bet · H601JuU10 · 2019-04-15 00:00:00 — Det fanns därmed, enligt utskottet, inget hinder mot att kommuner för hela eller delar av kommunen beslutar om föreskrifter för att upprätthålla den allmänna ordningen (s. 58). anförde utskottet i betänkande 2017/18:JuU13 (s. 102) att det tidigare behandlat motionsyrkanden om ordningslagen och olovliga bosättningar. Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning. Mot bakgrund av uppdraget i regleringsbrev att myndigheten ska följa upp och redogöra för hur dess arbete vid ingripanden mot otillåtna bosättningar fortskrider efter de nya regeländringarna, saknades det skäl för utskottet att ställa sig bakom motionsyrkanden om bl.a. större befogenheter för kommunerna att säkerställa att ordningslagarna följs och att ett beslut om avhysning skulle kunna gälla ett större område. Vidare hade utskottet inte heller ändrat uppfattning i fråga om lokala ordningsföreskrifter inom begränsade områden. Mot bakgrund av bestämmelsen i ordningslagen om att en kommun har möjlighet att utfärda de ytterligare föreskrifter för hela eller en del av kommunen som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats ansåg utskottet inte att det fanns anledning för att göra något tillkännagivande om lokala ordningsföreskrifter. Slutligen var utskottet inte berett att föreslå ett tillkännagivande om en förenkling av reglerna för avhysning genom att polisen får rätt att ombesörja avlägsnanden från illegala bosättningar utan inblandning av . behandlade en motion i betänkande 2016/17:CU8 om att förenkla reglerna för avhysning. Enligt civilutskottets uppfattning var det angeläget att fastighetsägares möjligheter till handräckning förbättrades genom ett enklare och mindre kostsamt förfarande. Ett förslag i frågan hade lämnats i promemorian Otillåtna bosättningar (Ds 2016:17), men något lagförslag hade då ännu inte överlämnats till . Motionen, och ett antal liknande motioner, bifölls därför delvis. Utskottet har ingen annan uppfattning än i frågan om ett nationellt förbud mot tiggeri, utan vidhåller sin inställning att lösningen på tiggeriproblematiken inte ligger i att förbjuda tiggeri. Det finns som redovisats ovan vidare möjligheter för kommuner att under vissa förutsättningar reglera passiv insamling av pengar för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2018/19:133 (SD) yrkande 19, 2018/19:883 (M), 2018/19:1890 (M), 2018/19:2638 (M) och 2018/19:2866 (M) yrkande 1. Det finns, mot bakgrund av den ovan redovisade domen från , inte heller anledning att föreslå något tillkännagivande om att klargöra kommunernas möjlighet att begränsa tiggeriets utbredning genom lokala ordningsföreskrifter, varför även motion 2018/19:2970 (KD) avstyrks. Vad gäller frågan om verktyg för att förhindra olovliga bosättningar konstaterar utskottet att nya regler för hantering av otillåtna bosättningar trädde i kraft . Utskottet noterar även att i sin årsredovisning anför att dess uppfattning är att möjligheterna att ingripa mot otillåtna bosättningar är goda. Ingripandena görs ofta med stöd av polislagen, och de nya reglerna anses vara ett bra komplement till det redan existerande regelverket. Vidare finns det, som anförts ovan, möjligheter för kommuner att utfärda föreskrifter för att upprätthålla den allmänna ordningen och för polisen att, på begäran av en kommun, förordna ordningsvakter. Utskottet finner därför inte någon anledning för att ta något ytterligare initiativ i frågan och avstyrker motionerna 2018/19:2473 (KD) yrkandena 3 och 4, 2018/19:2914 (KD) yrkande 50 och 2018/19:934 (M). Utskottet har inte ändrat uppfattning i fråga om förslaget att ge polisen rätt att ombesörja avlägsnanden från olovliga bosättningar utan inblandning av och avstyrker motionerna 2018/19:133 (SD) yrkande 20 och 2018/19:1293 (SD) yrkande 5. Skyddade personuppgifter och anonymitet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som polisers möjligheter att få skyddade personuppgifter och att få vara anonyma vid polis-ingripanden. Jämför reservation 81 (SD) och 82 (SD). I kommittémotion 2018/19:132 av m.fl. (SD) yrkande 31 begärs ett tillkännagivande om att göra det lättare för poliser att få skyddade uppgifter. Motionärerna anför att det har blivit vanligare att poliser, främst de som arbetar i yttre tjänst, efterfrågar skyddad identitet eftersom de ofta filmas av allmänheten under ingripanden. För att säkerställa tryggheten för poliserna och deras familjer bör det finnas ett system där skyddad identitet beviljas alla poliser i yttre tjänst som efterfrågar det. I samma motion yrkande 32 anförs att polisers identitet måste skyddas i större utsträckning. har flera poliser och deras hem blivit mål för attacker utanför tjänst. Det bör därför utredas hur poliser ska kunna anonymiseras vid gripandet av grovt kriminella. I motion 2018/19:1630 av (M) yrkas att poliser ska kunna få dolda adresser och personuppgifter på ett lätt sätt. Motionären anför att alla poliser som riskerar att utsättas för hot ska få stöd att dölja sina personuppgifter i öppna medier, så att sådana uppgifter inte ska gå att hitta på ett lätt sätt på nätet. Uppgifter som registreras i folkbokföringen är som regel offentliga. Sekretess gäller hos alla myndigheter om det av särskild anledning kan antas att den enskilde, eller någon närstående, kan lida skada eller men om uppgifter om personen lämnas ut (22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]). En sådan särskild anledning som avses i bestämmelsen kan vara befarad personförföljelse. Om man på förhand kan misstänka att utlämnande av uppgifter om en person kan förorsaka personförföljelse eller annan skada kan en sekretessmarkering i folkbokföringsregistret tillgripas som en första skyddsåtgärd. Markeringen anger att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut, eftersom uppgifterna kan omfattas av sekretess. Sekretessmarkeringen är alltså avsedd att ge myndigheterna en varningssignal inför uppgifter som normalt lämnas ut utan särskild sekretessprövning. Förfarandet med sekretessmarkering har sin grund i en administrativ bestämmelse som gör det möjligt att göra en särskild anteckning om att det kan antas att en uppgift inte får lämnas ut på grund av sekretess (5 kap. 5 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen). Ett annat sätt att skydda personuppgifter i folkbokföringen är att genom ett beslut om det som tidigare hette kvarskrivning. Det har ersatts av skyddad folkbokföring, som är ett mer flexibelt institut (se mer nedan). Ett beslut om skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:491) tillåter att en person får vara folkbokförd på en annan folkbokföringsadress än där personen är bosatt om personen av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelse eller allvarliga trakasserier på annat sätt och om åtgärden med hänsyn till den enskildes förmåga och övriga förutsättningar kan antas tillgodose behovet av skydd. Skyddad bokföring får även avse den utsatta personens medflyttande familj. ska begära hjälp av vid utredningar av frågor om skyddad folkbokföring, om det inte är obehövligt. Vidare ska och socialnämnden på begäran ge hjälp vid utredningar av frågor om skyddad folkbokföring eller sekretessmarkering i folkbokföringen. ska lämna stöd till den som har medgetts skyddad folkbokföring så att skyddet kan upprätthållas. Bestämmelser om fingerade personuppgifter regleras i lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Enligt lagen kan en folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot hans eller hennes liv, hälsa, frihet eller frid medges att använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga (fingerade personuppgifter). Det krävs också att personen inte kan ges tillräckligt skydd genom skyddad bokföring eller på annat sätt. Huvudregeln är att medgivandet gäller för obegränsad tid, men det får begränsas till . Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter får även ges åt en familjemedlem som varaktigt bor tillsammans med den person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet. En fråga om medgivande prövas av . Enligt 2 a § polislagen (1984:387) får bedriva särskilt personsäkerhetsarbete i fråga om vittnen och andra hotade personer. I förordningen (2006:519) om särskilt personsäkerhetsarbete m.m. finns föreskrifter om sådant arbete. Av dessa framgår att särskilt personsäkerhetsarbete får bedrivas beträffande bl.a. anställda inom rättsväsendet och deras närstående. En person får bli föremål för särskilt personsäkerhetsarbete om det finns en påtaglig risk för att allvarlig brottslighet riktas mot hans eller hennes eller en närståendes liv, hälsa, frihet eller frid. Den som blir föremål för särskilt personsäkerhetsarbete ska få hjälp med de säkerhetsåtgärder som bedöms möjliga och nödvändiga att genomföra. Han eller hon ska även få hjälp med myndighetskontakter och annat som krävs för att personsäkerhetsarbetet ska kunna bedrivas. ansvarar för det särskilda personsäkerhetsarbetet. Det är den mest ingripande skyddsåtgärden. Arbetet används enbart i undantagsfall och kallas i bland för vittnesskyddsprogrammet. antog (bet. 2013/14:SkU34) regeringens förslag i proposition 2013/14:178 Förstärkt skydd för hotade och förföljda personer. Genom propositionen gjordes ändringar i folkbokföringslagen (1991:481) och i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som innebär att möjlighet att begära hjälp av socialnämnden i ärenden om kvarskrivning och sekretessmarkering lyftes fram i lagtexten och att sekretessen för personuppgifter i ärenden om kvarskrivning stärktes. behandlade proposition 2017/18:145 Ökat skydd för hotade och förföljda personer samt några åtgärder för att öka kvaliteten i folkbokföringen (bet. 2017/18:SkU19). Förslagen tillstyrktes av utskottet och följde utskottets förslag. Lagändringarna trädde i kraft . De innebar bl.a. att bestämmelsen som reglerar förutsättningarna för när en person kan få medgivande att använda fingerade personuppgifter kompletterades så att det nu uttryckligen framgår att även risk för sådan allvarlig brottslighet som riktar sig mot personens frid omfattas. Vidare infördes ett delvis nytt, men framför allt starkare, skydd som ersatte kvarskrivning, skyddad folkbokföring. Skyddad folkbokföring förstärktes på olika sätt för att bli ett bättre skydd än kvarskrivning. En ny sekretessbestämmelse (21 kap. 3 a § offentlighets- och sekretesslagen) infördes även i form av ett starkare sekretesskydd som gäller för personer som har skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen Den nya bestämmelsen har ett s.k. omvänt skaderekvisit. Enligt uppgifter som utskottet har hämtat in från hanteras situationer där personal inom har blivit utsatt för hot eller dylikt av verksamhetsskyddsenheten, VSE, som bistår med att vidta nödvändiga åtgärder, t.ex. ansöka om skyddade personuppgifter. VSE är en av tre enheter inom rikspolischefens kansli och har processansvar för verksamhetsskydd, inklusive säkerhetsskydd. Enligt 27 § polislagen (1984:387) ska protokoll föras över ingripanden som bl.a. innebär att någon grips. Av protokollet ska det bl.a. framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet och vem eller vilka som har deltagit i ingripandet. Av ett förundersökningsprotokoll ska det enligt 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948) bl.a. framgå vem som är undersökningsledare och vem som har varit förhörsledare. JO riktade i ett beslut (dnr 8000-2016) kritik mot en arbetsmarknads- och socialnämnd som för att skydda personalen vid ett flertal tillfällen hade angett ordföranden i nämnden som beslutsfattare i beslut om bistånd, trots att ordföranden inte har fattat de aktuella besluten. I beslutet anfördes bl.a. följande: I 39 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, finns bestämmelser som syftar till att ge offentliganställda skydd mot hot och trakasserier. Bestämmelserna är begränsade till att gälla uppgifter i personaladministrativ verksamhet. De ger därför inte stöd för att hemlighålla vem som har handlagt ett ärende eller vem som har fattat ett visst beslut (se prop. 1986/87:3 s. 23 och HFD 2015 ref. 57). Det är ett grundläggande krav vid myndigheters beslutsfattande att den ansvarige beslutsfattaren inte är anonym. För de statliga myndigheterna gäller ett sådant krav enligt 21 § myndighetsförordningen (2007:515). I den bestämmelsen anges att det för varje beslut i ett ärende ska upprättas en handling som visar bl.a. vem som har fattat beslutet. För de kommunala myndigheterna gäller ett sådant krav enligt 6 kap. 35 § kommunallagen (2017:725) med hänvisning till bl.a. 5 kap. 67 § samma lag (i den tidigare gällande kommunallagen [1991:900] fanns motsvarande bestämmelse i 6 kap. 30 § med hänvisning till bl.a. 5 kap. 59 §). I den nya förvaltningslagen (2017:900) som träder i kraft införs en bestämmelse om dokumentation av beslut med 21 § myndighetsförordningen som förebild. I bestämmelsen, som gäller hela den offentliga förvaltningen, anges att det för varje skriftligt beslut ska finnas en handling som visar bl.a. vem eller vilka som har fattat beslutet (31 §). En part i ett ärende hos en myndighet har alltså ett berättigat intresse av att få veta vem som har beslutat i hans eller hennes ärende. Att en beslutsfattare inte får vara anonym innebär självklart också att någon annan inte får anges i den verkliga beslutsfattarens ställe. Jag är därför kritisk till nämndens hantering av beslutsfattarens identitet i de beslut som gällt AA. Utskottet har förståelse för det som anförs i de aktuella motionerna om polisers utsatta position och deras behov av att under vissa omständigheter skydda sina personuppgifter. Det är enligt utskottet också viktigt att poliser får stöd och hjälp av när en sådan situation uppstår. Reglerna om skyddet för utsatta personers personuppgifter har emellertid, som framgår ovan, varit föremål för en översyn. Det har också framkommit att utsatt personal inom får bistånd av rikspolischefens kansli i frågor som gäller skydd av personuppgifter. Av den anledningen saknas det enligt utskottet anledning att tillstyrka förslaget i motion 2018/19:1630 (M) om att ytterligare underlätta för poliser att få skyddade personuppgifter. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom förslaget att poliser och andra utsatta yrkesgrupper ska beviljas skyddade personuppgifter utan föregående prövning och avstyrker motion 2018/19:132 (SD) yrkande 31. Utskottet anser att bestämmelserna om hur polisingripanden ska dokumenteras är ändamålsenliga i det aktuella avseendet och finner därför inte heller skäl att ställa sig bakom yrkandet i motion 2018/19:132 (SD) yrkande 32 om att utreda hur poliser ska kunna anonymiseras vid gripandet av grovt kriminella. Övriga frågor som rör polisens verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör polisens verksamhet i olika avseenden. Bland annat handlar yrkandena om polisers rättigheter när de vittnar i domstol, förmedlingen av målsägandebiträden, avgifter till teleoperatörer och åtgärder mot falska uppgifter i polisförhör. Jämför reservation 83 (V), 84 (V), 85 (C) och 86 (M). I motion 2018/19:275 av (SD) yrkande 1 begärs att regeringen ska inrätta en utmärkelse för extraordinära insatser inom polisen och räddningstjänsten. I kommittémotion 2018/19:692 av m.fl. (V) yrkande 1 anförs att regeringen bör ge i uppdrag att vidta åtgärder för att underlätta för poliser att vittna i domstol. Motionärerna anför att ett alternativ skulle kunna vara att poliser som kallas att vittna på sin fritid, under föräldraledighet eller vid vård av sjukt barn undantas från vitesregleringen och att de på lämpligt sätt kompenseras av myndigheten. I kommittémotion 2018/19:759 av m.fl. (V) yrkande 4 anförs att regeringen bör ge i uppdrag till att se över hur tillämpningen av 13 a § förundersökningskungörelsen om förmedling av målsägandebiträde kan förbättras. Enligt motionärerna brister ibland polisen när det gäller förmedlingen av målsägandebiträden till brottsoffer. Det är viktigt att alla som har rätt till ett målsägandebiträde också får det. Det är därför centralt att rutinerna kring förmedlingen inte brister. Förmedlingen av målsägandebiträde måste prioriteras av polisen redan under det inledande förundersökningsstadiet, förslagsvis i samband med att polisanmälan görs. (M) begär i motion 2018/19:873 en översyn av möjligheten att minska eller helt ta bort brottsbekämpande myndigheters ansvar för att betala avgifter till teleoperatörer för avlyssningskopplingar inom brottsbekämpningen. Han anför att dessa tvångsmedel är en förutsättning för att kunna avslöja kriminella nätverk. Kostnaden är dock väsentlig och pengar som kunde användas till regelrätt brottsbekämpningen måste nu läggas på att betala operatörerna i stället. Detta är inte acceptabelt. och (båda M) för i motion 2018/19:985 fram behovet av att ge låssmedsföretag ett uttryckligt författningsstöd för att göra registerkontroller i samband med anställningar. Motionärerna anför att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att kartlägga, utreda, analysera och ta ställning till om det finns behov av ett utökat författningsstöd för vissa aktörer i egenskap av arbetsgivare att få tillgång till uppgifter om en individ som finns i belastningsregistret. Enligt motionärerna är det viktigt att låssmedsföretag, med sin tillgång till nycklar och låsanordningar, får ett uttryckligt författningsstöd för registerkontroller, om ett generellt förbud mot sådana införs. I motion 2018/19:1872 av (M) yrkas att det ska övervägas om intäkter från polisens stöldgodsförsäljning kan gå till Brottsofferfonden. I kommittémotion 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 30 anförs att det enligt ordningslagen finns möjlighet att ställa krav eller att säga nej till demonstrationer när man vet att det har gått våldsamt till förut. Det händer dock inte tillräckligt ofta. Polisens hantering av ansökningar om demonstrationstillstånd måste ändras. I kommittémotion 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkande 12 anförs att det kan det vara straffritt att ljuga i polisförhör för att skydda en brottsling. När någon lämnar ett falskt alibi för att exempelvis skydda en gängmedlem från rättvisan försvåras redan komplicerade brottsutredningar. Enligt motionärerna bör lagstiftningen ändras så att det blir straffbart att exempelvis lämna ett falskt alibi vid ett polisförhör. Utmärkelse för extraordinära insatser delar ut tre medaljer; medalj för rådigt ingripande (medborgarmedaljen), medalj för förtjänstfulla insatser (förtjänstmedaljen) och medalj för internationella insatser (utlandsmedaljen). Medborgarmedaljen tilldelas allmänheten. Förtjänstmedaljen och utlandsmedaljen tilldelas anställda. Medborgarmedaljen och förtjänstmedaljen finns i två valörer, guld och silver. Förtjänstmedaljen i guld överlämnas av rikspolischefen. (Se riktlinjer för tilldelning av medaljer, PM 2018:44.) Utöver det finns andra medaljer inom staten som både poliser och personal i räddningstjänsten kan tilldelas. Exempel är statschefens medalj H.M. Konungens medalj och regeringens medalj För berömliga gärningar. Den senare har delats ut till poliser för insatser i tjänsten 1992 och 2008. Det finns fyra olika regeringsmedaljer: den ovannämnda För berömliga gärningar (till personer som rådigt och modigt räddat en människa i livsfara), meruere labores (åt dem vars gärningar gör dem förtjänta av det), För medborgerlig förtjänst och För omsorgsfull renvård. Det förekommer även andra utmärkelser lokalt inom polisen, som tagits fram av lokalpolisområden på eget initiativ. Till exempel finns i lokalpolisområdet ett präglat mynt som delas ut för goda insatser, såväl till polisanställda som till andra. Bestämmelser om vittnen finns i 36 kap. . Den som ska höras som vittne ska vid vite kallas att infinna sig vid förhandling inför rätten. I kallelsen ska vittnet också erinras om att rätten kan förordna om hämtning. Uteblir vittnet ska rätten – med beaktande av reglerna om laga förfall – pröva frågan om att hämta vittnet eller att döma ut vitet. Laga förfall föreligger när en person har ett giltigt skäl att inte närvara, t.ex. vid sjukdom. Om ett vittne som uteblir från en rättegång har laga förfall ska underlåtenheten att inställa sig inte leda till någon sanktion (32 kap. 6 § ). I 5 kap. 10 § regleras under vilka förutsättningar ett vittne kan delta i rättegången genom telefon- eller videokonferens. Vid bedömningen av om det finns skäl för ett sådant deltagande ska rätten särskilt beakta de kostnader eller olägenheter som skulle uppkomma om vittnet måste infinna sig i rättssalen. En förutsättning för att rätten ska kunna besluta om ett deltagande genom telefon- eller videokonferens är att det inte är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. Om en polis lämnar vittnesmål kopplat till sin tjänsteutövning under pågående semester eller föräldraledighet räknas detta enligt uppgift från som ett fristående arbetspass och ger övertidsersättning. Utskottet behandlade ett yrkande likalydande det nu aktuella om polisvittnen i förra årets betänkande om polisfrågor (bet. 2017/18:JuU13 s. 47 f.). Utskottet anförde att det, inte minst av arbetsmiljöskäl, finns anledning att underlätta för poliser att vittna i domstol. måste domstolarna kunna planera och genomföra huvudförhandlingar effektivt och rättssäkert. Utskottet, som utgick från att inom de ramar som finns försöker underlätta för poliser att vittna i domstol, var inte berett att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågade och yrkandet avstyrktes. Enligt 13 a § förundersökningskungörelsen ska en målsägande underrättas om att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talan om ett enskilt anspråk (skadestånd) med anledning av ett brott som har begåtts. Målsäganden ska också underrättas om möjligheterna att få ersättning enligt brottsskadelagen. Vårdnadshavaren till ett barn som har bevittnat ett brott ska underrättas om möjligheterna till brottsskadeersättning, om inte vårdnadshavaren är misstänkt för brottet. Om brottet är sådant att det kan bli fråga om att förordna ett målsägandebiträde eller att meddela kontaktförbud eller om målsäganden har behov av särskilda skyddsåtgärder ska målsäganden underrättas om de regler som gäller för förordnande av målsägandebiträde eller meddelande av kontaktförbud och om vilka skyddsåtgärder som finns och om möjligheten till alternativt boende. Vidare ska målsäganden informeras om bl.a. möjligheterna att få rättshjälp och om ärendets fortsatta handläggning. I fråga om information om rätten till målsägandebiträde framgår av kommentaren till bestämmelsen (Zeteo, Ingelström, Nebelius , , ) att informationen till målsäganden som regel ska lämnas redan vid anmälningsupptagningen, under förutsättning att ett biträde bedöms kunna vara aktuellt i det enskilda fallet (se polisens metodstöd s. 20). Sådant biträde förordnas på målsägandens begäran eller när det annars finns anledning till det (4 § lagen [1988:609] om målsägandebiträde). Ett förordnande kan t.ex. komma i fråga när en förundersökning har inletts eller återupptagits i mål om brott enligt 6 kap. (sexualbrott), om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde. Skyldigheten att anmäla målsägandens önskemål om målsägandebiträde till rätten är undantagslös och det är inte tillåtet att vänta med sådan anmälan till exempel för att se hur förundersökningen utvecklas. Det är rättens uppgift att pröva om och när behov av biträde finns (Riksåklagarens beslut, dnr 2004/0538 och dnr 2004/0658 samt JO 2004/05 s. 90). Av om handläggningen av brott i nära relation framgår vidare följande (s. 19): För att på bästa sätt tillgodose målsägandens behov av hjälp och stöd samt ge målsäganden bästa förutsättningar att lämna sina uppgifter är det därför viktigt att ett målsägandebiträde förordnas i ett tidigt skede av förundersökningen.