) om att utreda vad som ligger bakom skillnaderna är enligt utskottet därför inte nödvändigt. Motionen bör avslås. I ett antal motioner efterfrågas en ökad användning av elektronisk övervakning vid kontaktförbud och om så behövs även vid kontaktförbud av normalgraden. Utskottet, som noterar att det vid behandlingen av proposition 2017/18:81 Elektronisk övervakning av kontaktförbud framgick att det är svårt att göra elektronisk övervakning möjlig vid ordinära kontaktförbud eftersom det vid denna form av kontaktförbud inte bestäms något geografiskt område (bet. 2017/18:JuU25 s. 18), vidhåller att motioner som efterfrågar elektronisk övervakning i dessa fall bör avslås. Motionerna 2018/19:467 (L) yrkande 2, 2018/19:2598 (L) yrkande 1, 2018/19:2806 (M) yrkande 22 och 2018/19:2865 (M) yrkande 2 avstyrks därför. Genom ändringar 2018 i lagen om kontaktförbud skärptes straffen för överträdelser av kontaktförbud med elektronisk övervakning. Någon motsvarande skärpning av straffen för kontaktförbud utan elektronisk övervakning har dock inte skett. Böter kvarstår i straffskalan och ringa överträdelser är helt straffria. Utskottet konstaterar vidare att den nationella samordnaren mot våld i nära relationer presenterade ett lagförslag om skärpning av straffskalan (SOU 2014:49 s. 25). Enligt utredarens förslag skulle böter tas bort ur straffskalan för alla överträdelser av normalgraden av kontaktförbud, medan ringa överträdelse av kontaktförbud skulle ge böter om inte särskilda omständigheter gör att kontakten kan anses klart ursäktlig. En sådan skärpning skulle enligt utskottets mening göra att straffet står i bättre proportion mot den integritetskränkning brottsoffret utsätts för vid överträdelser av ett kontaktförbud. Utskottet föreslår därför att regeringen ska ta initiativ till att straffen för överträdelser av kontaktförbud utan elektronisk övervakning skärps. Därmed bifaller utskottet motionerna 2018/19:735 (SD) yrkanden 2 och 3 samt 2018/19:2598 (L) yrkande 2. I motionerna 2018/19:735 (SD) yrkande 4 och 2018/19:2598 (L) yrkande 6 begärs att personer som dömts för vålds- och sexualbrott mot närstående ska erhålla ett kontaktförbud med elektronisk övervakning vid frigivningen. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och ser därför inte heller nu skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som begärs i motionen. Utskottet har behandlat motionsyrkanden likalydande med det som framställs i motion 2018/19:735 (SD) yrkande 1 om att lagstiftningen ska ändras så att det blir betydligt enklare för utsatta personer att få ett kontaktförbud utfärdat. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och ser inte heller nu skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs och avstyrker därför motionsyrkandet. Utskottet vidhåller sin inställning att bestämmelserna om vilket område ett kontaktförbud får omfatta är väl avvägda. Utskottet ser därför inte skäl för att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2018/19:2598 (L) yrkande 3 och avstyrker yrkandet. I motion 2018/19:2598 (L) yrkande 4 begärs en utvärdering av tillämpningen av bestämmelsen om kontaktförbud i gemensam bostad. Enligt lagen om kontaktförbud ska beslut om kontaktförbud avseende gemensam bostad meddelas med särskild skyndsamhet. Det finns även särskilda tidsfrister i fråga om domstolens handläggning av sådana kontaktförbud. Som framgår ovan ger ut en handbok om kontaktförbud. I handboken redogörs bl.a. för de skyndsamhetskrav som gäller vid handläggningen av beslut om kontaktförbud avseende gemensam bostad. Vidare har Utvecklingscentrum gett ut en rättspromemoria om enhetliga handläggningsrutiner för kontaktförbud. Utskottet ser positivt på det arbete som sker men vill också framhålla vikten av att och övriga berörda myndigheter fortsätter att följa upp handläggningen av kontaktförbud inklusive sådana som avser gemensam bostad. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att det pågår ett aktivt arbete när det gäller frågan om tillämpning av reglerna om kontaktförbud. Utskottet utgår vidare från att regeringen noga följer frågan och vid behov vidtar de åtgärder som behövs. Något tillkännagivande från sida behövs därför inte och utskottet avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att rutinerna för risk- och hotanalyser hos polisen som görs vid anmälan om våld i nära relationer ska ses över. Jämför reservation 28 (C). I kommittémotion 2018/19:2843 av m.fl. (C) yrkande 22 begärs att rutinerna för risk- och hotanalyser som görs hos polisen vid anmälan om våld i nära relationer, följt av handlingsplaner och stöd ska ses över. En nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor Regeringen anför i skrivelsen En nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor (skr. 2016/16:10 s. 120) att strategins första målsättning handlar om att i högre grad förhindra att våld över huvud taget uppstår samt att förmå män och pojkar som utövar våld att upphöra med det. Den avser både insatser som riktas till hela befolkningen och insatser som riktas till grupper som enligt bästa tillgängliga kunskap har förhöjd risk att utöva eller utsättas för våld (s.k. universell respektive selektiv prevention). Här ingår även insatser som syftar till att minska antalet möjliga tillfällen att utöva våld (s.k. situationell prevention), såsom åtgärder i utformningen av stadsmiljöer. Hit hör också insatser riktade till män som har utövat våld för att förebygga upprepat våld (s.k. indikativ prevention), t.ex. genom användning av strukturerade riskanalyser. (Brå) betonar i rapporten (rapport 2015:3) att rättsväsendet behöver utveckla sina rutiner för att på ett systematiskt sätt arbeta med strukturerade hot- och riskbedömningar (s. 12). Det innebär att specialiserad och väl utbildad personal bör utföra de strukturerade bedömningarna inom polisen, med efterföljande kvalitetsgranskning. Ett sätt för åklagarna att ta del av resultatet kan vara att ge polisen direktiv om en sammanfattning av bedömningen, inte det kompletta underlaget, för att undvika att eventuellt känsliga detaljer om skyddspersonen delges förbudspersonen. har informerat om att strukturerade riskbedömningar genomförs av utbildad personal vid brottsoffer- och personsäkerhetsgrupper. Fyra olika evidensbaserade checklistor används beroende på vilken typ av brottslighet som är aktuell. Behöver den strukturerade riskbedömningen kompletteras med ytterligare information eller perspektiv, görs en fördjupad riskbedömning. De fördjupade riskbedömningarna genomförs av analytiker vid underrättelseenheter. Riskbedömningar utgör beslutsunderlag för vilka stöd- eller skyddsåtgärder som ska vidtas. Vidare har information hämtats in från om att en arbetsgrupp inom polisen tog hand om det resultat som kom fram vid högskolas utvärdering av polisens metoder för riskanalys. Arbetsgruppen avslutade sitt arbete . pågår ett kontinuerligt arbete för att förbättra riskanalyserna. Checklistorna ses också över löpande för att få med den forskning som tillkommer på området. Utskottet behandlade i betänkande 2016/17:JuU20 (s. 32 f.) ett liknande yrkande som det nu aktuella. Utskottet, som avstyrkte yrkandet, vidhöll sin tidigare inställning och ansåg att det saknades skäl att ställa sig bakom de tillkännagivanden som begärdes om bl.a. att polisens rutiner för risk- och hotanalyser vid anmälan om våld i nära relationer bör ses över. följde utskottets förslag (prot. 2016/17:104). I sitt skyddsarbete använder polisen flera strukturerade hot- och riskbedömningar. Som framgår ovan arbetar polisen kontinuerligt med att förbättra dessa. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och ser inte heller nu skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2018/19:2843 (C) yrkande 22 om att polisens rutiner för risk- och hotanalyser vid anmälan om våld i nära relationer bör ses över. Utskottet avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en brottsofferportal för drabbade av bedrägerier och identitetskapningar och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. en översyn av det offentliga stödet till brottsofferjourer, om att medling ska erbjudas oavsett gärningsmannens ålder och om ett starkare brottsofferperspektiv i hela rättsväsendet. Jämför reservation 29 (KD), 30 (KD), 31 (KD), 32 (C), 33 (C), 34 (S, MP) och 35 (M, V). I kommittémotion 2018/19:2463 av m.fl. (KD) yrkande 1 begärs att det offentliga stödet till brottsofferjourer ska ses över. Motionärerna anför att det statliga ekonomiska stödet till de lokala ideella brottsofferstödjande verksamheterna bör vara långsiktigt och inte projektbaserat. I samma motion (yrkande 2) begärs att avgiften till Brottsofferfonden ska utökas. Vidare yrkas att medling ska erbjudas oavsett gärningsmannens ålder (yrkande 3) och att en nationell samordnare för medling bör tillsättas (yrkande 4). Motionärerna begär i samma motion ett tillkännagivande om kommunernas skyldighet att finansiera brottsofferstöd (yrkande 6). Avslutningsvis begärs i yrkande 10 att verksamheten med stödcentrum för unga brottsoffer byggs ut till att omfatta hela landet. I kommittémotion 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 20 begärs ett tillkännagivande om att skapa ett starkare brottsofferperspektiv i hela rättsväsendet, bl.a. genom ökad rätt till information för brottsoffer. I samma motion yrkande 24 framhålls vikten av att verka för ett stärkt brottsofferstöd för offer för våld i nära relationer. Motionärerna anför att för att de som polisanmäler ska kunna känna sig trygga ska anmälaren få brottsofferstöd från polisanmälan.