bet · H601KU11 · 2019-01-18 00:00:00 — I sitt ställningstagande (s. 19) uttalar justitieutskottet följande: Som utskottet konstaterat i tidigare betänkanden har det riktats återkommande internationell och nationell kritik mot häktnings- och restriktionsanvändningen i . Utskottet instämmer i regeringens bedömning att frågan om åtgärder för att minska isoleringen av intagna i häkte bör vara en av de mest prioriterade frågorna när det gäller Kriminalvårdens verksamhet. En grundläggande utgångspunkt är att häktning innebär ett lidande för den enskilde och att den häktade inte ska isoleras från omvärlden i större utsträckning än nödvändigt. Utskottet konstaterar att regeringen vidtagit åtgärder för att nå fram till att färre personer är i häkte, minska den häktades tid i isolering och motverka de skadliga effekterna av isolering. Som framgår ovan har en särskild utredare lämnat betänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52). Förslagen bereds inom , och regeringen har för avsikt att överlämna en proposition till . Brå har på uppdrag av regeringen lämnat rapporten minska isolering i häkte (rapport 2017:6) som bl.a. innehåller förslag till åtgärder utöver förslagen som lämnas i det ovan nämnda utredningsbetänkandet. Som framgår ovan pågår även ett aktivt arbete hos och Kriminalvården. Kriminalvården har i regleringsbrevet i uppdrag att bl.a. redovisa resultatet av myndighetens fortsatta arbete med att utveckla och utöka de isoleringsbrytande åtgärderna för klienter i häkte. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår att det pågår ett arbete för att förbättra de isoleringsbrytande åtgärderna. Utskottet ser även positivt på myndigheternas arbete med samverkansmöten. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att frågor om häktning, användande av restriktioner och isolering av ungdomar i häkten är uppmärksammade, att det pågår ett omfattande arbete på området och att regeringen har för avsikt att överlämna en proposition . Detta arbete bör enligt utskottet inte föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2017/18:413 (L) yrkande 1–5, 2017/18:3191 (M, C, L, KD) yrkande 14, 2017/18:3605 (V) yrkande 3 och 2017/18:3837 (KD) yrkande 5. biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2017/18:184). Betänkandet SOU 2016:52 har remissbehandlats inom . Någon proposition har ännu inte beslutats. Frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling I betänkande 2014/15:KU11 föreslog att skulle göra ett tillkännagivande till regeringen om att låta utreda frågan om möjliga åtgärder för att, med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen, möta de utmaningar som kan uppstå vid mycket frekventa och omfattande framställningar om att få ta del av allmänna handlingar. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:127). beslutade justitie- och migrationsministern att ge en utredare i uppdrag att biträda med att utreda och föreslå åtgärder i fråga om förekomsten av frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling hos myndigheterna (Ju2016/03164/LP). Utredaren redovisade sitt uppdrag . I promemorian Frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling (Ds 2017:37) behandlas således frågor som rör hanteringen av sådana ärenden. Syftet har varit att utreda om det finns behov av att vidta åtgärder för att möta de utmaningar som myndigheter kan ställas inför vid hanteringen av ärendena. I promemorian anges att den enkätundersökning som har gjorts inom ramen för uppdraget visar att ärendena sällan ger upphov till stora problem för myndigheterna. Dessutom finns det enligt utredningen ett flertal åtgärder som myndigheterna kan vidta för att effektivt hantera de aktuella situationerna. Exempel på sådana åtgärder redovisas i ett särskilt avsnitt i promemorian. Mot denna bakgrund föreslås inte några ändringar i den grundläggande rätten att ta del av allmänna handlingar. I promemorian anges att det förekommer att föreskrivna avgifter för kopior av allmänna handlingar inte betalas. För att säkerställa att så sker föreslås att myndigheter, om det finns särskilda skäl i det enskilda fallet, ska kunna kräva att en sökande betalar hela eller en del av den föreskrivna avgiften i förskott. Ett sådant särskilt skäl anges kunna vara att den enskilde frekvent har begärt tillgång till kopior av allmänna handlingar men tidigare inte betalat den föreskrivna avgiften. Det föreslås också att beslut om avgift för kopior av allmänna handlingar som lämnas ut i elektronisk form ska kunna överklagas till . Enligt utredningen kommer därmed reglerna för överklagande i dessa situationer att överensstämma med vad som gäller för överklagande av beslut om avgifter för papperskopior. Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet välkomnar det viktiga tillsynsarbete som justitieombudsmännen utför. Utskottet noterar att ombudsmännen under detta verksamhetsår har överlämnat fler beslut till med bl.a. framställningar om lagändringar än föregående verksamhetsår. Utskottet anser att det är mycket värdefullt att ombudsmännen informerar om sina iakttagelser och påtalar de behov av författningsändringar eller andra åtgärder som har identifierats genom ombudsmännens tillsynsarbete. I likhet med vad utskottet har uttalat om den ordinarie tillsynsverksamheten (bet. 2016/17:KU11 s. 19 och bet. 2017/18:KU11 s. 21) vill utskottet på nytt betona vikten av den klagomålshantering och övrig tillsyn som sker hos de ordinarie tillsynsmyndigheterna. En tydlig, effektiv och väl fungerande ordinarie tillsyn är nödvändig för den offentliga verksamhetens legitimitet. Den ger också bättre förutsättningar för JO att utföra sin extraordinära tillsyn. ChefsJO framhåller i årets ämbetsberättelse att inom hälso- och sjukvårdsområdet har den enskildes möjligheter att få till stånd en oberoende prövning inom ramen för ett disciplinärende eller ett tillsynsärende successivt minskat. Hon anför att denna utveckling har påverkat JO:s möjligheter att hänvisa anmälare till den ordinarie tillsynsmyndigheten för en oberoende prövning. Enligt utskottet är det angeläget att följa upp denna utveckling. Utskottet konstaterar därför med tillfredsställelse att chefsJO avser att följa utvecklingen och att regeringen har gett Statskontoret i uppdrag att bl.a. utvärdera det nya klagomålssystemet på hälso- och sjukvårdsområdet. Utskottet har tidigare betonat att myndigheternas respekt för medborgarnas rättigheter och integritet är en självklarhet i en rättsstat. Mot bakgrund av det som har framkommit i ämbetsberättelsen finner utskottet återigen anledning att framhålla respekten för individens värdighet i den offentliga verksamheten. Sådan respekt ska naturligtvis iakttas även när myndigheterna bemöter enskilda som är frihetsberövade och när myndigheter vidtar andra tvångsåtgärder mot enskilda. Utskottet understryker därför på nytt vikten av att myndigheterna kontinuerligt arbetar med frågor om bemötande och grundläggande rättsstatliga principer. Som utskottet tidigare uttalat finns det skäl att göra en bredare översyn av , inte minst mot bakgrund av att den senaste större översynen av genomfördes av JO-utredning (SOU 1985:26). Som tidigare konstaterats har verksamheten hos JO och dess förutsättningar med tiden förändrats på flera områden, bl.a. när det gäller organisation, ärendetillströmning och arbetssätt. Översynen bör enligt utskottet bedrivas i en parlamentarisk utredning som ges de förutsättningar som krävs för att kunna göra en noggrann analys och tillräcklig tid för sitt arbete. Utskottet avser att framöver ta initiativ till en sådan utredning. Med detta föreslår utskottet att lägger ämbetsberättelsen till handlingarna. Justitieombudsmännens ämbetsberättelse (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: Vi har ingen annan uppfattning än övriga ledamöter i utskottet när det gäller vikten av att svenska förvaltningsrättsliga och rättsstatliga principer följs. Vi vill uttrycka vår tillfredsställelse över att samtliga ledamöter i utskottet nu delar vår uppfattning att det bör göras en översyn av och vill understryka vikten av att den aviserade översynen verkligen kommer till stånd, i synnerhet då den förra översynen ägde rum för . Vi vidhåller att en sådan översyn bör äga rum i en parlamentariskt sammansatt kommitté. En viktig fråga för en sådan kommitté är, förutom att genomföra en allmän översyn, att se hur roll som huvudman för JO fungerar och kan utvecklas. Slutligen hade vi önskat en ambitionshöjning från sida för att förmå JO att öka antalet inspektioner. anslog medel för sådana inspektioner i sin budget både . Eftersom vi redan har motionerat om dessa frågor vid ett flertal tillfällen ger vi i nu aktuellt ärende i stället återigen uttryck för vår politik i detta särskilda yttrande. Förteckning över behandlade förslag Redogörelse /19:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Ordföranden: Jag hälsar chefsJO , justitieombudsmännen samt kanslichef välkomna till öppna sammanträde. JO fyller en väldigt viktig funktion i det svenska samhällssystemet och i kontrollmakt. och JO har en gemensam historia. Vi är barn av revolutionen , och vi ska kontrollera regeringsmakten och se till att den utövas med den omsorg för medborgarna som krävs för att den ska ha legitimitet. I JO:s ämbetsberättelse, som vi har tagit del av, finns många saker som när man läser dem är väldigt upprörande. Var och en av dem bidrar till att erodera legitimiteten för samhällssystemet. Det är viktigt att vi lyfter fram dessa problem liksom att regering och riksdag också vidtar åtgärder när så krävs för att komma åt detta. Med dessa ord hälsar jag er välkomna. De fyra justitieombudsmännen får gå igenom olika saker. Därefter kommer partierna att i storleksordning få ställa frågor till dem. , JO: Inledningsvis vill jag säga att vi, som alltid, är väldigt glada över att få komma hit och berätta om JO:s verksamhet och vårt arbete med att bland annat främja rättssäkerheten och se till att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte kränks i den offentliga verksamheten. är nytt med en hel del nya ansikten. Jag hoppas förstås och utgår från att det nya utskottet kommer att visa samma intresse och engagemang för JO:s verksamhet som det har gjort och som vi har uppskattat väldigt mycket. Jag vill börja med att säga något om verksamheten som helhet för att sedan beröra en del frågor från mitt eget tillsynsområde och slutligen ta upp Opcat-enhetens arbete med JO:s särskilda uppdrag att besöka institutioner där människor sitter frihetsberövade i syfte att förebygga omänsklig och förnedrande behandling. Under /18 lämnade JO sitt uppdrag för att bli i Förvaltningsrätten i . Det dröjde tyvärr mer än innan han efterträddes av JO . Denna situation hanterades med hjälp av våra pålitliga ställföreträdande ombudsmän, men det var naturligtvis oundvikligt att verksamheten påverkades. Vi var mycket glada när tillträdde. Inför hans tillträde gjordes vissa mindre justeringar i ombudsmännens ansvarsområden, som anges i en bilaga till vår arbetsordning som finns i ämbetsberättelsen. Ärenden rörande utbildning och forskning flyttades från ansvarsområde till tillsynsområde 1. flyttades ärenden rörande skatt och folkbokföring från till mitt ansvarsområde, tillsynsområde 2. Anledningen till detta var att tillsynsområde 3, som skulle få ansvar för, hade blivit för stort genom en fortsatt ärendetillströmning när det gällde både och socialförsäkringen. Detta område har fortfarande ett större antal ärenden än de övriga avdelningarna men har också fått bemanning för att kunna hantera det. När det gäller tillsynsarbetet fortsatte klagomålen till JO att öka något även det senaste verksamhetsåret. Ökningen var dock mindre än vi såg året innan. Det totala antalet nya ärenden hos JO uppgick nu till knappt 9 000 ärenden, en ökning med ungefär 230. Det är alltså ytterligare ett nytt rekord i JO:s historia. De största ökningarna gällde just områdena socialförsäkring och socialtjänst, under det att migrationsärendena, som uppvisat en mycket kraftig ökning framför allt under /17, minskade med ungefär 300 ärenden på årsbasis. Men det ligger ändå fortfarande på mer än dubbelt så många anmälningar som före de stora flyktingströmmarna 2015. Tillsammans avgjorde vi tack vare engagerade och duktiga medarbetare drygt 200 fler ärenden än det föregående verksamhetsåret. Vi har också åstadkommit en viss ökning av antalet kritikbeslut i klagomålsärendena. De gick ju ned lite grand förra verksamhetsåret men ökade nu från ungefär 600 till ca 700. Som tidigare påminner jag att bland de avskrivna ärendena finns under detta verksamhetsår 377 ärenden som skrevs av då vi utredde samma fråga i ett annat ärende och kunde hänvisa till det. I 178 ärenden gjorde JO visserligen ingen utredning men påminde myndigheten om vad lagstiftningen faktiskt kräver eller om praxis. De förstärkningar i personalstyrkan som vi fick anslag för budget, bland annat fyra nya föredragande, var genomförda först . Efter det har vi nu en personalstyrka på ungefär 75 personer varav ca 55 är jurister. Detta lämnar dock inga större spår i den ämbetsberättelse som vi nu överlämnar. Trots våra ansträngningar och medarbetarnas fina insatser ökade JO:s ärendebalanser något – med ungefär 240 ärenden – under verksamhetsåret. Som ni vet är handläggningen av klagomålsärendena kärnan i vår verksamhet, men under verksamhetsåret genomförde vi också drygt 40 inspektioner. Ungefär hälften genomfördes vid tillsynsavdelningarna och hälften inom ramen för Opcat-enhetens verksamhet. Det var färre än under det föregående verksamhetsåret, då vi gjorde ungefär 50 inspektioner. Detta berodde framför allt på hög arbetsbelastning i förhållande till antalet medarbetare. Den långa perioden utan ordinarie ombudsman på en av avdelningarna var förstås också kännbar i verksamheten. påminde jag det dåvarande utskottet om det viktiga sambandet mellan klagomålshanteringen och inspektionsverksamheten. Vi har en del nya ledamöter så därför säger jag det igen: Inspektionerna ger både ombudsmännen och medarbetarna tillfälle att lära sig hur olika verksamhetsområden och myndigheter fungerar rent praktiskt. Det är till stor nytta i handläggningen av klagomålsärenden. Inspektionerna öppnar också för dialog med myndigheterna och ger oss möjlighet att påminna om JO:s existens och funktion genom att vara ute hos myndigheterna. Vi kan också skaffa oss en bättre överblick över förhållandena vid en myndighet, och det ger oss ett bredare beslutsunderlag än vad ett enstaka klagomålsärenden kan ge. Inte minst viktigt är att JO vid inspektionerna kan få information på områden där enskilda människor har mycket begränsade möjligheter att själva upptäcka brister eller komma med klagomål. Det kan till exempel vara verksamheter som berör utsatta grupper eller personer som är föremål för hemliga tvångsmedel. Sammanfattningsvis är inspektioner och andra initiativ ett oumbärligt komplement till klagomålshanteringen. Vi försöker hitta en bra balans mellan dessa båda delar av verksamheten utifrån de resurser vi har att tillgå. Under det gångna och även under det nuvarande verksamhetsåret har vi arbetat mycket med att utveckla våra inspektionsmetoder för att försöka hitta sätt att få ut så mycket som möjligt av de resurser vi har att tillgå. Detta arbetar vi med internt, och vi har också gjort studiebesök hos andra JO-institutioner för att lära oss. Som ni ser i bilagorna har JO också i övrigt en ganska omfattande utåtriktad verksamhet, både inom och utanför . Vi tar emot besök och besöker andra. Det gör vi bland annat för att sprida information om JO:s verksamhet. Det har ursprungligen haft ett viktigt syfte. Jag vill dock gärna understryka vikten av det nordiska och det internationella samarbetet för att vi ska få inspiration till utveckling av vår egen verksamhet. Det finns väldigt mycket att lära av nya, unga ombudsmannainstitutioner. Låt mig då övergå till mitt eget tillsynsområde. Det gäller område 2, som bland annat omfattar kriminalvården, hälso- och sjukvården, försvaret och även skatt och folkbokföring. Till detta område hör även ett antal övriga myndigheter, till exempel , , och . Även frågor om offentlig upphandling ingår. vill jag börja med att säga något om hälso- och sjukvården. Det är en verksamhet som berör oss alla och där vi kan känna oss särskilt sårbara när ohälsa eller skador drabbar oss själva eller våra närstående. Här finns en ordinarie tillsynsmyndighet, Inspektionen för vård och omsorg. JO har ju en tradition av att helst inte utreda frågor som rör medicinska bedömningar och behandlingar. Inspektionen för vård och omsorg () har ansvar för tillsynen. Men, som jag konstaterar i ämbetsberättelsen, har enskilda successivt fått alltmer begränsade möjligheter att få till stånd en prövning av sina klagomål. Denna utveckling tycker jag är bekymmersam, och det har förstås också påverkat JO:s möjligheter att hänvisa anmälare till . Enligt min mening har rättssäkerheten i vården försämrats för både patienter och hälso- och sjukvårdspersonal. En del av det beror på att IVO:s beslut i ärenden av detta slag inte kan överklagas. Man kan alltså inte få en rättslig prövning om säger nej. Hälso- och sjukvården gav upphov till ungefär 360 nya klagomålsärenden det senaste verksamhetsåret. Den här gruppen omfattar såväl den frivilliga hälso- och sjukvården som den psykiatriska tvångsvården och rättspsykiatrisk vård liksom ett antal centrala myndigheter såsom , , och delar av IVO:s verksamhet. När jag nu går över till att nämna några ärenden från ämbetsberättelsen som gäller mitt område vill jag först säga att en grundläggande förutsättning för rättssäkerhet är naturligtvis att vi har en lagstiftning som ger ett bra skydd och är förenlig med våra internationella åtaganden. En av JO:s uppgifter är också att påtala brister i lagstiftningen. Vi har enligt 4 § i instruktionen möjlighet att göra framställningar till riksdag och regering om vi anser att en översyn av lagstiftningen behövs. De beslut som jag nu har valt att lyfta fram har alla det gemensamt att det handlar om ärenden där jag har gjort framställningar till regeringen. Den första gäller besöksinskränkningar i den frivilliga hälso- och sjukvården. Verksamhetschefen vid ett sjukhus beslutade att begränsa besöken för en nära anhörig till en patient utöver de ordinarie besökstiderna. Jag kom i det ärendet fram till att verksamhetschefen hade överskridit sina befogenheter. Men det väckte också frågor om behovet av lagstöd när det gäller besöksinskränkningar för nära anhöriga, bland annat mot bakgrund av bestämmelser om skydd för familjelivet. När besöksinskränkningar vid viss tvångsvård lagreglerades ansåg regeringen att några sådana inskränkningar i egentligen mening inte borde förekomma inom den frivilliga vården. Därför behövdes heller ingen lagstiftning. Jag har ändå fått uppfattningen att hälso- och sjukvårdspersonal ibland kan ha behov av att kunna styra besöken för att garantera en god och säker vård. Då behövs det, enligt min uppfattning, en lagreglering av frågan. Detta överlämnade jag till och väckte frågan om lagändring. Ett annat ärende gällde undersökning av den elektroniska information som en patient inom psykiatrisk tvångsvård kan ha i till exempel sin dator eller telefon. Enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård får chefsöverläkaren besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster om det är nödvändigt med hänsyn till vården av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. Man får alltså inte kommunicera med e-post, sms och så vidare. Den tekniska utrustningen får då omhändertas som beslutet gäller. Men klagade en patient på att hans surfplatta och mp3-spelare hade omhändertagits för att innehållet i dem skulle kontrolleras av en tekniker. Enligt klinikens rutindokument fick chefsöverläkaren besluta om en sådan undersökning om det fanns misstanke att utrustningen används till exempel för att köpa droger, ladda ned otillåten pornografi eller till hot och trakasserier. I mitt beslut konstaterar jag att undersökningar av detta slag berör flera av de grundläggande fri- och rättigheter som nämns i regeringsformen och och att det faktiskt saknas lagstöd för ett sådant intrång i den personliga integriteten. kan det inte uteslutas att det i vissa fall kan uppfattas som en mindre ingripande åtgärd än att utrustningen blir omhändertagen och att man inte får ha den. Av rättssäkerhetsskäl är det viktigt att det klart framgår vilka tvångsåtgärder som får vidtas inom den psykiatriska tvångsvården. Denna problematik uppmärksammade jag också regeringen på. Jag lämnar nu hälso- och sjukvården och går in på den största ärendegruppen inom mitt tillsynsområde. Det är liksom tidigare kriminalvården, med drygt 900 nya ärenden under verksamhetsåret. Det är det tredje största klagomålsområdet hos JO efter och polisen. Här finns ingen ordinarie tillsynsmyndighet som kan ta emot klagomål. Kriminalvården har ett ansvar för att upprätthålla ordning och säkerhet i landets anstalter och för att förebygga brott. Men ska de intagnas verkställighet utformas så att deras anpassning i samhället underlättas och att de negativa följderna av frihetsberövandet begränsas. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas. Detta visar att kriminalvården har ett komplext uppdrag med ganska svåra intresseavvägningar. De anmälningar som JO får handlar ofta om miljön i anstalterna, om de intagnas möjligheter till kontakt med omvärlden och inte minst olika brister i bemötande och tvångsåtgärder såsom kroppsbesiktningar eller placering i avskildhet, det vill säga isolering. Vi vet alla att isolering är en mycket nedbrytande situation att befinna sig i. Huvudregeln är också att intagna ska vistas i gemensamhet, men just avskildhetsplaceringar är ett område där JO återkommande har pekat på brister. Jag tog upp detta även . Det kan till exempel röra sig om att besluten är dåligt motiverade, att man åberopar fel lagbestämmelser eller att den intagne inte tillräckligt snabbt får del av beslutet så att hon eller han kan begära omprövning. Ett av kritikbesluten i årets ämbetsberättelse behandlar ett antal frågor rörande avskildhetsplaceringar i häkte. Där uppmärksammas bland annat att häkteslagen till skillnad från fängelselagen saknar bestämmelser om hur länge en avskildhetsplacering får pågå, hur ofta den måste omprövas eller om den intagne måste läkarundersökas. Inte heller har Kriminalvården tagit fram några enhetliga rutiner, så häktena gör olika. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande. Jag lämnade över denna fråga till för eventuell översyn av lagstiftningen. Ett annat problem rör situationer där det inte fattats något beslut om avskildhetsplacering men där de intagna ändå är hänvisade till att vistas i ensamhet. Det kan bero på att det finns för få platser för vistelse i gemensamhet. Detta är vanligt i häktena. Men ibland beror det på att kriminalvården har svårt att hitta konstellationer av intagna som är lämpliga att placera tillsammans. Detta gäller särskilt anstalternas säkerhetsavdelningar där antalet intagna är få. I ett beslut i ämbetsberättelsen framhåller jag det otillfredsställande i att intagna på säkerhetsavdelning kan få vistas under förhållanden som innebär att de faktiskt är i avskildhet utan att de lagliga förutsättningarna för en avskildhetsplacering är uppfyllda. Eftersom det inte fattats något formellt avskildhetsbeslut är de vanliga rättssäkerhetsgarantierna med omprövningsfrister och överklagandemöjlighet inte heller tillgängliga. Även i detta ärende väckte jag frågan om översyn av lagstiftningen. Jag lämnar härmed mina tillsynsområden för att avslutningsvis i stället säga något om Opcat-verksamheten. Den verksamheten beskrivs i ett särskilt avsnitt i inledningen till ämbetsberättelsen, avsnitt 4.