bet · H601CU7 · 2019-04-04 00:00:00 — Utskottet konstaterar vidare att det i betänkandet En arvsfond i takt med tiden (SOU 2018:70) lämnas förslag som syftar till att säkerställa att Allmänna arvsfondens medel används för den verksamhet som de är avsedda för samt att medlen hanteras och redovisas transparent, rättssäkert och opartiskt. Betänkandet har remitterats, och remisstiden gick ut . Därmed bör motionsyrkandet avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av reglerna om förverkande av rätt att ta arv. Jämför reservation 30 (L). I kommittémotion 2018/19:2591 av m.fl. (L) yrkande 17 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av reglerna om förverkande av rätt att ta arv. Enligt motionärerna bör regleringen skärpas till att även omfatta vissa andra fall där arvlåtaren inte dör, t.ex. försök, förberedelse och stämpling till mord. I 15 kap. finns bestämmelser om förverkande av rätt att ta arv. Regleringen innebär att den som genom brott uppsåtligen har dödat någon inte får ta arv efter den avlidne. Samma sak gäller när någon annars (utan uppsåt) har orsakat någon annans död genom en uppsåtlig gärning som innefattat våld på den dödades person, eller genom att försätta personen i vanmakt eller något annat sådant tillstånd. Detta gäller under förutsättning att den uppsåtliga gärningen är ett brott som kan ge fängelse. Exempel på detta är om arvingen har gjort sig skyldig till grov misshandel och vållande till annans död. Regleringen träffar inte bara den som är att anse som gärningsman utan även den som har gjort sig skyldig till anstiftan av eller medhjälp till brottet. Arvsrätten förverkas på grund bestämmelserna, och det krävs alltså inte att personen också har blivit dömd för brottet. Undantag från reglerna om förverkande gäller i vissa fall, nämligen om gärningsmannen var eller vid synnerliga skäl. Som framgår ovan är bestämmelserna om förverkande av rätt att ta arv tillämpliga i fall där arvtagaren genom brott orsakar arvlåtarens död. Utskottet konstaterar att i de fall avlåtaren inte dör till följd av brottet finns det möjligheter för arvlåtaren att, med beaktande av det inträffade, förordna om sin egendom genom ett testamente. Bland annat mot den bakgrunden anser utskottet att det inte finns tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av regleringen på området. Motionsyrkandet bör därför avslås. Arvsrätt i fråga om digitala tillgångar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om arvsrätt i fråga om digitala tillgångar. Jämför reservation 31 (SD). I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. (SD) föreslås tillkännagivanden om att regeringen bör ta initiativ till att dels förtydliga de arvsrättsliga reglerna i fråga om upphovsrätt (yrkande 29), dels säkerställa att även det digitala arvet ingår i dödsboet (yrkande 30). Motionärerna anför bl.a. att lagen inte preciserar vad som händer med digitala tillgångar när någon går bort och att man därför kan anta att sådana tillgångar sällan tas upp i bouppteckningen. Motionärerna anser att material som finns i den avlidnes dator eller i molntjänster m.m. som brukats av den avlidne bör specificeras i bouppteckningen och att det därför finns ett behov av att förtydliga de arvsrättsliga reglerna i detta avseende. Bestämmelserna i om den dödes egendom, s.k. kvarlåtenskap, gör ingen åtskillnad mellan materiella och icke materiella tillgångar. Regleringen innebär bl.a. följande. Om inte en särskild dödsboförvaltning har anordnats ska efterlevande make eller sambo, arvingar och universella testamentstagare (dödsbodelägare) gemensamt förvalta den dödes egendom under boets utredning. De företräder då dödsboet gentemot tredje man samt har rätt att tala och svara i mål som rör boet. Åtgärder som inte kan skjutas upp får dock vidtas även om någon delägares samtycke inte kan inhämtas (18 kap. 1 §). Till dess att egendomen har tagits om hand av samtliga dödsbodelägare eller av den som i annat fall har att förvalta boet, ska egendomen vårdas av delägare som sammanbodde med den avlidne eller annars kan ta hand om egendomen (18 kap. 2 §). Den som har tagit hand om egendomen ska genast underrätta övriga delägare om dödsfallet. Som huvudregel ska bouppteckning förrättas efter dödsfallet (20 kap. 1 §), och där ska den dödes tillgångar och skulder antecknas sådana de var vid dödsfallet (20 kap. 4 §). Därvid ska tillgångarnas värde och skuldernas belopp anges. Den som vårdar egendomen eller i övrigt bäst känner till boet ska såsom bouppgivare lämna uppgifter om boet (20 kap. 6 §). Varje delägare samt efterlevande make eller sambo ska på anmaning lämna uppgifter till bouppteckningen. Bouppgivaren ska på handlingen försäkra på heder och samvete att uppgifterna till bouppteckningen är riktiga och att inga uppgifter avsiktligt har utelämnats. Arvskifte förrättas av arvingar och universella testamentstagare samt ska föregås av bodelning om den döde var gift (23 kap. 1 §). Inte sällan förekommer det att den avlidne efterlämnar tillgångar som har affektionsvärde för dödsbodelägare, t.ex. familjeporträtt, brev eller arkivhandlingar. Lagen innehåller inte någon bestämmelse om detta. Om arvingar och universella testamentstagare inte kan enas om arvskiftet, kan dock domstolen förordna någon att vara skiftesman (23 kap. 5 §). Den avlidne kan under sin livstid ha nyttjat olika digitala tjänster där material fortfarande finns lagrat vid dödsfallet. För tjänsterna gäller som utgångspunkt det som har avtalats mellan parterna, dvs. mellan den avlidne och den som har tillhandahållit tjänsten. I villkoren kan det t.ex. vara reglerat vad som ska gälla efter att användaren har dött. Dåvarande migrationsminister och biträdande justitieminister anförde i ett frågesvar om digital arvsrätt (fr. 2017/18:435) följande: När en person dör, ska hans eller hennes tillgångar – eller kvarlåtenskap – fördelas. Hur egendomen ska fördelas följer av lag eller testamente. I fråga om den egendom som ska ingå i kvarlåtenskapen görs det inte någon skillnad på om den är materiell eller inte. Det innebär bl.a. att även den avlidnes digitala egendom – på samma sätt som annan slags egendom – ingår i kvarlåtenskapen. Det kan i sammanhanget nämnas att den avlidne inte nödvändigtvis behöver ha varit ägare till t.ex. de e-böcker som han eller hon under sin livstid har haft tillgång till. Till exempel är det inte ovanligt att innehåll på en s.k. molntjänst endast upplåts till en person med rätt för denne att använda innehållet . Vilken rätt som en person har till viss egendom är dock inte en arvsrättslig fråga, utan i grunden en fråga om vad som har avtalats mellan parterna. Jag ser därför inte att det finns ett behov av att förtydliga de arvsrättsliga reglerna i fråga om hur digital egendom ska behandlas när någon dör. Utskottet konstaterar att när en person avlider, ska hans eller hennes tillgångar, dvs. kvarlåtenskap, fördelas. Hur egendomen ska fördelas följer av lag eller testamente. I fråga om den egendom som ska ingå i kvarlåtenskapen gör lagstiftningen inte någon åtskillnad mellan materiella och icke materiella tillgångar. Det innebär bl.a. att även den avlidnes digitala egendom – på samma sätt som annan slags egendom – ingår i kvarlåtenskapen och omfattas av regleringen om bl.a. dödsboförvaltning, bouppteckning och arvskifte, i enlighet med vad som kortfattat redogjorts för ovan. Den avlidne kan under sin livstid ha nyttjat olika digitala tjänster där material fortfarande finns lagrat vid dödsfallet. För tjänsterna gäller som utgångspunkt det som har avtalats mellan parterna, dvs. mellan den avlidne och den som har tillhandahållit tjänsten. Den avlidne behöver inte nödvändigtvis ha varit ägare till material som han eller hon under sin livstid haft tillgång till, och det kan i avtalsvillkoren även vara reglerat vad som ska gälla efter att användaren har dött. Mot den bakgrunden är utskottet inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om ett testamentsregister och tillkännager detta för regeringen. I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. (SD) yrkande 26 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över möjligheten att inrätta ett frivilligt, statligt testamentsregister. Förslag om att se över möjligheten att inrätta ett frivilligt testamentsregister i offentlig regi läggs också fram i kommittémotionerna 2018/19:2591 av m.fl. (L) yrkande 16, 2018/19:2828 av m.fl. (M) yrkande 8 och 2018/19:2914 av m.fl. (KD) yrkande 58. I motion 2018/19:829 föreslår (S) ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att det blir obligatoriskt att registrera testamenten. lämnade förslag till en reglering av testamentsregister i promemorian Bouppteckningar och testamentsregister (bilaga till dnr 131 79596-08/113). Efter att berett förslag i promemorian, fann regeringen i ett beslut inte tillräckliga skäl att gå vidare med förslagen (dnr Ju2008/4624/L2). antogs inom EU förordningen (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Förordningens bestämmelser började tillämpas . I kommissionens förslag till arvsförordning (KOM(2009) 154) redovisades att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Frågesvar och pågående arbete Justitie- och migrationsminister framhöll i ett frågesvar (fr. 2015/16:1058) att det är allvarligt om testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall, med följden att en persons yttersta vilja inte kan respekteras. Statsrådet anförde att han som ett första steg avsåg att ta initiativ till att frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister skulle övervägas på nytt inom . Enligt uppgift från är frågan om ett offentligt testamentsregister föremål för överväganden inom departementet. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet vidhöll då sin tidigare framförda uppfattning att det finns goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten, och det kunde därför i allt väsentligt ställa sig bakom motionärernas önskemål. Utskottet konstaterade dock att frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister var föremål för överväganden inom . Mot den bakgrunden ansåg utskottet att det inte fanns behov av något tillkännagivande till regeringen i frågan, och motionsyrkandena avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Det är allvarligt om testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall, med följden att en persons yttersta vilja inte kan respekteras. Som utskottet har påtalat vid upprepade tillfällen finns det därför goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten. har tidigare utarbetat ett förslag som innehåller en möjlighet att registrera testamenten i ett officiellt testamentsregister, och frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister är föremål för överväganden inom . Utskottet konstaterar också att den närliggande frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter kommer att övervägas av regeringen i samband med den planerade översynen av regelverket för gode män, förvaltare och överförmyndare (se avsnittet ovan om framtidsfullmakter). Mot den bakgrunden anser utskottet att regeringen bör gå vidare med arbetet att se över möjligheten att registrera testamenten i ett register som tillhandahålls i offentlig regi. Regeringen bör också i ett lämpligt sammanhang återkomma till och redovisa resultatet av arbetet. Det som utskottet nu har anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Detta innebär bifall till kommittémotionerna 2018/19:1119 (SD) yrkande 26, 2018/19:2591 (L) yrkande 16, 2018/19:2828 (M) yrkande 8 och 2018/19:2914 (KD) yrkande 58 samt avslag på motion 2018/19:829 (S). Underårigas rätt att upprätta testamente Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om underårigas rätt att upp-rätta testamente. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2018/19:2009 föreslår (M) ett tillkännagivande till regeringen om att göra en översyn av barns rätt att testamentera sin kvarlåtenskap. Motionären anför att det finns barn med väsentliga tillgångar, t.ex. genom arv, som helt saknar kontakt med sina arvtagare och att det för dessa särskilda fall kan behövas en möjlighet att upprätta ett testamente med hjälp av en god man, så att barnet själv tillåts att bestämma om sin kvar-låtenskap. Enligt 9 kap. 1 § får den som har fyllt genom testamente förordna om sin kvarlåtenskap. Testamente får också upprättas av en under-årig, som efter fyllda vill förordna om egendom som han eller hon själv får råda över. Med detta avses den underåriges arbetsförtjänst samt avkastningen av sådan egendom och vad som trätt i dess ställe. Detsamma gäller egendom som den underårige har fått genom gåva, testamente eller förmånstagarförordnande vid försäkring eller pensionssparande enligt lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande, under villkor att den underårige själv ska få råda över egendomen. (Se 9 kap. 3 och 4 §§ .) Testationsrätten är personlig, och ingen – dvs. vare sig förmyndare eller någon annan – kan upprätta testamente i arvlåtarens ställe. Om det inte finns ett testamente som är upprättat av arvlåtaren, gäller den legala arvsordningen. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet ansåg då, i likhet med tidigare, att det saknades skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av det som anfördes i motionen. Motionsyrkandet avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Utskottet anser fortfarande att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående arbete. Jämför reservation 32 (SD) och 33 (L). I kommittémotion 2018/19:1119 av m.fl. (SD) föreslås tillkännagivanden om att regeringen bör ta initiativ för att alla familjerättsliga dokument ska kunna hanteras digitalt (yrkande 24) och om att digitaliseringen ska vara en ständigt pågående process för förenkling och förbättring (yrkande 25). Även i kommittémotion 2018/19:2591 av m.fl. (L) yrkande 18 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ för att alla familjerättsliga dokument ska kunna hanteras digitalt. Enligt motionärerna bör sådana dokument som huvudregel lämnas in elektroniskt, och regeringen bör därför säkerställa att det familjerättsliga regelverket är anpassat till digitala lösningar. I motion 2018/19:464 av (L) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att digitalisera hanteringen av handlingar i samband med en vigsel. Mål för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 2 avsnitt 5.2) anför regeringen följande i fråga om målen för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen: Regeringens mål för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen är en enklare vardag för medborgare, en öppnare förvaltning som stödjer innovation och delaktighet samt högre kvalitet och effektivitet i verksamheten. Vidare har regeringen gjort bedömningen att digitalt ska vara förstahandsval i den offentliga förvaltningens verksamhet och i kontakter med privatpersoner och företag. Digitalt som förstahandsval innebär att den offentliga förvaltningen, när det är lämpligt, ska välja digitala lösningar vid utformningen av sin verksamhet. ska säkerheten och skyddet för den personliga integriteten säkerställas. Med det i beaktande ska det vara enkelt att digitalt komma i kontakt med det offentliga och uppgifter ska om möjligt bara behöva lämnas en gång. Den offentliga förvaltningen ska vara effektiv och samarbeta samt återanvända information, uppgifter och gemensamma lösningar, när det är möjligt och lämpligt. Den offentliga förvaltningen ska vidare verka för öppenhet, innovation och delaktighet i digitala lösningar (prop. 2017/18:1 utg.omr. 2 avsnitt 6.2). I budgetpropositionen presenterade regeringen en fyraårig satsning på att förstärka styrningen och samordningen av e-förvaltningen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 22 avsnitt 5.5.1). Den fyraåriga satsningen hålls ihop i programmet Digitalt först. Inom ramen för satsningen Digitalt först har haft i uppdrag att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det förekommer lagstiftning som i onödan försvårar digital utveckling och samverkan inom den offentliga förvaltningen. I uppdraget har ingått bl.a. att analysera och föreslå vilket författningsstöd som krävs för att möjliggöra en övergång från traditionella ärendeflöden till digitala informationsutbyten mellan den offentliga förvaltningen och individer eller privata aktörer (dir. 2016:98). Utredningen redovisade sitt uppdrag i betänkandet Juridik som stöd för förvaltningens digitalisering (SOU 2018:25). Betänkandet har remitterats, och remisstiden gick ut . Utredningen föreslår en ny och anpassad reglering om digital kommunikation i förvaltningslagen (2017:900). Syftet är att stärka kraven på att förvaltningen ska vara digitalt tillgänglig på det sätt som allmänheten förväntar sig, som tilliten till digitala förfaranden stärks med klara regler om hur sådan kommunikation förväntas gå till. Förslagen innehåller en ny huvudregel om att myndigheter ska vara skyldiga att tillhandahålla, och på lämpligt sätt anvisa, en eller flera digitala mottagningsfunktioner dit handlingar kan förmedlas. För att säkerställa en lämplig balans mellan intressen av bl.a. effektivitet och säkerhet föreslås att huvudregeln inte tillämpas om det är olämpligt av säkerhetsskäl eller av andra skäl. Ytterligare anpassningar i fråga om förvaltningens kommunikation föreslås också för att skapa tillit till förvaltningens digitala förfaranden. Det gäller reglering om ankomstdag för handlingar som förmedlas digitalt till förvaltningen och om underrättelser om ankomst. Utredningen föreslår också en ny huvudregel om att förvaltningens kommunikation till enskilda ska vara digital, om det inte är olämpligt av säkerhetsskäl eller av andra skäl. Enskilda ska också kunna meddela att de inte önskar ta emot skriftliga underrättelser eller andra handlingar från myndigheten i digital form. För att stärka de rättsliga förutsättningarna för tillhandahållande av digitala tjänster där ärenden t.ex. kan inledas föreslås också att en myndighet ges i uppdrag att ta fram allmänna råd eller annat stödmaterial som avser utformningen av sådana tjänster. Rättsutveckling för den digitala förvaltningen Utredningen anför att åtgärder och ställningstaganden från såväl riksdag som regering pekar mot att förvaltningens arbete med digitalisering nu ska genomdrivas med ökat fokus. De förslag till författningsändringar och andra åtgärder som lämnas i betänkandet för att ge en stabil och förvaltningsgemensam bas där juridiken stödjer fortsatt digitalisering kommer inte att vara tillräckliga för att möta de kommande årens behov av förändringar i lagstiftningen. Det finns ett väsentligt större förändringsbehov i lagstiftningen än vad man inom ramen för utredningen har haft i uppdrag att ta omhand. Utredningens analyser i flera av de frågeställningar som förts fram under kartläggningen redovisas i betänkandet. Fortsatta rättsliga överväganden och ställningstaganden kommer emellertid enligt utredningen att behöva göras för att möjliggöra eller stödja digitaliseringen av förvaltningen, som teknikutvecklingen fortsätter. Det kommer att krävas prioriteringar och avvägningar kring hur de rättsliga resurserna används på bästa sätt för att så resurseffektivt som möjligt åstadkomma den rättsutveckling som önskas. Utredningen bedömer att formerna för samordning av arbetet med författningsändringar kan förbättras så att ändringar kan åstadkommas i rätt tid och i lämplig omfattning för att inte hindra eller hämma önskad digital utveckling inom förvaltningen. Utredningen föreslår därför att regeringen tillsätter ett rättsligt beredningsorgan i form av en kommitté eller särskild utredare som under får i uppdrag att löpande ta fram beredningsunderlag för anpassning av gällande rätt vid ärendehandläggning som stöds av såväl befintliga som nya former för digital informationsförsörjning. Myndigheten för digital förvaltning inrättades Myndigheten för digital förvaltning (Digg). Myndighetens huvudsakliga uppgifter består i att • samordna och stödja den förvaltningsgemensamma digitaliseringen i syfte att göra den offentliga förvaltningen mer effektiv och ändamålsenlig • ansvara för den förvaltningsgemensamma digitala infrastrukturen • bistå regeringen med underlag för utvecklingen av digitaliseringen av den offentliga förvaltningen • följa och analysera utvecklingen inom sitt verksamhetsområde. Myndigheten ska också bl.a. främja användningen av elektronisk identifiering och underskrift samt främja att det vid förvaltningsgemensam utveckling av digitala tjänster tas hänsyn till användares behov. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2017/18:CU8. Utskottet framhöll då, på samma sätt som tidigare, att det som utgångspunkt ser positivt på åtgärder som syftar till att möjliggöra användningen av digital teknik inom förvaltningen, eftersom den också kommer att påverka möjligheterna att använda digitala lösningar på familjerättens område. Utskottet konstaterade att det redan pågår ett relativt omfattande utvecklingsarbete med denna inriktning och att utvecklingsarbetet dessutom intensifierats . Därmed ansåg utskottet, liksom tidigare, att det saknades anledning för att ta något initiativ på området. Motionsyrkandet avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Som framhållits när frågan har behandlats tidigare ser utskottet som utgångspunkt positivt på åtgärder som syftar till att möjliggöra användningen av digital teknik inom förvaltningen, eftersom den också kommer att påverka möjligheterna att använda digitala lösningar på familjerättens område. Utskottet konstaterar att det redan pågår ett relativt omfattande utvecklingsarbete med denna inriktning, inte minst genom Myndigheten för digital förvaltning som inrättades samt genom uppdrag och remitterade betänkande. Därmed anser utskottet fortfarande att det saknas anledning för att ta något initiativ på området. Motionsyrkandena bör därför avslås. Barnäktenskap, tvångsäktenskap och fullmaktsäktenskap, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2018/19:1119 av m.fl. (SD) yrkandena 9, 18 och 20 samt 2018/19:1639 av m.fl. (SD) yrkande 24 och 2018/19:370 av Amineh Kakabaveh (V) yrkande 2. Barnäktenskap ska aldrig få förekomma i . Vi välkomnar därför lagändringar om förbud mot erkännande av utländska barnäktenskap. Det är dock viktigt att regleringen på området följs upp och att nödvändiga åtgärder i övrigt vidtas för att säkerställa att inga barn i ska vara gifta, vare sig officiellt eller inofficiellt. Äktenskap som ingåtts genom tvång, hot eller psykisk misshandel ska enligt vår uppfattning alltid ogiltigförklaras. Vi anser därför till att börja med att regelverket för inhemska äktenskap som ingåtts genom tvång bör ändras på så sätt att sådana äktenskap ska ogiltigförklaras i stället för att upplösas genom äktenskapsskillnad. När det gäller utländska tvångsäktenskap innebär gällande reglering att ett sådant äktenskap kan erkännas om det finns synnerliga skäl för det.