bet · H601KU27 · 2019-06-12 00:00:00 — Således anges i lagen (1 §) att en person efter egen ansökan ska få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon upplever att han eller hon tillhör det andra könet uppträder i enlighet med denna könsidentitet måste antas komma att leva i denna könsidentitet även Vidare anges i 2 § att en person efter ansökan ska få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon har en medfödd avvikelse i könsutvecklingen och om en ändring av könstillhörigheten är förenlig med utvecklingen av könsidentiteten mest förenlig med sökandens kroppsliga tillstånd. Frågan om att upphäva könstillhörighetslagen och ersätta den med två nya lagar, en om den juridiska processen vid byte av det kön som framgår av folkbokföringen och en om den medicinska, har behandlats i betänkandet Juridiskt kön och medicinsk könskorrigering (SOU 2014:91) och i departementspromemorian Ändring av det kön som framgår av folkbokföringen (Ds 2018:17). Frågorna om att införa ett tredje juridiskt kön och att avskaffa juridiska kön berörs inte i dessa sammanhang. I diskrimineringslagen (2008:567) anges att med kön avses att någon är kvinna eller man (1 kap. 5 §). I förarbetena till lagen anges att regeringens utgångspunkt är att det rättsligt sett finns två kön – man och kvinna (prop. 2007/08:95 s. 112 f.). Regeringen anför att hade föreslagit att kön skulle definieras som ”det biologiska kön som registrerats för en person vid födelsen eller det kön som senare fastställs för henne eller honom”. Bakgrunden synes vara det faktum att ett nyfött barn i i allmänhet tilldelas ett personnummer enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen. Ett problem med kommitténs förslag till definition var enligt regeringen att inte alla som borde kunna åberopa diskrimineringsförbudet folkbokförs i landet. Till exempel är barn vars föräldrar inte är folkbokförda i landet samt asylsökande och turister eller andra tillfälliga besökare i landet inte folkbokförda enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen. Det går därmed inte att låta ”det biologiska kön som registrerats” ligga till grund för vad som menas med kön. Regeringen såg vidare ett värde i att definitionen av kön är enkel och tydlig och ansåg att det för diskrimineringslagens ändamål borde vara tillräckligt att till en början ange att det med kön avses ”att någon är kvinna eller man”. Med könsöverskridande identitet eller uttryck avses i samma bestämmelse i diskrimineringslagen att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön. Genom en lagändring som trädde i kraft omfattar brottet hets mot folkgrupp i tryckfrihetsförordningen och att i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hota eller uttrycka missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på bl.a. könsöverskridande identitet eller uttryck. Begreppet könsöverskridande identitet eller uttryck har också lagts till i bestämmelse om olaga diskriminering och i åtalsregeln om förolämpning. Utredningen om stärkt ställning och bättre levnadsvillkor för transpersoner Utredningen om stärkt ställning och bättre levnadsvillkor för transpersoner har i sitt betänkande Transpersoner i – Förslag för stärkt ställning och bättre levnadsvillkor (SOU 2017:92) föreslagit att regeringen ska tillsätta en utredning för att utreda möjligheten till ett tredje juridiskt kön i samt därmed ett införande av könsneutrala personnummer. Utredningen anför bl.a. att för många transpersoner och personer med intersexvariation har konstruktionen med könsspecifika personnummer betyd-ande nackdelar, samt nämner att det innebär att transpersoner riskerar att få sin transidentitet eller transbakgrund känd mot sin vilja. Det förhållandet att könsmarkören är binär och enbart utgår från kategorierna man och kvinna innebär även att personer som inte kan eller vill identifiera sig i enlighet med dessa kategorier osynliggörs i statistiken. Gruppen får inte heller, anför utredningen, ett rättsligt erkännande eftersom den egna identiteten inte erkänns av staten. I utredningsbetänkandet anförs vidare följande: I Transgender Europes (TGEU:s) enkätundersökning (TGEU 2017b) ställdes frågan om det skulle vara en bra idé att införa ett alternativ till ett tredje juridiskt kön. av respondenterna som var transpersoner instämde starkt och av vårdgivarna ansåg att det skulle vara en bra idé. Av de svenska respondenterna svarade av de som inte planerade att ändra juridiskt kön att anledningen till det är att det inte finns något alternativ som passar dem. För att transpersoners levnadsvillkor och hälsa ska förbättras är synlighet och rättsligt erkännande centralt. Det är i förlängningen en fråga om rätten till privatliv som fastställts av (se domar B. mot [plenum] appl.nr 13343/87, mot [GC] , appl.nr 28957/95; Y.Y. mot , appl.nr 14793/08). har även, vilket vi redogjort för i kapitel 3, uppmanat medlemsstaterna att överväga att införa en tredje könskategori för dem som önskar tillhöra en sådan (se PACE resolutionen [2015]). För att minimera de negativa konsekvenser som följer av att den enskilde inte obehindrat kan delta i samhällslivet anser vi att regeringen bör tillsätta en utredning som får i uppgift att utreda konstruktionen av personnummer, det vill säga det sätt som juridiskt kön registreras i , på så sätt att ett tredje juridiskt kön möjliggörs. Utredningens förslag har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om ett tredje kön. Motionerna har avstyrkts med hänvisning till att den omläggning av ordningen för personnummer som skulle krävas för att införa ett tredje kön är en förhållandevis genomgripande förändring som ställer nya krav t.ex. för dem som använder personnumrens könsuppgift för statistik (bet. 2011/12:KU14). Utskottet vidhöll detta ställningstagande och (bet. 2015/16:KU15 och 2017/18:KU34). och Liberalerna reserverade sig. har också avstyrkt motionsyrkanden om könsneutrala personnummer med hänvisning till behovet av könsuppdelad statistik (bet. 2014/15:SkU20, 2015/16:SkU20, 2016/17:SkU26 och 2017/18:SkU19). Utskottet vidhåller tidigare ställningstaganden om att införa ett tredje juridiskt kön. Utskottet ställer sig inte heller bakom yrkandet om att juridiska kön ska avskaffas. Utskottets förslag i korthet avstyrker motionsyrkanden om arbetet med att stärka skyddet för mänskliga rättigheter i . Jämför reservation 4 (C), 5 (V) och 6 (L). I partimotion 2018/19:2040 yrkande 2 begär m.fl. (L) ett tillkännagivande om vikten av att värna respekten för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i EU. Motionärerna anför att EU måste stå fast vid de grundläggande värderingarna om demokrati, rättsstat, respekt för mänskliga rättigheter, fri rörlighet och öppenhet mot omvärlden. EU:s möjligheter att markera mot de medlemsländer som kränker rättsstatens principer måste utvecklas så att kommissionen regelbundet granskar samtliga medlemsländer och redovisar resultatet i ministerrådet. Systematiska kränkningar av medborgares rättigheter eller diskriminering av minoriteter ska enligt motionärerna leda till sanktioner efter beslut av . Ett motsvarande förslag finns i partimotion 2018/19:2063 yrkande 7 av m.fl. (L) och i kommittémotion 2018/19:2859 yrkande 8 av m.fl. (C). m.fl. (L) begär också i partimotion 2018/19:2597 yrkande 22 ett tillkännagivande om att i EU ska verka för att sanktioner riktas mot de medlemsländer i EU som inte respekterar hbtq-personers mänskliga rättigheter. Motionärerna anför att diskriminering och trakasserier av hbtq-personer är vanligt förekommande. bör kunna granska hur medlemsländerna lever upp till sina skyldigheter att skydda och respektera sina medborgares mänskliga rättigheter i detta avseende. Sanktioner bör enligt motionärerna kunna beslutas mot länder som inte respekterar hbtq-personers rättigheter. bör även arbeta vidare för att antidiskrimineringsdirektivet slutligen antas och för att transpersoner ska inkluderas i det skydd som följer av EU:s diskrimineringslagstiftning. m.fl. (C) begär i partimotion 2018/19:2859 yrkande 5 ett tillkännagivande om att regeringen ska värna och stärka arbetet med mänskliga rättigheter i med som grund. Motionärerna anför att utvecklingen i går åt fel håll, med inskränkningar i de mänskliga rättigheterna. Det är enligt motionärerna centralt att fokusera på att stärka bl.a. politiska och religiösa friheter, opinionsfrihet, den demokratiska kulturen, minoriteters rättigheter och oberoende rättssystem. Det bör finnas tydliga och trovärdiga uppföljningsmekanismer och transparens i de internationella institutioner som har etablerats, ytterst . m.fl. (V) begär i kommittémotion 2018/19:723 tillkännagivanden om att regeringen aktivt bör driva frågorna om civilsamhällets krympande utrymme inom EU (yrkande 18) och om ett starkt stöd till civilsamhället i EU:s nästa långtidsbudget (yrkande 19). Motionärerna anför att det pågår en negativ utveckling i med alltmer begränsade möjligheter för folk att engagera sig i civilsamhällets olika former av organisationer, såsom fackföreningar, miljöorganisationer, feministiska rörelser och hbtq-organisationer. måste enligt motionärerna arbeta aktivt inom Europasamarbetet, inte minst i EU och , för att vända denna negativa utveckling. Det är vidare enligt motionärerna svårt för civilsamhällets mindre aktörer att ta del av EU:s bistånd, och det bör övervägas att införa ett program för civilsamhällesstöd i EU:s budget och att ge stöd till civilsamhällets arbete med att bevaka och utöka det demokratiska utrymmet. Mot denna bakgrund bör verka aktivt för ett starkt stöd till civilsamhället i EU:s nästa långtidsbudget. I artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen () föreskrivs att unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män. Av artikel 7 i samma fördrag följer vidare att rådet under vissa omständigheter får slå fast att det finns en klar risk för att en medlemsstat allvarligt åsidosätter värden som anges i artikel 2. Innan detta slås fast ska rådet höra den berörda medlemsstaten och får i enlighet med samma förfarande framföra rekommendationer till denna stat. Det följer vidare av artikeln att på förslag från en tredjedel av medlemsstaterna eller från Europeiska kommissionen och efter godkännande, samt efter att ha uppmanat den ifrågavarande medlemsstaten att framföra sina synpunkter, enhälligt får slå fast att en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter värden som anges i artikel 2. Rådet, som ska fatta beslut med kvalificerad majoritet, får därefter besluta om att tillfälligt upphäva vissa av de rättigheter som den ifrågavarande medlemsstaten har till följd av tillämpningen av fördragen, inbegripet rösträtten i rådet för företrädaren för den medlemsstatens regering. Rådet ska då beakta de möjliga följder som ett sådant tillfälligt upphävande kan få för fysiska och juridiska personers rättigheter och skyldigheter. har antagit ett antal resolutioner i fråga om rättsstatsprincipen gentemot , , och . Dessutom pågår två artikel 7-förfaranden och ett antal överträdelseförfaranden gentemot och . Av artikel 258 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) framgår följande: Om kommissionen anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt fördragen, ska kommissionen avge ett motiverat yttrande i ärendet efter att ha givit den berörda staten tillfälle att inkomma med sina synpunkter. Om den berörda staten inte rättar sig efter yttrandet inom den tid som angivits av kommissionen, får denna föra ärendet vidare till Europeiska unionens domstol. presenterade kommissionen ett meddelande om inrättande av ett nytt ramverk i EU för att stärka rättsstaten (se fakta-PM 2013/14:FPM73). Syftet med ramverket är att göra det möjligt för kommissionen att finna en lösning med en berörd medlemsstat för att avvärja systematiska och allvarliga hot mot rättsstatsprincipen. kompletterar överträdelseförfarandet enligt artikel 258 i EUF-fördraget och mekanismerna i artikel 7 i och ska bestå av en process i tre steg: kommissionens bedömning, rekommendation och uppföljning. EU:s rättighetsstadga beskriver de fri- och rättigheter som EU erkänner att varje människa har. Det handlar t.ex. om tanke-, religions-, yttrande- och mötesfrihet, rätt till ett skyddat privatliv och barns rätt till skydd och omvårdnad. Stadgan är till stor del en sammanfattning av de rättigheter som redan finns inom EU genom fördragen och praxis. I samband med att kommissionen lade fram sitt förslag till flerårig budgetram –2027 presenterades även ett förslag på hur sambandet mellan EU-medel och upprätthållandet av rättsstatsprincipen kan stärkas (och rådets förordning om skydd av unionens budget vid generella brister när det gäller rättsstatens principer i medlemsstaterna, COM(2018) 324). Av den föreslagna förordningens artikel 4 följer att kommissionen ska kunna frysa eller minska utbetalningar av EU-medel. Förordningen har varit föremål för förhandlingar och har antagits av tillsammans med ett antal tillägg. Kommissionen lämnade ett meddelande om att ytterligare stärka rättsstatsprincipen inom unionen – läget och vägar framåt (COM(2019) 163). I meddelandet redogör kommissionen för vikten av rättsstatsprincipen för att säkerställa skyddet av de grundläggande rättigheterna och en väl fungerande inre marknad. Vidare redogör kommissionen för de olika verktyg som finns till förfogande för EU:s institutioner för att skydda unionens grundläggande värden, däribland respekten för rättsstaten. Kommissionen gör i meddelandet en bedömning grundad på erfarenheterna och pekar på vissa centrala principer som skulle kunna ligga till grund för framtida överväganden. Vidare pekar kommissionen ut möjliga vägar och redogör för förslag till åtgärder och frågor för ytterligare reflektion under tre pelare: – främjande av rättsstatsprincipen – förebyggande av rättsstatsproblem – reaktion när rättsstatsproblem uppstår. Kommissionen uppmanar i sin slutsats i meddelandet , rådet och medlemsstaterna samt berörda parter, inklusive rättsliga nätverk och det civila samhället, samt allmänheten i stort att reflektera över de problem och frågor som tas upp i meddelandet. Meddelandet innehåller inte några förslag till beslut. och alla andra EU-medlemsländer är medlemmar i och har anslutit sig till . I har och vissa ändrings- och tilläggsprotokoll till konventionen dessutom införlivats med svensk rätt genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det pågår vidare inom EU en process för att ansluta EU till . Detta beskrivs ytterligare i det inledande avsnittet. Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) är en av EU:s decentraliserade myndigheter och har till uppgift att bistå EU:s institutioner och medlemsländerna med stöd och sakkunskap i fråga om de grundläggande rättigheterna. Enligt artikel 6 i ska unionen erkänna de rättigheter, friheter och principer som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och som de garanteras i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. FRA samlar bl.a. in och analyserar data och publicerar årliga rapporter om utvecklingen vad gäller grundläggande rättigheter. FRA publicerar även tematiska rapporter och kan på begäran av EU:s institutioner lämna ett yttrande i en specifik fråga. Handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati Europeiska unionens råd antog en ny handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati för tidsperioden –2019. EU ska enligt handlingsplanen stärka genomförandet av sin människorättspolitik i all verksamhet. Planen är inriktad på att ge lokala institutioner och civilsamhällets organisationer egenmakt, och tidig upptäckt, förebyggande och konfliktmedling ska vara vägledande principer. Eftersom EU:s medlemsländer har tillträtt flera internationella organisationers konventioner om mänskliga rättigheter är ländernas regeringar skyldiga att med intervaller på mellan ett och rapportera till respektive organisation om genomförandet av konventionsbestämmelserna. Nedan följer en kort beskrivning av de olika organisationernas granskning. ̶ : Efterlevnaden av kontrolleras främst genom att kan pröva klagomål från enskilda om kränkningar av . För fyra andra centrala konventioner har kommittéer av oberoende experter etablerats. Kommittéernas uppdrag är att övervaka att staterna skyddar och respekterar rättigheterna i de konventioner de ratificerat. Även kommission mot rasism och intolerans (Ecri) genomför landsbesök och presenterar därefter rapporter med rekommendationer till medlemsländerna. ̶ för mänskliga rättigheter (): granskar regelbundet situationen för mänskliga rättigheter i alla FN:s medlemsstater genom s.k. Periodic Reviews. granskas 48 länder. Detta innebär att varje stat granskas . ̶ FN:s konventionskommittéer: Det finns ett flertal centrala om mänskliga rättigheter. För var och en av konventionerna har en kommitté av oberoende experter etablerats. Kommittéernas uppdrag är att övervaka att staterna skyddar och respekterar rättigheterna i de konventioner de ratificerat. Utskottet framhöll att värnandet av de mänskliga rättigheterna och människors demokratiska delaktighet är hörnstenar som ska genomsyra arbetet såväl i EU som globalt. Det var därför enligt utskottet positivt med ramverket för att stärka rättsstaten och rådets årliga dialog om rättsstatsfrågor. Med hänvisning till att erfarenheterna av dialogerna skulle utvärderas i slutet av och att ett förslag till rådsslutsatser om hbt-personers rättigheter förhandlades i EU ansåg utskottet att det inte fanns någon anledning att göra tillkännagivanden till regeringen (bet. 2015/16:KU15). I betänkandet fanns två reservationer (M, L). Utskottet upprepade detta ställningstagande (bet. 2017/18:KU34). I betänkandet fanns i den delen en reservation (M, C, L, KD). I sitt yttrande till utrikesutskottet om kommissionens arbetsprogram framhöll att respekten för mänskliga rättigheter och rättsstaten utgör fundamentet i en demokrati. Såväl EU-institutionerna som medlemsstaterna måste enligt utskottet ta sitt ansvar för att mänskliga rättigheter och rättsstatens principer följs och respekteras. Utskottet värdesatte att kommissionen avsåg att fortsätta sitt arbete för att främja och försvara rättsstatsprincipen (yttr. 2016/17:KU3y). Utskottet granskade kommissionens meddelande om att ytterligare stärka rättsstatsprincipen inom EU (COM(2019) 163). Utskottet värdesatte att kommissionen fortsätter sitt arbete för att främja och försvara rättsstatsprincipen, och delade regeringens oro över utvecklingen på rättsstatsområdet. Utskottet välkomnade därför att kommissionen tagit initiativ till en diskussion om hur man kan förbättra de verktyg som finns till förfogande för EU:s institutioner för att skydda unionens grundläggande värden, däribland respekten för rättsstaten. Utskottet ansåg att det är av stor vikt att de verktyg som finns till förfogande används och att nya kan bidra till att stärka tillämpningen av rättsstatsprincipen inom unionen. Utskottet framhöll att EU:s grundläggande värden inte är förhandlingsbara. Den bredare diskussion om att ytterligare stärka rättsstatsprincipen som kommissionen tagit initiativ till är enligt utskottet angelägen, och utskottet kommer att följa det fortsatta arbetet (utlåtande /19:KU37). Utskottet vill på nytt understryka att värnandet av de mänskliga rättigheterna och människors demokratiska delaktighet är av central betydelse, för liksom för övriga världen. Civilsamhällets roll i detta arbete är av stor betydelse. Mot bakgrund av det arbete som bedrivs inom EU för att stärka skyddet för de mänskliga rättigheterna och värnandet av rättsstatens principer ser utskottet inte något behov av att föreslå något tillkännagivande till regeringen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att heltäckande slöja och heltäckande klädsel ska förbjudas på offentliga platser och i skolor. Jämför reservation 7 (SD). I motionerna 2018/19:110 av (SD) och 2018/19:134 yrkande 3 av m.fl. (SD) begärs tillkännagivanden om ett förbud mot heltäckande slöja respektive heltäckande klädsel på offentliga platser. Motionärerna anför att heltäckande slöjor representerar extremistiska och kvinnoförtryckande kulturer och att ett förbud krävs för att försvara demokratiska, kulturella och sekulära värderingar. I motionerna 2018/19:134 yrkande 4 av m.fl. (SD) och 2018/19:380 yrkande 10 av m.fl. (SD) begärs tillkännagivanden om ett motsvarande förbud i den svenska förskolan. I motion 2018/19:33 av (SD) finns ett liknande yrkande om den svenska förskolan och . I de två senare motionerna avser yrkandena förbud för både barn och personal. Motionärerna anför att den svenska förskolan och skolan inte får bidra till att upprätthålla segregerande och hedersrelaterade strukturer utan ska vara en plats där barn kommer i kontakt med det svenska samhället och där barns integritet, fria uttryck och självbestämmande respekteras. Det bör därför enligt motionärerna införas ett förbud mot slöjor i svenska förskolor och skolor. Varje medborgare är enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 regeringsformen gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet, dvs. frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Religionsfriheten är den enda av de positiva opinionsfriheterna som inte får begränsas genom lag enligt 2 kap. 20 § regeringsformen. I en kommentar till regeringsformen anförs att detta hänger samman med det sätt på vilket friheten har definierats i grundlagstexten: definitionen syftar uteslutande på vad som är specifikt just för religionsfriheten – att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Vidare anförs att begränsningar kan göras av de moment i religionsfriheten som närmast är utflöden av andra friheter, såsom yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten och föreningsfriheten (m.fl., Grundlagarna [, Zeteo], kommentar till 2 kap. 1 § regeringsformen). Enligt 2 kap. 20 § regeringsformen kan bl.a. yttrandefriheten, informations-friheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten och föreningsfriheten begränsas genom lag. Av 2 kap. 21 § regeringsformen följer att begränsningar endast får göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folk-styrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. artikel 9 behandlar tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Var och en har, enligt punkt 1, rätt till tankefrihet, samvets-frihet och religionsfrihet; denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor eller ritualer. Enligt punkt 2 får friheten att utöva sin religion eller tro endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till den allmänna säkerheten eller till skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra människors fri- och rättigheter.