bet · H601FöU7 · 2019-04-05 00:00:00 — Utskottet instämmer också med Försvarsberedningen – liksom det gjorde i betänkande 2017/18:FöU7 – om att den fredstida krisberedskapen stärks genom att de frivilliga försvarsorganisationerna har en viktig roll i totalförsvaret. Utskottet kan konstatera att trots de positiva effekter frivillighet har för att hantera svåra situationer så kan exempelvis ersättningsfrågor, sekretessfrågor och finansiering komplicera nyttjandet av frivilliga i specifika räddningssituationer. Utskottet instämmer dock med i att det finns möjligheter för kommunerna själva och andra aktörer, som MSB, att fortsätta utvecklingen av resurssamverkan. Mot bakgrund av regeringens beredning av avslutade utredningar och Försvarsberedningens rapporter ser inte utskottet skäl att vidta några ytterligare åtgärder på området. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om fyrverkerier. (S) anför i motion 2018/19:1182 att problemen med felaktig och olovlig användning av fyrverkerier och smällare på många håll i landet utgör ett växande problem som skapar allmän oro och otrygghet. Kommunerna har genom den lokala ordningsstadgan möjlighet att reglera när och var fyrverkerier får användas, och lagstiftningen ger polisen möjlighet att ingripa vid direkta lagöverträdelser som t.ex. om åldersgränser för inköp och användande inte respekteras. Branschen har också tagit ett större ansvar för att begränsa försäljningen av pyroteknik. Problemet är dock så om-fattande att polisen omöjligen kan ingripa och stävja missbruket. Motionärerna föreslår att möjligheterna att lagstifta om tillståndsprövning för alla fyrverkerier bör ses över. I motion 2018/19:2294 skriver och (båda MP) att fyrverkerier enligt ordningslagen inte får användas utan tillstånd av om användningen innebär en risk för skada på person eller egendom. Trots detta dör ett antal husdjur på grund av att de blivit så skrämda av smällare, fyrverkerier eller raketer. skadas också både barn, ungdomar och vuxna vid användandet av smällare, raketer och fyrverkerier. Därmed finns det en uppenbar risk för skada på person och egendom. Smällare, raketer och fyrverkerier börjar dessutom ofta användas innan den speciella dag som ska firas infaller och håller ofta efteråt. Motionärerna anser att man bör lagstifta om att enbart tillåta användandet av fyrverkerier, raketer och smällare vid offentliga arrangemang, när den som anordnar fyrverkerierna tydligt har låtit det komma till allas kännedom vid vilka tider och var arrangemanget ska genomföras. Pågående arbete och gällande ordning MSB är den myndighet som på regeringens uppdrag skriver föreskrifter och allmänna råd som rör hanteringen av fyrverkerier. Föreskrifterna bygger på lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, förkortad LBE, och förordningen (2010:1075) om brandfarliga och explosiva varor. Hela lagstiftningen har som mål att fyrverkerier och andra brandfarliga och explosiva varor ska hanteras så säkert som möjligt, dvs. att om den som hanterar explosiva varor följer de regler och föreskrifter som finns tillgängliga så ska risken att skadas av en explosivvara vara liten. Lagen ska även förhindra s.k. obehörigt förfarande med vilket menas att den som hanterar de explosiva varorna måste uppfylla tillämpliga paragrafer i lagstiftningen. I den sistnämnda skrivelsen skulle missbruk kunna tolkas in, enligt MSB. MSB har bl.a. tagit bort vissa artiklar som allmänheten får hantera utan tillstånd och som ställt till skada. kommer det att krävas tillstånd och särskild utbildning för att få använda raketer med styrpinne. Anledningen är att denna typ av raketer är överrepresenterade i skadestatistiken. MSB har tidigare anfört att en begränsad tillgänglighet indirekt även bör bidra till ett minskat missbruk (dnr 2018-00625). För att minska antalet fyrverkeriolyckor informerar MSB också om riskerna med fyrverkerier, t.ex. genom artiklar och annonser i tidningar och via sin webbplats. Tillstånd till användning, handel och förvaring av fyrverkerier enligt LBE prövas av den kommun där verksamheten ska äga rum. Om det behövs tillstånd till användning av fyrverkerier enligt ordningslagen (1993:1617) är det på orten som handlägger detta. Att verksamheter med fyrverkerier följer lagstiftningen kontrolleras också genom tillsyn av MSB och respektive kommun. svarade det dåvarande statsrådet på en skriftlig fråga från (fr. 2016/17:745) om vilka åtgärder han avsåg att vidta för att underlätta för kommuner att införa lokala fyrverkeriförbud och försvåra för enskilda att få tillgång till fyrverkeripjäser: Av ordningslagen följer att fyrverkerier inte får användas utan tillstånd av om användningen innebär en risk för skada på person eller egendom. Regeringen har vidare bemyndigat kommunerna att meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att förhindra att människors hälsa eller egendom skadas till följd av användningen av pyrotekniska varor. Det är också kommunerna som ger tillstånd att sälja fyrverkerier och som i tillståndet sätter upp de villkor som behövs för att hindra, förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom. Det är straffbart att använda fyrverkerier utan tillstånd av eller i strid med en lokal föreskrift. Den som använder fyrverkerier på ett sätt som kan leda till skada på person eller egendom kan också göra sig skyldig till andra typer av brott. Regeringen ansåg således att det fanns möjligheter att inom ramen för gällande lagstiftning begränsa och ingripa när användandet av fyrverkerier innebär en risk att skada andra, och utgick från att polisen och kommunerna agerar med de lagliga möjligheter som finns för att stävja problemet. Regeringen hade inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder vid den aktuella tidpunkten men avsåg att följa frågan framöver. Utskottet anser – liksom det gjorde i bl.a. betänkande 2017/18:FöU7 – att det är förenat med ett stort personligt ansvar att använda sig av fyrverkerier, både för egen och för andras säkerhet och trivsel. I likhet med regeringen anser dock utskottet att det finns möjligheter att inom ramen för gällande lagstiftning begränsa och ingripa när användandet av fyrverkerier innebär en risk för att skada andra. Utskottet förutsätter, liksom regeringen, att polisen och kommunerna agerar med de lagliga möjligheter som finns för att stävja problemet. Det är emellertid positivt att regeringen avser att fortsätta att följa frågan. Utskottet anser inte att det finns skäl att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om fyrverkerianvändning. De aktuella motionsyrkandena avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om explosiva varor. Jämför reservation 33 (SD) och 34 (M, C, KD). m.fl. (SD) yrkar i motion 2018/19:136 på en skärpning av lagen om brandfarliga och explosiva varor (yrkande 3). Motionärerna föreslår att maxstraffet för den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot tillståndsplikten för den som hanterar, överför, importerar eller exporterar explosiva varor enligt 16 § höjs från fängelse till fängelse. Vidare föreslår motionärerna att straffet för sådant uppsåtligt brott som bedöms som grovt ska höjas och ge fängelse i lägst två och högst . Vid synnerligen grovt brott anser motionärerna att straffet bör höjas till fängelse i lägst fyra och högst . I motion 2018/19:2589 konstaterar m.fl. (L) att handgranater saknar fredlig användning. Trots detta klassas handgranater inte som vapen utan sorterar under lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. Polisen har framhållit att handgranater blivit en allt vanligare form av beväpning för den organiserade brottsligheten. Motionärerna föreslår därför att handgranater bör klassas som vapen (yrkande 10). m.fl. (M, C, KD, L) skriver i motion 2018/19:2819 att har allvarliga problem med brott kopplade till kriminella uppgörelser. Enligt polisen finns det runt 5 000 kriminella aktörer och 200 kriminella gäng i landet. Våldet ökar i både omfattning och grovhet, inklusive ett ökat användande av sprängmedel. Flera ytterligare straffskärpningar bör genomföras för att bättre bekämpa kriminella gäng och grov organiserad brottslighet. Därför yrkar motionärerna på att innehav av handgranater bör rubriceras som vapenbrott (yrkande 33). I motion 2018/19:2861 anför m.fl. (C) att det är allt vanligare att handgranater används vid gängkonflikter och vid grov organiserad brottslighet. Motionärerna vill att det gränslösa våld där även barn har blivit offer måste få ett slut och yrkar därför på att handgranater ska klassas som vapen och att otillåten hantering av handgranater bör klassas som vapenbrott (yrkande 13). I betänkande 2016/17:FöU10 tillstyrkte utskottet regeringens proposition 2016/17:92 Skärpta straff för brott mot tillståndsplikten för explosiva varor. biföll förslaget (rskr. 2016/17:195). Med anledning av två följdmotionsyrkanden föreslog utskottet dessutom ett tillkännagivande som innebar att regeringen bör utreda möjligheten att höja minimistraffet för grovt brott mot tillståndsplikten enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor (LBE) till fängelse. Utskottet tillstyrkte i betänkande 2017/18:FöU13 regeringens proposition 2017/18:116 om en tillfällig amnesti för explosiva varor. biföll förslaget (rskr. 2017/18:107). Syftet med förslaget var att minska antalet illegala explosiva varor i samhället. Utskottet uttryckte i betänkandet att tillgången till explosiva varor är en förutsättning för att grova våldsbrott ska begås och ökar risken för att våldssituationer får svåra följder samt att förekomsten av illegala explosiva varor innebär ökade risker för att varan hanteras och förvaras på ett sätt som inte är betryggande ur säkerhetssynpunkt. Det är därför viktigt att begränsa antalet illegala explosiva varor i samhället, ansåg utskottet. Pågående arbete och gällande ordning Som svar på den skriftliga frågan 2014/15:760 om klassningen av handgranater angav inrikesminister (S) följande: Regeringen ser allvarligt på att förekomsten av handgranater inom kriminella kretsar ökar. Vapenlagens (1996:67) bestämmelser är tillämpliga på skjutvapen och ammunition och på vissa föremål som i lagen jämställs med skjutvapen. En förutsättning för att det ska vara fråga om ett skjutvapen är att vapnet kan skjuta ut projektiler av olika slag. Med hänsyn till handgranaters konstruktion omfattas inte dessa av vapenlagens bestämmelser, som påpekar, utan i stället av lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. Denna indelning överensstämmer med de internationella regelverken om skjutvapen och explosiva varor. Både vapenlagen och lagen om brandfarliga och explosiva varor innehåller bl.a. krav på tillstånd och straffansvar för den som bryter mot tillståndskraven. Det finns enligt min uppfattning inte någon anledning att förändra de aktuella lagarnas tillämpningsområden. tillstyrkte i betänkande 2017/18:JuU8 regeringens förslag till lagändring i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor (prop. 2017/18:26, rskr. 2017/18:65). delade i betänkandet regeringens oro för den ökade förekomsten av illegala vapen och handgranater i samhället och det hot mot människors trygghet som detta innebär. För att motverka den utvecklingen ansåg utskottet i likhet med regeringen att straffen för bl.a. brott mot lagen om brandfarliga och explosiva varor bör skärpas. Den föreslagna lagändringen medför att straffskalorna för grovt brott mot tillståndsplikten för explosiva varor ändras från fängelse i lägst ett och högst till fängelse i lägst två och högst . Minimistraffen för de synnerligen grova brotten höjs från fängelse till fängelse . Slutligen föreslogs att straffmaximum för brott mot tillståndsplikten för explosiva varor av normalgraden ändras från fängelse till fängelse . Lagändringen trädde i kraft . Det är viktigt att begränsa antalet illegala explosiva varor i samhället eftersom tillgången till explosiva varor är en förutsättning för att grova våldsbrott ska begås och ökar risken för att våldssituationer får svåra följder. Förekomsten av illegala explosiva varor innebär dessutom ökade risker för att varan hanteras och förvaras på ett sätt som inte är betryggande ur säkerhetssynpunkt. Utskottet välkomnar de straffskärpningar som genomförts och noterar att de innebär att straffskalan för brott mot lagen om brandfarliga och explosiva varor nu motsvarar straffskalan för brott mot vapenlagen. Utskottet ser ingen anledning att vidta ytterligare åtgärder inom området. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om informations- och cybersäkerhet. Jämför reservation 35 (M), 36 (SD) och 37 (C). (M) anför i motion 2018/19:923 att det har framkommit att svenska myndigheters arbete med informationssäkerhet är bristfällig. Motionären pekar på att kunskap är en viktig faktor för att klara av att hålla en tillräckligt hög nivå i fråga om informationssäkerhet. I motionen föreslås att den offentliga förvaltningens arbete med informationssäkerhet ses över. I motion 2018/19:2900 av m.fl. (M) förs fram att svenska myndigheters säkerhetsarbete generellt sett inte har hållit jämna steg med digitaliseringen, och det är därför viktigt att det finns en tydlig ledning i det arbetet. Motionärerna föreslår att regeringen tar ledningen för att på ett operativt sätt stödja myndigheternas säkerhetsarbete (yrkande 27). I samma motion anförs att den offentliga sektorns ansvar gentemot medborgarna att upprätthålla sekretess och den personliga integriteten är stort. Ska klara omställningen till ett digitalt samhälle krävs en tydlig kompetensförsörjning och utveckling av ledningen inom den offentliga sektorn, menar motionärerna som föreslår att det bör införas ett fortbildningskrav inom informationssäkerhet för personer på ledande positioner i den offentliga sektorn (yrkande 28). m.fl. (M) understryker i motion 2018/19:2901 att det blir allt vanligare med it-angrepp mot samhällsviktig infrastruktur. Det är dock inte bara skyddet mot digitala angrepp som måste stärkas. Också skyddet kring exempelvis telemaster måste hålla en hög säkerhetsnivå. Motionärerna anser att it-infrastrukturen i hela landet bör ha ett skydd som motsvarar det försämrade säkerhetspolitiska läget (yrkande 52). I motion 2018/19:2840 av m.fl. (C) påtalas att åtgärder behöver vidtas för att säkra upp it-hanteringen och stärka it- och cybersäkerheten generellt, inte minst för de verksamheter, privata och offentliga, som äger och driver samhällsviktig verksamhet, infrastruktur eller i övrigt hanterar frågor som rör rikets säkerhet. Motionärerna menar att det är uppenbart att dagens regelverk inte varit tillräckligt för att få exempelvis kommuner att arbeta systematiskt med informationssäkerhet. I motionen föreslås att de befintliga regelverk som styr kommunernas informations- och cybersäkerhet inklusive tillsyn, ses över (yrkande 20). I samma motion anförs att då statsunderstödda cyberaktiviteter mot också riktar sig mot industrin, forskningen och kritisk infrastruktur är det viktigt att ta fram strategier och konkreta förslag för att motverka och hantera också denna typ av cyberspionage. Motionärerna föreslår att förslag för att motverka den ökade trenden med cyberbaserat industriellt ekonomiskt spionage tas fram (yrkande 21). Motionärerna anför också att effektiva åtgärder för att förstärka säkerheten i nätverks- och informationssystemen förutsätter åtgärder på EU-nivå. I motionen föreslås att regeringen bör verka för att EU ska få en större och tydligare roll vad gäller cybersäkerhet (yrkande 22). I motionen föreslås avslutningsvis att bör bli bättre på att kunna möta hybridhot i form av påverkanskampanjer såväl som cyberattacker (yrkande 23). m.fl. (SD) för i motion 2018/19:1381 fram att spioneri och regelrätta cyberattacker över nätet har blivit vardag. Militär underrättelsetjänst, terrorister och organiserad brottslighet kommer att använda sig av informationsteknologi i allt högre utsträckning. Detta gör det allt viktigare att skydda t.ex. betalsystem, energiförsörjning och transporter. Motionärerna anser att bör skaffa sig ett aktivt informationsteknologiskt försvar (aktiv cyberförmåga) och att en samordnande myndighet bör ansvara för att den offentliga sektorn skyddas mot angrepp genom tillräckligt skydd och tillräcklig kompetens (yrkande 17). I betänkande 2017/18:FöU4 behandlade utskottet regeringens skrivelse om en nationell strategi för samhällets informations- och cybersäkerhet (skr. 2016/17:213). I skrivelsen redogjorde regeringen för att det finns ett stort behov av att utveckla samhällets informations- och cybersäkerhet. Strategin ska ses som ett uttryck för regeringens övergripande prioriteringar och syftar till att utgöra en plattform för fortsatta utvecklingsarbete inom området. Huvudsyftena med strategin är att bidra till att skapa långsiktiga förutsättningar för samhällets aktörer att arbeta effektivt med informations- och cybersäkerhet samt att höja medvetenheten och kunskapen i hela samhället. Regeringen vill genom strategin även stödja de insatser och det engagemang som redan finns i samhället för att stärka informations- och cybersäkerheten. Strategin omfattar därmed hela samhället, dvs. statliga myndigheter, kommuner och regioner, företag, organisationer och privatpersoner. Av strategin framgår regeringens målsättningar och vad den avser att verka för. Utskottet såg i betänkandet positivt på regeringens nationella strategi som den ansåg kommer att bidra till att skapa långsiktiga förutsättningar för informations- och cybersäkerheten för hela det svenska samhället. Utskottet föreslog att skulle lägga skrivelsen till handlingarna. I betänkande 2017/18:FöU14 om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster ställde sig utskottet bakom regeringens förslag till lag om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster i syfte att genomföra EU:s s.k. NIS-direktiv (dvs. direktivet om nät- och informationssäkerhet) i svensk rätt. Utskottet har också, bl.a. i betänkande 2017/18:FöU6, gett stöd åt regeringens intention att verka för ett effektivt cyberförsvar med förmågan att förebygga, upptäcka och hantera cyberangrepp, både för militär och för civil verksamhet. I regeringens rapport av Nationella säkerhetsstrategin – delrapport () anger regeringen att för att öka effektiviteten i genomförandet av den nationella strategin för informations- och cybersäkerheten beslutade den om en komplettering av strategin. Syftet med kompletteringen är bl.a. att utveckla och tydliggöra ansvar och roller för genomförandet och den innehåller en översikt av regeringens aktiviteter för att genomföra strategin. Totalt anges 52 olika aktiviteter varav ett urval lyfts fram i delrapporten. Regeringen gav i uppdrag åt MSB, (), , , , och Säkerhetspolisen att ta fram en samlad informations- och cybersäkerhetshandlingsplan för åren 2019–2022 för dessa myndigheters arbete utifrån målen i informations- och cybersäkerhetsstrategin. Den gemensamma handlingsplanen (publ. MSB1351) presenterades av Samverkansgruppen för informationssäkerhet (SAMFI). Regeringen anger vidare i sin rapport att lagstiftningen på informations- och cybersäkerhetsområdet har stärkts. En ny lag om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster trädde i kraft . Lagen genomför EU:s direktiv om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem (NIS-direktivet) i svensk rätt. Främmande makts intresse för det som behöver hållas hemligt med hänsyn till säkerhet och för i övrigt säkerhetskänslig verksamhet är stort. Det finns ett högt och ständigt pågående underrättelsehot mot , understryker regeringen. Med detta ökar betydelsen av att skydda det mest skyddsvärda. Regeringen har vidtagit flera åtgärder på området. Försvarsmakten fick regleringsbrev uppdraget att identifiera och redovisa åtgärder som kan bidra till att ytterligare utveckla arbetet för att skydda de mest skyddsvärda verksamheterna inom försvarssektorn i mot de allvarligaste hoten. I uppdraget ingick att inhämta synpunkter från FRA och Säkerhetspolisen som fick motsvarande uppdrag . Genom en ändring i den nuvarande säkerhetsskyddsförordningen har det från införts krav på samråd med Säkerhetspolisen och Försvarsmakten inför viss utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet. Arbetet med en ny säkerhetsskyddslag och en ny säkerhetsskyddsförordning som stärker skyddet för säkerhet har slutförts. Den nya lagstiftningen trädde i kraft . Utredningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor, som har i uppdrag att se över säkerhetsskyddslagen när det gäller utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet, sanktioner och tillsyn, har fått i uppdrag att även se över skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal vid överenskommelser med utomstående som berör den säkerhetskänsliga verksamheten. Utredningen överlämnade Betänkande av utredningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor – kompletteringar till den nya säkerhetsskyddslagen (SOU 2018:82). Betänkandet bereds i . Säkerhetsfrågorna är viktiga när den offentliga förvaltningen digitaliseras i allt högre utsträckning, anger regeringen vidare. Myndigheten för digital förvaltning har inrättats och ska bedriva sitt arbete med digitalisering av den offentliga förvaltningen på ett sätt som säkerställer skyddet av säkerhetskänslig verksamhet och informationssäkerhet i övrigt samt skyddet av den personliga integriteten. I syfte att öka säkerheten i den offentliga förvaltningen har regeringen även gett flera myndigheter uppdrag avseende säkert elektroniskt informationsutbyte samt säker och effektiv tillgång till grunddata. Det är regeringens målsättning att det internationella samarbetet kring cybersäkerhet ska stärkas. har varit involverat i relevanta internationella processer (inom bl.a. FN, EU, och i partnerskapet med Nato) och i samarbeten med likasinnade länder (i , närområdet, inom EU och med globala partner). Arbete pågår enligt regeringen med att integrera cyberfrågorna även i utrikes- och säkerhetspolitik och att stärka samverkan inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, inklusive i frågan om hur hot och antagonistiska aktörer ska hanteras genom diplomatiska och utrikespolitiska instrument. Av MSB:s årsredovisning framgår att det på webbsidan finns uppdaterade vägledningar och metodstöd för myndigheter, företag och organisationer oavsett storlek, och en särskild vägledning riktar sig till småföretag. – skydda din viktigaste information! riktad till allmänhet och småföretag har genomförts i samarbete med bl.a. Polisen och m.fl. genomför just nu en granskning av risker med föråldrade it-system i statlig verksamhet. Resultatet av granskningen kommer att presenteras i en rapport med planerad publicering . Utskottet ser fortsatt positivt på regeringens nationella strategi för samhällets informations- och cybersäkerhet för att kunna uppnå och bevara konfidentialitet, riktighet och tillgänglighet av information, inklusive det arbete som bedrivits sedan denna nationella strategi först publicerades. Den nationella och internationella digitalisering som sker går i rasande fart och för inte bara med sig möjligheter till utveckling. Det finns alltför många dagsaktuella exempel på hur obehöriga aktörer kommit åt eller fått möjligheter att komma åt känslig information. Inte minst granskningar har visat på att informations- och cybersäkerheten hos svenska myndigheter inte utvecklats tillräckligt under . Utskottet ser det därför som välkommet att en strategi på området presenterats av regeringen och att den följs upp regelbundet. Detta kommer att bidra till att skapa långsiktiga förutsättningar för informations- och cybersäkerheten för hela det svenska samhället.