bet · H601KU24 · 2019-04-11 00:00:00 — Utskottet föreslår att avslår motionsyrkanden som rör frågor om älvdalskans ställning, teckenspråk som minoritetsspråk, romska förvaltningsområden, samordning och styrning av minoritetspolitiken, information och kunskap om nationella minoriteter, kommuners och landstings minoritetspolitik, och samers rättigheter samt samepolitiken, samers inflytande och konstruktion. I betänkandet finns sex reservationer (V, L). 28 yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /19. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Samordning och styrning av minoritetspolitiken Information och kunskap om nationella minoriteter Kommuners och landstings minoritetspolitik Samepolitiken, samers inflytande och konstruktion 1.Romska förvaltningsområden, punkt 3 (L) 2.Information och kunskap om nationella minoriteter, punkt 5 (L) 3.Kommuners och landstings minoritetspolitik, punkt 6 (L) om samer, punkt 7 (V) 5.Samers rättigheter, punkt 8 (V) 6.Samepolitiken, samers inflytande och konstruktion, punkt 9 (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /19 Bilaga 2 yttrande 2018/19:KrU1y Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2018/19:4 av (SD) och 2018/19:2423 av (C). 2018/19:521 av m.fl. (L) yrkande 4. 2018/19:556 av (L). Reservation 1 (L) Samordning och styrning av minoritetspolitiken 2018/19:902 av m.fl. (MP) yrkandena 1 och 2. Information och kunskap om nationella minoriteter 2018/19:2707 av och (båda C) yrkande 2 och 2018/19:2925 av m.fl. (L) yrkande 4. Reservation 2 (L) Kommuners och landstings minoritetspolitik 2018/19:2925 av m.fl. (L) yrkandena 2, 3, 5 och 6. Reservation 3 (L) 2018/19:393 av m.fl. (V) yrkande 1, 2018/19:903 av m.fl. (MP) yrkande 2 och 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkande 1. Reservation 4 (V) 2018/19:393 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 3, 2018/19:903 av m.fl. (MP) yrkandena 6, 11 och 12 samt 2018/19:2332 av m.fl. (MP) yrkande 12. Reservation 5 (V) Samepolitiken, samers inflytande och konstruktion 2018/19:393 av m.fl. (V) yrkandena 4–7 och 2018/19:903 av m.fl. (MP) yrkandena 1, 4 och 5. Reservation 6 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (SD), (S), (SD), Skånberg (KD), (S), (L), (SD), (MP), (M), (M), (V), (S), (M) och (C). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet 28 motionsyrkanden om minoritetsfrågor från den allmänna motionstiden /19. Motionsyrkandena avser följande frågor: älvdalskans ställning, teckenspråk som minoritetsspråk, romska förvaltningsområden, samordning och styrning av minoritetspolitiken, kunskap om nationella minoriteter, kommuners och landstings minoritetspolitik, och samers rättigheter samt samepolitiken, samers inflytande och konstruktion. har yttrat sig över följande motioner i de delar som berör kulturutskottets beredningsområde: motion 2018/19:4 och motion 2018/19:2423 om älvdalskans ställning, samt motion 2018/19:556 om romska förvaltningsområden. Målet för minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och att stärka deras möjlighet till inflytande samt att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande (prop. 2008/09:1 utg.omr. 1, bet. 2008/09:KU1, rskr. 2008/09:272). Det övergripande målet bröts genom reformen 2010 ned i tre delområden: diskriminering och utsatthet, inflytande och delaktighet samt språk och kulturell identitet (prop. 2008/09:158 s. 45–46). De insatser och åtgärder som vidtas inom politikområdet hänför sig till de tre delområdena, och uppföljningen av utvecklingen genomförs och redovisas också inom dessa. Det övergripande målet för samepolitiken är att verka för en levande samisk kultur byggd på en ekologisk hållbar rennäring och andra samiska näringar (prop. 2005/06:1 utg.omr. 23, bet. 2005/06:MJU2, rskr. 2005/06:108). Internationella åtaganden om nationella minoriteters rättigheter har tillträtt ett antal internationella konventioner som innehåller bestämmelser om nationella minoriteters rättigheter. Bland annat FN:s internationella konventioner om medborgerliga och politiska rättigheter (SÖ 1971:42) respektive barnets rättigheter (SÖ 1990:20), och ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (SÖ 2000:2, ramkonventionen) och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (SÖ 2000:3, språkstadgan). Av 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen följer bl.a. att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionsnedsättning, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Av sjätte stycket framgår att det samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. Bestämmelsen i 1 kap. 2 § sjätte stycket regeringsformen (RF) om skydd för vissa minoriteter ändrades 2011 så att det samiska folket särskilt omnämns. I bestämmelsen ges uttryck för vissa särskilt viktiga mål för samhällets verksamhet. Av förarbetena till grundlagsändringen följer att avsikten med att ge bestämmelsen en ny utformning var att tydligare spegla samernas särställning och ge uttryck för att samerna inte bara är en minoritet utan även ett urfolk (prop. 2009/10:80 s. 190). Lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk m.m. ersatte en ny lag (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk tidigare lagar på området i enlighet med förslagen minoritetspolitiska proposition (prop. 2008/09:158, bet. 2008/09:KU23, rskr. 2008/09:272). I lagen föreskrivs vissa grundläggande rättigheter för samtliga fem nationella minoriteter i och vissa särskilda rättigheter för finsk-, samisk- och meänkielitalande. Bestämmelser som rör minoritetspolitiken finns även i t.ex. skollagen (2010:800) och socialtjänstlagen (2001:453). Bestämmelser om finns i sametingslagen (1992:1433) och i förordningen (2009:1395) med instruktion för . Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om älvdalskans ställning. I motion 2018/19:4 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att bevara, levandegöra och erkänna språket älvdalska. Motionären menar att åtgärder borde vidtas för att bevara och främja språket som en viktig del av vårt kulturarv, t.ex. genom att göra det möjligt för alla skolbarn som vill läsa älvdalska att göra det. I motion 2018/19:2423 av (C) begärs ett tillkännagivande om att älvdalskan bör erkännas som minoritets- eller landsdelsspråk i enligt fördrag. Motionären noterar att språkliga rättigheter är en grundläggande mänsklig rättighet som finns förankrad i FN:s konvention om mänskliga rättigheter och framhåller att barnens rätt att utveckla och tillägna sig det egna modersmålet är förankrad i den svenska språklagen samt att älvdalskan som enbart talas i kan anses vara en del av det svenska kulturarvet. Av 2 § lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk följer att älvdalskan inte har getts status som minoritetsspråk. Regeringen beslutade att ratificera den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk, minoritetsspråkskonventionen. Enligt konventionen definieras landsdels- eller minoritetsspråk som ett språk som av hävd används i ett visst territorium inom en stat, av medborgare i den staten som utgör en grupp som till antalet är mindre än resten av befolkningen i den staten, och som är annorlunda än det eller de officiella språken i den staten. Det innefattar inte vare sig dialekter av det eller de officiella språken i staten eller språk som talas av invandrare. Vidare anger konventionen även att territoriellt obundna språk definieras som språk som används av medborgare i en stat och som avviker från det eller de språk som används av resten av befolkningen i den staten men som, trots att de av hävd används inom den statens territorium, inte kan identifieras med en bestämd del av den. Från sida har man överlåtit åt ansvariga myndigheter i de länder som ratificerar konventionen att med beaktande av konventionens definition göra en bedömning av vilka språk som är landsdels- eller minoritetsspråk i det egna landet. I konventionen ges heller inga närmare riktlinjer för bedömningen av när ett uttryckssätt ska anses vara en dialekt eller ett språk. I samband med att ratificerade konventionen beslutade om fem officiella minoritetsspråk: finska, meänkieli, samiska, chib och jiddisch. , som utredde frågan om svensk ratificering av minoritetsspråkskonventionen, behandlade frågan om dialekter och folkmål (SOU 1997:192). Kommittén konstaterade att det är komplicerat att bedöma vad som är en dialekt, ett folkmål respektive ett språk. Som exempel på svenska folkmål nämndes älvdalsmål, gutniska och skånska. Dessa folkmål talades tidigare i ganska stor utsträckning i olika delar av landet men har till följd av bl.a. större rörlighet i befolkningen, inflyttningen till städerna och massmediernas inflytande kommit att talas och förstås av allt färre personer. Rent lingvistiskt kan folkmålen vara mycket olika nutida rikssvenska. Folkmålen är förknippade med den bygd där de har talats och är en del av bygdens kultur och historia. Det kan därför, enligt kommittén, hävdas att det finns ett intresse av att folkmålen bevaras som en viktig del av den svenska landsbygds- och kulturhistorien. Kommittén fann att det viktigaste argumentet mot att tillämpa konventionen på folkmålen är att det strider mot konventionens syfte som är att stärka minoritetsspråkens ställning i det offentliga livet, såsom hos domstolar och myndigheter (s. 110). I propositionen (prop. 2008/09:158) med förslag till bl.a. lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (nedan minoritetsspråkslagen) anförde regeringen att den i fråga om att utöka antalet erkända nationella minoriteter eller nationella minoritetsspråk inte fann något skäl att göra en annan bedömning än den som gjordes i anslutning till ratificeringen av minoritetsspråkskonventionen. Därmed bedömde regeringen att antalet nationella minoritetsspråk inte bör utökas. Dock ansåg regeringen att det finns ett stort värde i att älvdalskan, oavsett om den är att betrakta som ett språk eller en dialekt, bevaras som en del av det svenska kulturarvet och att det är önskvärt att älvdalskan förs vidare till nya generationer samt att det arbete som och folkminnen redan bedriver för att bevara svenska dialekter och folkmål således behöver fortsätta. Vidare konstaterade regeringen dels att kommun på olika sätt kan stödja älvdalskans bevarande inom kommunens ordinarie verksamhet och ge barn möjlighet att lära sig älvdalska, dels att det även inom ramen för folkbildningen bör finnas förutsättningar att stödja bevarandet av älvdalskan (s. 62). Enligt artikel 15.1 i minoritetsspråkskonventionen ska parterna inkomma med rapporter i en form som bestäms av ministerkommittén. Dessa granskas sedan av en expertkommitté som tillsätts i enlighet med artikel 17. sammanställer sedan rapporter till ministerkommittén med förslag till rekommenderade åtgärder. rapport från gjordes bedömningen att det behövs en vetenskaplig studie av älvdalskan (4 kap. 43–46 §§). En sådan studie skulle enligt kommittén kunna utgöra grunden för en berättigad slutsats om älvdalskans status och erbjuda de svenska myndigheterna ett beslutsunderlag i frågan. uppmuntrade därför de svenska myndigheterna att i samarbete med älvdalsktalande klargöra älvdalskans ställning, t.ex. genom att beställa en oberoende vetenskaplig studie. rekommendationer om älvdalskan behandlades av den i den femte rapporten till . I rapporten anfördes att hållit ett möte med företrädare för älvdalskan för att diskutera situationen för älvdalskan. Inför mötet gjordes inom departementet en grundlig genomgång av skriftligt material i form av rapporter och annan tillgänglig skriftlig information om älvdalskan och dess status. Vid mötet närvarade även företrädare för och folkminnen. Regeringen fann mot bakgrund av mötet ingen anledning att ompröva sitt tidigare ställningstagande om älvdalskan. Som motivering anförde regeringen bl.a. att det bland lingvister inte finns någon fullständig samsyn om huruvida älvdalskan utgör ett språk eller en dialekt, samt att älvdalskan har få användningsdomäner och att det är få föräldrar som talar älvdalska med sina barn. Vidare menade regeringen att ett erkännande av älvdalskan som ett minoritetsspråk troligen skulle innebära att krav även skulle resas från grupper som talar andra dialekter så att även dessa ska få betecknas som minoritetsspråk. Detta skulle enligt regeringen med stor sannolikhet kunna få till följd att syftet med den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk undergrävs. noterade rapport (1 kap. 41 §) den ställningstagande. konstaterade dock att det finns ett ökande stöd bland lingvister för synen på älvdalskan som ett eget språk. rapport (1 kap. 28 §) uppmanade expertkommittén att klargöra älvdalskans status tillsammans med älvdalsktalande. Den amerikanska språkorganisationen tog ställning i frågan om den lingvistiska klassificeringen av älvdalskan. är en ideell organisation med närvaro i ett åttiotal länder som arbetar för en hållbar lingvistisk utveckling, framför allt genom forskning, översättning och utbildning. Organisationen beslutade att klassificera älvdalskan som ett distinkt språk snarare än som en dialekt av svenska. I beslutet hänvisas bl.a. till antalet tillgängliga publikationer på älvdalska samt antalet vetenskapliga studier av älvdalskan. Beslutet innebär att älvdalskan tilldelas en egen språkkod enligt den internationella standarden Iso 639. och folkminnen har regeringens uppdrag att på vetenskaplig grund öka, levandegöra och sprida kunskaper om språk, dialekter, folkminnen, namn och andra immateriella kulturarv i . Myndigheten har under beredningen av ett tidigare motionsbetänkande (bet. 2016/17:KU16 s. 6) lämnat en redogörelse för älvdalskans språkpolitiska status till utskottet. och folkminnen ansåg att det uppstår en gräns-dragningsproblematik om en varietet av det svenska språket särskiljs och ges status som nationellt minoritetsspråk, liksom att gränsdragningen kring vilken varietet av älvdalska som ska erkännas riskerar att skapa splittring bland älvdalsktalande. Myndigheten noterade att kommun 2006 fattade ett principbeslut om att arbeta för att älvdalskan ska få officiell språkstatus enligt minoritetsspråkskonventionen, men menade att det finns ett behov av en oberoende undersökning av inställningen hos de boende i kommun om deras inställning till ett erkännande, till att revitalisera älvdalskan, samt vilka konkreta åtgärder man anser viktigast för att kunna föra älvdalskan vidare till en ny generation. och folkminnen gjorde bedömningen att många åtgärder för att främja älvdalskan borde vara möjliga inom ramarna för den existerande lagstiftningen. Om sådana åtgärder ska vara ett fullgott alternativ till ett erkännande som nationellt minoritetsspråk menade myndigheten dock att åtgärdspaketet bör inbegripa ekonomiska medel, förslagsvis inom ramen för en dialektpolitik. (Ulum Dalska) överlämnade 2016 tillsammans med föreningen en namninsamling till utskottet och framhöll bl.a. att det finns en stark önskan bland älvdalingarna att bevara språket. I kulturutskottets yttrande (yttr. 2018/19:KrU1y) anförs bl.a. att frågan om älvdalskan har behandlats av tidigare, senast då avslog motionsyrkanden om älvdalskans ställning (bet. 2017/18:KU32). finner inte att det finns skäl att nu göra någon annan bedömning, utan anser att bör avstyrka motionerna 2018/19:4 (SD) och 2018/19:2423 (C). vill dock lyfta fram betydelsen av att älvdalskan bevaras och främjas samt förs vidare till kommande generationer. Det är viktigt att och folkminnen fortsätter att göra insatser för att öka, sprida och levandegöra älvdalskan. avstyrkte utskottet en motion om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2011/12:KU17). Utskottet konstaterade att det saknade anledning att göra någon annan bedömning än , dvs. att tillämpningen av minoritetsspråkskonventionen på folkmålen skulle strida mot konventionens syfte. Utskottet ansåg dock att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och såg positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. avstyrkte utskottet motioner om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2016/17:KU16). Utskottet konstaterade att betydelsen av älvdalskans bevarande är starkt förankrad bland många älvdalingar. Utskottet upprepade att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och såg positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. Utskottet delade regeringens uppfattning att kommun på olika sätt bör kunna stödja älvdalskans bevarande inom kommunens ordinarie verksamhet och ge barn möjlighet att lära sig älvdalska samt att det även inom ramen för folkbildningen bör finnas förutsättningar att stödja bevarandet av älvdalskan. Utskottet noterade även att och folkminnen gör bedömningen att många åtgärder för att främja älvdalskan borde vara möjliga inom ramarna för den existerande lagstiftningen, förslagsvis inom ramen för en dialektpolitik. Utskottet noterade därutöver det ökade stödet bland lingvister för att betrakta älvdalskan som ett eget språk, men också de invändningar som och folkminnen framförde. avstyrkte utskottet motioner om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2017/18:KU32). Utskottet konstaterade i sitt ställningstagande att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och ser positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. Utskottet vidhöll det ställningstagande som gjordes då motionsyrkandena avstyrktes med hänvisning till bl.a. och folkminnens bedömning. och reserverade sig. Utskottet konstaterar att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet samt förs vidare till kommande generationer och ser positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. Utskottet finner liksom inte skäl att ta något initiativ i frågan. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om teckenspråk som minoritetsspråk. I motion 2018/19:521 av m.fl. (L) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda ifall svenskt teckenspråk ska bli ett minoritetsspråk. Motionärerna menar att svenskt teckenspråk är jämställt med de nationella minoritetsspråken men att det inte har samma rättsliga status. De anser att svenskt teckenspråk bör ges samma status. Enligt 7 § språklagen (2009:600) är de nationella minoritetsspråken finska, jiddisch, meänkieli, chib och samiska. Enligt 8 § har det allmänna ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken. Av 9 § följer att det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja det svenska teckenspråket. Det svenska teckenspråket betraktas inte som nationellt minoritetsspråk i svensk lagstiftning. Efter förslag av den dåvarande regeringen erkände riksdag 1981 det svenska teckenspråket som dövas förstaspråk. Genom detta beslut gavs det svenska teckenspråket officiell status som språk och ställning som under-visningsspråk vid undervisning av döva och hörselskadade (prop. 1980/81:100 bil. Regeringen beslutade att ratificera minoritetsspråkskonvention. De språk som omfattas för svensk del är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. I den proposition som låg till grund för riksdagsbeslutet om ratificering framhölls att ett minoritetsspråk ska vara annorlunda än det officiella språket (prop. 1998/99:143). När det gäller teckenspråket konstaterades att det i och för sig är annorlunda än det officiella språket och används . Vidare är teckenspråket en viktig del av de dövas kultur. Trots detta är det enligt propositionen uppenbart att teckenspråket inte kan anses falla inom ramen för syftet med minoritetsspråkskonventionen, som bygger på språkets anknytning till urbefolkningar och andra nationella minoriteter som etniska grupper. De skäl som finns för att stödja teckenspråket ligger vid sidan av konventionens syfte. Inget land har omfattat teckenspråket vid sin ratifikation av minoritetsspråkskonventionen (s. 33). rekommenderade 2003 minister-kommittén att ta fram särskilda regler om rättigheter för teckenspråks-användare (Protection of sign languages in the member states of , [REC 1598 2003]). I sitt svar framhöll ministerkommittén bl.a. att teckenspråk är viktiga och bör beaktas särskilt och ha speciellt skydd. Nordiska ministerrådets deklaration om nordisk språkpolitik antogs . I den berörs frågor om teckenspråkens ställning indirekt när det förklaras att ”nordisk språkpolitik har ett ansvar inför världssamfundet för att i synnerhet de språk som inte är nationalspråk någonstans fortlever och utvecklas och att alla minoritetsspråk kan fortsätta att existera”. Detta uttalande följs av en förklaring om att det är viktigt att även teckenspråken tillerkänns en stark ställning. kultur- och utbildningsutskott framhöll vid behandlingen av ministerrådets förslag till deklaration om nordisk språkpolitik att teckenspråken borde ges samma ställning som lagstadgade minoritetsspråk (redog. 2006/07:NR1). ratificerade om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (SÖ 2008:26). Konventionen innehåller särskilda bestämmelser om rättigheter för teckenspråkiga. I dessa delar innebär den att anslutna stater ger döva personer tillgång till teckenspråk samt erkänner och främjar användandet av teckenspråk. I proposition 2005/06:2 om en samlad svensk språkpolitik gavs i språkvårdshänseende teckenspråket samma ställning som de fem nationella minoritetsspråken. Regeringen anförde bl.a. att den nya språkvårdsorganisationen bör ges i uppgift att utveckla och främja vården av nationella minoritetsspråk och teckenspråk samt ha till uppgift att överblicka villkoren för samtliga språk som talas i landet. Utredningen av teckenspråkets ställning lämnade två betänkanden. Dels delbetänkandet Teckenspråk och teckenspråkiga – Kunskaps- och forskningsöversikt (SOU 2006:29), dels slutbetänkandet Teckenspråk och teckenspråkiga – Översyn av teckenspråkets ställning (SOU 2006:54). I slutbetänkandet lämnar utredaren ett flertal förslag, bl.a. att det svenska teckenspråket bör tillerkännas en folkrättslig ställning i det svenska samhället som motsvarar den ställning som de nationella minoritetsspråken har fått, att bör verka för att teckenspråk i nordiska sammanhang tillerkänns en ställning som motsvarar nationella minoritetsspråk i de nordiska länderna samt att även inom bör verka för en konvention eller stadga som ger de europeiska teckenspråken en ställning motsvarande minoritetsspråkens (SOU 2006:54 s. 77). Utredaren anförde även att minoritetsspråkskonventionens syften bara till en del sammanfaller med behoven för svenskt teckenspråk och för de människor som är beroende av detta språk. Enligt utredarens bedömning behöver teckenspråket ett stöd som liknar – men inte sammanfaller med – det som erbjuds de nationella minoritetsspråken i minoritetsspråkskonventionen (SOU 2006:54 s. 92). tillsatte regeringen (dir. 2007:17 och 2007:181) med uppdrag att utarbeta ett förslag till språklag, där svenska språkets status regleras. Mot bakgrund bl.a. av förslagen från betänkandet Teckenspråk och teckenspråkiga (SOU 2006:54), att det svenska teckenspråket bör ges en ställning motsvarande den som minoritetsspråken har genom minoritetsspråkskonvention, föreslogs i betänkandet (SOU 2008:26) att det svenska teckenspråkets ställning bör regleras i språklagen. antog sedermera en ny språklag (prop. 2008/09:153, bet. 2008/09:KrU9, rskr. 2008/09:271). Av lagen framgår att det allmänna – liksom när det gäller minoritetsspråken – har ett särskilt ansvar för att skydda och främja det svenska teckenspråket (9 §).