bet · H601AU9 · 2019-05-03 00:00:00 — Enligt 2 kap. 14 § regeringsformen gäller att ”[e]n förening av arbetstagare samt arbetsgivare och en förening av arbetsgivare har rätt att vidta stridsåtgärder på arbetsmarknaden, om inte annat följer av lag eller avtal”. Grundlagsskyddet omfattar således dem som kan vara parter i ett kollektivavtal. Av bestämmelsen i regeringsformen framgår att en begränsning av rätten att vidta stridsåtgärder kräver stöd i lag eller avtal. I lag begränsas rätten framför allt av fredspliktsreglerna i medbestämmandelagen. I dess 41 § anges att fredsplikt gäller under vissa omständigheter. Arbetsgivare och arbetstagare som är bundna av kollektivavtal får i princip inte vidta eller delta i arbetsinställelse, blockad, bojkott eller annan därmed jämförlig stridsåtgärd. Fredsplikt gäller också i andra fall som preciseras i lagtexten. Stridsåtgärder som bryter mot fredsplikten betecknas som olovliga. En sympatiåtgärd innebär att arbetsgivar- eller arbetstagarsidan utan att själva vara primär part i en konflikt stöttar en annan parts stridsåtgärder genom att vidta egna stridsåtgärder. Av 41 § framgår motsatsvis att det faktum att man är bunden av kollektivavtal i sig inte utgör något hinder mot att en part vidtar sympatiåtgärder till förmån för en annan part som är invecklad i en lovlig arbetskonflikt. Av samma bestämmelse framgår dock uttryckligen att fredsplikt gäller om stridsåtgärden har till ändamål att stödja någon annan, när denne inte själv får vidta stridsåtgärd. Utgångspunkten för en tillåten sympatiåtgärd är alltså att primärkonflikten också är tillåten. I 42 § regleras organisationernas ansvar för fredsplikten. Det anges bl.a. att en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation inte får anordna eller på något annat sätt föranleda en olovlig stridsåtgärd och inte heller genom understöd eller på annat sätt medverka vid en sådan åtgärd. En organisation som inte själv har ett kollektivavtal för området har däremot normalt rätt att vidta självständiga stridsåtgärder. Arbetsdomstolen har t.ex. uttalat att en arbetstagarorganisation som regel får vidta stridsåtgärder i syfte att träffa kollektivavtal på en arbetsplats där ett annat kollektivavtal redan gäller, även om kollektivavtalet i viss utsträckning skulle strida mot det avtal som redan har träffats (se t.ex. AD 2004 nr 96). Av 45 § framgår att en arbetsgivarorganisation, arbetsgivare eller arbetstagarorganisation som avser att vidta en stridsåtgärd eller att utvidga en pågående stridsåtgärd skriftligen ska varsla motparten och minst i förväg. Utskottet vill inledningsvis framhålla att den svenska arbetsmarknadsmodellen med sin särskilda natur är central för att skapa ett arbetsliv som tillgodoser både arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet, trygghet och inflytande. Ordningen med starka parter och ett regelverk där kollektivavtal verkar tillsammans med lagregler har visat sig vara en stabil grund för den svenska arbetsmarknaden. Modellen fungerar överlag väl och ger handlingsutrymme för parterna som den bidrar till att upprätthålla ordning och reda på arbetsmarknaden. Vidare vill utskottet slå fast att den grundlagsskyddade rätten att vidta stridsåtgärder utgör en viktig och grundläggande del i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Utskottet konstaterar att rätten att vidta stridsåtgärder sträcker sig långt och att det i vissa fall kan ge omfattande verkningar, även mot aktörer som inte är inblandade i en enskild konflikt. Mot bakgrund av hur regelverket är uppbyggt är en förutsättning för en stabil utveckling på arbetsmarknaden att parterna agerar ansvarsfullt och att stridsåtgärder inte används på annat sätt än vad som är avsett. Utskottet konstaterar att när det gäller konsekvenserna på arbetsmarknaden i form av förlorade arbetsdagar på grund av konflikter har i jämförelse med andra länder mycket få förlorade arbetsdagar. konstaterar i sin årsrapport har de europeiska länderna som grupp en fredligare arbetsmarknad än resten av världen. Inom sticker ut som en särskilt fredlig arbetsmarknad. Samma sak gäller vid en jämförelse med de andra nordiska länderna. Av Medlingsinstitutets årsrapport framgår att det inte förlorades en enda arbetsdag på grund av stridsåtgärder i förbundsförhandlingar . En konflikt inom flygbranschen på lokal nivå ledde dock till att stridsåtgärder utlöstes och förlorades. konstaterar att året, som präglades av att förhållandevis få kollektivavtal på riksnivå omförhandlades, var det fredligaste året sedan myndigheten inrättades. Utskottet noterar att 2019 inledningsvis inte har kännetecknats av samma typ av stabilitet på arbetsmarknaden som 2018. En våg av varsel om strejker och lockouter kopplade till en konflikt på hamnområdet har sköljt över arbetsmarknaden. Utskottet noterar dock att och Hamnar tecknade ett kollektivavtal i form av ett s.k. andrahandsavtal med följden att vissa omfattande aviserade stridsåtgärder inte utlöstes. Motionärerna i detta avsnitt riktar in sig på att regelverket för stridsåtgärder bör ses över bl.a. så att någon form av proportionalitetsprincip införs och rätten till sympatiåtgärder förändras. Utskottet delar inte den bedömning som görs i motionerna. Som utskottet framhållit ovan anser det att den svenska arbetsmarknadsmodellen, av vilken regelverket om stridsåtgärder är en central del, överlag fungerar väl och är väl avvägd. Det är en modell som har levererat och skapat goda förutsättningar för trygghet, utveckling, tillväxt och konkurrenskraft, bl.a. genom sin flexibilitet och förmåga att utvecklas. Som framgått ovan konstaterar utskottet att de konsekvenser som regelverket om stridsåtgärder har på den svenska arbetsmarknaden vid en internationell jämförelse visar på att regelverket verkar fungera effektivt. Utskottet uppfattar detta som ett kvitto på att vi har en arbetsmarknad i där parterna med utgångspunkt i det gällande regelverket tar ett stort ansvar för arbetsfreden. Utskottet kan därför inte se att det skulle finnas något skäl att se över eller förändra den nuvarande ordningen på det sätt som bl.a. Avslutningsvis konstaterar utskottet att frågan om rätten att vidta stridsåtgärder har varit föremål för både utredningsinsatser av den s.k. (SOU 2018:40) och förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter som ledde fram till ett partsgemensamt förslag om förändrade konfliktregler. Regeringen överlämnade propositionen Utökad fredsplikt på arbetsplatser där det finns kollektivavtal och vid rättstvister till (prop. 2018/19:105). Propositionen bygger på parternas förslag på området. Utskottet kommer att bereda propositionen och får således anledning att återkomma till andra aspekter av stridsåtgärdsfrågan än de som behandlas här. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. krav på sanktioner kopplade till skyldigheten att lämna in kollektivavtal till och ett återinförande av lex . Utskottet hänvisar bl.a. till att utvecklingen på arbetsmarknaden inte ger stöd för de efterfrågade förändringarna. Jämför reservation 22 (M, C, KD, L), 23 (M, KD) och 24 (V). anför i kommittémotion 2018/19:2807 av m.fl. att det är viktigt att information om vad som gäller på den svenska arbetsmarknaden finns lättillgänglig för att underlätta för utstationerade företag att göra rätt och för utstationerade arbetstagare att ta till vara sina rättigheter. Partiet menar att dagens krav på arbetstagarorganisationerna att lämna in relevanta kollektivavtalsvillkor till inte följs särskilt väl och vill därför att sanktioner kopplade till kravet införs (yrkande 25). Vidare anser partiet att de ändringar som har gjorts i utstationeringslagen är för långtgående. Enligt partiet kan en utstationerande arbetsgivare numera inte freda sig mot stridsåtgärder – oavsett hur bra arbetsvillkor arbetstagarna har. vill därför återinföra lex för att förbättra kompetensförsörjningen och rörligheten inom EU (yrkande 26). I partimotion 2018/19:383 av m.fl. anser att systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till bör utvidgas så att även köparna, utan undantag, omfattas av sanktionsansvaret (yrkande 4). Enligt partiet är det nödvändigt att inkludera även dem som anlitar oregistrerade utländska företag för att få ett effektivt system, och partiet hänvisar till erfarenheter från . noterar i kommittémotion 2018/19:2992 av m.fl. att arbetstagarorganisationerna på den svenska arbetsmarknaden bryter mot regelverket genom att inte i tillräcklig omfattning lämna in sådana kollektivavtalsvillkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Partiet anser därför att det bör införas sanktioner kopplade till arbetstagarorganisationers skyldighet att lämna in kollektivavtalsvillkor till (yrkande 22). Vidare menar att lex bör återinföras (yrkande 23). Ändringarna av regelverket i denna del har inneburit att det blivit mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit och har därmed hämmat den fria rörligheten. Liberalerna yrkar i partimotion 2018/19:2595 av m.fl. att lex bör återinföras (yrkande 4). Partiet framhåller att de ändringar som har gjorts i regelverket för utstationering är för långtgående – en uppfattning som partiet menar att flera av remissinstanserna också framförde. och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, utstationeringsdirektivet, reglerar vilket lands arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas vid utstationering av arbetstagare. De centrala bestämmelserna i utstationeringsdirektivet finns i artikel 3. Av artikeln framgår att medlemsstaterna ska se till att utstationerade arbetstagare inom deras territorium garanteras de arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i lag eller när det gäller byggverksamhet i s.k. allmängiltiga kollektivavtal, på sju uppräknade områden – den s.k. hårda kärnan. antogs det s.k. tillämpningsdirektivet till utstationerings-direktivet (och rådets direktiv /67/EU). Tillämpningsdirektivet syftar till att förbättra tillämpningen och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet genom bestämmelser om åtgärder för att förhindra missbruk och kringgående av regler. Utstationeringsdirektivet reviderades (och rådets direktiv (EU) 2018/957 om ändring av och rådets direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster). Detta ändringsdirektiv innehåller bl.a. bestämmelser om mer likabehandling mellan utstationerade och inhemska arbetstagare i fråga om ersättning. Ändringsdirektivet ska vara genomfört i svensk rätt . En särskild utredare har fått i uppdrag att föreslå hur ändringsdirektivet ska genomföras i svensk rätt (dir. 2018:66). Uppdraget ska redovisas . Såväl utstationeringsdirektivet som tillämpningsdirektivet har genomförts i svensk rätt främst genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, kallad utstationeringslagen. Arbetsgivare från andra länder ska, oavsett vilken lag som annars gäller för anställningsförhållandet, tillämpa svensk lag för arbetstagare som är utstationerade i på de områden som ingår i utstationeringsdirektivets hårda kärna, förutom i fråga om minimilön som inte regleras i lag (5 § utstationeringslagen). I finns eventuella bestämmelser om minimilön i kollektivavtal. Efter den s.k. Lavaldomen[1] 2007 ändrades ett antal bestämmelser i utstationeringslagen, den s.k. lex , med innebörden att rätten att vidta stridsåtgärder för att uppnå kollektivavtal begränsades gentemot utstationerande arbetsgivare. Enligt den ordning som då gällde kunde en svensk arbetstagarorganisation enligt dåvarande 5 a § utstationeringslagen vidta stridsåtgärder för att få till stånd kollektivavtal för utstationerade arbetstagare endast om vissa i paragrafen angivna förutsättningar var uppfyllda. Villkoren som fick krävas för arbetstagarna var minimivillkor enligt svenska kollektivavtal på de områden som ingår i den hårda kärnan. Stridsåtgärder fick dock inte vidtas om arbetsgivaren visade att arbetstagarna redan hade villkor som var minst lika förmånliga som minimivillkoren i ett svenskt, centralt branschavtal, den s.k. bevisregeln. Andra regler gällde för utstationerade uthyrda arbetstagare. Med bakgrund i bl.a. den parlamentariska utstationeringskommitténs betänkande Översyn av lex (SOU 2015:83) beslutade om vissa nya utstationeringsregler (prop. 2016/17:107, bet. 2016/17:AU9, rskr. 2016/17:226). De nya reglerna innebär bl.a. ändringar av reglerna om stridsåtgärder enligt lex och att tillämpningsdirektivet genomförs i svensk rätt. När det gäller lex innebär ändringarna att arbetstagarorganisationers rätt att vidta stridsåtgärder inte längre begränsas av bevisregeln. I stället gäller ett system där kollektivavtalens rättsverkningar begränsas i förhållande till utstationerande arbetsgivare om kollektivavtalet har slutits som en följd av stridsåtgärder eller varsel om stridsåtgärder. När det gäller de villkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i har arbetstagarorganisationer en skyldighet enligt 9 a § utstationeringslagen att lämna in de villkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Berörda arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer ska anmäla var sin kontaktfunktion till som ska kunna lämna information om kollektivavtalsvillkoren. är enligt 9 § s.k. förbindelsekontor vid utstationeringar i . Vidare ska en arbetsgivare enligt 10 § anmäla en utstationering till senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i . Anmälan behöver dock inte göras om verksamheten i avses pågå under . Arbetsgivaren ska även enligt 11 § anmäla en kontaktperson som är behörig att för arbetsgivarens räkning ta emot delgivningar. Medlemskapet i EU innebär att det är möjligt att flytta till ett annat medlemsland för att arbeta. Då gäller samma arbetsvillkor som för den inhemska arbetskraften. tillåter också tillfälligt arbete i ett annat EU-land under vissa villkor, s.k. utstationering. Utskottet ser positivt på den rådande ordningen där arbetstagare har möjlighet att komma till för att arbeta. Rörlighet för arbetskraft inom EU är centralt för att se till att efterfrågan på arbetskraft inom hela EU kan mötas och att tillväxten upprätthålls. Utskottet är övertygat om att internationell handel och öppenhet mot andra länder är avgörande för vårt välstånd. Rörlighet över gränserna skapar också möjligheter för många, såväl människor som företag, att utvecklas. som det är viktigt att värna den fria rörligheten är det nödvändigt att påpeka att denna aldrig får betyda att människor som kommer till för att arbeta utnyttjas. Utskottet anser att en självklar utgångspunkt måste vara att de som arbetar i ska ha goda och rättvisa villkor i linje med kollektivavtal, oavsett varifrån de kommer. Svenska villkor ska gälla alla som arbetar på den svenska arbetsmarknaden. Utskottet kan konstatera att utformningen av utstationeringsdirektivet inte varit helt tillfredsställande när det gäller att garantera att personer som utför samma arbetsuppgift på samma arbetsplats ska göra det under likvärdiga villkor. Ett regelverk som innebär att arbetstagare får olika lön för samma arbete är inte bara orättvist för den enskilde arbetstagaren utan gör det också svårt för företag som betalar vanliga svenska löner att klara konkurrensen. Det är därför glädjande att regeringens intensiva arbete på EU-nivå med att komma till rätta med missförhållandena i utstationeringsdirektivet har lett till resultat i form av en revidering av direktivet, bl.a. när det gäller frågan om ersättning för utfört arbete. Förändringen på området kan bidra till att konkurrensen inriktas på vem som gör jobbet bäst i stället för att konkurrera med dåliga villkor. Utskottets förhoppning är att det i förlängningen ska leda till en europeisk arbetsmarknad som är mer rättvis för både arbetstagarna och arbetsgivarna. Utredningen som har fått i uppdrag att föreslå hur förändringarna ska genomföras i svensk rätt informerade utskottet om sitt arbete vid utskottets sammanträde . Utskottet kommer att följa utredningens vidare arbete med stort intresse. Utskottet noterar att flera partier har framställt yrkanden om att lex bör återinföras. Genomgående för dessa är bl.a. uppfattningen att borttagandet av lex skulle göra det mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit och därmed hämma den fria rörligheten. Utskottet delar inte denna uppfattning. Utskottet kan nämligen inte se att utvecklingen på arbetsmarknaden bekräftar de farhågor som motionärerna tycks ha. Utvecklingen pekar snarare i motsatt riktning. Utskottet konstaterar att det av statistik går att utläsa att ökningen av utstationerad arbetskraft var den största sedan infördes . befann sig i genomsnitt drygt 16 200 utstationerade arbetstagare i , och totalt registrerades 106 799 personer 2018, att jämföra med 72 552 året innan. Utskottet noterar att bygg- och anläggningsverksamhet, ett område där motionärerna uttrycker sin oro för bristen på arbetskraft, är den klart vanligaste branschen för utstationerad arbetskraft i och att även denna bransch har sett en tydlig ökning. Utskottet kan således konstatera att de trygga och rättvisa villkor som är utgångspunkten på den svenska arbetsmarknaden inte verkar fungera hämmande för viljan att utstationera. Även om utstationeringsregister inte ger hela bilden menar utskottet att utvecklingen på arbetsmarknaden i vart fall tyder på att villkoren som erbjuds på den svenska arbetsmarknaden tilltalar utstationerande arbetsgivare och de arbetstagare som kommer hit för att arbeta. I ett par yrkanden från och framförs krav på att sanktionera skyldigheten att lämna in kollektivavtalsvillkor till . Liknande yrkanden framfördes av ett antal partier i samband med att utskottet beslutade om nya utstationeringsregler (bet. 2016/17:AU9) och under föregående (bet. 2017/18:AU9). I likhet med vad utskottet då framförde står det fast vid uppfattningen att bestämmelsen som partierna riktar in sig på är ändamålsenligt utformad som den ser ut . Utskottet utgår också från att regeringen noga kommer att följa utvecklingen och att den är öppen för att överväga andra åtgärder om inte syftet med regleringen uppfylls. Utskottet delar inte uppfattningen som framförs i motionerna att det går att redan nu slå fast att denna relativt nya bestämmelse är otillräcklig. Utskottet konstaterar att antalet kollektivavtal för utstationerade som redovisar på sin webbplats fördubblades , från 26 till 52 kollektivavtal. Utskottet kan således konstatera att det även i detta avseende går att se en positiv utveckling i relation till vad som efterfrågas av motionärerna. Utskottet noterar att på nytt framställer ett yrkande om att systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till bör utvidgas så att även köparna omfattas av sanktionsansvaret. Partiet framställde liknande yrkanden både i samband med att utskottet beslutade om nya utstationeringsregler (bet. 2016/17:AU9) och under föregående (bet. 2017/18:AU9). Utskottet delar visserligen uppfattningen att det är önskvärt att ha ett effektivt och tillförlitligt system för anmälningsskyldigheten. Utskottet delar också uppfattningen att nuvarande system för anmälningsskyldighet inte ger hela bilden av utstationering på den svenska arbetsmarknaden, inte minst eftersom det finns ett uttryckligt undantag om att kortare utstationeringar inte behöver anmälas. Utskottet står dock fast vid den tidigare framförda uppfattningen att det inte framkommit något skäl att ändra på den nuvarande ordningen där det är det utstationerande företaget som är skyldiga att anmäla utstationeringen. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund samtliga motionsyrkanden. Lag mot trakasserier i arbetslivet m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. en ny lag mot trakasserier i arbetslivet och en begränsning av arbetsgivarnas möjligheter att begära utdrag ur brottsregistret. Utskottet hänvisar bl.a. till det befintliga regelverkets utformning och pågående utredningsarbete. Jämför reservation 25 (V). föreslår i partimotion 2018/19:383 av m.fl. att en utredning tillsätts med uppdrag att ta fram förslag till en ny lag mot trakasserier i arbetslivet (yrkande 29). Enligt partiet behöver arbetsrätten stärkas så att de som drabbas av mobbning och trakasserier i arbetslivet kan få sin sak prövad och få upprättelse och ekonomiskt skadestånd. I motion 2018/19:1152 framhåller (S) situationen för arbetskraften inom den snabbt växande gig- och plattformsekonomin. Motionären vill att regeringen säkerställer att vi hittar sätt att underlätta teknisk innovation på svensk arbetsmarknad, som vi minimerar de oönskade biverkningarna av den. (S) anser i motion 2018/19:753 att det finns skäl att begränsa arbetsgivarnas möjligheter att begära utdrag ur brottsregistret vid andra tillfällen än när lagen kräver detta. Kadir Kasirga och (båda S) diskuterar i motion 2018/19:1160 lagstiftningen om entreprenörsansvar på den svenska arbetsmarknaden. Motionärerna anser att lagstiftningen bör förtydligas så att det framgår exakt vilka verksamheter som omfattas av entreprenöransvaret. trädde lagen (2018:1472) om entreprenörsansvar för lönefordringar i kraft (prop. 2017/18:214, bet. 2017/18:AU14, rskr. 2017/18:428). Lagen innehåller bestämmelser om en entreprenörs ansvar för att i vissa fall betala lön till en arbetstagare hos en underentreprenör. En arbetstagare som inte får lön av sin arbetsgivare ska kunna få betalt från en annan entreprenör högre upp i kedjan, i första hand uppdragsgivaren och i andra hand huvudentreprenören. Av 2 § framgår att ansvaret gäller vid en bygg- och anläggningsverksamhet i , vid vilken en byggnad eller en anläggning uppförs, sätts i stånd, underhålls, byggs om eller rivs. När det gäller yrkande om att tillsätta en utredning med uppdrag att ta fram förslag till en ny lag mot trakasserier i arbetslivet konstaterar utskottet att det är en fråga som utskottet har behandlat tidigare, senast i betänkande 2017/18:AU8 (s. 14 f.). Utskottet anser att det resonemang som utskottet anförde då alltjämt gör sig gällande. Utskottet anser således att det överlag finns ett ändamålsenligt och väl avvägt regelverk på plats som ger ett brett skydd mot trakasserier i arbetslivet. Därutöver pågår det ett konstruktivt arbete både inom myndigheter och hos arbetsmarknadens parter. I fråga om arbetskraften inom den snabbt växande gig- och plattformsekonomin, som tas upp i ett motionsyrkande, konstaterar utskottet att regeringen har varit aktiv på området. Flera statliga utredningar har belyst olika aspekter av denna framväxande arbetsmarknad. Utskottet noterar vidare att regeringen är aktiv inom EU för lyfta frågor om framtidens arbetsmarknad. Eftersom arbete som organiseras via digitala plattformar inte sällan är gränsöverskridande med aktörer i flera länder är det naturligt att söka lösningar och dela erfarenheter ihop med andra länder. Utskottet välkomnar det arbete som regeringen gör på området. I ett motionsyrkande ifrågasätts arbetsgivarnas möjligheter att begära utdrag ur brottsregistret. Utskottet noterar att även det är en fråga som varit föremål för statliga utredningsinsatser. Både Utredningen om integritet i arbetslivet (SOU 2009:44) och Utredningen om registerutdrag i arbetslivet (SOU 2014:48) har lämnat liknande förslag om ett förbud för arbetsgivare att utan författningsstöd begära att en arbetssökande ska visa upp eller överlämna ett utdrag ur belastningsregistret. Utgångspunkten för att föreslå ett sådant förbud har varit att arbetstagare och arbetssökande bör tillförsäkras ett effektivt integritetsskydd. Utskottet delar uppfattningen att arbetstagare och arbetssökande ska tillförsäkras ett effektivt integritetsskydd. Som framkommit bl.a. vid remitteringen av förslagen har det väckts frågor om huruvida ett eventuellt förbud kan medföra att författningsstödet för registerkontroller behöver utökas för vissa aktörer.