bet · H601MJU11 · 2019-04-23 00:00:00 — Inom ramen för livsmedelsstrategin har fått i uppdrag att –2019 ge stöd till studier och försöksverksamhet inom djurområdet som syftar till ökad produktivitet och konkurrenskraft med bibehållen god djurvälfärd (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23 s. 28 f.). gav regeringen i uppdrag att kartlägga och analysera förutsättningarna för att inom animalieproduktionens område och för andra djurrelaterade lantbruksverksamheter använda en liknande modell som Greppa näringen (ett projekt på miljöområdet för kunskapsöverföring). I uppdraget, som är kopplat till genomförandet av livsmedelsstrategin, ingick också att föreslå hur ett system för ökad kunskapsöverföring och samverkan mellan myndigheter och näringen kan inrättas i syfte att främja en god djurhållning, hållbar animalieproduktion och företagens lönsamhet. Uppdraget har slutredovisats i 2019:4 och har i korthet utmynnat i följande: • Utredningen föreslår inrättandet av en nationell oberoende aktör som ska samla animaliesektorns behov och resurser för att stärka en hållbar och konkurrenskraftig animaliesektor i . • Tillgängliga medel för tillämpad forskning och utveckling kan nyttjas mer effektivt genom att avståndet mellan forskning och praktik i sektorn minskas. • Samverkan är en avgörande framgångsfaktor för att nå Livsmedelsstrategins mål. Den nationella aktörens viktigaste roll blir därför att initiera, underlätta och stödja samverkan. Inom ramen för livsmedelsstrategin gav regeringen () i uppdrag att inrätta ett vetenskapligt råd för djurskyddsfrågor. Det vetenskapliga rådet vid SLU ska ha till huvudsaklig uppgift att vara ett stöd i föreskriftsarbetet på djurskyddsområdet. Rådet ska vara oberoende i den meningen att rådets underlag ska utgå från det vetenskapliga läget. Det vetenskapliga rådets uppgift är att vara riskvärderande instans för djurskydd och att identifiera, sammanställa och utvärdera vetenskaplig forskning om djurskydd och därtill angränsande frågor, som produktionsekonomi och arbetsmiljö, på uppdrag av t.ex. . Även andra myndigheter ska vid behov kunna anlita det vetenskapliga rådet. Rådet kan även på eget initiativ göra utredningar i aktuella frågor. Rådets arbete ska vara kopplat till föreskriftsarbete. fattade SLU beslut om en instruktion för rådets arbete. Motioner om mer målinriktade och flexibla djurskyddsbestämmelser behandlades och avstyrktes av miljö- och jordbruksutskottet i betänkande 2017/18:MJU24 Ny djurskyddslag. I ställningstagandet i den delen anförde utskottet följande (s. 16): När det gäller frågan om en målinriktad ramlag konstaterar utskottet att djurskyddslagen är målinriktad och flexibel till sin karaktär och att regeringen inte föreslår någon förändring i detta avseende. Däremot instämmer utskottet i regeringens bedömning att mer specifika bestämmelser även fortsättningsvis kommer att behövas i den kommande djurskyddsförordningen och i myndigheternas föreskrifter både för att ska uppfylla de krav som ställer och för att det av rättssäkerhets- och effektivitetsskäl behövs tydliga, förutsebara och kontrollerbara bestämmelser. I ljuset av detta anser utskottet att det är positivt att har i uppdrag att fortsätta arbetet med att förenkla för företagen och att se över sina föreskrifter så att de är så målinriktade och flexibla som möjligt utan att skyddet för djuren försämras. presenterade ett meddelande om ett inriktningsförslag för den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020 (COM(2017) 713). I meddelandet anges att den framtida gemensamma jordbrukspolitiken avses vara mer resultatinriktad med fokus på grundläggande parametrar såsom jordbrukspolitikens mål och typer av insatser. Enligt meddelandet ska medlemsstaterna få ett större ansvar för hur målen uppfylls. framhåller kommissionen att säkringsprocessen behöver anpassas till den föreslagna resultatinriktade politiken, vilket inkluderar utveckling och tillämpning av stabila och mätbara indikatorer samt en trovärdig övervakning och rapportering av resultat. I faktapromemoria 2017/18:FPM36 om kommissionens meddelande ställde sig regeringen positiv till den föreslagna ökade målstyrningen och subsidiariteten. I promemoria EU:s framtida jordbrukspolitik (Ds 2018:10) görs bedömningen att regelverket för landsbygdsprogrammet bör öppnas för att i högre grad tillåta resultat- och värdebaserade miljö- och klimatersättningar. Inom miljöersättningarna bör det ges möjlighet att fokusera på resultat som ett komplement till dagens former av miljöersättningar som i hög grad fokuserar på åtgärder och skötselvillkor (s. 13 och 137). presenterade kommissionen förslag till förordningar om den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken –2027, bl.a. förslag (COM(2018) 393 final) till och rådets förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av förordning (EU) nr 1306/2013. I motiveringen till förslaget till förordning anges att den nuvarande övergripande förordningen om den gemensamma jordbrukspolitiken anpassas till den nya genomförandemodellen för att avspegla en ökad flexibilitet för medlemsstaterna vid genomförandet av politiken (i linje med lokala behov), för att minska byråkratin för stödmottagarna och för att gå över till en prestationsbaserad politik. Vidare anges att förskjutningen av tonvikten på EU-nivå från efterlevnad till prestation kräver en tydlig definition av de mål som politiken måste uppnå, och dessa mål kommer som nämnts tidigare att fastställas på EU-nivån (s. 14). En motsvarande formulering återfinns också i den föreslagna förordningens ingress (skäl 3). () har uppgett att regeringen är generellt positiv till resultatbaserade ersättningar. Kommissionens förslag till miljö- och klimatsystem (”Eco Schemes”) under pelare 1 ger, såsom förslaget till stöd är utformat, ett ökat utrymme för resultatbaserade ersättningar. Frågan kommer bl.a. att diskuteras i rådsarbetsgrupp och på ministerrådsmöte . Inom ramen för landsbygdsprogrammet kan ersättning ges för extra djuromsorg, s.k. djurvälfärdsersättning. Syftet med ersättningen är att främja djurens välbefinnande. Ersättningen regleras i artikel 33 i och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005. Djurvälfärdsersättningar kan endast ges för åtgärder som går utöver unionsrätten och nationella lagstiftningskrav och allmän praxis. Med anledning av den kommande budgetperioden –2027 för den gemensamma jordbrukspolitiken lade kommissionen fram ett förslag (COM (2018) 392 final) till en ny förordning, dvs. och rådets förordning om fastställande av regler om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) samt om upphävande av och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 och och rådets förordning (EU) nr 1307/2013. Djurvälfärdsersättning regleras i artikel 65 i förslaget på ett sätt som innehållsmässigt motsvarar artikel 33 i den nu gällande förordningen. Frågan om förutsättningarna för att ändra artikel 33 i förordning (EU) nr 1305/2013 behandlas i departementspromemorian EU:s framtida jordbrukspolitik (Ds 2018:10). Av promemorian framgår följande (s. 122): Enligt analyser från kan en ändring i landsbygdsförordningen som innebär att ersättning kan lämnas för åtgärder som går utöver bestämmelser i , oavsett om sådana åtgärder redan är del av nationell lagstiftning eller praxis, få betydande fördelar för t.ex. grisproduktionen i som i väsentliga delar står under mer långtgående djurskyddskrav än vad kräver. Om det ska vara möjligt att ge en bred möjlighet att lämna stöd för djurskyddsåtgärder och behålla regler och praxis på den nivå vi har krävs en ändring av artikel 33 vad avser: Möjlighet att lämna ersättning för åtgärder som genomförs på grund av tvingande regelverk. Möjlighet att lämna ersättning för åtgärder som ska följas enligt bindande normer. Möjlighet att lämna ersättning för åtgärder som ska följas enligt andra bindande krav. Eftersom inskränkningarna i artikel 33 varken grundar sig på någon princip i eller i övrigt på någon konsekvent tillämpad princip i EU-lagstiftningen finns förutsättningar för att argumentera för ett borttagande av dem. Andra argument för ett borttagande av inskränkningarna är att tillämpningen av artikeln i sin nuvarande form leder till skillnader i ländernas möjligheter att ge djurvälfärdsersättningar eftersom lagar och praxis skiljer sig åt mellan länderna. Det får till följd att konkurrensförutsättningarna på den inre marknaden påverkas negativt då producenter som verkar under strängare krav oftast inte kan ta ut ett högre pris för sina produkter. Nuvarande tillämpning motverkar, i stället för att uppmuntra, strävanden att förbättra djurvälfärden inom EU. Enligt uppgift från () driver på för en förändring av förslaget till ny jordbrukspolitik för att det ska vara möjligt att betala ut djurvälfärdsersättningar för åtgärder som går utöver EU-lagstiftning men som är en del av nationell lagstiftning. Enligt departementet har en formulerad ståndpunkt att det ska vara möjligt att betala ut djurvälfärdsersättningar för åtgärder som går utöver EU-gemensamma krav även i de fall åtgärderna utgör del av nationell lagstiftning eller praxis. Regeringen anser också att förslaget till miljö- och klimatsystem – ”Eco Schemes” – under pelare 1 (se ovan) ska kunna öppnas upp även för djurvälfärdsersättningar. Dessa frågor har lyfts underhand i de olika grupper där förhandlingar pågår. Kontrollprogram initieras frivilligt av branschorganisationer för att stärka konkurrenskraften och öka flexibiliteten för företagare som en god djurskyddsnivå främjas och upprätthålls. Föresatsen med dessa program är att minst samma djurskyddsnivå ska uppnås som vid tillämpning av ordinarie föreskrifter. Kontrollprogram kallas ibland även för djuromsorgsprogram. Innebörden av ett kontrollprogram är att producenter som är anslutna till programmet förbinder sig att uppfylla ett flertal kriterier som går utöver miniminivån i myndighetsföreskrifter, t.ex. om teknisk utrustning och skötsel av djuren, och att genomgå en utökad kontroll. Den som deltar i sådana kontrollprogram kan undantas från vissa andra bestämmelser i föreskrifterna och kan t.ex. få ha en högre beläggningsgrad än vad som annars är tillåtet. Vid en interpellationsdebatt (ip. 2015/16:648) framhöll dåvarande landsbygdsministern bl.a. följande om djuromsorgsprogrammen: Det är viktigt att kontrollprogrammen vilar på en god rättslig grund och det är utgångspunkten för det arbete som pågår inom beträffande kontrollprogrammen. […] Jag är medveten om att det finns ett intresse från nya branscher för kontrollprogram. De kontrollprogram som finns har dock skilda förutsättningar, och utformningen av de olika programmen skiljer sig också åt mellan olika branscher. Ett nytt rättsligt ramverk måste kunna underbygga såväl de kontrollprogram som existerar som sådana program som branschen vill starta . Systemet bör också fungera så att det inte genast behöver ersättas av nya regler. I livsmedelsstrategin (prop. 2016/17:104) anförde regeringen bl.a. följande om att på djurskyddsområdet reglera kontrollprogram på lag- eller förordningsnivå (s. 58): Regeringen anser att kontrollprogram är ett sätt att under kontrollerade former öka flexibiliteten i hur ansvarsfulla djurhållare kan uppnå den djurskyddsnivå som regelverket föreskriver. Regeringen anser därför, i likhet med , att arbetet med sådana program bör fortsätta. För att öka kunskap och förståelse och därmed acceptansen för kontrollprogram, bör miljö-, djurskydds- och konsumentintressen tas till vara. Tanken med kontrollprogrammen är att minst samma djurskyddsnivå ska uppnås som vid tillämpning av ordinarie föreskrifter. Regeringen bedömer dock, i likhet med flera länsstyrelser, och , att förslag om reglering av kontrollprogram i djurskyddslagen behöver vidareutvecklas. Inom dåvarande Landsbygdsdepartementet har därför en promemoria med ett alternativt förslag till reglering av kontrollprogram tagits fram (dnr N2015/00334/RS). Förslaget innebär ändringar i djurskyddsförordningen (1988:539). Förslaget har remitterats och bereds i . Regeringen anser att frågan om kontrollprogram bör hanteras inom ramen för det ärendet och att det i vart fall inte bör införas någon reglering av kontrollprogram i djurskyddslagen. I anslutning till miljö- och jordbruksutskottets beredning av proposition 2017/18:147 Ny djurskyddslag upplyste om att frågan om frivilliga kontrollprogram var föremål för beredning i ärendet om den nya djurskyddsförordningen. () har uppgett att regeringens bedömningar om kontrollprogram framgår av propositionen om den nya djurskyddslagen (prop. 2017/18:147 s. 51) och propositionen om livsmedelsstrategin (prop. 2016/17:104 s. 57–58). Enligt är avsikten att arbeta vidare med ett förslag till rättslig reglering på förordningsnivå, och frågan är fortfarande under beredning inom . Av 2 kap. 2 § djurskyddslagen framgår att djur ska hållas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas och att de ges möjlighet till ett naturligt beteende. Enligt 2 kap. 3 § djurskyddsförordningen ska nötkreatur som hålls för mjölkproduktion och som är äldre än hållas på bete . får enligt 2 kap. 5 § meddela föreskrifter om hur betet och utevistelsen ska anordnas. Enligt 2 kap. 6 § djurskyddsförordningen får , och vissa fall , också i enskilda fall besluta om undantag från beteskravet. Föreskrifter bl.a. om hur betet och utevistelsen ska anordnas finns i 6 kap. i föreskrifter och allmänna råd om nötkreaturshållning inom lantbruket (SJVFS 2019:18). Bestämmelsen i 2 kap. 2 § djurskyddslagen motsvaras i huvudsak av 4 § i den tidigare gällande djurskyddslagen (1988:534). Bestämmelsen infördes för husdjursproduktionen eftersom denna grupp av djur bedömdes vara särskilt utsatt på grund av de ekonomiska intressen som ligger i djurhållningen. I förarbetena till den tidigare gällande djurskyddslagen (prop. 1987/88:93) beskrevs naturligt beteende för mjölkkor i huvudsak utifrån djurhållningssystemet och behovet av betesgång. Det senare beskrevs på följande sätt (s. 21): För både bundna kor och kor i lösdrift bör dock krav uppställas på betesgång. Särskilt viktigt är detta naturligtvis för de djur som står uppbundna . I det traditionella sättet att hålla mjölkkor har också ingått att låta djuren gå på bete . Inomhushållning har visats öka frekvensen av vanliga och viktiga sjukdomar. Kravet på betesgång är därför mycket viktigt. Betesgång ger dessutom djuren ett allmänt välbefinnande och god motion som djuren får möjlighet till ett naturligt beteende. svarade landsbygdsministern följande på en skriftlig fråga (fr. 2015/16:827) om beteskravet: Det svenska beteskravet är unikt och innebär viktiga djurvälfärdsfördelar. Förutom att djuren får utlopp för sitt naturliga beteende får de även motion. Kor som går ut och betar blir också friskare än de som står inne. är jag är medveten om att beteskravet kan innebära en ekonomisk belastning och en expansionsbegränsning för vissa djurhållare. Regeringen anser att det är viktigt att inte sänka djurvälfärden i . Däremot behöver vi arbeta med att modernisera regelverk och göra dem smartare så att det blir enklare för företagen att leva med de regler vi har, utan att kraven på djurskydd eller kvaliteten i djurhållningen urholkas. Kravet på att kor ska gå på bete delar av året är bestämt av regeringen. Det är som utformar hur reglerna ska se ut i detalj. En motion om att avskaffa det svenska beteskravet för mjölkkor behandlades och avstyrktes i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2016/17:MJU12 Djurskydd. I ställningstagandet i denna fråga anförde utskottet följande: Utskottet vill påminna om att de djurskyddsbestämmelser som finns motiveras av att det finns ett behov av dem, antingen genom forskningsrön eller genom praktiska erfarenheter. Kravet om betesgång för mjölkkor är utmärkande för den svenska djurskyddslagstiftningen och syftar till att tillgodose kornas grundläggande behov av att röra sig och utföra sina naturliga beteenden. Beteshållningen har visat sig ha många positiva effekter, inte minst på djurhälsoläget och miljön. Utskottet är medvetet om att lagkravet kan medföra ökade kostnader för näringen, och att både producenter och kontrollmyndigheten tidigare haft problem med hur beteskravet ska tolkas och genomföras för att det ska anses vara uppfyllt. reviderade föreskrifter syftar till att tydliggöra och förenkla tidigare regler i flera avseenden. De nya betesreglerna innebär bl.a. större flexibilitet för djurhållare, och dessutom har flera administrativa förenklingar vidtagits. har även fortsättningsvis till uppgift att se över och vid behov omarbeta djurskyddsföreskrifterna i takt med att ny vetenskap och praktiska erfarenheter presenteras. Enligt uppgift från () finns det inga planer på att föreslå att beteskravet avskaffas. Övergripande om djurskydd och konkurrenskraft Av redovisningen ovan framgår att redovisade ett regeringsuppdrag att utreda hur ett system för ökad kunskapsöverföring och samverkan mellan näringen och myndigheterna kan se ut i syfte att främja både hög djuromsorg och lönsamhet för företagen. Utskottet välkomnar flera av utredningens slutsatser, bl.a. förslaget om att inrätta en oberoende nationell aktör som ska samla animaliesektorns behov och resurser för att stärka en hållbar och konkurrenskraftig svensk animalieproduktion. Av redovisningen ovan framgår att det inrättades ett vetenskapligt råd för djurskyddsfrågor som har till huvudsaklig uppgift att vara ett stöd i föreskriftsarbetet på djurskyddsområdet. Rådet är en viktig aktör i arbetet med att skapa ett regelverk som bidrar till en hög djurvälfärd och en ökad livsmedelsproduktion som man får en ökad acceptans och god efterlevnad av bestämmelserna. Utskottet anser att det som beskrivits sammantaget kan leda till ökad konkurrenskraft med ett bibehållet högt djurskydd. Vidare konstaterar utskottet att djurskyddslagen är en ramlag som är målinriktad och flexibel till sin karaktär, medan mer specifika bestämmelser finns i djurskyddsförordningen och i myndigheternas föreskrifter. Utskottet bedömer också att det nya djurskyddsrättsliga regelverket skapar goda förutsättningar för ett gott djurskydd i kombination med en ökad flexibilitet. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att motion 2018/19:1290 (SD) yrkandena 2 och 3, 2018/19:2425 (C) yrkande 47 i denna del och 2018/19:2736 (KD) yrkande 46 avslås. När det gäller frågan om att ersättningar för djurskydd i större utsträckning bör kopplas till resultat i stället för åtgärder noterar utskottet att många djurskyddsstöd finns inom ramen för EU:s gemensamma jordbrukspolitik. I inriktningsförslag för den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020 betonas att den framtida jordbrukspolitiken ska vara mer resultatinriktad med fokus på jordbrukspolitikens mål. Detta synsätt kommer också till uttryck i det förslag till den nya förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken som kommissionen lade fram . Utskottet välkomnar detta förslag liksom att kommissionens förslag till miljö- och klimatersättningar under pelare 1 kan öka utrymmet för resultatbaserade ersättningar. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion 2018/19:2896 (M) yrkande 14 inte motiverar någon åtgärd. är det enbart möjligt att få s.k. djurvälfärdsersättning inom ramen för landsbygdsprogrammet för sådana åtgärder som går utöver unionsrätten och nationella lagstiftningskrav och allmän praxis. Av redovisningen ovan framgår att , genom regeringen, vid förhandlingar inom EU driver på för att det ska bli möjligt att ge ersättning redan för sådana åtgärder som går utöver vad som krävs enligt EU-gemensamma krav. Regeringens ståndpunkt är också att förslaget till miljö- och klimatåtgärder under pelare 1 i EU:s gemensamma jordbrukspolitik ska kunna öppnas upp även för djurvälfärdsersättningar. Utskottet välkomnar det arbete som bedrivs i frågan och hoppas på ett positivt utfall av förhandlingarna. Motionerna 2018/19:366 (SD) och 2018/19:749 (S) i denna del anses mot denna bakgrund inte motivera någon ytterligare åtgärd. Kontrollprogram, även kallade djuromsorgsprogram, är frivilliga åtaganden som näringen själv initierar. Utskottet anser att kontrollprogram är ett bra sätt för att under kontrollerade former öka flexibiliteten i hur ansvarsfulla djurhållare kan uppnå den djurskyddsnivå som regelverket föreskriver. Av denna anledning är det viktigt att kontrollprogrammen ges goda förutsättningar att utvecklas. Det är av grundläggande betydelse att sådana program och kontrollen av dessa vilar på en tydlig rättslig grund. Utskottet välkomnar därför det arbete med att ta fram ett förslag till rättslig reglering på förordningsnivå som pågår inom . Utskottet ser fram emot utfallet av detta arbete och föreslår att motion 2018/19:1290 (SD) yrkande 5 lämnas utan åtgärd. Det förra miljö- och jordbruksutskottet behandlade en motion om att avskaffa det svenska beteskravet och anförde i sitt ställningstagande det som framgår av redovisningen ovan. Utskottet instämmer i det som då konstaterades och anser att de positiva aspekterna av det svenska beteskravet uppväger de eventuella nackdelar detta kan ha i kostnads- och konkurrensmässigt hänseende för näringen. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 2018/19:2736 (KD) yrkande 10. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om arbetet mot antibiotikaresistens, bl.a. om inrättande av ett vetenskapligt råd för antibiotikafrågor. Jämför reservation 8 (KD) och 9 (M, KD) samt särskilt yttrande 1 (V). I motion 2018/19:1253 av (M) framhålls vikten av att dels systematiskt utvärdera den svenska strategin mot antibiotikaresistens (yrkande 1), dels minska användningen av antibiotika globalt (yrkande 2). Enligt motionären bör regeringen utse en lämplig aktör som får i uppdrag att svara för en systematisk utvärdering av strategin. Dessutom bör ge regeringen i uppdrag att verka för att användningen av antibiotika på global nivå ska reduceras och regleras hårdare. Enligt motion 2018/19:1875 av (M) bör se över möjligheterna att ta fram en tydlig strategi för hur man kan säkerställa att länder som inte använder mycket antibiotika i sin djuruppfödning inte missgynnas. Arbetet bör genomsyras av att politiken driver på för en generell minskning av antibiotikaanvändning vid djuruppfödning. I kommittémotion 2018/19:2736 av m.fl. (KD) yrkande 44 i denna del framhålls vikten av att EU-reglerna om antibiotikaanvändning på friska djur upprätthålls i praktiken. I yrkande 47 efterfrågar motionärerna att all förebyggande gruppbehandling av djur med antibiotika ska vara förbjuden. Motionärerna efterlyser också att det på EU-nivå ska införas en regel om att veterinärer inte får tjäna pengar på att förskriva antibiotika (yrkande 48). I yrkande 49 anförs att förhandlingar genast bör genomföras på högsta politiska nivå i syfte att enas om nationella kvoter för mängden antibiotika som får ges till djur inom respektive land. I samma motion föreslås att ett internationellt vetenskapligt råd, motsvarande FN:s klimatpanel IPCC, inrättas för att ta fram bästa möjliga vetenskapliga underlag för vilka nivåer som är hållbara för att vi ska hålla mängden resistenta bakterier på en acceptabel nivå (yrkande 50). I motionen framhålls också behovet av en tydlig övervakning och sammanställning av statistik över antibiotikaanvändningen på global nivå (yrkande 51). behandling och kompletterande uppgifter arbete för att minska användningen av antibiotika och arbete mot antibiotikaresistens behandlades utförligt i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2017/18:MJU24 En ny djurskyddslag.