bet · H601JuU14 · 2019-04-05 00:00:00 — Polisen har ingen möjlighet att kräva uppgifter av myndigheterna. Betänkandet har remitterats och bereds nu i . Våld mot äldre och personer med funktionsnedsättning Regeringens nationella strategi för att förebygga mäns våld mot kvinnor omfattar såväl våld mot äldre som våld mot personer med funktionsnedsättning. I skrivelsen Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid (skr. 2016/17:10) konstateras (s. 37) att äldre våldsutsatta kvinnor sällan uppmärksammas och att det är brist på såväl kunskap bland personalen som tydliga handlingsplaner för stöd i arbetet. Det kan delvis bero på stereotypa föreställningar om äldre kvinnor och män som gör det svårt att föreställa sig att någon kan slå en äldre person, eller att äldre själva utövar våld. För att våld mot äldre ska kunna upptäckas har tagit fram informationsmaterial och en utbildning som riktar sig till dem som arbetar inom äldreomsorgen eller på annat sätt kommer i kontakt med äldre i sitt arbete. I ovan nämnda skrivelse anges också (s. 117) att kvinnor med funktionsnedsättning kan vara mycket beroende av andras hjälp för att klara vardagslivet och att de i större utsträckning än andra kvinnor utsätts för fysiskt våld i hemmet. Insatser för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor måste genomgående utgå från ett funktionshinderperspektiv och vara tillgängliga för alla, oavsett funktionsförmåga. Nationellt centrum för kvinnofrid, NCK, lämnade rapporten mot äldre kvinnor – en forsknings- och kunskapsöversikt. Avsikten med rapporten är att lyfta fram den forskning som finns för att bidra till ökad kunskap inom området. (Brå) publicerade rapporten mot äldre – om utsatthet och otrygghet (Rapport 2018:7). I förordet anförs bl.a. följande. som befolkningen åldras har kunskapen om brott mot äldre personer varit begränsad i . Mot denna bakgrund har Brå initierat en nationell kartläggning på området. Studien utgår från analyser av svaren från Nationella trygghetsundersökningen (NTU), granskning av polisanmälda brott med äldre målsägare samt intervjuer med äldre personer som blivit utsatta för brott. Kartläggningen ger en bild av omfattningen och karaktären av äldres utsatthet för olika typer av brott, men även deras oro för brott och otrygghet. Med hjälp av uppgifter i polisanmälningar beskrivs även typiska tillvägagångssätt vid åldringsbrott och intervjuerna ger en djupare förståelse för äldres sårbarhet och åldersrelaterade riskfaktorer. Utifrån resultaten diskuteras även olika brottsförebyggande och trygghetsskapande initiativ. Våld i samkönade förhållanden Nationellt centrum för kvinnofrid har även uppmärksammat problemet med våld i samkönade förhållanden. Av NCK:s webbplats framgår följande. Våld i hbtq-relationer (homo-, bi-, trans-, queer-) är ett problem som uppmärksammats inom forskning och praktisk verksamhet först . Det finns flera likheter med det våld som förekommer i heterosexuella relationer, och även den gradvisa isoleringen och normaliseringen av övergreppen är likartade. Dessutom är förövarens motiv och mål med våldsutövningen, att ta och upprätthålla makt och kontroll över den utsatta, snarlika. Våldsutsatta i samkönade relationer kan dock ha en särskild sårbarhet till följd av den heteronorm som dominerar i samhället, och hbtq-personer kan vara utsatta för våld och diskriminering på ett sätt som kräver särskilda stödinsatser. Det är svårt att uttala sig om hur vanligt förekommande våld i samkönade relationer är. Eftersom det inte finns uppgifter om hur stor del av befolkningen som lever i samkönade förhållanden eller identifierar sig som hbtq-personer går det inte att basera omfångsundersökningar på ett representativt urval. En svensk omfångsundersökning med fokus på samkönat våld visade att runt en fjärdedel av de tillfrågade utsatts för någon form av psykiskt, sexuellt och/eller fysiskt våld i en nuvarande eller före detta parrelation. Det är likartade resultat som framkommer i studier av kvinnors utsatthet av våld i heterosexuella relationer. I ett svar på en skriftlig fråga om regeringen avser att vidta åtgärder för att införa en lex Lotta-lagstiftning anförde justitie- och inrikesministern följande (Ju2017/02077/). Att bekämpa mäns våld mot kvinnor är ett högt prioriterat område, inom vilket regeringen bedriver ett kraftfullt arbete. Det omfattar såväl lagstiftning som omfattande resursökningar till myndigheter och ideella organisationer som verkar på området. beslutade regeringen om en ny tioårig nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor, som började gälla . Med den nya strategin vill regeringen verka för en omorientering och främja utvecklingen inom området. Det framtida arbetet ska i högre grad inriktas mot att förebygga olika former av mäns våld mot kvinnor. Fokus sätts därför på mäns delaktighet och ansvar för att stoppa våldet. De samlade åtgärderna inom området omfattar för perioden –2020. Regeringen ser positivt på förslaget att införa en lex Lotta-lagstiftning. Dödsfallsutredningar enligt lagen (2007:606) om utredningar avseende vissa dödsfall är ett viktigt redskap i arbetet för att förbättra samhällets stöd och skyddet för dem som är mest utsatta, framförallt kvinnor och barn. Mot bakgrund av signaler om att verksamheten inte har fungerat som det var tänkt ser vi nu över vilka lagändringar som behövs för att göra utredningsverksamheten mer effektiv och ändamålsenlig. har vidare redan inlett ett samarbete med olika myndigheter som på olika sätt ska delta i utredningarna för att effektivisera och fördjupa dessa. Vid pågår en granskning av myndighetens hantering av det aktuella ärendet där en kvinna misshandlades så svårt att hon avled. Syftet är att se vilka lärdomar som kan dras och hur polisen kan undvika brister i hanteringen av den här typen av fall. Även hantering av det aktuella ärendet är föremål för granskning. Granskningen genomförs av riksåklagaren. För att förbättra skyddet för personer som förföljs eller trakasseras har en utredare haft i uppdrag att se över användandet av fotboja vid kontaktförbud. Bl.a. föreslås att möjligheten att använda fotboja för att övervaka ett kontaktförbud ska utökas. Förslagen är nu ute på remiss. Sammanfattningsvis pågår ett omfattande arbete både i och hos myndigheterna för att förhindra att liknande tragiska händelser inträffar. infördes ändringar i lagen (2007:606) om utredningar avseende vissa dödsfall. Ändringarna syftar till att utredningsverksamheten ska bli mer effektiv och ändamålsenlig. Utredningsverksamheten ska enligt förslaget utökas till att omfatta fler fall än där barn eller vuxna avlidit. När det gäller vuxna ska fall där brottet utgör försök, förberedelse eller stämpling till mord eller dråp utredas om brottet har begåtts av en närstående eller tidigare närstående person. Statliga förvaltningsmyndigheter föreslås under vissa förutsättningar vara skyldiga att ställa experter till utredningsmyndighetens förfogande. Vidare föreslås att dessa myndigheter också genomför tillsyn eller intern tillsyn av verksamhet som berörs av en utredning. Uppgifter om gärningspersonen ska kunna hämtas in i utredningar även när det gäller vuxna, och familjerådgivningen ska omfattas av uppgiftsskyldigheten enligt lagen. I lagen införs en ny bestämmelse om tystnadsplikt, och regleringen av verksamheten i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) föreslås ändras på så sätt att sekretessen, med oförändrat skaderekvisit, följer uppgiften. Lagen föreslogs i fortsättningen benämnas lagen om utredningar för att förebygga vissa skador och dödsfall. Lagändringarna trädde i kraft (prop. 2017/18:215, bet. 2017/18:SoU36, rskr. 2017/18:416). Utskottet föreslog i betänkande 2016/17:JuU1 ett tillkännagivande om brott mot äldre. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:90). Utskottet anförde därvid följande (s. 73 f.). Det finns personer och organiserade ligor som riktar in sig på att begå brott mot utsatta äldre. Ofta handlar det om att på olika sätt lura sig till att bli insläppt i någons hem i syfte att stjäla kontanter, kontokort och värdesaker. Men även olika former av bedrägeribrott, eller att överraska eller störa personer vid uttag av kontanter är vanligt förekommande. Utskottet anser att arbetet mot denna brottslighet är mycket angeläget och att det är viktigt att polisen har god förmåga att skydda äldre från att utsättas för brott var de än bor i landet. bör därför få i uppdrag att vidta åtgärder för att säkerställa att brott mot äldre förebyggs och utreds effektivt i hela landet. Arbetet bör redovisas till regeringen. Utskottet behandlade i betänkande 2016/17:JuU20 (s. 8 f.) motionsyrkanden om att utveckla arbetet mot våld mot äldre och om att straffen för brott mot äldre ska skärpas. Utskottet såg bl.a. mot bakgrund av det arbete som redovisats inte skäl att ställa sig bakom vad som efterfrågades i en motion om att följa upp reformen av straffskärpningsgrunderna i eller om att se över möjligheterna att skärpa straffen för brott som är riktade mot äldre och särskilt utsatta personer. Utskottet avstyrkte de aktuella motionsyrkandena. följde utskottets förslag (prot. 2016/17:104). Vid fjolårets beredning av motioner från allmänna motionstiden /18 avstyrkte utskottet vidare ett motionsyrkande om att införa en lex Lotta-lag (bet. 2017/18:JuU17, rskr. 2017/18:241). Utskottet hänvisade till att regeringen hade för avsikt att lämna över förslag till om ändringar i lagen (2007:606) om utredningar i vissa fall. Ändringarna syftar till att utredningsverksamheten ska bli mer effektiv och ändamålsenlig. Som framgår ovan har ändringar som syftar till att utredningsverksamheten ska bli mer effektiv och ändamålsenlig införts i lagen (2007:606) om utredningar avseende vissa dödsfall. Lagen benämns vidare numera lagen om utredningar för att förebygga vissa skador och dödsfall. Mot denna bakgrund saknas det skäl för utskottet att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2018/19:2418 (C). Utskottet delar uppfattningen i motion 2018/19:841 (S) yrkande 2 om att det är värdefullt om rättsväsendet ges utbildning om våld i samkönade relationer. Utskottet, som noterar att Nationellt centrum för kvinnofrid har uppmärksammat problemet med våld i nära relationer, anser dock inte att något tillkännagivande till regeringen är nödvändigt. Motionsyrkandet bör därför avslås. I motion 2018/19:2053 (L) yrkande 1 begärs att den s.k. straffskärpningsparagrafen i ska breddas så att den uttryckligen omfattar brott som begås för att kränka personer med funktionsnedsättning. Som utskottet tolkar motionärerna önskar dessa att 29 kap. 2 § 7 ska utvidgas så att även funktionshindrade omnämns i den uppräkning som finns i punkten. Funktionshindrade torde dock omfattas av lagrummets punkt 3 som avser om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig. Utskottet anser därför inte att det finns skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motionen. Som redovisats ovan omfattas våld mot äldre av regeringens nationella strategi för att förebygga mäns våld mot kvinnor. Vidare har Brå undersökt problemet med brott mot äldre och diskuterat brottsförebyggande och trygghetsskapande initiativ. Såldes pågår det arbete på området när det gäller brott mot äldre. Vidare torde äldre precis som funktionshindrade kunna omfattas av straffskärpningsbestämmelsen i 29 kap. 2 § 3 . Något tillkännagivande till regeringen med anledning av motionerna 2018/19:136 (SD) yrkande 21, 2018/19:792 (M), 2018/19:969 (M), 2018/19:1781 (S) och 2018/19:2870 (M) yrkande 5 är därför inte nödvändigt. Utskottet konstaterar att en sekretessbrytande bestämmelse motsvarande vad som efterfrågas i motion 2018/19:2865 (M) yrkande 3 har föreslagits i ett utredningsbetänkande som bereds inom . Denna beredning bör inte föregripas varför motionsyrkandet bör avslås. Ett omfattande arbete, bl.a. med anledning av skrivelse 2016/17:10 pågår för att förebygga våld och sexualbrott. Något tillkännagivande till regeringen bör därför inte göras med anledning av motion 2018/19:1031 (S). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att tillåta pepparsprej för personskydd. I motion 2018/19:1891 av (M) begärs ett tillkännagivande om att man bör överväga att tillåta försäljning av pepparsprej för personskydd i . För att inneha pepparsprej krävs tillstånd från (1 kap. 3 § e och 2 kap. 1–2 §§ vapenlagen [1996:67]). Bakgrunden är bl.a. att även om risken är liten att någon ska tillfogas allvarliga skador så har pepparsprej karaktär av vapen. Syftet är att fysiskt sätta en annan person ur spel, och även om sprejen i första hand är avsedd att användas i självförsvar har det visat sig att den även kommit till användning vid rån och liknande överfall (prop. 1995/96:52). En förutsättning för att meddela en privatperson tillstånd att inneha sådana anordningar är att det föreligger en särskild omständighet som medför ett synnerligt behov av anordningen för personligt skydd (2 kap. 5 § 3 vapenförordningen [1996:70]). Enligt vapenförordningen uppställs det vidare ett krav på att den som ansöker om tillstånd för att inneha pepparsprej ska visa att han eller hon kan hantera anordningen och ha kunskap om dess verkningar (2 kap. 3 § första stycket 5). Utskottet avstyrkte ett yrkande likalydande med motion 2018/19:1891 (M) vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /18 (bet. 2017/18:JuU17, rskr. 2017/18:241). Enligt utskottet var den gällande lagstiftningen, och dess prövning av behovet av pepparsprej för personligt skydd, väl avvägd. Utskottet vidhåller att den gällande lagstiftningen och dess prövning av behovet av pepparsprej för personligt skydd är väl avvägd. Motion 2018/19:1891 (M) avstyrks därför. Hedersrelaterat våld och förtryck Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. stärkta förebyggande insatser mot hedersrelaterat våld och förtryck, en egen brottsrubricering för hedersbrott och en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv. Jämför reservation 4 (M), 5 (M), 6 (M), 7 (M, SD, KD) och 8 (V) samt särskilt yttrande 1 (C), 2 (L) och 3 (C, L). I motion 2018/19:248 av och (båda SD) efterfrågas effektiva skydd för barn och unga mot hedersrelaterat våld (yrkande 1), att utsatta grupper i samhället identifieras och ges stöd (yrkande 2), att stödet utökas till de delar av civilsamhället som arbetar mot hedersbrott (yrkande 3) samt att regeringen tillsätter nya utredningar för att klargöra situationen i (yrkande 4). I kommittémotion 2018/19:2861 av m.fl. (C) yrkande 26 framhålls att människor ska skyddas från hedersrelaterad problematik och hedersrelaterade brott. Enligt motionärerna behöver därför i nationella kompetensteam förstärkas och kunskapen om hedersrelaterad problematik hos polis, åklagare, domstolsväsende och målsägandebiträden öka. I kommittémotion 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 9 framhålls att kunskapen inom rättsväsendet om hedersrelaterat våld och förtryck bör förbättras samt att specialiserade poliser och åklagare bör finnas för att stödja hanteringen av hedersbrott. I kommittémotion 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om att tydliggöra lagen så att polisen kan omhänderta unga i en hederskontext för att skydda dem eller för att säkerställa att den fortsatta utredningen inte försvåras. Motionärerna anför att ett visst stöd för ett ingripande och ett omhändertagande från polisen i en hederskontext ges i polislagen men att lagstiftningen upplevs som svårtolkad. I samma motion yrkande 11 begär motionärerna att det ska finnas möjlighet för polisen att skjuta upp eller låta bli att underrätta vårdnadshavare om att ett förhör med ett barn ägt rum om det är till men för barnet. Motionärerna anför att om förhör hålls med ett barn som misstänks vara utsatt för hedersrelaterad brottslighet ska vårdnadshavare enlig lag underrättas , såvida det inte innebär att utredningen försvåras. Det innebär problem i de fall inte har beslutat om att omhänderta barnet med stöd av LVU i samband med förhöret. Det kan innebära osäkerhet för barnet som då är utlämnat till familjen. Av samma skäl bör det enligt motionärerna finnas en möjlighet att underlåta underrättelse om det finns en vag misstanke om att barnet far illa i hemmet, även om undersökningen måste läggas ned. I samma motion yrkande 12 yrkas att polisen ska kunna höra barn som är som vittnen även utan vårdnadshavares godkännande i vissa fall. Motionärerna anför att när ett barn bevittnat hedersvåld måste vårdnadshavarna ge sitt godkännande för att polisen ska kunna genomföra ett förhör. Lagen är inte utformad med tanke på en hederskontext. Det måste enligt motionärerna finnas möjligheter för polisen att i vissa fall hålla ett förhör utan vårdnadshavarnas medgivande. I kommittémotion 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 6 efterfrågas vidare en kriminalisering av de s.k. moralpoliserna genom införande av ett särskilt brott, olaga frihetsbegränsning, som förbjuder tvång och otillbörliga påtryckningar som syftar till att upprätthålla heder. Motionärerna pekar på företeelsen med självutnämnda s.k. moralpoliser som tvingar kvinnor bosatta i förorten att följa informella regler som upprätthålls av män och i viss mån även kvinnor. Yrkanden av denna innebörd framförs även i partimotion 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 24 och i kommittémotion 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkande 24. I kommittémotion 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 7 begärs även en kartläggning av förekomsten av moralpoliser som begränsar människors frihet genom påtryckningar och tvång att följa informella regler. I yrkande 8 i motionen begär motionärerna att moralpolisernas tillträde till allmänna platser ska begränsas genom en möjlighet att meddela tillträdesförbud för personer som skapar otrygghet och begränsar andra personers rörelsefrihet i hederns namn. I motion 2018/19:1606 av (M) begärs att hedersrelaterat förtryck ska förhindras och straffas. Motionären anför att det behövs tydliga regler och hårda sanktioner för att förebygga, förhindra och straffa hedersrelaterad brottslighet och förtryck. Bland annat bör en särskild brottsrubricering för hedersbrott införas och moralpoliser kriminaliseras genom att ett särskilt brott, olaga frihetsbegränsning, införs. I kommittémotion 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 54 efterfrågas en egen brottsrubricering för hedersbrott. Enligt motionärerna ska bestämmelsen ha grov fridskränkning som förebild men även omfatta gärningar som begås av flera olika personer i samförstånd. En egen brottsrubricering för hedersbrott efterfrågas även i motionerna 2018/19:425 av (KD), 2018/19:1900 av (M), 2018/19:2806 av m.fl. (M) yrkande 23, 2018/19:2865 av m.fl. (M) yrkande 4, 2018/19:2918 av m.fl. (M) yrkande 22 samt 2018/19:2967 av och (båda SD) yrkande 3. I kommittémotion 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 55 begärs att hedersmotiv ska utgöra en särskild straffskärpningsgrund I motion 2018/19:1057 av Lawen Redar (S) efterfrågas en ny brottsrubricering alternativt en ny straffskärpningsgrund i när det gäller hedersbrott. Motionären pekar på att det saknas en samlad statistik över den hedersrelaterade brottsligheten då brottsligheten främst faller inom ramen för andra brottsrubriceringar såsom mord, fridskränkning, misshandel, hot, tvång, ofredande och olaga förföljelse. Dessa brott kan ha hedersmotiv men anses inte vara specifikt hedersrelaterade. För att kriminalstatistiken ska ge en mer heltäckande bild av brott som utgör hedersbrott eller begås med hedersmotiv behöver en ny brottsrubricering alternativt en straff-skärpningsgrund införas i . I partimotion 2018/19:2923 av m.fl. (L) yrkande 19 begärs att hedersrelaterat våld och förtryck måste bekämpas genom hårdare straff. Skärpta straff för hedersbrott efterfrågas även i motion 2018/19:248 av och (båda SD) yrkande 5. I motion 2018/19:1899 av (M) begärs ett tillkännagivande om att en egen brottsrubricering för oskuldskontroller bör införas. I kommittémotion 2018/19:2227 av m.fl. (V) yrkande 8 anför motionärerna att regeringen skyndsamt bör utreda hur lagstiftningen som omgärdar brotten om grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning kan skärpas så att mer än en person kan ställas till svars för respektive brott. Det som kännetecknar hedersrelaterat förtryck är enligt motionärerna den kollektiva kontrollen och bestraffningen, med flera närstående inblandade och dessa måste kunna lagföras mer effektivt. Som lagstiftningen ser ut nu är den inte anpassad till den verklighet som tusentals unga kvinnor och män lever i. I motion 2018/19:1558 av (M) begärs att rubriceringen hedersbrott ska ges ett annat namn. Motionären anser att maktbrott kan vara ett bättre namn då det i stor utsträckning handlar om gruppens eller familjens ansedda rätt att bestämma och ha makt över en enskild person. Enligt 4 kap. 4 a § döms den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud mot en närstående eller tidigare närstående person för grov fridskränkning till fängelse i lägst och högst . En förutsättning för att brottet ska kvalificeras som grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning är att var och en av gärningarna utgjort ett led i en upprepad kränkning av personens integritet och att gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Om gärningar som anges i första stycket har begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, ska han i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. I 3 kap. 5 § stadgas att den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd, döms för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Av kommentaren till 3 kap. 5 § framgår att (se m.fl., [, Zeteo], kommentaren till 3 kap. 5 §) rekvisitet sjukdom också inbegriper psykisk sjukdom och psykisk invaliditet. Under sjukdom faller också sådant psykiskt lidande som medför en medicinskt påvisbar effekt, t.ex. en psykisk chock. Enligt 6 kap. 1 § (FB) har barn rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Av 6 kap. 2 § FB framgår att ett barn står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Vårdnaden om ett barn består till dess att barnet fyller . Den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov enligt 1 § blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter samt ska bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. I syfte att hindra att barnet orsakar skada för någon annan ska vårdnadshavaren vidare svara för att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas. När det gäller vårdnadens utövande har vårdnadshavaren rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter (6 kap. 11 § FB). Vårdnadshavaren ska i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Om någon som kan antas vara under anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling, får han eller hon tas om hand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden (12 § polislagen [1984:387]).