bet · H701JuU8 · 2019-11-11 00:00:00 — 2018/19:181), anser regeringen också tillgodosett genom förslaget i den nu aktuella propositionen om att införa det nya brottet. Regeringen anser att tillkännagivandet därmed är slutbehandlat. Regeringen uppger att den avser att återkomma till gällande övriga tillkännagivanden som nämnts ovan. Avslag på propositionen i den del som gäller livstids fängelse för grovt sabotage mot blåljusverksamhet I kommittémotion 2019/20:110 av m.fl. (V) yrkas att ska avslå propositionen i den del som avser att grovt sabotage mot blåljusverksamhet ska kunna ge fängelse på livstid. Motionärerna anför att livstidsstraffet är omodernt, inhumant och ineffektivt. Alla straff ska i stället vara tidsbestämda. Straffskalan för sabotage mot blåljusverksamhet I kommittémotion 2019/20:361 av m.fl. (SD) yrkande 2 begär motionärerna ett tillkännagivande om att straffskalan för sabotage mot blåljusverksamhet av normalgraden bör vara fängelse i ett till och att straffskalan för grovt sabotage mot blåljusverksamhet bör vara fängelse i lägst till livstid. Konsekvenserna för den som utför attacker mot blåljusverksamhet måste vara direkta och kännbara, och då är de straffskalor som regeringen föreslår inte tillräckliga. Även i kommittémotion 2019/20:553 av m.fl. (SD) yrkande 25 föreslås skärpt straff för attacker mot blåljusverksamhet. Brott som inte begås under pågående utryckning I kommittémotion 2019/20:316 av m.fl. (KD) yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att det ska tydliggöras att även brott som inte begås under pågående utryckning ska omfattas av den föreslagna straffbestämmelsen om sabotage mot blåljusverksamhet. Straffrättsligt skydd för fler yrkeskategorier I kommittémotion 2019/20:288 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att sabotage mot blåljusverksamhet respektive grovt sabotage mot blåljusverksamhet även bör omfatta och medarbetare. Dessa tjänstemän genomför inte sällan operativa insatser tillsammans med polisen, varför det blir egendomligt att polisen ges ett mer övergripande och heltäckande straffrättsligt skydd än dessa tjänstemän. När roll som brottsbekämpande myndighet stärks, är det motiverat att tulltjänstemän får samma straffrättsliga skydd som poliser. Även i kommittémotion 2019/20:263 av m.fl. (C) yrkande 1 föreslås att personal från inkluderas i det straffrättsliga skyddet. I kommittémotion 2019/20:300 av m.fl. (L) yrkande 2 föreslås en fortsatt lagöversyn för att bredda det straffrättsliga skyddet för andra samhällsviktiga yrkesfunktioner än blåljuspersonal. Samma brottsaktiva som utsätter blåljuspersonal för angrepp utgör också ett hot för annan personal i närliggande yrkesgrupper. I kommittémotion 2019/20:361 av m.fl. (SD) yrkande 1 anförs att det bör utredas vilka ytterligare yrkeskategorier som bör omfattas av bestämmelsen om sabotage mot blåljusverksamhet. Detta då det finns anledning att anta att även andra yrkesgrupper än de föreslagna har behov av samma skydd. I motion 2019/20:2878 av Boriana (M) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att införa strängare straff för hot och våld mot sjukvårdspersonal. Motionären anser att sjukvårdspersonal bör läggas till bland de yrkesgrupper som omfattas av ett förstärkt straffrättsligt skydd mot hot och våld. I kommittémotion 2019/20:263 av m.fl. (C) yrkande 2 efterfrågas en ny straffskärpningsgrund som innebär att domstolen ska se särskilt allvarligt på fall där den tilltalade med våld eller hot har angripit någon i eller med anledning av dennes yrkesutövning. Motionärerna vill att regeringen ska återkomma med förslag i enlighet med det som fördes fram av (SOU 2018:2). I kommittémotionerna 2019/20:316 av m.fl. (KD) yrkande 1 och 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 25 anför motionärerna att det bör införas en särskild straffskärpningsgrund som innebär att angrepp på vitala samhällsfunktioner ska ses som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet. Angrepp mot vitala samhällsfunktioner bryter ned grundläggande normer i samhället och straffen bör skärpas när angrepp sker mot personer som är anställda inom vitala funktioner. Även i kommittémotion 2019/20:300 av m.fl. (L) yrkande 3 framställs ett liknande förslag. Motionärerna delar den ståndpunkt som framförs av flera remissinstanser om att lagskärpningar måste vara förutsägbara till sin omfattning. Detta innebär dock inte att behovet av en straffskärpningsgrund har bortfallit utan är snarare argument för att frågan bör blir föremål för fortsatta överväganden. En särskild brottsrubricering för brottet våld mot tjänsteman med en skärpt straffskala I kommittémotionerna 2019/20:288 av m.fl. (M) yrkande 2, 2019/20:300 av m.fl. (L) yrkande 1 och 2019/20:361 av m.fl. (SD) yrkande 3 föreslås att våld mot tjänsteman görs till en egen brottsrubricering med ett minimistraff om sex månaders fängelse. Enligt motionärerna är det problematiskt att våld och hot mot tjänsteman behandlas i samma straffbestämmelse eftersom våld mot tjänsteman bör anses betydligt mer klandervärt än det görs och således leda till ett strängare straff. En särskild brottsrubricering för brott som innebär våld mot personal inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården I kommittémotion 2019/20:288 av m.fl. (M) yrkande 3 föreslås att det införs en brottsrubricering för våld mot personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården med ett minimistraff om sex månaders fängelse. Detta då medarbetare inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården behöver ett starkare straffrättsligt skydd för sin viktiga yrkesutövning. Likställande av våld mot polis- och bevakningshundar med våld mot tjänsteman I motion 2019/20:310 av (SD) föreslås att våld mot polis- och bevakningshund ska likställas med våld mot tjänsteman för att öka möjligheterna att döma till ett strängare straff. Ett liknande yrkande om våld mot djur i samhällets tjänst framställs i motion 2019/20:440 av (C). I kommittémotion 2019/20:553 av m.fl. (SD) yrkande 26 föreslås att hot mot tjänsteman som riktas mot polis eller annan blåljuspersonal alltid bör bedömas som grovt brott. Parallellt med kriminaliseringar av våld och attacker mot blåljusverksamhet är det nödvändigt att rättssamhället även markerar mot hot och trakasserier. I likhet med regeringen anser utskottet att det är ett allvarligt samhällsproblem att blåljusverksamhet utsätts för återkommande angrepp. finns det inte en övergripande och heltäckande straffrättslig reglering som direkt syftar till att skydda de samhällsnyttiga funktioner som blåljusverksamheterna utgör. Den befintliga straffrättsliga regleringen speglar inte alltid allvaret i angrepp på de aktuella verksamheterna. Utskottet har därför framhållit vikten av ett bättre straffrättsligt skydd för blåljuspersonal. Det är därför positivt att regeringen nu återkommer med ett förslag om ett nytt brott, sabotage mot blåljusverksamhet, för att stärka det straffrättsliga skyddet för de centrala blåljusverksamheterna. De föreslagna straffskalorna för det nya brottet är väl avvägda och bör bestämmas såsom regeringen föreslår. Det är vidare viktigt att det straffrättsliga skyddet för myndighetsutövning stärks. Våld och hot mot samhällets företrädare är ett allvarligt problem och otillbörlig påverkan på myndigheters beslutsfattande måste tas på stort allvar. Utskottet anser därför att straffskalan för grovt våld mot tjänsteman bör skärpas på det sätt som regeringen föreslår. Utskottet ställer sig således bakom de föreslagna lagändringarna och tillstyrker därför propositionen. Motion 2019/20:110 (V) avstyrks därmed. Som anförts ovan gör utskottet inte någon annan bedömning än regeringen i fråga om den föreslagna straffskalan. Utskottet avstyrker därför motionerna 2019/20:361 (SD) yrkande 2 och 2019/20:553 (SD) yrkande 25 i vilka det begärs en strängare straffskala. Det saknas vidare anledning att göra ett sådant förtydligande om brott som inte begås under pågående utryckning som efterfrågas i motion 2019/20:316 (KD) yrkande 3. Regeringen har valt att begränsa det utökade straffrättsliga skyddet till polisverksamhet, räddningstjänst och ambulanssjukvård. Enligt utskottet finns det dock ytterligare verksamheter som är i behov av ett mer övergripande och heltäckande straffrättsligt skydd. Det gäller inte minst och , vars roller som brottsbekämpande myndigheter stärkts. Dessa myndigheters personal bör därför också omfattas av det mer övergripande och heltäckande straffrättsliga skydd som föreslås för blåljuspersonal genom den nya bestämmelsen om sabotage mot blåljusverksamhet. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Motionerna 2019/20:263 (C) yrkande 1 och 2019/20:288 (M) yrkande 1 tillstyrks därmed. Enligt utskottet finns det också anledning att överväga ett utökat straffrättsligt skydd även för personal i andra viktiga samhällsfunktioner. Samma personer som utsätter blåljuspersonal och personal från och för angrepp utgör även hot mot andra yrkeskategorier. Det förekommer t.ex. att personal på akutmottagningar och sjukhus utsätts för hot och påtryckningar. Detsamma gäller för ordningsvakter som anställts av kommuner för att bidra till ordning och trygghet på allmän plats. En utredning bör därför tillsättas i syfte att bredda det straffrättsliga skyddet även för andra samhällsviktiga yrkesfunktioner. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2019/20:361 (SD) yrkande 1, 2019/20:300 (L) yrkande 2 och 2019/20:2878 (M) yrkande 3. Som framgår ovan har regeringen valt att inte gå vidare med förslag att införa en särskild straffskärpningsgrund i 29 kap. för de fall någon angrips med anledning av sin yrkesutövning efter det att flera remissinstanser varit kritiska till förslaget. Utskottet har viss förståelse för regeringens agerande. Detta innebär dock inte att behovet av ett sådant starkare straffrättsligt skydd mot angrepp på viktiga samhällsfunktioner som den föreslagna straffskärpningsgrunden var avsedd att ge har bortfallit. Regeringen anför att frågan om vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd och hur ett förstärkt straffrättsligt skydd för dessa samhällsnyttiga funktioner kan uppnås på ett annat och mer ändamålsenligt sätt kräver fortsatt utredningsarbete. Det är enligt utskottet emellertid angeläget att frågan skyndsamt blir föremål för fortsatta överväganden. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2019/20:263 (C) yrkande 2, 2019/20:300 (L) yrkande 3, 2019/20:316 (KD) yrkande 1 och 2019/20:2728 (KD) yrkande 25. behandlas våld och hot mot tjänsteman i samma straffstadgande. Våld mot tjänsteman är dock ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten anser utskottet att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Detta har, som framgår ovan, också tillkännagett för regeringen . Regeringen har i propositionen redovisat att tillkännagivande i denna del bereds vidare inom . Några åtgärder för att tillmötesgå tillkännagivandet har, såvitt känt, inte vidtagits. Utskottet finner mot den bakgrunden anledning att föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag som innebär att våld mot tjänsteman får en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Med detta tillstyrker utskottet motionerna 2019/20:288 (M) yrkande 2, 2019/20:300 (L) yrkande 1 och 2019/20:361 (SD) yrkande 3. Som framgår ovan avser regeringen att återkomma bl.a. när det gäller det tidigare tillkännagivandet om att införa en brottsrubricering för våld mot personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården. Enligt utskottet saknas det därför skäl för att nu göra ett sådant tillkännagivande som föreslås i motion 2019/20:288 (M) yrkande 3. Utskottet är vidare inte berett att ställa sig bakom det som framförs i motion 2019/20:553 (SD) yrkande 26 om att hot mot en polis alltid ska bedömas som grovt brott. När det gäller motion 2019/20:310 (SD) om att likställa våld mot polis- och bevakningshundar med våld mot tjänsteman och motion 2019/20:440 (C) med ett liknande yrkande, noterar utskottet att det framgår av författningskommentaren till den nya föreslagna bestämmelsen om sabotage mot blåljusverksamhet att bl.a. polishundar omfattas av begreppet annat hjälpmedel som används eller ska användas i verksamheten. Utskottet är inte berett att föreslå ytterligare åtgärder när det gäller våld mot polis- och bevakningshundar. Utskottet har slutligen inget att invända mot regeringens redovisning av de tillkännagivanden som redogörs för i detta avsnitt. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 10 (S, V, MP). I kommittémotionerna 2019/20:288 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2019/20:361 av m.fl. (SD) yrkande 4 föreslås att en utredning tillsätts för att öka möjligheterna för polismän att få skadestånd i form av kränkningsersättning. Även i kommittémotion 2019/20:553 av m.fl. (SD) yrkande 33 framställs ett sådant förslag. Motionärerna anför bl.a. att högre krav ställs för att poliser ska få ersättning för kränkning vid brott än andra yrkesgrupper. Rätten till kränkningsersättning för poliser bör därför ses över så att ersättning för kränkning kan betalas ut i fler fall än när poliser utsätts för brott. Av 2 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) framgår att den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot hans eller hennes person, frihet, frid eller ära ska ersätta den skada som kränkningen innebär. Av kommentaren till 2 kap. 3 § skadeståndslagen (se och , Skadeståndslagen, , Zeteo, kommentaren till 2 kap. 3 §) framhålls att vissa yrkesgrupper – framför allt poliser och vissa anställda inom kriminalvården eller psykiatrin – har anledning att räkna med angrepp i arbetet och att något mer krävs för att en allvarlig kränkning ska kunna konstateras; ändå borde de ofta ha rätt till ersättning vid skymfliga direkta angrepp mot den privata sfären. Av betydelse blir här för polisens del om de provocerat eller i vart fall tillgripit våld mot angriparen, men även andra omständigheter kan påverka utgången. I referatsammanställning anförs följande om kränkningsersättning: Ersättning för kränkning lämnas vid brott som inneburit ett angrepp på den skadelidandes personliga integritet, vilket i detta sammanhang bäst kan beskrivas som dennes privatliv och människovärde. Rätten till kränkningsersättning förutsätter en brottslig handling. Dessutom krävs att kränkningen varit allvarlig. Enligt skadeståndsrättslig praxis kan en allvarlig kränkning inte uppskattas till ett lägre belopp än . Detta innebär att bagatellartade kränkningar inte ersätts. Vidare anförs i referatsammanställningen följande när det gäller poliser: När det gäller att bedöma om en polis i tjänst har tillfogats en allvarlig kränkning måste beaktas att det ingår i polisers arbetsuppgifter att ingripa mot besvärliga och ibland våldsamma personer. En polis måste i en sådan situation vara beredd på att mötas av visst våld, hot och ofredande samt ha en bättre mental beredskap inför detta än andra. I rättspraxis har man mot denna bakgrund varit obenägen att tillerkänna poliser kränkningsersättning i ingripandesituationer (jfr Högsta domstolens avgörande i rättsfallet NJA 1999 s. 725). har emellertid i ett senare pleniavgörande (NJA 2005 s. 738) uttalat att en viss förskjutning av praxis bör ske, så att vissa angrepp som tidigare kan sägas ha legat strax under gränsen för kränkningsersättning numera kan ge rätt till sådan ersättning. har domstolen sagt att samtliga omständigheter vid den påstådda kränkningen måste vägas in och en samlad bedömning ske. När det är fråga om en påstådd kränkning som skett i anslutning till ett polisingripande där en polis har använt våld måste det enligt domstolen krävas mer än annars för att kränkningsersättning ska tillerkännas polisen. När en polis har varit utsatt för en allvarlig kränkning lämnas ersättning med samma belopp som gäller vid brott i allmänhet. Poliser behandlas alltså i det avseendet inte annorlunda än andra vad gäller ersättningens storlek. redovisade sitt slutbetänkande Vissa polisfrågor – säkerhet vid förhör samt kränkningsersättning (SOU 2018:75). I utredningens uppdrag ingick bl.a. att kartlägga och analysera domstolsavgöranden som gäller polisers rätt till ersättning vid allvarlig kränkning och överväga och föreslå de åtgärder som behövs för att säkerställa deras rätt till ersättning. Utredningen föreslår bl.a. att en myndighet ska ges i uppdrag att ta fram ett underlag som allsidigt belyser polisers utsatthet för brott i tjänsten och hur sådan brottslighet påverkar den polis som drabbas. Vad gäller frågan om kränkningsersättning anför utredningen följande: Även med en bibehållen särbehandling av poliser och andra särskilt utsatta yrkesgrupper finns anledning att se över det nuvarande rättsläget när det gäller bland andra polisers rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott (s. 154). Av de olika vägar för att åstadkomma en utvidgning av polisers och andra utsatta yrkesgruppers rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott som vi har redovisat framstår inte någon som framkomlig för att åstadkomma en reform. Oavsett vilka förändringar av polisers rätt till ersättning som kan aktualiseras underlättas en sådan av om det finns fördjupat faktaunderlag om polisers utsatthet för brott i tjänsteutövningen och hur poliser typiskt sett reagerar på sådan brottslighet. Ett sådant faktaunderlag kan också ligga till grund för en utveckling av praxis. I den mån praxis inte utvecklas i önskad riktning bedömer vi att frågan om en utvidgning av polisers rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott i stället skulle kunna hanteras inom ramen för en eventuell framtida generell översyn av 2 kap. 3 § skadeståndslagen som tar sikte på hela dess tillämpningsområde (s. 165). Betänkandet har remitterats och bereds i . I ett betänkande om polisfrågor (bet. 2018/19:JuU10) anförde utskottet bl.a. att kränkningsersättning bör betalas ut i fler fall än när polisen är brottsoffer och att en sådan förändring är angelägen och inte kan tillåtas dra ut . Regeringen borde därför vidta åtgärder för att modernisera lagstiftningen. Utskottet föreslog därför att skulle göra ett tillkännagivande om en utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:191). Kränkningsersättning bör, som utskottet tidigare påpekat, betalas ut i fler fall än när poliser är brottsoffer. Som framgår ovan ingick det i uppdrag att kartlägga och analysera domstolsavgöranden som gäller polismäns rätt till ersättning vid allvarlig kränkning och överväga och föreslå de åtgärder som behövs för att säkerställa deras rätt till ersättning. Utredningen lägger dock inte fram något lagförslag utan föreslår endast att ett fördjupat faktaunderlag ska tas fram. Enligt utskottets mening är detta inte tillräckligt. Det är som utskottet tidigare påpekat angeläget med en förändring av lagstiftningen som säkerställer att kränkningsersättning kan betalas ut i fler fall än när poliser utsätts för brott. Regeringen bör därför skyndsamt vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att en sådan förändring kommer till stånd. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Därmed tillstyrks motionerna 2019/20:288 (M) yrkande 4, 2019/20:361 (SD) yrkande 4 och 2019/20:553 (SD) yrkande 33. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om ökad säkerhet på sjukhus och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 11 (S, V, MP). I kommittémotion 2019/20:316 av m.fl. (KD) yrkande 2 framställs ett förslag om att öka säkerheten på sjukhus. Enligt motionärerna behövs det fler åtgärder för att stärka tryggheten för personal och patienter, t.ex. när obehöriga personer tar sig in på sjukhus och stör ordningen. Dessa måste också lättare kunna avvisas från platsen. Även i kommittémotion 2019/20:2728 av m.fl. (KD) yrkande 26 framställs ett liknande förslag. Bakgrund och tidigare riksdagsbehandling Enligt 13 § polislagen (1984:387) får en polisman om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna honom från visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling ska kunna avvärjas. Är en sådan åtgärd otillräcklig för att det avsedda resultatet ska uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. Utskottet har tidigare behandlat frågan om säkerhet på sjukhus. I ett betänkande om polisfrågor föreslog utskottet ett tillkännagivande om ökad säkerhet på sjukhus (se bet. 2017/18:JuU13 punkt 18). Utskottet anförde då bl.a. följande: Hot mot vårdpersonal ökar inne på sjukhusen i flera större städer runt om i . Problemen inträffar bl.a. när anhöriga och vänner till en skadad person samlas i väntrummet. Hot och våld inom vård och omsorg leder till psykiska, fysiska och ekonomiska konsekvenser för den drabbade, arbetsplatsen och samhället. Både vårdtagare och anställda kan uppleva oro för att utsättas för våld i vården. Det är både ett allvarligt vårdproblem och ett arbetsmiljöproblem. Sjukvårdspersonal har naturligtvis erfarenhet av att hantera upprörda patienter, men kan inte förväntas hantera stora grupper av människor som antingen vill skada en patient eller personalen. Flera åtgärder behöver vidtas för att komma till rätta med dessa problem. Utskottet har också föreslagit ett tillkännagivande om ett stärkt straffrättsligt skydd även för hälso- och sjukvårdspersonal (se bet. 2017/18:JuU14). Detta är dock inte tillräckligt. Utskottet anser att det även behöver göras en översyn av vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att stärka tryggheten för patienter och personal på sjukhus och ge polisen förutsättningar att förhindra ordningsstörningar där. Obehöriga som tar sig in på sjukhus, stör ordningen, hotar personal och försvårar vård måste t.ex. lättare kunna avvisas från platsen. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:254). Regeringen uppger i skrivelse 2018/19:75 skrivelser till regeringen – åtgärder att ärendet bereds i . Hot mot vårdpersonal ökar på sjukhus i flera större städer runt om i . Det är både ett allvarligt vårdproblem och ett arbetsmiljöproblem som kräver kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med. Utskottet vidhåller därför sin tidigare uppfattning om att det behövs fler insatser som stärker tryggheten för patienter och personal. Polisen måste också ha bättre förutsättningar för att förhindra ordningsstörningar och obehöriga som tar sig in på sjukhus måste lättare kunna avvisas från platsen. beslutade om ett tillkännagivande om ökad säkerhet på sjukhus. Regeringen har, såvitt känt, inte vidtagit några åtgärder. Det är dock angeläget, som utskottet tidigare påpekat, att en översyn görs av vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att stärka tryggheten för patienter och personal på sjukhus och ge polisen förutsättningar att förhindra ordningsstörningar. Utskottet anser därför att det finns skäl att åter föreslå ett tillkännagivande till regeringen om öka säkerheten på sjukhus. Utskottet föreslår att ställer sig bakom detta. Därmed tillstyrks motionerna 2019/20:316 (KD) yrkande 2 och 2019/20:2728 (KD) yrkande 26. Livstidsstraff för grovt sabotage mot blåljusverksamhet, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till 13 kap. 5 c § lag om ändring i med den ändringen att paragrafen ska ha den lydelse som reservanten föreslår i bilaga 3. 2019/20:110 av m.fl. (V) och avslår proposition 2018/19:155 i denna del. Jag står till största delen bakom regeringens proposition.