bet · H601JuU11 · 2019-04-05 00:00:00 — Även enligt motion 2018/19:1142 av och (båda S) bör regeringen överväga att se över straffet för att skada levande djur i samhällets tjänst. I motion 2018/19:332 av och (båda SD) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om att tjänstedjur bör skyddas av en ny lag om djurplågeri av tjänstedjur. I kommittémotion 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkande 1 anförs att det är mycket oroande att jägare blir hotade och trakasserade av aktivister. Angrepp på jägare som bedriver eftersöksjakt och skyddsjakt bör leda till hårdare straff eftersom de utför ett viktigt sam-hällsuppdrag. I kommittémotion 2018/19:2824 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs skärpta straff för våld mot lärare och annan skolpersonal. Motionärerna anför att angrepp mot lärare och annan skolpersonal i många fall inte omfattas av bestämmelsen om våld mot tjänsteman eftersom angreppen i fråga inte kan knytas till någon form av myndighetsutövning från lärarens eller övrig skolpersonals sida. Därför bör ett nytt brott som tar sikte på alla former av våldsamma angrepp mot lärare och annan skolpersonal införas. Straffskalan bör motsvara den som gäller för våld mot tjänsteman – dvs. lägst sex månaders fängelse. Enligt 17 kap. 1 § döms den som med våld eller hot om våld förgriper sig på en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att tvinga tjänstemannen till eller hindra honom eller henne från en åtgärd i myndighetsutövningen eller för att hämnas för en sådan åtgärd för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om någon på detta sätt förgriper sig mot en tjänsteman som har utövat myndighet för vad han eller hon har gjort eller underlåtit att göra i myndighetsutövningen. Om brottet är grovt döms för grovt våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld av allvarligt slag har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag eller annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Enligt 17 kap. 2 § ska den som på ett annat sätt än det som anges i 1 §, för att tvinga eller hindra någon i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd i denna, otillbörligen utför engärning, som för personen medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar med det, dömas för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov förgripelse mot tjänsteman till fängelse i högst . Av 17 kap. 5 § och lagen (1975:668) om skydd för viss tjänsteutövning följer att vissa befattningshavare som har bevaknings-, säkerhets- eller ordningsuppgifter åtnjuter samma skydd som personer som utövar tjänsteutövning enligt 17 kap. 1 och 2 §§ . Med eftersök avses de åtgärder som vidtas enligt jaktlagstiftningen för att av djurskyddsskäl spåra upp och vid behov avliva skadat vilt. saknar vanligtvis den kompetens som krävs för att genomföra eftersöket. Ett eftersök inleds i normalfallet med att polisen genom förmedling uppdrar åt en eftersökspatrull att påbörja eftersök. Eftersök sker normalt genom att en beväpnad jägare med hjälp av en särskilt tränad eftersökshund spårar viltet för att konstatera om det är oskadat och, om det är skadat, avlivar det. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal (polis, ambulans- och räddnings-tjänstpersonal) och andra samhällsnyttiga funktioner, dvs. yrkesutövare som bl.a. har till uppgift att hjälpa andra (dir. 2016:115). beslutade regeringen att ändra och utvidga uppdraget. Enligt tilläggsdirektivet ska utredningen (dir. 2017:131) göra de överväganden som krävs och lämna nödvändiga författningsförslag om hur möjligheterna till kroppsvisitation av personer som är kallade till förhör i kan utökas samt kartlägga och analysera domstolsavgöranden som gäller polismäns rätt till ersättning vid allvarlig kränkning och överväga och föreslå de åtgärder som behövs för att säkerställa deras rätt till ersättning. Uppdraget om ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal redovisades i ett delbetänkande . Uppdraget slutredovisades i betänkandet Vissa polisfrågor – säkerhet vid förhör samt kränkningsersättning (SOU 2018:75). I delbetänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner (SOU 2018:2) föreslår utredningen följande ändringar i : • Ett nytt brott med benämningen blåljussabotage förs in i 13 kap. . Brottet straffbelägger att angripa eller annars störa polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård på ett sätt som riskerar att allvarligt förhindra eller försena genomförandet av ett uppdrag. • Straffet för grovt våld eller hot mot tjänsteman enligt 17 kap. 1 § höjs till fängelse i lägst och högst . • En ny straffskärpningsgrund förs in i 29 kap. 2 § . Den innebär att domstolen ska se särskilt allvarligt på fall där den tilltalade med våld eller hot har angripit någon i eller med anledning av hanns eller hennes yrkesutövning. Utredningen föreslår vidare att vissa ändringar ska göras i lagen (1975:688) om skydd för viss tjänsteutövning i syfte att förtydliga och förenkla tillämpningen av lagstiftningen. Det föreslås också vissa språkliga moderniseringar av bestämmelserna i 17 kap. . Såväl delbetänkandet som slutbetänkandet har remissbehandlats. Enligt propositionsförteckningen för andra halvan av /19 har regeringen aviserat att den avser att överlämna en proposition till . På en presskonferens presenterade justitie- och inrikesminister vid en presskonferens ett antal åtgärder som regeringen avsåg att vidta för att bekämpa hot mot demokratin och stärka skyddet för centrala samhällsfunktioner. En av åtgärderna som presenterades var att en utredning ska tillsättas med uppdrag att se över hur fler samhällsfunktioner ska få ett förbättrat straffrättsligt skydd, b.l.a. I regeringsförklaringen anförde statsminister bl.a. att skyddet för poliser och annan blåljuspersonal ska stärkas. Utskottet behandlade frågor om straffrättsligt skydd för blåljuspersonal m.m. i betänkande 2016/17:JuU16 (s. 51 f.). I betänkandet föreslog utskottet ett tillkännagivande om bättre straffrättsligt skydd för blåljuspersonal. Utskottet anförde följande: har vi sett många exempel på våld mot poliser, personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården. Detta är enligt utskottet en oacceptabel utveckling som måste brytas. För att göra detta behövs tydligare lagar som visar brottens allvar. Reaktionerna på de här angreppen och attackerna måste vara tydliga. Det handlar både om att skydda personer som har samhällsviktiga uppgifter och om att värna respekten för rättsstaten. Straffen för våld mot tjänsteman återspeglar inte allvaret i brottsligheten. Den som hindrar polis och annan blåljuspersonal från att fullfölja sina viktiga uppgifter skadar hela samhället och bör straffas därefter. behandlas hot mot tjänsteman och våld mot tjänsteman i samma straffstadgande. Straffet för våld mot tjänsteman blir ofta cirka en månads fängelse. ersätts fängelsestraffet av samhällstjänst. Våld mot en polis i tjänst är ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten bör våld mot tjänsteman få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Reaktionerna på våld mot poliser, medarbetare inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården måste bli avsevärt tydligare. Personal i räddningstjänsten och hälso- och sjukvården omfattas inte av samma skydd som t.ex. poliser eftersom de inte ägnar sig åt myndighetsutövning. Detta bör ändras så att våld eller hot mot personal inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården straffas lika hårt som våld eller hot mot poliser. Därför bör det införas ett nytt brott – våld mot alarmeringstjänstpersonal – där det inte uppställs något krav på att angreppet sker mot någon i dennes myndighetsutövning. Man bör även överväga att införa en ny brottsrubricering – försvårande av utryckning. Hindrande av utryckning är reglerat i trafikförordningen och innebär att om man t.ex. blockerar ett utryckningsfordon med sin bil kan man få böter för det, men när det gäller andra sätt att stoppa en utryckning är rättsläget mer oklart. Ambulans- och brandkårsanställda vittnar om att det ofta är osäkert vilken brottsrubricering, om ens någon, man kan använda. Utskottet anser att man därför bör överväga att införa en ny brottsrubricering som gäller förhindrande av utryckning som träffar de situationer där lagen nu är otydlig. riktas skadegörelse direkt mot polisbilar och andra utryckningsfordon. Det har också förekommit fall då polisen lockas in i områden för att sedan angripas med stenkastning. När angreppen riktas mot sådana väsentliga samhällsfunktioner bör detta anses vara försvårande när straffet bestäms – oavsett om det rör sig om skadegörelse, våldsamt upplopp eller någon annan brottstyp. Utskottet anser att det därför bör införas en särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff. Det är positivt att regeringen nu gett en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner. Det är emellertid viktigt att detta arbete leder fram till konkreta resultat. Utskottet fann däremot inte skäl att bifalla ett motionsyrkande om att tjänstedjur ska skyddas av en ny lag om djurplågeri mot tjänstedjur. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:211). Även i betänkande 2017/18:JuU14 behandlades motioner om straffrättsligt skydd för blåljuspersonal (s. 45 f.). I betänkandet föreslog utskottet ett tillkännagivande om ett stärkt straffrättsligt skydd för personal inom hälso- och sjukvården och om skärpta straff för våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner. Utskottet anförde följande: Utskottet vidhåller sin uppfattning att det ökade våldet mot poliser och mot personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården är en oacceptabel utveckling som måste brytas genom tydligare lagar som visar brottens allvar. Reaktionerna på de här angreppen och attackerna måste vara tydliga. Utskottet konstaterar att många av de åtgärder som utskottet föreslagit och som tillkännagett för regeringen återfinns i de förslag som utredaren har lämnat i delbetänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner (SOU 2018:2). Det är naturligtvis glädjande men utredningens förslag tillgodoser inte i alla delar tillkännagivande. Utredningen föreslår bl.a. ett nytt brott – blåljussabotage – som straffbelägger att angripa eller annars störa polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård på ett sätt som riskerar att allvarligt förhindra eller försena genomförandet av ett uppdrag. Straffet föreslås vara fängelse upp till . Utskottet vidhåller sin uppfattning att ett särskilt brott ska omfatta angrepp mot personal inom hälso- och sjukvården och att våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner ska ha ett minimistraff på sex månaders fängelse. Regeringen bör därför ge ett tilläggsdirektiv om att ta fram ett lagstiftningsförslag i enlighet med det anförda. När det gäller övriga motionsyrkanden om straffrättsligt skydd för blåljuspersonal anser utskottet att det pågående arbetet inte bör föregripas. Utskottet har inte ändrat inställning i frågan om huruvida tjänstedjur ska skyddas av en ny lag om djurplågeri mot tjänstedjur. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Det är helt oacceptabelt att de som har till uppgift att hjälpa och skydda andra angrips och hindras från att fullgöra sina uppgifter. Det är angeläget att de som har till uppgift att upprätthålla ordning och säkerhet samt arbetar för ett tryggt samhälle själva kan känna trygghet. Att de utsätts för hot och våld är absolut inte acceptabelt. Samhället måste ha en sträng syn på dessa brott. Angreppen är inte riktade bara mot den enskilde myndighetsföreträdaren utan utgör ett angrepp på vår rättsordning. Utskottet anser att det finns anledning att ta frågan om angrepp mot blåljuspersonal på stort allvar. Detta gäller även andra fall när någon angrips med anledning av sin yrkesutövning. har gjort flera tillkännagivanden om att regeringen ska återkomma med förslag på bättre straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och om att våld mot personal inom hälso- och sjukvården ska leda till minst sex månaders fängelse (rskr. 2016/17:211 och 2017/18:240). Några av de åtgärder som utskottet föreslagit och som tillkännagett för regeringen återfinns i de förslag som lämnats i delbetänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner (SOU 2018:2), och i övriga fall har regeringen aviserat att frågorna ska utredas. Utskottet anser att det är angeläget att regeringen skyndsamt återkommer med förslag till lagändringar i syfte att åstadkomma ett stärkt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal. Detta bör tillkännage för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2018/19:2596 (L) yrkande 8 i denna del, 2018/19:2819 (M, C, KD och L) yrkande 27 och 2018/19:2868 (M) yrkande 17 i denna del samt tillstyrker delvis motionerna 2018/19:132 (SD) yrkande 26, 2018/19:922 (M) yrkande 2 och 2018/19:1300 (S). Utskottet finner däremot inte skäl att bifalla motionsyrkanden om ett stärkt straffrättsligt skydd för jägare och skolpersonal, om hot och våld mot tjänstemän, om en nationell handlingsplan mot hot och våld mot vårdpersonal och om skärpta straff för våld mot tjänstedjur. Utskottet avstyrker därför motionerna 2018/19:114 (SD), 2018/19:132 (SD) yrkande 27, 2018/19:332 (SD) yrkande 6, 2018/19:855 (SD) yrkande 47, 2018/19:1142 (S), 2018/19:2596 (L) yrkande 8 i denna del, 2018/19:2606 (KD) yrkande 1, 2018/19:2824 (M) yrkande 1, 2018/19:2868 (M) yrkande 17 i denna del och 2018/19:2971 (KD) yrkande 2. Våld och hot mot förtroendevalda m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att stärka det straffrättsliga skyddet för förtroendevalda. Jämför reservation 29 (SD). I kommittémotion 2018/19:136 av m.fl. (SD) yrkande 10 begärs att straffen för hot eller våld mot förtroendevalda i kommun, landsting, region eller riksdag på grund av deras uppdrag ska skärpas och anses minst lika allvarliga som hot mot tjänsteman. Enligt motion 2018/19:435 av och (båda SD) yrkande 1 bör en översyn göras av lagstiftningen om uppmaning till brott av förtroendevalda. I yrkande 2 i samma motion anför motionärerna att regeringen bör se över möjligheterna att stärka det straffrättsliga skyddet för förtroendevalda på och regional nivå och riksnivå genom att införa en särskild brottsrubricering om brott mot demokratin där hot mot förtroendevalda politiker inkluderas. Ett liknande yrkande framförs i motion 2018/19:1013 av (M). I motion 2018/19:1166 av m.fl. (S) begärs att regeringen överväger att se till att straffpåföljden för hot mot förtroendevalda och deras familjer skärps. Ett sådant yrkande framställs även i motion 2018/19:1303 av m.fl. (S). hot regleras i 4 kap. 5 § . Enligt bestämmelsen döms den, som hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig rädsla för egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt döms för grovt olaga hot till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller annars har varit av allvarligt slag, eller om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Enligt 16 kap. 5 § första stycket döms den för uppvigling som, antingen muntligen inför menighet eller folksamling eller i skrift som sprids eller utlämnas för spridning eller i annat meddelande till allmänheten, uppmanar eller annars söker förleda till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller ohörsamhet mot myndighet. Straffet är böter eller fängelse . Är brottet ringa ska enligt tredje stycket i paragrafen inte dömas till ansvar. Vid bedömande av huruvida det är fråga om ett ringa fall ska särskilt beaktas om det förelegat endast obetydlig fara för att uppmaningen eller försöket skulle leda till efterföljd. Är brottet med hänsyn till att gärningsmannen sökt förleda till allvarligt brott eller annars att anse som grovt, döms enligt fjärde stycket i paragrafen till fängelse i högst . Den som med våld eller hot om våld förgriper sig på en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att tvinga tjänstemannen till eller hindra honom eller henne från en åtgärd i myndighetsutövningen eller för att hämnas för en sådan åtgärd döms enligt 17 kap. 1 § första stycket för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om någon på detta sätt förgriper sig mot en tjänsteman som har utövat myndighet för vad han eller hon har gjort eller underlåtit att göra i myndighetsutövningen. I andra stycket anges att om brottet är grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt kan bl.a. beaktas om gärningen har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Enligt 17 kap. 2 § ska den som, på något annat sätt än som anges i 1 §, otillbörligen utför en gärning som syftar till att tvinga eller hindra en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller att hämnas för en åtgärd i myndighetsutövningen och som för tjänstemannen medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar med en sådan gärning, dömas för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov förgripelse mot tjänsteman till fängelse i högst . Enligt 18 kap. 5 § kan den som utövar olaga tvång eller olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom en politisk organisation eller yrkes- eller närings-sammanslutning och därigenom sätter yttrande-, församlings- eller förenings-friheten i fara dömas för brott mot medborgerlig frihet till fängelse i högst . Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner, dvs. yrkesutövare som bl.a. har till uppgift att hjälpa andra (Ju 2016:23 ). I kommittédirektiven anförs (s. 5) att en särskild fråga som har diskuterats i olika sammanhang är om förtroendevalda politiker bör ha ett särskilt straffrättsligt skydd. Frågan har tidigare behandlats i betänkandet Jakten på makten (SOU 2006:46). Betänkandets förslag har inte lett till några lagstiftningsåtgärder. Förtroendevaldas straffrättsliga skydd aktualiserar delvis andra hänsyn än de som aktualiseras i fråga om skydd för blåljuspersonal och liknande funktioner, inte minst den stora frågan om skyddet för demokratin. Det framstår därför inte som lämpligt att i detta sammanhang behandla skyddet för förtroendevalda politiker. Den frågan ska således inte ingå i utredarens uppdrag. (Brå) presenterade Politikernas trygghetsundersökning (Brå rapport 2017:9). I undersökningen tillfrågas ordinarie ledamöter i riksdag och fullmäktigeförsamlingar (kommuner, landsting och regioner) om utsatthet för trakasserier, hot och våld under föregående år. Enligt rapporten uppger var fjärde förtroendevald () att de utsattes för trakasserier, hot eller våld i samband med sitt politiska förtroendeuppdrag . Totalt sett har andelen förtroendevalda som uppger att de blivit utsatta ökat , då uppgav att de utsatts. Nivån () är dock lägre än (). Stockholmspolitiker inom kommun och landsting uppger att de utsatts i större utsträckning än förtroendevalda inom andra regioner. Riksdagsledamöter är betydligt mer utsatta () än ledamöter i kommun- och (). har i regleringsbrevet fått i uppdrag av regeringen att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att bekämpa brott som hotar den fria åsiktsbildningen och i vilken utsträckning det finns likvärdiga möjligheter för förtroendevalda, journalister och andra grupper att få hjälp i hela landet. Myndigheten ska analysera vilka effekter åtgärderna bedöms ha lett till eller bedöms komma att leda till. Vidare ska redovisningen innehålla en beskrivning av hur myndigheten avser att fortsätta utveckla arbetet. redovisade uppdraget genom rapporten för skydd för den fria åsiktsbildningen (A487.492/2019) . Rapporten bereds inom . Regeringen beslutade om en handlingsplan till det fria ordets försvar. Med handlingsplanen stärker regeringen arbetet med att förebygga och hantera hot och hat mot journalister, politiskt förtroendevalda och konstnärer. I handlingsplanen anges att regeringen kommer att låta utreda möjligheten till ett förstärkt straffrättsligt skydd för förtroendevalda. Denna utredning ska komplettera beslutsunderlaget i betänkandet Jakten på makten (SOU 2006:46). Betänkandet innehåller förslag om ett förstärkt straffrättsligt skydd för förtroendevalda. Den parlamentariska kommitténs bedömning var då att brott mot förtroendevalda förekommer i sådan omfattning att det får anses utgöra ett hot mot det representativa demokratiska systemet. publicerades promemorian Brott mot förtroendevalda (Ds 2018:29). I promemorian föreslås att det införs en särskild straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § för brott som begåtts mot en person på grund av att han eller hon utövat ett uppdrag som förtroendevald i stat, kommun eller landsting, eller som begåtts mot en närstående till en sådan person på grund av förtroendeuppdraget. Lagändringen föreslås träda i kraft . Promemorian har remitterats, och förslagen bereds nu inom . Enligt propositionsförteckningen för andra halvan av /19 avser regeringen att överlämna en proposition till . Utskottet har behandlat frågor om hot och våld mot förtroendevalda, se betänkandena /14:JuU15 (s. 27 f.), 2014/15:JuU14 (s. 50), 2015/16:JuU18 (s. 57 f.) och 2016/17:JuU16. I betänkande 2014/15:JuU14 anförde utskottet bl.a. att det fortfarande såg allvarligt på förekomsten av våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker men vidhöll att något tillkännagivande inte borde göras till regeringen om att förtroendevalda bör omfattas av det skydd som ges i 17 kap. . Utskottet var inte heller berett att föreslå någon utvidgning av det straffbara området när det gäller brottet våld eller hot mot tjänsteman eller någon annan förändring av bestämmelsen. Utskottet konstaterade vidare att den utredare som haft i uppdrag att kartlägga domar om brott mot politiskt förtroendevalda hade redovisat sitt arbete och i det sammanhanget lämnat ett antal förslag till åtgärder. Förslagen bereddes i , och denna beredning borde inte föregripas. Utskottet ansåg sammanfattningsvis att det inte borde göras något tillkännagivande till regeringen med anledning av motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138). I betänkande 2015/16:JuU18 vidhöll utskottet den uppfattning som redovisades i betänkande 2014/15:JuU14 och ansåg att det inte borde göras något tillkännagivande till regeringen om att förtroendevalda bör omfattas av det skydd som ges i 17 kap. . Utskottet var inte heller berett att föreslå någon utvidgning av det straffbara området när det gäller brottet våld eller hot mot tjänsteman eller någon annan förändring av bestämmelsen. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:196). I betänkande 2016/17:JuU16 anförde utskottet att det fortfarande ser allvarligt på förekomsten av våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker.