bet · H601MJU13 · 2019-04-24 00:00:00 — Regeringen har efter remittering av betänkande även remitterat förslag om ändringar i livsmedelslagen (2006:804) och i lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster till Lagrådet. I ett svar från landsbygdsminister på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:1181) uppgav han att regeringen bestämt sig för att inte gå vidare med den proposition om dricksvatten som var planerad . Enligt uppgifter från finns det behov av ytterligare faktaunderlag för att kunna återkomma i frågan. har nationellt samordningsansvar för dricksvatten i , och finns även ett nationellt nätverk för dricksvatten. Syftet med nätverket är enligt att skapa helhetssyn på dricksvattenområdet, och genom samarbete och samordning av insatser ska nätverket bidra till bra och säkert dricksvatten och . Nätverkets vision är att befolkning har tillgång till dricksvatten av tillräcklig kvantitet och god kvalitet i en föränderlig värld. Övriga medlemmar är , . Havs- och vattenmyndigheten, länsstyrelserna och vattenmyndigheterna, geologiska undersökning, , Svenskt Vatten och Kommuner och Landsting. Även andra myndigheter och organisationer är aktiva i olika arbetsgrupper. Till nätverket finns en styrgrupp som representeras av generaldirektörer eller motsvarande från de olika nätverksorganisationerna. Nätverkets arbete leds av en koordineringsgrupp. Därutöver finns fyra arbetsgrupper. Enligt arbetar nätverket bl.a. utifrån en medvetenhet om att klimatförändringar, med ökad nederbörd, översvämningar, varmare vatten och sämre råvatten, innebär stora utmaningar för att säkra tillgången på bra dricksvatten. föreslog även att det skulle inrättas ett nationellt dricksvattenråd vid som stöd för ett strategiarbete och breddat samordningsuppdrag kring dricksvattenfrågor. Regeringen beslutade att ge i uppdrag att inleda arbetet med att inrätta ett nationellt dricksvattenråd. presenterade ett förslag till utformning och verksamhet för rådet. Enligt ska rådet ledas av generaldirektören för och i rådet ska Havs- och vattenmyndigheten, , , Kemikalieinspektionen, geologiska undersökning, , och en länsstyrelserepresentant ingå. Kommuner och Landsting samt två företrädare för kommuner bör också ingå enligt . föreslår vidare att rådet i sitt arbete utgår från de utmaningar som identifierats i betänkandet En trygg dricksvattenförsörjning, men rådet ska även ha förmåga att omhänderta nya frågeställningar inom sitt ansvarsområde. Enligt bör ett kansli för rådet inrättas på . Enligt uppgifter från bereds förslagen i . redovisade sitt betänkande Vem har ansvaret? (SOU 2017:42) . I uppdraget ingick att analysera hur ansvaret fördelas mellan staten, landstingen, kommunerna och enskilda för att anpassa pågående och planerad markanvändning och bebyggd miljö till ett gradvis förändrat klimat. Utredaren såg också över befintlig lagstiftning och analyserade vad som kan innebära hinder och begränsningar för genomförandet av anpassningsåtgärder. Regeringen har genomfört delar av utredningens förslag genom proposition 2017/18:163 Nationell strategi för klimatanpassning. Regeringen har bl.a. presenterat en nationell strategi för klimatanpassning i syfte att långsiktigt stärka klimatanpassningsarbetet och den nationella samordningen av detta arbete. Enligt regeringen lyfter och för klimatanpassning fram nationella strategier för klimatanpassning som ett centralt analytiskt instrument avsett att prioritera olika klimatåtgärder och investeringar. I enlighet med strategin beslutade regeringen att inrätta ett expertråd för klimatanpassning. Rådets uppdrag är att följa och utvärdera arbetet med klimatanpassning. Rådet ska även göra en uppdaterad klimat- och sårbarhetsanalys samt ta fram underlag inför revidering av den nationella klimatanpassningsstrategin . Rådet ska lokaliseras till , och ledamöterna utses av regeringen för en bestämd tid. Förstärkt hänsyn till naturresurser Miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter kräver tillstånd enligt 9 kap. och 11 kap. . En specifik miljöbedömning ska göras i fråga om verksamheter och åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan och som ska tillståndsprövas. I en sådan ansökan om tillstånd ska bl.a. en miljökonsekvensbeskrivning ingå, och 6 kap. och miljöbedömningsförordningen (2017:966) innehåller krav på hur denna ska vara utformad. Miljökonsekvensbeskrivningen ska identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekterna som en verksamhet eller åtgärd kan medföra på människor, djur, växter, mark, vatten, luft, klimat, landskap och kulturmiljö. Det gäller både hushållning med mark, vatten och den fysiska miljön, och hushållning med material, råvaror och energi. Sedan ska en samlad bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön göras. De uppgifter som ska finnas med i miljökonsekvensbeskrivningen ska ha den omfattning och detaljeringsgrad som är rimlig med hänsyn till rådande kunskaper och bedömningsmetoder, och det som behövs för att en samlad bedömning ska kunna göras av de väsentliga miljöeffekter som verksamheten eller åtgärden kan antas medföra. Om verksamheten eller åtgärden kan antas påverka miljön i ett Natura 2000-område ska miljökonsekvensbeskrivningen innehålla en beskrivning av verksamhetens eller åtgärdens konsekvenser för syftet med att bevara området, en redogörelse för de alternativ som har övervägts med en motivering till varför ett visst alternativ valts samt de uppgifter som i övrigt behövs för prövningen. Mark- och vattenområden som är av nationell betydelse kan pekas ut som riksintresse. Enligt ska områden som är särskilt lämpliga för anläggningar för t.ex. vattenförsörjning skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra nyttjandet av sådana anläggningar. Havs- och vattenmyndigheten ansvarar för att peka ut områden av riksintresse för anläggningar för vattenförsörjning. Det kan t.ex. röra sig om vattenverk, överföringsledningar och områden för intag av vatten och för infiltration. Tillstånd till miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter får inte ges om inte den planerade verksamheten är förenlig med regelverk. Ett mark- eller vattenområde får av eller kommunen enligt 7 kap. 21 § , förklaras som vattenskyddsområde till skydd för en grund- eller ytvattentillgång som utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas som vattentäkt. För att tillgodose syftet med området ska eller kommunen, i enlighet med 7 kap. 22 § MB, meddela föreskrifter om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter. Om det behövs kan även eller kommunen, med stöd av 7 kap. 30 § MB, meddela ordningsföreskrifter för allmänheten om rätten att färdas och vistas inom ett område. De restriktioner som meddelas inom området får inte gå längre än vad som behövs enligt 7 kap. 25 § MB. Grundregeln är att den myndighet som beslutar om att inrätta ett vattenskyddsområde också har tillsynsansvar för att föreskrifter inom området följs. har dock möjlighet att överlåta tillsynen till en nämnd om kommunfullmäktige beslutar om att begära detta (1 kap 18 § miljötillsynsförordningen). Enligt 6 kap. 1 § föreskrifter om spridning och viss övrig hantering av växtskyddsmedel (NFS 2015:2) är det förbjudet att utan särskilt tillstånd yrkesmässigt använda växtskyddsmedel utomhus inom de delar av ett vattenskyddsområde som betecknas som vattentäktzon, primär (inre) skyddszon och sekundär (yttre) skyddszon. Om ett vattenskyddsområde inte har indelats i zoner gäller förbudet mot användning utan tillstånd enligt första stycket inom hela vattenskyddsområdet. Den generella tillståndsplikten för användning av växtskyddsmedel i vattenskyddsområden enligt NFS 2015:2 gäller emellertid inte vattenskyddsområden som har inrättats efter eller om skyddsföreskrifterna har ändrats efter . För dessa områden ska det göras en bedömning på lokal nivå huruvida det finns behov av tillståndsplikt för användning av växtskyddsmedel. De förändrade reglerna kommer därmed innebära en successiv utfasning av den generella tillståndsplikten allteftersom vattenskyddsområdena ses över. beslutade Havs- och vattenmyndigheten att ge ett uppdrag till för kemiska bekämpningsmedel (CKB) vid SLU att utreda förutsättningarna för att identifiera en tröskel där man med god säkerhetsmarginal kan säga att risken för att råvattnet ska påverkas av växtskyddsmedel är låg. Enligt CKB:s rapport 2018:1 antyder analysen att en skyddsnivå på gentemot dricksvattengränsvärdet /l bör kunna bibehållas för vissa områden även om behovet av tillståndsprövning skulle tas bort. Det gäller enligt rapporten för grundvattentäkter där andelen i vattenskyddsområdet är lägre än . Vad gäller inrättande av skyddsföreskrifter för vattenskyddsområden bör dessa enligt allmänna råd om vattenskyddsområden utformas så att de säkerställer ett tillräckligt skydd på både kort och lång sikt, dvs. i ett flergenerationsperspektiv och anpassas efter lokala förhållanden och efter skyddsbehovet. Säkrad tillgång på dricksvatten och ansvarsfrågor Utskottet välkomnar regeringens beslut att förbereda för att inrätta ett nationellt dricksvattenråd. Utskottet noterar även rekommendation att rådet i sitt arbete bör utgå från de utmaningar som identifierats i betänkande, men även ha förmåga att omhänderta nya frågeställningar inom sitt ansvarsområde. Utskottet välkomnar även att regeringen genomfört delar av utredningens förslag genom att bl.a. presentera en nationell strategi för klimatanpassning i syfte att långsiktigt stärka klimatanpassningsarbetet och den nationella samordningen av detta arbete. I enlighet med strategin beslutade regeringen att inrätta ett expertråd för klimatanpassning med uppdrag att följa och utvärdera arbetet med klimatanpassning. Rådet ska även göra en uppdaterad klimat- och sårbarhetsanalys samt ta fram underlag inför revidering av den nationella klimatanpassningsstrategin . har även 2019 publicerat en särskild dricksvattenförsörjning som riktar sig till både allmänna och enskilda dricksvattenproducenter. Utskottet noterar vidare att regeringen bestämt sig för att inte gå vidare med övriga förslag från i avvaktan på ytterligare faktaunderlag. Utskottet har förståelse för det behovet och ser fram emot kommande initiativ från regeringen i frågor som avser nationell samordning och säkrad tillgång på dricksvatten. Med hänsyn till pågående arbete anser utskottet att motionerna 2018/19:2255 (L) yrkande 21, 2018/19:2316 (MP) yrkandena 3 och 4 och 2018/19:2885 (M) yrkande 4 kan lämnas utan åtgärd. Förstärkt hänsyn till naturresurser Utskottet konstaterar att reglerna för prövning av mer omfattande miljöfarliga verksamheter kräver en specifik miljökonsekvensbeskrivning som ska identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekterna som en verksamhet eller åtgärd kan ha på människor, djur, växter, mark, vatten, luft, klimat, landskap och kulturmiljö. De uppgifter som ska finnas med ska ha den omfattning och detaljeringsgrad som behövs för att kunna göra en samlad bedömning av de väsentliga miljöeffekter som verksamheten eller åtgärden kan antas medföra. Mark- och vattenområden som är av nationell betydelse kan pekas ut som riksintresse. Enligt ska områden som är särskilt lämpliga för anläggningar för t.ex. vattenförsörjning skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra nyttjandet av sådana anläggningar. Tillstånd till miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter får inte ges om inte den planerade verksamheten är förenlig med regelverk. Med anledning av att det finns ett regelverk på området som tillgodoser vad som efterfrågas i motion 2018/19:2332 (MP) yrkande 7 så bedömer utskottet att yrkandet kan avstyrkas. Utskottet noterar att eller kommunen enligt 7 kap. 21 § har rätt att förklara ett mark- eller vattenområde som vattenskyddsområde till skydd för en grund- eller ytvattentillgång, som utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas som vattentäkt. För att tillgodose syftet med området ska eller kommunen, i enlighet med 7 kap. 22 § , meddela föreskrifter om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter. De restriktioner som meddelas inom området får emellertid inte gå längre än vad som behövs, och hänsyn ska tas även till enskilda intressen. eller kommunen får även meddela dispens från föreskrifterna om det finns särskilda skäl. Utskottet noterar vidare att den tidigare generella tillståndsplikten för användning av växtskyddsmedel i vattenskyddsområden inte gäller vattenskyddsområden som har inrättats efter eller om skyddsföreskrifterna har ändrats efter detta datum. För dessa områden ska en bedömning göras på lokal nivå om det finns behov av tillståndsplikt för användning av växtskyddsmedel. De förändrade reglerna kommer därmed innebära en successiv utfasning av den generella tillståndsplikten allteftersom vattenskyddsområdena ses över. Utskottet har förståelse för behovet av att inrätta vattenskyddsområden med en hög skyddsnivå i de fall det är motiverat för att säkra tillgången på dricksvatten av god kvalitet. Utskottet noterar även att regelverket för inrättande av vattenskyddsområden kräver att de restriktioner som meddelas inom området inte får gå längre än vad som behövs för att uppnå avsedd skyddsnivå och att föreskrifterna även ska ta hänsyn till enskilda intressen. Utskottet menar att reglerna för inrättandet av vattenskyddsområden innehåller ett avsevärt mått av flexibilitet och även förutsätter god kännedom om vilka verksamheter som kan hota den aktuella vattentäkten, såsom eventuell användning av växtskyddsmedel eller biocider. Motionerna 2018/19:2316 (MP) yrkande 2 och 2018/19:2885 (M) yrkande 5 kan mot denna bakgrund lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om regler för anslutning till va-område, ersättning för fungerande enskilt avlopp, funktionskrav för enskilda avlopp samt viten vid bristfälliga enskilda avlopp. Jämför reservation 9 (KD), 10 (M, KD), 11 (C), 12 (KD) och 13 (KD). I motion 2018/19:388 av (KD) anförs att den myndighet som vill påtvinga en enskild medborgare en miljöåtgärd måste visa att det finns ett faktiskt problem samt att åtgärden leder till en faktisk nytta. Enligt motionären ska det också vara möjligt för en enskild fastighetsägare att avstå ifrån att ansluta sig till ett va-område om det inte finns en faktisk miljönytta med att den enskilda fastigheten förs in i området. Även i motion 2018/19:1710 av (M) yrkande 1 anförs att det inte är rimligt att en enskild fastighetsägare tvingas ansluta sig till det kommunala avloppet om fastigheten har en egen fungerande avloppslösning. Enligt yrkande 2, samma motion, bör ett krav införas på kommunerna om att genomföra en miljö- och kostnadsberäkning för det berörda avloppssystemet före beslut om att tvinga enskilda fastighetsägare att bygga enskilda avlopp på landsbygden. På liknande sätt anför (M) i motion 2018/19:1711 att det inte är rimligt att tvångsansluta enskilda villaägare till kommunalt va till kostnader på flera hundra mot deras vilja, särskilt om det finns billigare lösningar eller om det inte finns påvisat läckage. Enligt motionären ska miljönytta alltid stå i proportion till vad det kostar. I kommittémotion 2018/19:2726 av m.fl. (KD) yrkande 31 anförs att enskilda avlopp i samlad bebyggelse ska kunna föreläggas att uppgraderas så att de uppfyller miljö- och hälsokraven, utan att detta medför en skyldighet för kommunen att ordna kommunalt va i bebyggelsen i fråga. I yrkande 33, samma motion, anförs att den enskilde som redan har ett fungerande avlopp inte ska behöva betala anslutningsavgift till kommunen förrän avloppet verkligen har kopplats upp mot nätet. Motionärerna anför att om man senare vill ansluta sig borde anslutningsavgiften följa KPI-utvecklingen. I yrkande 37, samma motion, föreslås även att fastighetsägare med små ekonomiska resurser ska kunna subventioneras med statliga lånegarantier för att kunna installera ett godkänt avlopp. Ersättning för fungerande enskilt avlopp I kommittémotion 2018/19:2726 av m.fl. (KD) yrkande 32 anförs att den som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav i normalfallet inte ska påtvingas ett kommunalt avlopp och att om detta ändå sker bör den ersättning som den enskilde får för att lösa in sitt enskilda avlopp beräknas utifrån en avskrivningstid i stället för som . Funktionskrav för enskilda avlopp Enligt kommittémotion 2018/19:2426 av m.fl. (C) yrkande 52 bör regler för enskilda avlopp reformeras för att få större fokus på miljönytta. Enligt motionärerna behöver anläggningar med störst miljöpåverkan åtgärdas snabbt och lagstiftningen bli mer flexibel. Motionärerna vill även ha ett investeringsstöd för att öka åtgärdstakten i särskilt känsliga områden. I kommittémotion 2018/19:2726 av m.fl. (KD) yrkande 36 anförs att kravet på fosforrening bör kunna sänkas från , och för avsides belägna hus på näringsfattiga marker borde kravet på fosforrening enligt motionärerna kunna slopas helt. I yrkande 38, samma motion, anförs att en funktionskontroll bör genomföras efter 12–24 månader för nyinstallerade enskilda avlopp för att säkerställa att reningsgraden är tillfredsställande. Viten vid bristfälliga enskilda avlopp I kommittémotion 2018/19:2726 av m.fl. (KD) yrkande 30 anförs att det behövs incitament för kommunerna att genomföra regelbunden kontroll av enskilda avlopp. Enligt motionärerna bör därför de viten som döms ut för brister i enskilda avlopp tillfalla kommunen i stället för staten. behandling och kompletterande uppgifter Enligt 6 § lagen om allmänna vattentjänster (2006:412) är kommunerna skyldiga att säkerställa att vattenförsörjning och avlopp ”ordnas i ett större sammanhang, om det behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön”. Av förarbetena till lagen framgår att 20–30 anslutna fastigheter ansetts utgöra ett riktvärde för bedömningen av vad som ska anses utgöra ett större sammanhang. I praxis har skyddet för hälsa och miljö i vissa fall motiverat att även färre fastigheter kan anses utgöra ett större sammanhang. Kommunen ska enligt lagen om allmänna vattentjänster bestämma det verksamhetsområde inom vilket vattentjänsten eller vattentjänsterna behöver ordnas, och se till att behovet , och så länge behovet finns kvar, tillgodoses i verksamhetsområdet genom en allmän va-anläggning. Utskottet har tidigare konstaterat att det finns en rad aspekter kring enskilda avlopp som behöver ses över (bet. 2017/18:MJU11). Avloppsanläggningars funktion har effekter på miljön, t.ex. när det gäller minskad övergödning och giftfri miljö, men påverkar även möjligheten till byggande och dricksvattenförsörjning. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över kommuners skyldighet att ordna vattentjänster, samt ett antal frågor som berör små avlopp. Enligt utredningsdirektiven (2017:54) skulle utredaren bl.a. föreslå: • hur lagen om allmänna vattentjänster kan ändras i fråga om kommunens ansvar för vatten och avlopp i ett större sammanhang, förutsatt att ett behov är identifierat • en central tillsynsvägledande myndighet för kommuners skyldighet att tillhandahålla allmänna VA-tjänster och tillämpningen av 6 § lagen om allmänna vattentjänster • kostnadseffektiva styrmedel som ökar åtgärdstakten för små avlopp och återvinning av näringsämnen. Utredningen om hållbara vattentjänster förde i sitt slutbetänkande (SOU 2018:34) fram ett antal förslag i syfte att dels göra det flexiblare för kommunerna när de ska tillämpa 6 § vattentjänstlagen, dels minska demokratiunderskottet. Utredningen föreslog bl.a. en förändring av 6 § vattentjänstlagen i syfte att göra det mer flexibelt för kommunen när och hur den ska inrätta ett verksamhetsområde för allmänt VA. Utredningen föreslog bl.a. vidare att kommunen ska ha möjlighet att utreda om det finns en möjlighet att på ett annat sätt än med en allmän VA-anläggning uppnå ett motsvarande skydd för människors hälsa och miljön. Utredningens förslag är under beredning i . I Havs- och vattenmyndighetens rapportering Tydligare regler för små avloppsanläggningar med tillhörande konsekvensanalys () föreslås bl.a. att områden som är känsliga för utsläpp av toalettavloppsvatten ska pekas ut med hjälp av ett nationellt bedömningsunderlag. HaV föreslår att kravet på rening av fosfor skärps i områden med övergödningsproblem där utsläppen från små avloppsanläggningar bedöms vara betydande. Däremot skulle kravet på rening av fosfor kunna sänkas i områden där risken för påverkan är liten. Regeringen har inhämtat remissinstansernas synpunkter på HaV:s förslag. En övervägande del av remissinstanserna anser att det finns ett behov av tydligare regler för enskilda avlopp, men flera remissinstanser ser dock problem med förslagen, både vad gäller tydlighet och effektivitet. Förslagen bereds i . Viten för brister i enskilda avlopp Av förarbetena till lagen (1985:206) om viten (prop. 1984/85:96 med förslag till lag om viten m.m.) framgår att utdömt vite tillfaller staten om inte annat har föreskrivits. Vidare anges i propositionen att vitesinstitutet inte uppbärs av några statsfinansiella skäl utan syftar till att framtvinga prestationer respektive säkerställa att förbud på särskilda områden som olika myndigheter och nämnder har till specialuppgift att bevaka respekteras. Anslutning till va-område samt ersättning för fungerande enskilt avlopp Utskottet har tidigare konstaterat att det finns en rad aspekter kring enskilda avlopp som behöver ses över (bet. 2017/18:MJU11). Avloppsanläggningars funktion har effekter på miljön, t.ex. när det gäller övergödning och giftfri miljö, men påverkar även möjligheten till byggande och dricksvattenförsörjning. Utskottet noterar att Utredningen om hållbara vattentjänster i sitt slutbetänkande (SOU 2018:34) förde fram ett antal förslag i syfte att göra kommunernas tillämpning av 6 § vattentjänstlagen mer flexibel. Utskottet noterar även utredningens förslag att kommunen ska göra en bedömning av om behovet av vattentjänster kan tillgodoses på annat sätt än via allmänt VA, med motsvarande skydd för människors hälsa och miljön. Utskottet inväntar den fortsatta beredningen av förslagen i och menar därmed att motionerna 2018/19:388 (KD), 2018/19:1710 (M) yrkandena 1 och 2, 2018/19:1711 (M) samt 2018/19:2726 (KD) yrkandena 31-33 och 37 kan lämnas utan åtgärd. Utskottet välkomnar att regeringen låtit Havs- och vattenmyndigheten utreda behovet av tydligare regler för små avloppsanläggningar. Utskottet noterar att myndigheten bl.a. föreslår att kravet på rening av fosfor skärps i områden med övergödningsproblem där utsläppen från små avloppsanläggningar bedöms vara betydande. Däremot skulle kravet på rening av fosfor kunna sänkas i områden där risken för påverkan är liten. Utskottet noterar även att Havs- och vattenmyndigheten i rapporteringen för fram ett antal förslag i syfte att öka åtgärdstakten för enskilda avlopp. Myndigheten föreslår bl.a. att ett krav införs på avloppsdeklaration för små avloppsanläggningar, med intyg från ett ackrediterat kontrollorgan. Enligt utredningen föreslås även ett flertal åtgärder för att effektivisera tillsynen av enskilda avlopp samt att Havs- och vattenmyndigheten och ska utveckla en nationell rådgivning om enskilda avlopp och stödja kommunerna i deras rådgivning. Utskottet inväntar den fortsatta beredningen av förslagen i och menar därmed att motionerna 2018/19:2426 (C) yrkande 52 och 2018/19:2726 (KD) yrkandena 36 och 38 kan lämnas utan åtgärd. Viten vid bristfälliga enskilda avlopp Utskottet noterar att syftet med att utdöma vite är att säkerställa att förbud på särskilda områden som olika myndigheter och nämnder har till specialuppgift att bevaka respekteras. Det pågår nu ett arbete i vad gäller behovet av att öka åtgärdstakten för dåligt fungerande enskilda avlopp och för att stärka kommunernas tillsyn på området. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion 2018/19:2726 (KD) yrkande 30 kan lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om strukturkalkning, toalettavfall från fritidsbåtar, övergödning och internbelastning samt avgiftssystem för kväve- och fosforföreningar.