bet · H601CU6 · 2019-02-27 00:00:00 — Utskottet behandlade motionsyrkanden om fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter i betänkande 2016/17:CU8. Utskottet föreslog ett tillkännagivande om att regeringen bör se över möjligheten att skärpa lagstiftningen mot fordonsmålvakter. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:166 och 167). Som skäl för ställningstagandet anförde utskottet följande: Som redovisats [...] genomfördes lagändringar som bl.a. syftade till att motverka problemet med fordonsmålvakter. Utskottet kan konstatera att de nya reglerna i viss utsträckning har minskat möjligheterna till och lönsamheten i att utnyttja fordonsmålvakter. Enligt utskottets mening är de genomförda lagändringarna emellertid inte tillräckliga för att komma till rätta med problemet med fordonsmålvakter. Utskottet anser att det är angeläget att ytterligare åtgärder nu vidtas. Regeringen bör därför se över möjligheten att skärpa lagstiftningen. Utskottet behandlade även ett flertal motionsyrkanden om ytterligare åtgärder mot fordonsmålvakter (bet. 2017/18:CU17). Utskottet hänvisade då till sitt tidigare tillkännagivande samt pågående arbete inom och avstyrkte samtliga motionsyrkanden. följde utskottets förslag. Utskottet konstaterar att riktade ett tillkännagivande till regeringen om att se över möjligheten att skärpa lagstiftningen mot fordonsmålvakter. Som redovisats ovan har regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen mot fordonsmålvakter. Utredaren konstaterar att ändringarna i lagen om flyttning av fordon har fått stor genomslagskraft och att ökningen av fordonsrelaterade skulder har avstannat. anför utredaren att det är för tidigt att utvärdera lagstiftningens långsiktiga effekter. Utskottet konstaterar att utredaren lägger fram konkreta författningsförslag som bl.a. innebär ett användningsförbud för fordon med obetalda felparkeringsavgifter uppgående till och en möjlighet för polisen att avskylta ett sådant fordon. Utredaren har även identifierat ytterligare åtgärder, t.ex. att polisen bör ges utökade möjligheter att omhänderta fordon och att destruera fordon av ringa värde. Utredaren menar dock att dessa åtgärder förutsätter ytterligare utredning. Promemorian bereds inom . Utskottet konstaterar att regeringen har påbörjat ett arbete som ligger i linje med tillkännagivande och att det pågår ett beredningsarbete inom . Utskottet anser mot denna bakgrund att det inte finns anledning för att ta ytterligare ett initiativ i frågan. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utökade möjligheter till distansutmätning för . Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande och pågående beredningsarbete inom . Jämför reservation 1 (M). I kommittémotion 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkande 20 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till att ändra lagstiftningen så att distansutmätning ska kunna ske i betydligt fler fall än vad som är möjligt . Motionärerna anser att dagens regelverk innebär att polis som påträffar en skuldsatt person med en värdefull bil inte kan omhänderta egendomen. Enligt motionärerna har både polisen och uppmärksammat behovet av ändrad lagstiftning. Ett motsvarande yrkande framförs i motion 2018/19:1352 av (M). Bestämmelser om utmätning finns i 4 kap. utsökningsbalken (UB). Enligt huvudregeln i 7 § får lös egendom utmätas endast om egendomen är tillgänglig vid förrättningen. Utmätning av lös egendom kan också göras om den inte är tillgänglig, s.k. distansutmätning, om den kan identifieras på grund av registrering, upplysningar vid förhör eller annan utredning, under förutsättning att det inte kan antas finnas hinder för att säkerställa utmätningen enligt bestämmelserna i 6 kap. UB. Om egendom som tillhör en gäldenär anträffas hos en tredje man, får säkerställandet av utmätningen som regel ske genom att egendomen tas i förvar, förseglas eller märks. Om egendom som finns i tredje mans besittning inte tas i förvar, ska i stället innehavaren förbjudas att utan tillstånd lämna ut egendomen eller vidta någon annan åtgärd som kan innebära skada för sökanden, ett s.k. förbuds-meddelande. När egendom anträffas av en annan myndighet har tolkat besittningskravet på så sätt att egendomen måste vara omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk. Denna bedömning har även gjort i ett beslut där polisen fick kritik för att i samband med en trafikkontroll ha omhändertagit egendom efter att lämnat polisen ett förbudsmeddelande, utan att det fanns stöd för ett omhändertagande av egendomen enligt polisens egen lagstiftning (JO-beslut , dnr 584-2013 och 666-2013). Egendomen ansågs inte vara i polisens besittning på det sätt som föreskrivs i 6 kap. 7 § UB. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av utsökningsbalken och anslutande regler i syfte att modernisera utsökningsrätten (dir. 2014:127). Utredningen, som tog namnet , överlämnade betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81). Utredningen hade bl.a. i uppdrag att överväga om det finns behov av att ge förbättrade möjligheter att, utan att själva vara närvarande, distansutmäta egendom som påträffats av andra myndigheter. Utredningen bedömer att lös egendom även fortsättningsvis ska finnas i tredje mans besittning för att distansutmätning ska kunna ske. Utredningen anser vidare att när egendom anträffas av en annan myndighet bör det även fortsättningsvis krävas att egendomen är omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk för att ska kunna distansutmäta egendomen. Som skäl för ställningstagandet anges bl.a. att om polisen i samband med en trafik- eller rutinkontroll ska kontakta för att kontrollera om en viss person förekommer i ett mål hos , utan att polisen haft anledning att omhänderta någon egendom, kan det uppfattas som en otillåten utredningsåtgärd. Vidare ser utredningen en risk för att brottsvinster ”tvättas” genom att de införlivas i det legala systemet vid utmätning. Betänkandet har varit föremål för remissbehandling och bereds vidare inom . Statsrådet har i sitt svar på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:1539) om förverkande av kriminellas tillgångar anfört följande: Arbetet mot organiserad brottslighet är en prioriterad fråga för regeringen, inte minst gäller det åtgärder som riktar sig mot kriminellas tillgångar. I detta sammanhang kan nämnas att det på förslag av regeringen har införts utökade möjligheter till förverkande. De nya reglerna har gjort det lättare att förverka pengar som påträffas i kriminella sammanhang men som inte kan knytas till ett visst konkret brott. En förutsättning för att ska kunna arbeta effektivt är att det sker ett samarbete med andra myndigheter, t.ex. vid distansutmätning. Regeringen bereder betänkande Ett modernt utsökningsförfarande där frågan om utökade möjligheter till distansutmätning behandlas. Jag ser tydliga fördelar med att utöka möjligheterna till distansutmätning för att skapa bättre förutsättningar för . Jag vill inte föregripa den pågående beredningen men kan konstatera att det finns ett gott underlag i denna fråga inför regeringens ställningstagande. Utskottet behandlade ett motsvarande motionsyrkande om utökade möjligheter till distansutmätning (bet. 2017/18:CU17). Utskottet avstyrkte då motionsyrkandet med hänvisning till pågående beredningsarbete. följde utskottets förslag. Utskottet kan konstatera att betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande fortfarande bereds i . Utskottet har ingen annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för och vidhåller att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av inkassolagen. Utskottet hänvisar till gällande ordning. I motion 2018/19:191 av (SD) anförs att konsumenter har en nackdel i förhållande till inkassoföretag. Systemet som sådant är legitimt, men det bör göras mer överskådligt och generellt. Motionären föreslår att det införs ett krav på att inkassoföretagen ställer ut sina fakturor med en betalningsfrist . En sådan ordning bör vidare kombineras med ett krav på att inkassokravet är konsumenten till handa senast efter utställd faktura med kravet. Bevisbördan för att så har skett bör vidare enligt motionären läggas på inkassoföretaget. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med det anförda. Inkassoverksamhet regleras i inkassolagen (1974:182). Bestämmelser om inkassoverksamhet finns även i inkassoförordningen (1981:956) och i lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m. Enligt 2 § inkassolagen får sådan inkassoverksamhet som avser indrivning av fordringar för annans räkning eller fordringar som har övertagits för indrivning bedrivas endast efter tillstånd av Datainspektionen. Tillstånd behövs dock inte för inkassoverksamhet som bedrivs av företag under tillsyn eller av advokater. Enligt 13 § samma lag utövar Datainspektionen tillsyn över att lagen följs. Inspektionens tillsyn omfattar dock inte verksamhet som bedrivs av företag under tillsyn eller av advokater. I 4 § inkassolagen anges att inkassoverksamhet ska bedrivas enligt god inkassosed. Ett grundläggande krav som ställs upp är att gäldenären inte ska vållas onödig skada eller olägenhet eller utsättas för otillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoåtgärd. Vad som närmare avses med god inkassosed utvecklas i de efterföljande paragraferna (5–11 §§) och genom Datainspektionens tolkning och tillämpning av dessa bestämmelser inom ramen för inspektionens tillsynsärenden. Datainspektionen utfärdar också allmänna råd om tillämpning av inkassolagen. De allmänna råden innehåller myndighetens syn på vad som menas med god inkassosed. Råden är inte bindande utan utgör rekommendationer i fråga om hur den som bedriver inkassoverksamhet kan eller bör handla i ett visst avseende. Råden ligger till grund för Datainspektionens tillsynsbeslut samt föreskrifter vid tillståndsgivning och tillsyn. Den senaste tryckta versionen av de allmänna råden är . Datainspektionen kan också med stöd av 6 § inkassoförordningen utfärda bindande föreskrifter om hur lagen ska tillämpas. Krav på inkassoföretagens fakturering Ett inkassoföretag ska enligt 5 § inkassolagen i samband med ett krav på betalning ange viss skälig tid inom vilken gäldenären måste betala frivilligt eller anmäla om han eller hon har någon invändning mot kravet. I förarbetena till lagen (prop. 1974:42) uttalades att vad som var skälig tid skulle utvecklas genom praxis och även genom Datainspektionens möjlighet att utfärda föreskrifter. Datainspektionen har utfärdat allmänna råd om tillämpningen av inkassolagen, av vilka bl.a. följande framgår om vad som ska anses vara skälig tid. Den tidsfrist som anges i inkassokravet bör inte vara kortare än räknat från den dag som kravet skickas, och fristen bör förlängas om annan postbefordran än normalbrev (A-post) används. Betalningsfristen bör också förlängas om postbefordran kan tänkas bli fördröjd på grund av att kravet har skickats i anslutning till en sammanhängande helgperiod. Vidare bör gäldenären ha minst fyra bankdagars frist att betala eller invända från det att han eller hon kan antas ha tagit emot kravet. Ansökan till eller domstol eller annan åtgärd bör inte göras tidigare än efter det att den tidsfrist som anges i inkassokravet har löpt ut. Motsvarande motionsyrkande har behandlats av finansutskottet vid ett antal tillfällen, (bet. 2017/18:FiU22). Utskottet avstyrkte yrkandet med hänvisning till att lagstiftningen uppställer krav på att inkassoverksamhet ska bedrivas enligt god inkassosed, vilket innebär att gäldenären inte får utsättas för onödig skada eller otillbörliga inkassoåtgärder. Mot bakgrund av den lagreglering som finns på området och hur god inkassosed har utvecklats i praxis och genom Datainspektionens föreskrifter är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandet. Motionsyrkandet bör därför avslås. Avlägsnande av otillåtna bosättningar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. förrättningskostnader och tidsfrister vid avlägsnande av otillåtna bosättningar. Utskottet hänvisar till gällande rätt och pågående arbete. Jämför reservation 2 (KD). I kommittémotion 2018/19:2914 av m.fl. (KD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör låta utreda förutsättningarna för att befria markägare från kostnadsansvar vid skadegörelse av bosättare och i samband med avhysning (yrkande 61). Motionärerna anser att markägare inte bör åläggas att betala några förrättningskostnader över huvud taget. I samma motion föreslås ett tillkännagivande om att det endast ska göras en proportionalitetsbedömning vid verkställande av avhysning (yrkande 62). Motionärerna anser att de regler som infördes innebär att en dubbel proportionalitetsbedömning ska göras. Motionärerna begär vidare ett tillkännagivande om att tidsfristen innan ett avlägsnande kan ske bör vara (yrkande 63). En ny form av särskild handräckning som gäller avflyttning vid en otillåten besittningsrubbning infördes (prop. 2016/17:159, bet. 2016/17:CU13, rskr. 2016/17:275). Förfarandet, som benämns avlägsnande, är ett alternativ till ett polisiärt ingripande som markägaren kan använda sig av för att få hjälp med att avlägsna en otillåten bosättning. Bestämmelserna om det nya förfarandet finns i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, förkortad LBH. Genom samma lagstiftningsärende infördes också nya bestämmelser om avlägsnande vid verkställighet i utsökningsbalken (UB). Bestämmelserna gäller vid verkställighet av en exekutionstitel som avser en förpliktelse för den som har rubbat sökandens besittning att, i fall som inte avser avhysning, flytta från fast egendom, en bostadslägenhet eller något annat utrymme i en byggnad eller i annan lös egendom. Lagändringarna syftar till att göra det enklare för markägare att få tillbaka besittningen av sin mark, som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. Det nya avlägsnandeförfarandet innebär bl.a. följande. En ansökan om avlägsnande behöver inte innehålla personuppgifter om svaranden, om sökanden trots rimliga ansträngningar inte kan lämna dessa (18 § andra stycket LBH). Om en ansökan om avlägsnande saknar uppgifter om svaranden, ska svaranden i samband med att han eller hon föreläggs att yttra sig över ansökan även uppmanas att lämna uppgifter om sig själv. ska göra en proportionalitetsbedömning vid prövningen av om en ansökan om avlägsnande ska bifallas (43 § andra stycket LBH). Enligt bestämmelsen om proportionalitet får en ansökan om avlägsnande bifallas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för svaranden. ska underrätta svaranden innan ett avlägsnande sker. När en ansökan om avlägsnande har bifallits och åtgärden ska genomföras ska skälig hänsyn tas till såväl sökandens intressen som svarandens situation (intresseavvägning). I förarbetena anförs att svaranden har rätt till en verkställighetsprocess som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. ska därför göra en bedömning av hur och när verkställigheten bör genomföras. får bevilja anstånd med avlägsnandet om det behövs av hänsyn till svaranden. Om barn berörs av avlägsnandet ska barnets bästa särskilt beaktas (prop. 2016/17:159 s. 63–64). Enligt 16 kap. 10 a § UB får ett avlägsnande ske tidigast från det att svaranden underrättades om verkställigheten. Det gäller dock inte vid verkställighet av ett interimistiskt beslut, i vilket fall avlägsnande får ske tidigare. Enligt 16 kap. 10 b § UB ska ett avlägsnade ske från det att de handlingar som behövs kom in till . De nämnda tidsfristerna bestämdes efter förslag från civilutskottet (bet. 2016/17:CU13). I mål om ansökan om avlägsnande är endast de svarande som anges i ansökan skyldiga att ersätta sökandens kostnader i målet. De kostnader som kan ersättas i denna del är ansökningsavgiften, kostnader för eget arbete med anledning av målet och arvode till ombud eller biträde. Som huvudregel gäller en beloppsbegränsning om för eget arbete och för arvode till ombud eller biträde. Vid verkställighet av ett avlägsnande får förrättningskostnader endast utsökas hos en svarande som anges i den ansökan som ligger till grund för exekutionstiteln. Regeringen har – i enlighet med vad som aviserades i propositionen – begränsat sökandens ansvar för förrättningskostnader i samband med verkställighet av ett avlägsnande genom ändringar i förordningen (1992:1094) om avgifter vid . Av förordningen framgår att sökandens ansvar för grundavgifter i ett mål om avlägsnande är högst och att grundavgiften för verkställighet av ett avlägsnande enligt 16 kap. UB är . Bestämmelserna trädde i kraft som lagändringarna, dvs. Regeringen gav i regleringsbrevet ett uppdrag att utvärdera och göra en uppföljning av hur de nya reglerna om avlägsnande fungerar i praktiken. I uppdraget ingick att vid behov lämna förslag till författningsändringar. Uppdraget redovisades i en rapport till (840 14395-18/113). Sammanfattningsvis anför myndigheten i sin rapport att reglerna om avlägsnande har inneburit en bättre anpassad process som på ett enklare, billigare och mer rättssäkert sätt gör det möjligt för markägare att få tillbaka besittningen av sin mark. Avsikterna med lagstiftningen har fått ett tydligt genomslag i den praktiska tillämpningen. De åtgärder och verktyg som samhället tillhandahåller för att avlägsna olovliga bosättningar har blivit effektivare, sett ur markägarens perspektiv. anför dock att förfarandet räknat från ansökan om avlägsnande till verkställt avlägsnande har blivit mer utdraget. Det beror bl.a. på ökade möjligheter för svarandena att ta till vara sina intressen och rättigheter, eftersom myndigheten delger ärendena i större utsträckning . uppger vidare att har påbörjat ett metodutvecklingsarbete för att ingripa tidigare vid fall av olovlig bosättning. Detta arbete bedöms vara anledningen till att ärendevolymerna om avlägsnande hos har minskat kraftigt. Att verkställa ett beslut om avlägsnande är enligt myndigheten en sällanuppgift. Det innebär att erfarenheterna av att verkställa avlägsnande bygger på ett fåtal ärenden då reglerna har varit i kraft . De erfarenheter som framkommit i den praktiska hanteringen visar, enligt , att avsikterna med lagstiftningen fått önskvärda effekter. Myndigheten har därför inte ansett det motiverat att föreslå några ändringar i lagstiftningen. anför att kostnader som inte kan tas ut av svaranden nästan uteslutande belastar myndigheten. Företrädare för fastighetsägare har i enkätsvar uppgett till myndigheten att kostnaderna totalt har minskat för otillåtna bosättningar. Det bedöms bero på att den ökade effektiviteten i förfarandet har medfört att antalet omfattande olovliga boenden har minskat, och därmed har även kostnader för sanering och städning minskat. Även fick i sitt regleringsbrev i uppdrag att följa upp och redogöra för hur myndighetens arbete vid ingripanden mot otillåtna bosättningar fortskrider efter regeländringarna om avlägsnande. Uppdraget kommer att redovisas i samband med myndighetens årsredovisning . I samband med behandlingen av propositionen Avlägsnande – En ny form av särskild handräckning (prop. 2016/17:159) behandlade utskottet motionsyrkanden om bl.a. tillämpningen av en dubbel proportionalitetsbedömning och sökandens ansvar för förrättningskostnader som i stort motsvarar de som är aktuella (bet. 2016/17:CU13). När det gäller motionsyrkandet om dubbel proportionalitetsbedömning uttalade utskottet att syftet med intresseavvägningen är bl.a. att säkerställa svarandens rätt till en rättssäker verkställighetsprocess, som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. Utskottet betonade att intresseavvägningen inte innebär att ska överpröva den exekutionstitel som ligger till grund för verkställigheten. ska i stället göra en bedömning av hur och när verkställigheten ska genomföras. Mot denna bakgrund ansågs ett motionsyrkande om att det inte ska göras en dubbel proportionalitetsbedömning vara tillgodosett. Utskottet föreslog också i lagstiftningsärendet fyra tillkännagivanden med anledning av motioner om lagförslaget. följde utskottets förslag i alla delar (rskr. 2016/17:275). Det första tillkännagivandet avser att regeringen senast årsskiftet 2017/18 bör ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen. I det andra tillkännagivandet begär utskottet att regeringen tar initiativ till att förtydliga befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen. Det tredje tillkännagivandet innebär att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande. Slutligen avser det fjärde tillkännagivandet att regeringen bör ta initiativ till att begränsa sökandens ansvar för förrättningskostnader vid verkställighet av ett avlägsnande. Som redovisats ovan får ett avlägsnande ske tidigast från det att svaranden underrättades om verkställigheten. Det innebär att motion 2018/19:2914 (KD) yrkande 63 får anses tillgodosett och bör avslås. Utskottet har vidare i betänkande 2016/17:CU13 uttalat, med anledning av den intresseavvägning som ska göras när ett avlägsnande genomförs, att en sådan syftar till att säkerställa svarandens rätt till en rättssäker verkställighetsprocess som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. Utskottet betonade att det inte är fråga om en överprövning av den exekutionstitel som ligger till grund för verkställigheten. ska i stället göra en bedömning av hur och när verkställigheten ska genomföras. Mot denna bakgrund anser utskottet, i likhet med tidigare ställningstagande, att förslaget i motion 2018/19:2914 (KD) yrkande 62 om att det endast ska göras en proportionalitetsbedömning får anses vara tillgodosett. Motionsyrkandet bör därmed avslås. På utskottets förslag beslutade i lagstiftningsärendet om ett nytt förfarande för avlägsnande av otillåtna bosättningar om tillkännagivanden om bl.a. behovet av en uppföljning av de nya bestämmelserna och en begränsning av förrättningskostnaderna. Utskottet kan konstatera att regeringen har inlett ett arbete med att följa upp lagändringarna genom särskilda uppdrag till och . Sökandens ansvar för grundavgifter i mål om avlägsnande har begränsats till högst , och grundavgiften för verkställighet av ett avlägsnande är . Enligt har reglerna om avlägsnande inneburit en bättre anpassad process som på ett enklare, billigare och mer rättssäkert sätt gör det möjligt för markägare att få tillbaka besittningen av sin mark. anser att avsikterna med lagstiftningen har fått ett tydligt genomslag i den praktiska tillämpningen. Sammanfattningsvis konstaterar utskottet att det pågår ett uppföljningsarbete av de nya bestämmelserna och att förrättningskostnaderna vid verkställighet av ett avlägsnande har begränsats. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2018/19:2914 (KD) yrkande 61. Motionsyrkandet bör därför avslås. Skuldsanering och budget- och skuldrådgivning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om betalningsplanens längd vid skuldsanering samt skuldsanering och budget- och skuldrådgivning i övrigt. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående arbete. Jämför reservation 3 (M, C, KD, L), 4 (M), 5 (C, L) och 6 (KD). I kommittémotion 2018/19:2830 av m.fl. (M) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till olika åtgärder för att stärka stödet från det offentliga i syfte att förbättra skuldsaneringsinstitutet (yrkande 3).