bet · H601JuU13 · 2019-04-15 00:00:00 — Kriminalvården deltar även i , som innefattar datainsamling till en internationell forskningsdatabas och utbildning i ett riskbedömningsverktyg. Verktyget används på prov. Att motverka våldsbejakande extremism är ett fortsatt prioriterat område för Kriminalvården. Målet är att bidra till samhällets arbete med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. fortsatte Kriminalvården att fokusera sitt arbete med att utveckla arbetet mot våldsbejakande extremism på att bygga upp och sprida kunskap om fenomenet. Dessutom har en metod för informationsinhämtning och informationsspridning utvecklats och prövats inom underrättelseverksamheten, och månatliga lägesbilder har tagits fram. En särskild delredovisning av regeringsuppdraget kommer att lämnas . I årsredovisningen anförs även följande (s. 67). Risken för religiös och politisk radikalisering som leder till våldsbejakande extremism i kriminalvård bedöms som fortsatt låg. Kriminalvårdens underrättelsetjänst följer något fler intagna med koppling till våldsbejakande extremism. Med högre beläggning är det svårare att placera dessa åtskilda från varandra. Å andra sidan har organisationens kunskap och erfarenhet ökat. Det innebär en ökad förmåga att upptäcka klienter som befinner sig i en radikaliseringsprocess. Antalet intagna med koppling till våldsbejakande extremism är fortfarande få. Kriminalvården har inte kunnat se något samband mellan denna grupp och ett ökat antal hot, våld och otillåten påverkan. Det finns fortfarande säkerhetsrisker i processen för att anlita trosföreträdare. Arbetet med den fördjupade kvalitetssäkringen av företrädarna fortsätter och bedöms ha minskat riskerna, men vi har fortfarande inte uppnått en önskvärd nivå. När det gäller extern samverkan om säkerhet har Kriminalvården deltagit i samverkan med det nystartade extremism (s. 70). Samverkan har även inletts med inom underrättelseområdet och med Säkerhetspolisen och om våldsbejakande extremism. Utskottet har vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /16 behandlat ett motionsyrkande om att Kriminalvården ska utöka och stärka sitt arbete mot radikalisering i fängelser (bet. 2015/16:JuU21 s. 28). Utskottet avstyrkte yrkandet och hänvisade till det uppdrag som regeringen gett till Kriminalvården att kartlägga metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:174). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /17 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att säkerställa Kriminalvårdens arbete mot våldsbejakande extremism (bet. 2016/17:JuU19). Utskottet anförde att det såg positivt på de nya uppdrag som regeringen gett myndigheter för att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism. Enligt utskottets uppfattning är det angeläget att regeringen ser till att Kriminalvården skyndsamt följer upp och genomför den ovannämnda kartläggningen av metoder och arbetssätt. Det är också angeläget att regeringen är pådrivande och vidtar åtgärder för att säkerställa att Kriminalvården genomför och prioriterar ett arbete med denna inriktning. biföll utskottets förslag (rskr. 2016/17:203). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /18 avstyrkte utskottet två motionsyrkanden med begäran om att arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering på kriminalvårdsanstalterna utvecklas och även utökas till frivården (bet. 2017/18:JuU16 s. 34 f.). Utskottet avstyrkte även ett yrkande med begäran om att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism. Utskottet uttalade att arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering är en viktig uppgift för Kriminalvården, och utskottet såg positivt på det breddade och förlängda uppdrag som regeringen gav till Kriminalvården för att fortsätta utveckla arbetet med att förebygga radikalisering och arbetet mot våldsbejakande extremism. Utskottet såg även positivt på inrättandet av centret mot våldsbejakande extremism (CVE). Utskottet anförde att motionärernas önskemål till viss del fick anses vara tillgodosedda genom det arbete som pågick. Mot den bakgrunden och med hänsyn till det tillkännagivande som gjorde 2017 fanns det enligt utskottet ingen anledning att ställa sig bakom motionärernas önskemål om ytterligare tillkännagivanden. Utskottet avstyrkte därför motionerna om att utveckla arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering på kriminalvårdsanstalterna. Utskottet såg inte heller något skäl för det tillkännagivande som efterfrågades om att Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism och avstyrkte även detta motionsyrkande. Arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering är en viktig uppgift för Kriminalvården. Som utskottet tidigare uttalat ser utskottet positivt både på centret mot våldsbejakande extremism (CVE) som inrättades och på det breddade och förlängda uppdrag som regeringen har gett till Kriminalvården för att fortsätta utveckla arbetet med att förebygga radikalisering och arbetet mot våldsbejakande extremism. När det gäller frågan om huruvida Kriminalvården ska medverka i de nationella insatsteamens arbete mot extremism vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning och ser inte heller nu något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2018/19:2474 (KD) yrkande 2. Utskottet avstyrker därför yrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att kriminalisera rymning. Jämför reservation 13 (SD). I kommittémotion 2018/19:136 av m.fl. (SD) yrkande 11 begär motionärerna att regeringen återkommer med ett lagförslag där rymning och försök till rymning från kriminalvårdsanstalt och avvikelse från permission kriminaliseras. En rymning innebär att en intagen avviker i samband med transport eller annan bevakad utevistelse, medan en avvikelse innebär att den intagne inte återkom-mer till anstalten efter en obevakad utevistelse. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår att 95 rymningar och avvikelser skedde . Motsvarande siffra var 109 och 95. Kriminalvården uppger att antalet rymningar och avvikelser ligger på en förhållandevis låg nivå jämfört och att denna typ av avvikelser är ofrånkomliga, eftersom utslussningsarbetet alltid innebär ett visst mått av risktagande. Av de 95 rymningarna och avvikelserna avser 57 stycken avvikelser från permission och 31 stycken avvikelser från vårdvistelse som särskild utslussningsåtgärd. Avvikelser från permission är fortfarande en mycket liten andel av det totala antalet påbörjade permissioner, som är över 16 000. Direktavvikelse innebär att en intagen lämnar anstaltsområdet utan tillstånd från den lägsta säkerhetsklassen (säkerhetsklass 3), medan direktrymning är samma sak från säkerhetsklass 1 och 2. Av årsredovisningen framgår att antalet direktavvikelser från klass 3-anstalter var 31. Motsvarande siffror var 24 och 15. I årsredovisningen anger Kriminalvården (s. 72) att det faktum att direktavvikelserna har ökat bedöms fortfarande delvis bero på en viss ökad riskacceptans för ökad effektivitet i platsutnyttjandet. De som har avvikit är liksom tidigare framför allt klienter som var på fri fot innan verkställigheten, med varierande strafftider. I ett längre tidsperspektiv är antalet direktavvikelser fortfarande relativt få. Vidare anför Kriminalvården följande i årsredovisningen (s. 72). Det finns inget som tyder på att säkerheten har blivit sämre i säkerhetsklass 3. Det är mer troligt att synen på hur risker för direktavvikelser bör balanseras mot en aktivare användning av utslussningsåtgärder fluktuerar . Den kraftiga minskningen efter 2004 beror till exempel på att kriterierna för att placera intagna i den lägsta säkerhetsklassen skärptes efter de uppmärksammade fritagningarna och rymningarna som genomfördes . Av årsredovisningen (s. 72) framgår vidare att antalet direktrymningar från klass 1- och klass 2-anstalter var 1. Motsvarande siffror var 1 och 0. Direktrymningen skedde från en anstalt med säkerhetsklass 2. Det har även skett en rymning från häkte . Kriminalvården har en nollvision när det gäller rymningar och ser därför allvarligt på de två rymningar som skett . De är fortfarande under utredning, men har de inte kunnat kopplas till några brister i regler och rutiner. En rymning kan bl.a. få konsekvenser för en intagens möjlighet till villkorlig frigivning. Den centrala bestämmelsen om villkorlig frigivning finns i 26 kap. 6 § . Enligt den gäller som huvudregel att villkorlig frigivning ska ske när den dömde har avtjänat två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning kan den skjutas upp med åt gången (26 kap. 6 a § och 26 kap. 7 § andra stycket ). Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska en helhetsbedömning av allt som har inträffat under verkställigheten göras. Enstaka överträdelser är normalt inte tillräckligt för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp, utan som regel krävs att den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot reglerna vid ett flertal tillfällen. Som exempel på att en enstaka mycket allvarlig överträdelse kan vara tillräcklig för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp nämns i förarbetena en rymning (se prop. 2005/06:123 s. 56). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om att kriminalisera rymning, senast i betänkande 2014/15:JuU17 (s. 20 f.) och förenklat i betänkandena /16:JuU21, 2016/17:JuU19 och 2017/18:JuU16. Utskottet hänvisade då till vad utskottet tidigare anfört vid behandlingen av liknande motionsyrkanden och framhöll att konsekvenserna för den som rymmer ska vara tillräckligt ingripande. Utskottet vidhöll även att kravet på tillräckligt ingripande konsekvenser kan tillgodoses utan att rymning kriminaliseras. Således kan såväl möjligheten till framtida permissioner som möjligheten att beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalten genom utslussningsåtgärder komma att påverkas. Vidare framgick det av 26 kap. 6 § att den villkorliga frigivningen kan skjutas upp om det finns synnerliga skäl (motsvarande bestämmelse återfinns fr.o.m. i 26 kap. 6 a § ). Utskottet vidhåller sin uppfattning att konsekvenserna för den som rymmer ska vara tillräckligt ingripande. Som utskottet tidigare anfört kan emellertid kravet på tillräckligt ingripande konsekvenser tillgodoses utan att rymning kriminaliseras. Såväl möjligheten till framtida permissioner som möjligheten att beviljas vistelse utanför anstalt genom utslussningsåtgärder kan komma att påverkas. Som framgår av 26 kap. 6 a § kan även den villkorliga frigivningen skjutas upp om det finns synnerliga skäl. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att föreslå något initiativ med anledning av motion 2018/19:136 (SD) yrkande 11 och avstyrker därför yrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att skärpa reglerna för permissioner, avskaffa permissioner för livstidsdömda, ge målsäganden större inflytande över när permissioner planeras, ge målsäganden rätt till skadestånd och att det ska ske en översyn av riktlinjerna för elektronisk övervakning av permission och transport av intagna. Jämför reservation 14 (SD) och 15 (M). I kommittémotion 2018/19:131 av m.fl. (SD) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att reglerna för när permission ska kunna beviljas ska skärpas. Motionärerna föreslår att den s.k. kvalifikationstiden, dvs. den del av strafftiden som ska ha avtjänats för att permission ska kunna beviljas, utökas. I samma motion yrkande 8 begär motionärerna att målsäganden ska ha ett större inflytande över när permissioner planeras och kunna neka datum som kan vara viktiga för målsägande. I det fall målsäganden har uppgett att han eller hon vill bli meddelad när gärningsmannen har permission är det motionärernas uppfattning att permission endast ska kunna genomföras efter att informationen har delgetts målsäganden (yrkande 9). Om permission genomförs utan delgivning ska målsäganden ha rätt till skadestånd. I yrkande 10 begärs att regeringen ska återkomma till med förslag som innebär skärpta regler för permission för intagna i klass 1- och klass 2-anstalter. Enligt motionärerna bör oövervakade permissioner i princip avskaffas. Permissioner ska antingen ske övervakat eller genom användning av elektronisk fotboja. För livstidsdömda ska permission aldrig beviljas. I kommittémotion 2018/19:2867 av m.fl. (M) yrkande 10 menar motionärerna att möjligheten att förena permission eller transport av intagna med elektronisk övervakning genom fotboja används alltför sällan. Därför vill motionärerna att det ska göras en översyn av riktlinjerna så att elektronisk övervakning används i fler fall än . Den som döms till fängelse ska som huvudregel avtjäna straffet i en kriminalvårdsanstalt. Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare ska verkställigheten, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott (1 kap. 2 och 5 §§ fängelselagen). För en intagen som avtjänar fängelse i lägst ska det, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller bl.a. permissioner (1 kap. 7 §). Om det finns särskilda skäl ska sådana villkor också beslutas för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . För att den intagnes anpassning i samhället ska underlättas får han eller hon beviljas permission om minst en fjärdedel av strafftiden, dock , har avtjänats och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. För en intagen som avtjänar ett livstidsstraff ska andelen av strafftiden bestämmas som om strafftiden är (10 kap. 1 §). Om det finns särskilt ömmande skäl får en intagen beviljas s.k. särskild permission om hans eller hennes behov av vistelse utanför anstalten inte kan tillgodoses genom vanlig permission och vistelsen utanför anstalten kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig (10 kap. 2 §). En permission ska enligt 10 kap. 5 § förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl ska den intagne stå under bevakning. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Villkoren kan t.ex. avse vistelseort, anmälningsskyldighet, krav på nykterhet och förbud mot att kontakta ett brottsoffer. Ett villkor som har meddelats i samband med permission eller särskild permission får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Under verkställigheten i anstalt kan elektronisk kontroll användas som en säkerhetshöjande åtgärd. En intagen får underkastas viss övervakning och kontroll för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas, se 4 § fängelseförordningen (2010:2010) och 1 kap. 23 § Kriminalvårdens föreskrifter KVFS 2011:1 (FARK Fängelse). I samband med att fängelselagen infördes uttalade utskottet att de särskilda regler som gäller för en långtidsdömd i fråga om bl.a. permissioner markerar att Kriminalvården ska fästa särskilt avseende vid kravet på samhällsskydd när det gäller en intagen som gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet (bet. 2009/10:JuU21 s. 24). I budgetunderlaget 2019 anför Kriminalvården bl.a. följande (s. 25). genomförde Kriminalvården en försöksverksamhet avseende positionsövervakning i kombination med GPS-teknik i samband med permission och under utökad frigång. Erfarenheter ur försöksverksamheten har bidragit till verksamhetskrav på kommande övervakningssystem. Den nya tekniska lösningen ska dels ersätta den befintliga tekniken inom anstalt och frivård, men också säkerställa möjligheten till utökad användning, exempelvis som kombination med särskilda utslussningsåtgärder. Vidare ska den kunna stödja den eventuellt kommande häkteslagstiftningen om hemarrest och områdesarrest. Upphandlingen av ny teknisk utrustning och tekniska system har försenats men införandet kommer att ske och framåt. För att öka intagnas förutsättningar att inte återfalla i brott arbetar Kriminalvården med olika former av frigivningsförberedelser. Det kan bl.a. innebära att den intagne stegvis slussas ut inom egna miljöer eller i form av vistelser utanför anstalt. I Kriminalvårdens årsredovisning (s. 48) anförs följande. En viktig del i frigivningsförberedelserna är permissionerna, som innebär att en intagen i anstalt får tillstånd att vistas utanför anstalten . Permissionerna är främst till för att underlätta intagnas återanpassning i samhället. Omkring sextontusen permissioner genomförs , och endast några hundra får en anmärkning, exempelvis genom att den intagne brutit mot villkoren eller inte kommit tillbaka till anstalten i avtalad tid. Att permissioner ibland inte sköts är ofrånkomligt, eftersom utslussningsarbetet alltid innebär ett visst mått av risktagande. När det gäller GPS-övervakning vid utökad frigång och permission anför Kriminalvården följande (s. 50). Det nya systemet med GPS-övervakning i kombination med fotboja kommer att understödja hela frigivningsprocessen. Det ger möjlighet till ökad kontroll vid utevistelser i samband med permission och utslussningsåtgärd. Kriminalvården har upphandlat och tecknat avtal för ett system för GPS-övervakning. Utskottet har i betänkande 2013/14:JuU28 (s. 8 f.) berett ett yrkande om att möjligheten till obevakade permissioner helt ska avskaffas för den som dömts till livstids fängelse för mord. Utskottet avstyrkte yrkandet med den motiveringen att den gällande ordningen för livstidsdömdas möjligheter till permission innebär en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och intresset av att underlätta den intagnes anpassning i samhället samt motverka frihetsberövandets negativa följder. biföll utskottets förslag (rskr. 2013/14:223). Även i betänkande 2014/15:JuU17 (s. 24 f.) avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att de obevakade permissionerna för livstidsdömda mördare ska avskaffas. I samma betänkande beredde utskottet två yrkanden om att reglerna för permission ska skärpas. Utskottet konstaterade att permissioner syftar till att underlätta intagnas anpassning i samhället. Utskottet ansåg alltjämt att den gällande ordningen för intagnas möjlighet till permission innebar en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och intresset av att underlätta den intagnes anpassning i samhället samt motverka frihetsberövandets negativa följder. Utskottet såg därför inte något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågades och avstyrkte yrkandena. biföll utskottets förslag (rskr. 2014/15:153). Permissioner syftar till att underlätta intagnas anpassning i samhället. Utskottet anser fortfarande att den gällande ordningen för intagnas möjlighet till permission innebär en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och intresset av att underlätta den intagnes anpassning i samhället samt motverka frihetsberövandets negativa följder. Utskottet ser därför inte något skäl att ställa sig bakom de tillkännagivanden om att skärpa reglerna för permissioner och avskaffa permissioner för livstidsdömda som efterfrågas i motion 2018/19:131 (SD) yrkandena 7 och 10. Utskottet ser inte heller något skäl för de tillkännagivanden om målsägandens inflytande som efterfrågas i motion 2018/19:131 (SD) yrkandena 8 och 9. Detsamma gäller det tillkännagivande om elektronisk övervakning vid permission och transport som begärs i motion 2018/19:2867 (M) yrkande 10. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att ingen intagen i kriminalvårdsanstalt ska friges innan eventuella skulder är betalda. I motion 2018/19:399 av (SD) yrkande 3 begärs att ingen intagen i kriminalvårdsanstalt ska friges innan eventuella skulder är betalda. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag som säkerställer att samtliga intagna betalar sina skulder vid sin frigivning. Av om återfall i brott (RiR 2015:4 s. 34) framgår att många av de som är intagna på anstalt har problem på flera områden och att skulder är ett av dessa problemområden. granskning av 200 slumpmässigt utvalda verkställighetsplaner visar att ungefär en tredjedel av klienterna har skulder som angetts i verkställighetsplanen. Det finns ingen obligatorisk fråga eller något utrymme i verkställighetsplanerna där samtliga skulder ska anges. Det finns andra undersökningar som tyder på att betydligt fler intagna på anstalt har skulder. I framgår vidare (s. 46) att det förekommer viss samverkan mellan i fråga om klienter som har skulder. Den vanligaste insatsen är enligt granskning att Kriminalvården uppmanar klienten att själv ta kontakt med Kronofogden och eventuella övriga fordringsägare. Det pågår också ett projekt i samarbete med Kronofogden i syfte att underlätta hanteringen av en häktad klients ekonomi. Kriminalvården och har bedrivit regionala samverkansprojekt med syfte att undvika onödig skuldsättning hos kriminalvårdens klienter. Tillsammans med Kriminalvården har tagit fram rutiner och checklistor för att minska risken för att skulder byggs upp i onödan under anstaltsvistelser. Av årsredovisning (s. 23) framgår att myndigheten har samverkat med Kriminalvården. anför att intagna klienter har svårt att sköta sin ekonomi då kontakten med omvärlden är begränsad. Därför har myndigheten utbildat personer som arbetar på häkten, anstalter och inom frivården för att underlätta för dem i deras arbete med att stötta de intagna i ekonomiska frågor. Syftet är att öka de intagnas motivation och hjälpa dem att hantera sin privatekonomi så att de inte ökar sin skuldbörda när de är intagna. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /17 behandlade utskottet ett yrkande om att ingen intagen i kriminalvårdsanstalt ska friges innan eventuella skulder är betalda och att regeringen bör återkomma med ett förslag som säkerställer att samtliga intagna betalar sina skulder vid sin frigivning (bet. 2016/17:JuU19 s. 41 f.). Utskottet anförde att det redan i början av verkställigheten av ett fängelsestraff är viktigt att uppmärksamma den intagnes privatekonomi och konstaterade att det förekommer viss samverkan mellan i fråga om klienter som har skulder. Utskottet såg inget skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågades och avstyrkte därför yrkandet. biföll utskottets förslag (rskr. 2016/17:203). Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och ser inget skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motionen om att ingen intagen i kriminalvårdsanstalt ska friges innan eventuella skulder är betalda. Utskottet avstyrker därmed motion 2018/19:399 (SD) yrkande 3. Hot mot kriminalvårdens personal Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att Kriminalvårdens personal endast ska behöva ha sitt förnamn på namnbrickan. I motion 2018/19:319 av (KD) yrkas ett tillkännagivande om att öka tryggheten för Kriminalvårdens personal genom att se över frågan om att personalen endast behöver ha sitt förnamn på brickan. Av årets budgetproposition (prop. 2018/19:1 utg.omr. 4 s. 38) framgår att ca 280 allvarliga händelser rapporterades i anstalter , vilket är en fortsatt ökning. Ökningen kan till viss del bero på en fortsatt ökad rapporteringsbenägenhet till följd av Kriminalvårdens utbildningsinsatser . Knappt hälften av de rapporterade händelserna var riktade mot personal och avsåg främst hot. Hoten mot personal har nära fördubblats i förhållande till föregående år, medan våldet mot personal har minskat något.