bet · H601JuU11 · 2019-04-05 00:00:00 — Det är också viktigt att brott upp och lagförs så snabbt och effektivt som möjligt. En snabb lagföring av varje enskilt brott kan innebära att fler brott bedöms som återfall i stället för att prövas gemensamt. En utredare har haft i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder som med bibehållen rättssäkerhet och kvalitet leder till en snabbare lagföring av brott. Regeringen har på förslag av utredaren beslutat om en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål som genomförs i norra . Även om snabb lagföring tillsammans med en skärpt återfallsreglering motverkar respektive markerar samhällets avståndstagande från upprepad brottslighet måste påföljdssystemet på ett trovärdigt sätt kunna hantera fall där någon vid samma tillfälle döms för flera brott. Den nuvarande ordningen kan dock innebära att reaktionen på ytterligare brott blir alltför begränsad när straffet bestäms. Regeringen analyserar därför frågan med inriktning på en översyn av regleringen av straffvärdebestämning vid flerfaldig brottslighet. har tidigare, på utskottets förslag, beslutat om ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med ett förslag om att regelverket för straffvärdesbestämningen borde skärpas och ge uttryck för en strängare syn på flerfaldig brottslighet (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138). Utskottet ser därför positivt på att regeringen nu analyserar frågan med inriktning på en översyn av regleringen av straffvärdesbestämning vid flerfaldig brottslighet. Det finns enligt utskottets mening ett klart behov av att från lagstiftarens sida tydligare markera mot upprepad brottslighet. Återfallet utgör i sig en faktor som kraftigt ökar gärningsmannens ansvar för det han eller hon har gjort. Straffet för den som döms för flera brott i en och samma rättegång bör därför skärpas betydligt genom att dagens form av mängdrabatt ersätts med ett nytt system där de tre grövsta brotten ska tillmätas hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2018/19:417 (KD) yrkande 4, 2018/19:2819 (M, C, KD, L) yrkande 48, 2018/19:2861 (C) yrkande 17 och 2018/19:2870 (M) yrkande 3 samt tillstyrker delvis motionerna 2018/19:136 (SD) yrkande 17 och 2018/19:1650 (M) yrkande 6. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § . Jämför reservation 44 (SD) och 45 (KD). I kommittémotion 2018/19:2469 av (KD) yrkande 1 i denna del anförs att det bör göras en översyn av 29 kap. 5 § och att paragrafens nuvarande åtta punkter bör reduceras till fyra, nämligen att den tilltalade drabbas särskilt hårt fysiskt, psykiskt eller socialt, negativa bieffekter av brottet eller straffet, ansvarsfullt agerande eller andra likvärdiga omständigheter. En sådan indelning skulle betona omständigheternas karaktär snarare än att specificera enskilda omständigheter. Detta bör ges regeringen till känna. Även i motion 2018/19:417 av (KD) yrkande 3 begärs en reducering av möjligheterna att beakta förmildrande omständigheter. I kommittémotion 2018/19:136 av m.fl. (SD) yrkande 22 anförs att det inte är en självklarhet att få vistas i och att det inte bör påverka straffmätningen att den tilltalade tvingas återvända till sitt hemland. Den förmildrande omständigheten i 29 kap. 5 § p. 6 enligt vilken rätten ska beakta om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket ska därför upphävas. Vid straffmätningen ska rätten enligt 29 kap. 5 § utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet om den tilltalade frivilligt angett sig eller lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet eller om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Om det råder en omständighet som räknas upp här ovan får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som vad är föreskrivet för brottet. genomfördes lagändringar som bl.a. innebar att punkten i 29 kap. 5 § som avser s.k. utvisningsmen ändrades (prop. 2014/15:37, bet. 2014/15:JuU8, rskr. 2014/15:111). Regeringen anförde i propositionen att det av rättspraxis följer att det inte bara är utvisningen i sig som kan innebära ett men för den tilltalade utan även den följd som en utvisning regelmässigt ger upphov till i form av en registrering i Schengens informationssystems spärrlista och att den tilltalade därmed nekas tillträde till eller uppehållstillstånd i samtliga Schengenstater (se NJA 2001 s. 500). Regeringen hänvisade till att (SOU 2012:34) påtalat att det således inte bara är utvisningen i sig som kan innebära ett men för den tilltalade utan även den följd som en utvisning regelmässigt ger upphov till i form av en registrering i Schengens informationssystems spärrlista. Bestämmelsens lydelse ändrades därför på så sätt att domstolen ska beakta om den tilltalade förorsakas men till följd av utvisningen. Utskottet behandlade motionsyrkanden om förmildrande omständigheter liknande de nu aktuella i betänkande 2016/17:JuU16 (s. 41 f.). Utskottet var då inte berett att föreslå några ändringar när det gäller bestämmelserna i 29 kap. 5 § . följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:211). Utskottet anser att gällande bestämmelser om förmildrande omständigheter är väl avvägda och ser inte anledning att vidta några åtgärder när det gäller vilka omständigheter som kan anses som förmildrande vid straffmätningen. Motionerna 2018/19:136 (SD) yrkande 22, 2018/19:417 (KD) yrkande 3 och 2018/19:2469 (KD) yrkande 1 i denna del avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att mängdrabatten bör avskaffas för personer som återfallit i brottslighet och om återfall som straffskärpningsgrund. Jämför reservation 46 (M) och 47 (SD). I motion 2018/19:881 av (M) anförs att principen om mängdrabatt vid bedömning av brottens samlade straffvärde bör avskaffas för gärningsmän som återfallit i brott. Ett liknande yrkande framförs i motion 2018/19:1550 av (M). Enligt kommittémotion 2018/19:2870 av m.fl. (M) yrkande 4 bör en ny renodlad regel införas som tar sikte på straffskärpning i återfallssituationer. Enligt motionärerna bör straffets längd som huvudregel skärpas vid återfall i brott, oberoende av om rätten även förklarar villkorligt medgiven frihet förverkad. I kommittémotion 2018/19:136 av m.fl. (SD) yrkande 16 anförs att principen om ”tredje gången gillt” bör införas för vissa brottstyper, exempelvis brott enligt 3, 4, 6 och 8 kap. , på så sätt att gärningsmannen döms till ett högre straff vid tredje domen. Endast brott som har resulterat i ett frihetsberövande straff ska vara förenat med principen om ”tredje gången gillt”. I 26 kap. 3 § anges de yttre ramarna för längden av fängelsestraff vid återfall. Bestämmelsen anger förutsättningarna för att gå utöver straffskalan för brottet eller den samlade brottsligheten. Vid påföljdsvalet har återfall i brott betydelse som en av tre omständigheter som får beaktas för att välja fängelse som påföljd. Som skäl för fängelse får rätten enligt 30 kap. 4 § , utöver brottets straffvärde och art, beakta att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. Om den som villkorligt frigetts från fängelse döms för ett nytt brott som är begånget gäller enligt 34 kap. 5 § en presumtion för att den villkorligt medgivna friheten ska förklaras förverkad. Som särskilda skäl mot att förverka den villkorligt medgivna friheten får rätten beakta om den nya brottsligheten i förhållande till den tidigare är av lindrig beskaffenhet, om har förflutit mellan brotten eller om ett förverkande annars skulle framstå som oskäligt. Om återfallet inte beaktats genom påföljdsvalet eller i tillräcklig utsträckning genom förverkande av villkorligt medgiven frihet, ska domstolen enligt 29 kap. 4 § vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skärpande riktning ta hänsyn till om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas vilken omfattning den tidigare brottsligheten haft, vilken tid som förflutit mellan brotten och om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten i båda fallen är särskilt allvarlig. I 34 kap. finns bestämmelser om ny påföljdsbestämning efter tidigare dom. Bestämmelserna anger hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. Domstolen ska i en sådan situation som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Bestämmelserna innebär att det görs en principiell skillnad mellan brott begångna före en tidigare dom (nyupptäckt brottslighet) och brott begångna efter en tidigare dom men innan påföljden helt har verkställts eller upphört (ny brottslighet),att gemensam straffmätning endast ska tillämpas vid nyupptäckt brottslighet och att ny brottslighet konsekvent ska behandlas som återfall. Reglerna trädde i kraft (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:241). Som anförs ovan trädde nya regler i kraft om hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. I proposition 2015/16:151 Ny påföljd efter tidigare dom konstaterar regeringen (s. 57) att förslagen i propositionen innebär att ny brottslighet, som alltså utgör återfall, inte längre ska omfattas av regleringen om gemensam straffmätning. Ny brottslighet bör i stället, som återfall, beaktas i skärpande riktning vid påföljdsbestämningen. anförde justitie- och inrikesminister bl.a. följande i svaret på en skriftlig fråga om fängelsestraff för flera brott (fr. 2017/18:1537): har frågat mig om jag avser att göra något åt att så många dömda undkommer straff i enlighet med det exempel han beskriver i sin fråga. Det är viktigt att den som upprepat begår brott straffas på ett sätt som står i proportion till brottslighetens allvar. Regeringen har genomfört en reform som innebär att fler gärningar ska bedömas som återfall och därmed mötas av en skärpt straffrättslig reaktion. Påföljdssystemet måste även ge utrymme för en nyanserad straffmätning när någon vid samma tillfälle döms för flera brott. Den nuvarande ordningen kan innebära att flerfaldigheten får ett alltför begränsat genomslag vid straffmätningen. Regeringen analyserar därför frågan med inriktning på en översyn av regleringen av straffvärdebestämning vid flerfaldig brottslighet. Motionsyrkanden om straffskärpning för återfallsförbrytare och avskaffad mängdrabatt vid återfall i brottslighet har behandlats vid ett flertal tillfällen, senast i betänkande 2017/18:JuU14 (s. 64 f.). Utskottet konstaterade då att det inom pågår ett arbete med anledning av tidigare tillkännagivande om straffvärdesbestämningar vid flerfaldig brottslighet, varför det saknades anledning att ta några ytterligare initiativ i frågan. Utskottet var inte heller berett att ställa sig bakom de åtgärder som efterfrågades i motionsyrkanden om en särskild straffskärpningsgrund vid återfall i brott. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Lagstiftningen om gemensam straffmätning har till viss del skärpts genom de lagändringar som trädde i kraft (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:241). Utskottet ser vidare positivt på att det nu inom pågår ett arbete med anledning av tidigare tillkännagivande om straffvärdesbestämning vid flerfaldig brottslighet (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138). Det är angeläget att regeringen prioriterar en översyn av regleringen. Beredningen av frågan bör enligt utskottets mening inte föregripas, varför det saknas anledning att nu ta några ytterligare initiativ i frågan. Inte heller i övrigt är utskottet berett att ställa sig bakom de åtgärder som efterfrågas i motionsyrkandena. Motionerna 2018/19:136 (SD) yrkande 16, 2018/19:881 (M), 2018/19:1550 (M) och 2018/19:2870 (M) yrkande 4 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av vissa påföljder. Jämför reservation 48 (M) och 49 (SD). I motion 2018/19:1868 av Boriana (M) anförs att dagsböter bör avskaffas som påföljd. Motionären anför att det sällan görs någon formell kontroll av den åtalades ekonomiska situation om det inte finns starka misstankar om bötesfusk. Det innebär att den tilltalade kan uppge att han eller hon är arbetslös och därmed dömas till den lägsta dagsboten. Enligt motion 2018/19:1272 av (M) bör regeringen ges i uppdrag att se över möjligheten att införa samhällstjänst som en möjlighet att avtjäna bötesbrott. Enligt motionären är bötesbrott svåra att verkställa. Ett sätt att öka verkställigheten skulle kunna vara att möjliggöra för dömda att omvandla bötesstraff till samhällstjänst. I kommittémotion 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkande 17 anförs att möjligheten till kontraktsvård bör användas i större omfattning. Bland annat bör även missbrukare som döms för brott med lägre straffvärde kunna dömas till kontraktsvård. Enligt kommittémotion 2018/19:136 av m.fl. (SD) yrkande 15 bör riktiga livstidsstraff kunna utdömas för brott som enligt kan medföra livstidsstraff. Utöver detta bör riktiga livstidsstraff kunna utdömas för upprepade grova vålds- eller sexualbrott av särskilt hänsynslös och våldsam natur där offren åsamkas permanenta fysiska eller psykiska skador av allvarligare art. I kommittémotion 2018/19:131 av m.fl. SD) yrkande 4 begärs en utredning av möjligheten att införa förvaring som påföljd i samband med det att brottslingen avtjänat det utdömda straffet. Förvaring skulle vara ett tidsobestämt straff som kan dömas ut när det finns en återfallsrisk och den dömde bedöms som farlig för samhället om han eller hon släpps ut. Enligt gällande rätt är straffet för en lagöverträdare böter eller fängelse. Enligt 25 kap. 2 § ska dagsboten bestämmas till ett antal av minst trettio och högst etthundrafemtio. Varje dagsbot fastställs till ett visst belopp från och med femtio till och med , efter vad som bedöms som skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjningsskyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt. Om det finns särskilda skäl, får dagsbotens belopp jämkas. Minsta bötesbelopp är . Av Riksåklagarens riktlinjer för beräkning av dagsbotsbeloppet (RåR 2007:2) framgår att den misstänktes egna uppgifter om årsinkomst ska godtas om de framstår som trovärdiga i förhållande till övrig utredning. En uppgift om taxerad inkomst ska finnas tillgänglig vid bedömningen, om det inte på grund av särskilda skäl finns anledning att anta att en sådan uppgift skulle sakna betydelse. I de fall den misstänktes egna uppgifter inte framstår som trovärdiga ska årsinkomsten uppskattas till ett rimligt belopp utifrån den senast taxerade inkomsten och övriga tillgängliga uppgifter. Om uppbörd och indrivning av böter finns bestämmelser i bötesverkställig- hetslagen (1979:189). Böter som inte betalas får, om inte annat är föreskrivet, enligt 25 kap. 8 § förvandlas till fängelse i lägst och högst enligt bestämmelserna i bötesverkställighetslagen. Bestämmelser om fängelsestraff finns i 26 kap. . Skyddstillsyn regleras i 28 kap. samma balk. Det följer av 28 kap. 1 § att rätten får döma till skyddstillsyn för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. I 30 kap. 9 § första stycket anges att vid val av påföljd ska rätten som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. Av andra stycket 2 följer att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan beakta om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans eller hennes brottslighet. I 30 kap. 9 § andra stycket 3 anges att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan beakta om något förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom eller henne uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten. I förarbetena till bestämmelsen anförde departementschefen bl.a. följande (se prop. 1986/87:106 s. 35 f.): Kontraktsvård är en påföljd avsedd i huvudsak för missbrukare av alkohol eller narkotika. Det är dock inte uteslutet med kontraktsvårdsarrangemang i andra situationer där förhållandena kräver vård eller annan behandling och det även i övrigt är lämpligt, exempelvis i fall av kleptomani, exhibitionism eller vissa former av incest. I sistnämnda fall krävs dock att brottet är av förhållandevis lindrig beskaffenhet. Som jag ser det bör kontraktsvård förutsätta att det finns en koppling mellan missbruket och den aktuella brottsligheten. Ett sådant samband torde för övrigt föreligga i de fall där missbruket är av den arten att frågan om kontraktsvård kommer upp. Åtminstone i typfallen torde det förhålla sig så att brottsligheten har sin förklaring i eller ingår som ett led i missbruket. Även när det gäller andra förhållanden som påkallar vård eller behandling än missbruk bör enligt min mening förutsättas ett samband mellan vårdbehovet och brottsligheten. Av 28 kap. 6 a § framgår att domstolen i kontraktsvårdsfallet i domslutet ska ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd. I dessa fall ska vidare i domen alltid meddelas en föreskrift om den behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa. Dessutom kan en särskild föreskrift meddelas om att den som ansvarar för vården ska anmäla till Kriminalvården och åklagaren om den dömde allvarligt åsidosätter sina åligganden enligt planen. Enligt 26 kap. 1 § kan fängelse dömas ut enligt vad som gäller för det enskilda brottet eller på livstid. Fängelse på livstid är stadgat endast för ett fåtal brott och aldrig som enda möjliga straff. Ett livstidsstraff kan omvandlas till ett tidsbestämt straff, se lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Omvandling kan också ske genom nåd av regeringen, se 12 kap. 9 § regeringsformen. Om omvandling sker tillämpas därefter vanliga frigivningsregler. Livstids fängelse kan dömas ut för ett femtontal brott i fredstid, t.ex. mord, grovt spioneri, folkmord, människorov och grov mordbrand. För terroristbrott kan livstids fängelse dömas ut i ytterligare ett antal fall. Vid brott i krigstid tillkommer ett femtontal brott som har fängelse på livstid i straffskalan. överlämnade 2012 sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34) till regeringen. Utredningens uppdrag var att göra en total översyn av påföljdssystemet för såväl vuxna som unga lagöverträdare (dir. 2009:60). Betänkandet har fram till resulterat i tre propositioner, Ny påföljd efter tidigare dom (prop. 2015/16:151), Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet (prop. 2014/15:37) och Tydligare reaktioner på ungas brottslighet (prop. 2014/15:25). I promemorian Livstidsstraff för mord (Ds 2017:38) föreslås att livstids fängelse pekas ut som normalstraff för mord. Först om omständigheterna inte påkallar ett livstidsstraff ska det vara möjligt att välja ett tidsbestämt straff. Lagändringen bör leda till en väsentlig ökning av användningen av livstidsstraffet. Tanken är att de mord som har ett mycket högt straffvärde, men som ändå leder till ett tidsbestämt straff, i fortsättningen ska bestraffas med livstids fängelse. Det kan förutses att en majoritet av de personer som döms till fängelse för mord kommer att dömas till livstids fängelse. Promemorian har remissbehandlats och bereds nu inom . I propositionsförteckningen för andra halvan av /19 har regeringen aviserat att den avser att överlämna en proposition till . Utskottet behandlade i betänkande 2014/15:JuU14 (s. 62 f.) motioner om påföljder liknande flera av de nu aktuella. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom vad som anfördes i en motion om livstidsstraff. Utskottet avstyrkte också ett yrkande om att i vissa fall införa princip om ”tredje gången gillt”. I betänkandet behandlades även ett motionsyrkande om att avskaffa dagsböter som påföljd. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom förslaget, som avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138). Liknande yrkanden behandlades även i betänkande 2015/16:JuU18, varvid utskottet vidhöll sin inställning och avstyrkte yrkandena. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:196). Utskottet behandlade ett motionsyrkande om att införa förvaring som påföljd i betänkande 2017/18:JuU14 (s. 62 f.). Utskottet var då inte berett att ställa sig bakom yrkandet, varför det avstyrktes. följde utskottet (rskr. 2017/18:240). Utskottet vidhåller vad det tidigare anfört om huruvida frågan om dagsböter bör avskaffas som påföljd, om riktiga livstidsstraff och om huruvida förvaring bör införas som påföljd. Utskottet är därmed inte berett att vidta någon åtgärd med anledning av motionerna 2018/19:131 (SD) yrkande 4, 2018/19:136 (SD) yrkande 15 och 2018/19:1868 (M), som avstyrks. Inte heller i övrigt är utskottet berett att ställa sig bakom motionsyrkanden om att se över möjligheten att införa samhällstjänst som alternativ till att betala böter eller om att möjligheten till kontraktsvård bör användas i större omfattning. Motionerna 2018/19:1272 (M) och 2018/19:2871 (M) yrkande 17 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om obligatorisk prövning av utvisning. I motion 2018/19:489 av (L) begärs ett tillkännagivande om att personer som inte är svenska medborgare och begår brott riktade mot kvinnor alltid ska prövas mot utvisning. Motionären skriver att det särskilt ska gälla om en man begått hedersrelaterade brott eller vålds- eller sexualbrott eller utövat våld mot en kvinna i nära relation. Bestämmelser om utvisning på grund av brott finns i 8 a kap. utlänningslagen (2005:716). En utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse (1 §). Utvisning får dock ske endast om utlänningen döms till svårare påföljd än böter och om • gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller • brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. En utlänning som är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om de förutsättningar som anges i 1 § är uppfyllda och det sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet (5 §). Rätten kan ex officio ta upp frågan om utvisning, men i praktiken är det upp till åklagaren om frågan om utvisning prövas eller inte.