bet · H601TU6 · 2019-02-08 00:00:00 — Motionärerna framhåller att det är bra för såväl klimatet som folkhälsan att fler cyklar i stället för att ta bilen till jobbet. Cykelpendling underlättas genom bättre cykelinfrastruktur, och motionärerna anser att detta måste främjas. (MP) framhåller i motion 2018/19:2337 yrkande 6 behovet av att särskilt följa upp länsplaneupprättarnas investeringar i cykelvägnätet. Genom att skapa sig en tydligare bild av hur cykelvägnätet utvecklas kan åtgärder och resurser enligt motionären planeras på ett bättre sätt från nationell nivå. (C) anför i motion 2018/19:2554 yrkande 1 att hänsyn bör tas till samtliga trafikslag vid vägbyggnationer. Enligt motionären är det viktigt att ha fler än bara bilister i åtanke när vägar underhålls och förbättras. (MP) anför i motion 2018/19:2730 yrkande 1 att regeringen bör återkomma med ett förslag om att i relevanta situationer garantera att cykelväg byggs vid anläggande av två-plus-ett-vägar. Motionären pekar på att stora delar av vägar på landsbygden har byggts om till två-plus-ett-vägar med mittseparering och att det oftast har lett till att vägrenen försvunnit. Enligt motionären är det ett underbetyg att det nu vid en tredjedel av dessa vägar helt saknas möjlighet att gå eller cykla längs vägen. m.fl. (KD) påtalar i kommittémotion 2018/19:2734 yrkande 56 behovet av cykelfrämjande åtgärder. Motionärerna pekar på att kommunerna bär ett stort ansvar för att vidta åtgärder för att underlätta cykeltrafik. Enligt motionärerna är det viktigt att kommuner samarbetar för att hitta gemensamma lösningar på cykelstråk och cykelvägar och att cykeln prioriteras högre i stadsplanering och infrastrukturinvesteringar. m.fl. (MP) framför i motion 2018/19:2756 att antalet kombinerade gång- och cykelbanor bör minska och att separeringen mellan gång och cykel bör öka (yrkande 6). Motionärerna vill vidare att regeringen återkommer med förslag på hur kommuner kan stödjas för att successivt avveckla kombinerade gång- och cykelbanor till förmån för renodlade eller tydligt separerade gång- och cykelvägar (yrkande 7). Motionärerna anser att eftersom cyklister och gångtrafikanter i grunden är mycket olika typer av trafikantgrupper bör de i större utsträckning separeras från varandra. Motionärerna påtalar att i de tätorter där cyklandet ökar har även antalet kollisioner mellan gående och cyklister ökat. Motionärerna menar att en viktig orsak till detta är att fotgängare och cyklister rör sig i olika hastigheter. Den separation som gjorts mellan cyklister och gångtrafikanter är enligt motionärerna i många delar otillräcklig eller har inte fått fullt genomslag. m.fl. (M) framför i kommittémotion 2018/19:2901 att cykling bör uppmuntras genom att sammanhängande cykelstråk och snabbcykelvägar prioriteras (yrkande 49). Motionärerna pekar på att cykling har en positiv inverkan på hälsan samt minskar trängsel och utsläpp av växthusgaser. Motionärerna anser att det är viktigt att få fler att välja cykeln och att det finns flera förbättringar att göra för cyklister. Motionärerna framför vidare att de vill främja användningen av elcyklar genom att anpassa utformningen av infrastrukturen (yrkande 50 i denna del). Motionärerna anser att en ökad användning av elcykel som transportmedel med största sannolikhet skulle innebära att fler väljer cykeln framför bilen på längre pendlingsavstånd än . (KD) efterfrågar i motion 2018/19:2916 yrkande 2 ett skärpt uppdrag för att arbeta för en ökad cykelandel och ökad cykling. Motionären anser att den nationella infrastrukturbudgeten bör fördelas om så att cykeltrafiken ges en större del av kakan. Motionären anför att behovet av framkomliga regionala cykelvägar är stort liksom av drift och underhåll av dem . Det bör enligt motionären prövas om ett större regionalt ansvar behövs för sammanhängande drift av regionala pendlingsstråk. I motionen efterfrågar motionären vidare en ändring i väglagen så att det blir möjligt för att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på anslutande bilväg (yrkande 7). Enligt motionären behövs detta för att skapa bättre förutsättningar för rena cykelvägar som underlättar cykling. Satsningar på cykelinfrastruktur och sammanhängande cykelvägnät Utskottet vill inledningsvis framhålla att det är viktigt att infrastrukturen för cykling utformas både trafiksäkert och på ett sådant sätt att resvägarna och därmed restiderna med cykel så långt som möjligt upplevs som ett fullgott alternativ till andra transporter som har en större miljöpåverkan och att fler därför väljer att använda cykeln som transportmedel. riktade ett tillkännagivande till regeringen om att den bör ta fram en nationell cykelstrategi som beaktar vad utskottet anför om bl.a. en sammanhängande cykelinfrastruktur och att cykeln bör betraktas som ett eget transportsätt (bet. 2014/15:TU5, rskr. 2014/15:123). Mot denna bakgrund presenterade regeringen en nationell cykelstrategi där fem insatsområden pekas ut för det fortsatta arbetet. För det insatsområde som avser att främja en mer funktionell och användarvänlig infrastruktur anger regeringen bl.a. att cykeln ska vara ett attraktivt transportsätt och att det är viktigt att cykelvägnätet hänger samman både lokalt och regionalt samt är kopplat till olika målpunkter i samhället. Ett sammanhängande och välskyltat cykelvägnät med så enhetlig standard som möjligt framhålls som en viktig faktor. Vidare anges att cykelnätet behöver utformas så att det blir både attraktivt och trafiksäkert med god framkomlighet och att det ska vara tillgängligt och lätt att använda för olika grupper av medborgare. Utskottet välkomnar den inriktning som regeringen ger uttryck för i den nationella cykelstrategin och anser att den är ett viktigt verktyg i det fortsatta utvecklingsarbetet för ökad och säker cykling. Regeringen beslutade om en nationell plan för transportinfrastrukturen 2018–2029. Regeringen har därefter överlämnat skrivelsen Nationell planering för transportinfrastrukturen 2018–2029 (skr. 2017/18:278) som kommer att behandlas av trafikutskottet senare under . Utskottet välkomnar att regeringen i skrivelsen framhåller att den vill främja cykling, att den nationella planen innehåller många större väginvesteringar som inkluderar åtgärder för cyklister och att det inom de s.k. trimnings- och miljöåtgärderna görs särskilda satsningar på cykelbanor och vägar utmed det allmänna vägnätet som förbättrar möjligheten till arbetspendling i större tätortsregioner. Utskottet konstaterar att satsningarna i den nationella planen innebär att kan vidta åtgärder för att möjliggöra pendling med cykel inom eller mellan ett fyrtiotal större tätorter och skapa sammanhängande stråk. Vidare finns satsningar på åtgärder för att förbättra möjligheterna för barns resor med cykel samt åtgärder för ökad trafiksäkerhet i passager och överfarter i tätorter längs det nationella stamvägnätet. Inom ramen för cykel i trimnings- och miljöåtgärder satsas ca på cykelvägar längs nationella vägar. I detta ingår även åtgärder som förbättrar möjligheterna att parkera cyklar vid viktiga bytespunkter samt trafiksäkerhetshöjande åtgärder som gång- och cykelpassager och portar. Målsättningen är att genomföra åtgärder där potentialen för en ökad och säker cykling är störst. Potentialen för ökad och säker cykling ligger framför allt hos kommunerna, och förutom medel till investeringar i det nationella vägnätet omfattar planen statlig medfinansiering av cykelåtgärder i annan infrastruktur. Sådan medfinansiering av cykelvägar eller andra anläggningar för cykeltrafik i kommunerna möjliggörs inom ramen för stadsmiljöavtalen och storstadsförhandlingarna. När det gäller drift och underhåll är inriktningen i den nationella planen att underhållet av cykelvägar som används frekvent kommer att förbättras. Behovet av förbättringar gäller främst . Det finns även en ambition att höja drifts- och underhållsstandarden på begränsade delar av cykelvägnätet för att bidra till ökad cykling. Enligt kommer satsningen att göras på de delar där det är samhällsekonomiskt lönsamt med en standardhöjning och i vissa fall i samband med andra satsningar på cykelvägar. Utöver den nationella planen finns det även 21 länsplaner för regional transportinfrastruktur som upprättas av aktörer med regionalt utvecklingsansvar (länsplaneupprättare) i respektive län. Länsplaneupprättarna har i sin egenskap som ansvariga för att upprätta och fastställa planer för regional transportinfrastruktur (länsplanerna) en central roll i arbetet med transportsystemet. Därutöver ansvarar de för att ta fram samlade strategier för att skapa hållbar regional tillväxt och utveckling. Från länsplanerna kan statlig medfinansiering av kommunala åtgärder ske, t.ex. för trafiksäkerhets- och miljöåtgärder samt kommunala gång- och cykelvägar. En ytterligare och viktig insats som utskottet vill peka på är de s.k. stadsmiljöavtalen som lanserades 2015 och som syftar till att främja hållbara stadsmiljöer genom att skapa förutsättningar för att en större andel persontransporter i städer ska ske med kollektivtrafik eller cykeltrafik. Åtgärderna ska leda till energieffektiva lösningar med låga utsläpp av växthusgaser och bidra till att uppfylla miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. Stadsmiljöavtalen baseras på att staten medfinansierar investeringar i infrastrukturen och att kommunen genomför motprestationer i form av bostadsbyggande, åtgärder för fotgängare, hastighetsanpassningar, förändrade parkeringspolicyer m.m. Det ekonomiska utrymmet för stadsmiljöavtalen har successivt utökats sedan starten, och för planperioden –2029 finns nu totalt att tillgå. Utskottet noterar med tillfredsställelse de uppgifter som lämnat om att många av de ansökningar om medfinansiering inom stadsmiljöavtalen som myndigheten har beviljat innehåller satsningar på cykelvägar och andra åtgärder kopplade till cykling. Utskottet vill att stadsmiljöavtalen utvecklas och effektiviseras för att bl.a. främja alternativ till bil i städerna. Andelen som reser med cykel ska öka. När det gäller storstadsåtgärder noterar utskottet även att det inom ramen för den s.k. Sverigeförhandlingen finns en uttalad inriktning att öka kollektivtrafiken, förbättra tillgängligheten och öka bostadsbyggandet i storstadsregionerna , och . I detta ingår även cykelåtgärder. Resultatet av de genomförda storstadsförhandlingarna innebär för planperioden –2029 att den statliga medfinansieringen kommer att ta i anspråk totalt ca av den nationella planen samt medel ur länsplanerna. Utskottet vill avslutningsvis betona att utskottet delar den syn som regeringen framför i den nationella cykelstrategin om att det finns behov av att förbättra uppföljningen när det gäller statens medel till cykelinfrastruktur. Utskottet delar även regeringen ståndpunkt när det gäller att kraven på återrapportering bör skärpas, både på ett nationellt plan och när det gäller de satsningar som görs genom länstransportplanerna. Mot denna bakgrund avser utskottet att fortsätta att följa frågan. Med snabba cykelstråk avses längre stråk som förbinder städer, större tätorter eller olika stadsdelar med varandra där olika grupper av cyklister ska kunna ta sig fram snabbt, smidigt och bekvämt året runt. Utskottet vill framhålla vikten av förbättrad framkomlighet för ökad cykling och kan konstatera att regeringen i den nationella cykelstrategin som presenterades pekar på att de snabba cykelstråken ska erbjuda god tillgänglighet, säkerhet och framkomlighet och att man kan se ökade satsningar inom området, både i lokala och i regionala sammanhang. I cykelstrategin framhålls att de snabba cykelstråken ska förbättra för dem som redan cyklar i form av kortare restid och ökad trafiksäkerhet, men att de kan få fler att börja cykla. Regeringen betonar att den vill främja fler pendlingsresor på cykel och att snabbcykelstråk är en åtgärd som kan ge positiva effekter för ökat arbetspendlande, vilket utskottet välkomnar. Enligt regeringen är de snabba cykelstråken framför allt viktiga på längre sträckor där restidsvinsterna kan vara stora, och regeringen betonar därför att det är angeläget att viktiga stråk för arbetspendling pekas ut och prioriteras i det fortsatta arbetet med regionala cykelplaner. I den nationella cykelstrategin framhålls även att cykelinfrastrukturen behöver klara en större mångfald av cyklister, t.ex. att fler och snabbare cyklister behöver samsas på ytor med fritidscyklister, motionärer, nya cykelfordon samt fotgängare. Regeringen pekar på att det därför kan finnas behov av separering på olika delar av cykelvägnätet. I de fall där separering inte är möjligt kan det enligt regeringen finnas andra lösningar. Gemensamma cykel- och gångbanor Det är enligt utskottets mening angeläget att en god trafiksäkerhet kan vidmakthållas även mellan olika typer av oskyddade trafikanter, och det är därför viktigt att en fortsatt utveckling med sikte på att främja en ökad cykling inte får ske på bekostnad av trafiksäkerheten mellan dessa trafikantgrupper. Utskottet kan konstatera att det gemensamma utrymmet för infrastruktur kan vara begränsat och att olika trafikantgrupper därmed tvingas dela på de ytor som finns tillgängliga och kan disponeras för trafik och förflyttning. I dessa fall kan dock trafiksäkerheten förbättras genom olika insatser där regelförtydliganden kan vara ett av flera tillvägagångssätt. Utskottet konstaterar i sammanhanget att regeringen för att förtydliga gällande regelverk beslutat om ändringar i trafikförordningen som gäller . Enligt de nya reglerna ska gående på väg om möjligt använda vänster sida i färdriktningen på en kombinerad gång- och cykelbana. I motiven till regeländringen anges att en generell utgångspunkt är att gång- och cykeltrafik så långt det är möjligt bör separeras i en yta för gående och en yta för cyklande för att undvika kollisioner. Utskottet anser att regelförändringen är ett steg i rätt riktning eftersom de tidigare reglerna innebar att det inte ställdes några krav på var en gående placerar sig på en gemensam gång- och cykelbana. Cyklistperspektiv vid mittseparering och utbyggnader av två-plus-ett-vägar Utskottet har behandlat motioner om två-plus-ett-vägar och cykling, (bet. 2017/18:TU5). Utskottet framhöll då vikten av att alltid beakta de oskyddade trafikanternas förutsättningar och behov inför ombyggnad av väg och att detta ansvar ligger på alla infrastrukturhållare, såväl som kommunerna. I förslag till nationell plan för transportsystemet 2018–2029 framhålls att cykelinfrastrukturen har en stor påverkan på andelen cykelresor när det gäller resor till arbete, skola och affärer och att det finns stora behov av mer sammanhängande trafiksäkra vägnät, såväl inom som mellan orter. I förslaget pekar på bl.a. brister i kompensation när cykeltrafik försvåras, t.ex. vid mittseparering, och att detta är ett hinder för ett ökat aktivt resande. Utskottet välkomnar mot denna bakgrund att regeringen i fastställelsebeslutet om den nationella trafikslagsövergripande planen för transportinfrastrukturen 2018–2029 fastställer att möjligheten att minska barriäreffekter och underlätta för gång- och cykeltrafikanter i samband med mötessepareringsåtgärder bör övervägas i reserelationer där det kan anses vara motiverat. Vägbelysningens huvudsakliga funktion är att förbättra synförhållandena i trafiken , vilket kan bidra till att minska risken för mörkerolyckor samt öka tryggheten, tillgängligheten och framkomligheten. En huvudprincip är att vägbelysning ska användas där man kan förvänta sig att den fyller en funktion för trafikanterna, till en rimlig kostnad. Kommuner och Landsting (SKL) redogör på sin webbplats för ansvarsfördelningen mellan inblandade parter vad gäller vägbelysning på det statliga vägnätet mot bakgrund av att ägarförhållandena när det gäller landets belysningsanläggningar ofta är komplicerade. När det gäller trygghet för cyklister med väl belysta cykelbanor kan utskottet konstatera att tillsammans med SKL presenterade rapporten där det behövs. I rapporten anges när det gäller ansvarsfördelningen att tillsammans med länsplaneupprättare och kommuner även i regionala forum medverkar till att upprätta och finansiera regionala transportplaner. Inom dessa regionala forum finns möjligheter för kommunerna att påverka var belysning ska byggas längs med de statliga vägarna inom respektive region. I dessa forum ska även frågan om belysning av cykelvägar hanteras och prioriteras enligt riktlinjen Belysning av cykelnät utanför tätort (TDOK 2014:0286). Möjlighet till markanvändning för nationella och regionala cykelleder Cykelvägar kan anläggas inom ramen för väglagen om de är att betrakta som del av väganordningar. Däremot kan en cykelled inte anläggas enligt väglagen om den helt saknar samband med allmän väg. Utskottet påminner i sammanhanget om att det i (SOU 2012:70) framhölls att det finns ett behov av att ytterligare bygga ut samt förbättra cykelvägnätet, både längs de statliga vägarna och inom samt mellan orter respektive kommuner. har även tidigare behandlat frågor om möjligheten att ta mark i anspråk för utbyggnad av nationella och regionala cykelleder, (bet. 2017/18:TU5). Utskottet pekade då bl.a. på att det är viktigt att infrastrukturen för cykling utformas på ett sådant sätt att resvägarna och därmed restiderna med cykel så långt som möjligt upplevs som ett fullgott alternativ till andra transporter som har en större miljöpåverkan och att fler därför väljer att använda cykeln som transportmedel. Mot denna bakgrund välkomnar utskottet att det i regeringens beslut från om fastställelse av nationell trafikslagsövergripande plan för transportinfrastrukturen för perioden –2029 anges att ska utreda om, och i så fall hur, frågan om markåtkomst utgör ett hinder för tillkomsten av cykelvägar eller i genomförandet av regionala cykelplaner och vid behov lämna förslag till regeländringar (N2018/03462/TIF m.fl.). Vidare anges att SKL bör involveras i arbetet samt att nuvarande indelning av väghållaransvaret ska beaktas och inte förändras. Utskottet ser med stort intresse fram emot att få ta del av resultatet av utredning. Mot bakgrund av bl.a. regeringens beslut om den nationella planen för transportinfrastruktur 2018–2029 och de insatser som beskrivs ovan finner utskottet inga skäl att ta särskilda initiativ med anledning av de motionsförslag som behandlas här. Därmed avstyrks motionerna 2018/19:1483 (C) yrkandena 4–6 och 9, 2018/19:2059 (L) yrkande 7 i denna del, 2018/19:2255 (L) yrkande 10, 2018/19:2337 (MP) yrkande 6, 2018/19:2554 (C) yrkande 1, 2018/19:2730 (MP) yrkande 1, 2018/19:2734 (KD) yrkande 56, 2018/19:2756 (MP) yrkandena 6 och 7, 2018/19:2901 (M) yrkandena 49 och 50 i denna del samt 2018/19:2916 (KD) yrkandena 2 och 7. Underlättande av kombinerade resor med cykel Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om möjligheten att ta med sig cykeln i kollektivtrafiken. Utskottet hänvisar bl.a. till den inriktning som anges i den nationella cykelstrategin och uttalar vidare att den nuvarande ordningen, där de regionala kollektivtrafikmyndigheterna gör avvägningar om vilka krav som bör ställas på den offentligt organiserade kollektivtrafiken i länet, är en lämplig ordning. Jämför reservation 8 (L). och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer (tågpassagerar-förordningen) trädde i kraft . Förordningens syfte är att stärka och skydda tågresenärers rättigheter i EU. Tågpassagerarförordningen innebär en harmonisering inom EU av rättigheter för tågresenärer vid såväl inrikes som internationella tågresor inom unionen. När det gäller frågor som rör kombinerade resor med cykel inom kollektivtrafiken har tågpassagerarförordningen betydelse för eventuell svensk reglering. I artikel 5 i förordningen anges att järnvägsföretagen ska ge resenärerna möjlighet att, mot extra betalning, ta med cyklar på tåget. Detta gäller förutsatt att det inte har någon negativ effekt på trafiktjänsten och att vagnarna tillåter det. Enligt lagen (2010:1065) om kollektivtrafik är det den regionala kollektiv-trafikmyndigheten som ansvarar för kollektivtrafiken i länet. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna tar fram trafikförsörjningsprogram som omfattar all kollektivtrafik i respektive län. Programmen har sin utgångspunkt i de transportpolitiska målen och beaktar även andra nationella, regionala och lokala mål samt planer och program av betydelse för en hållbar utveckling och tillväxt. I samband med upprättandet av planerna förs även en dialog med bl.a. operatörer, kollektivtrafikföretag och övriga intressenter. och (båda C) föreslår i motion 2018/19:1483 yrkande 3 att det tas fram en nationell av cykelparkering. Motionärerna pekar på att säker och väderskyddad förvaring och parkering förutsätter planering och framhåller att detta är viktigt för människors möjlighet att välja cykeln framför andra färdmedel. Motionärerna anför vidare i yrkande 13 i samma motion att kombinationsresor bör underlättas. För längre resor innebär det ofta att cykeln inte kan göra hela jobbet utan att flera olika trafikslag behöver användas. Det ställer krav på högkvalitativa cykelparkeringar, ett heltäckande lånecykelsystem eller möjlighet att ta med cykeln på tåget, bussen och tunnelbanan. Motionärerna framhåller att transportsystemet bör möjliggöra kombinationsresor med cykel samt att infartsparkeringar bör göra det möjligt att parkera bilen och fortsätta resan med cykeln. Kollektivtrafik bör enligt motionärerna medge cykeltransport, vilket gör det möjligt att cykla delar av resan. Framför allt måste det enligt motionärerna i betydligt större utsträckning än reserveras platser för cyklar på tåg och bussar. m.fl. (L) anför i partimotion 2018/19:2059 yrkande 7 i denna del att det bör bli enklare att ta med cykeln i kollektivtrafiken. Motionärerna pekar på att kombinationen kollektivtrafik och cykel innebär ett verkligt alternativ till bilen. Ju fler som kan ta med cykeln på pendeltåget, desto fler kan låta bilen stå, vilket miljön tjänar på. Motionärerna konstaterar att detta är något som avgörs i respektive landsting. Utskottet kan inledningsvis konstatera att det i lagen om kollektivtrafik föreskrivs att det är de regionala kollektivtrafikmyndigheterna som är ansvariga för kollektivtrafiken, dvs. för utbud, kvalitet och annat som är av betydelse för kollektivtrafikresenärerna. I uppdraget till (N 2010:08) ingick att analysera regler inom olika områden för att öka cyklingen och göra den säkrare. Ett av de delområden som sågs över var möjligheten att ta med cykel på tåg och bussar. I betänkande Ökad och säkrare cykling (SOU 2012:70) lämnades dock inga förslag när det gäller frågan om att underlätta för resenärer att ta med sig cykel i kollektivtrafiken. Däremot föreslogs att regeringen skulle ge i uppdrag att i samråd med Transportstyrelsen ta fram en idékatalog inom området. Enligt uppgift från har någon sådan idékatalog ännu inte tagits fram. Utskottet vill här peka på att i den nationella cykelstrategin som regeringen presenterade framhålls behovet av ett tydligt integrerat hela-resan-perspektiv vid planering av ökad cykling. I cykelstrategin understryks att en resenär kan vara cyklist under en del av resan och kollektivtrafikresenär eller någon annan typ av resenär under andra delar av resan och att detta innebär att det behöver skapas goda förutsättningar för tillgänglighet samt effektiva resor och transporter där cykel ingår som ett viktigt alternativ. Vidare framhålls behovet av goda parkeringsmöjligheter för cykel vid målpunkter och att cykelnätet har god koppling till dessa. När det gäller frågan om möjlighet att ta med sig cykeln i kollektivtrafiken och att detta behöver underlättas vill utskottet här peka på att presenterade förslag till ändringar i tågpassagerarförordningen (COM(2017) 548). Ett av de framlagda förslagen rör möjligheterna att medföra cykel ombord på tåg.