bet · H601KU20 · 2019-06-17 00:00:00 — Arbetsförmedlingen och Inspektionen för vård och omsorg. I båda fallen handlade det om behovet av bättre samverkan. Som svar på en fråga om det verkligen var en frivillig överenskommelse svarade att den var frivillig såtillvida att generaldirektören var överens med regeringen om att om det inte finns ett förtroende kan man inte fortsätta. Däremot delade inte den tidigare generaldirektören den kritik som regeringen hade. Hon höll inte med om den, och i den meningen fanns det naturligtvis en frustation över att inte få fortsätta eftersom i hennes ögon hade ingenting brustit. Där var det helt enkelt olika bedömningar, men var hon väldigt tydlig – även i samtal långt innan regeringen fattade det här beslutet – med att om det finns en bristande tillit finns den inte. Då kan man inte ha den här typen av uppdrag. Där fanns samsynen om förtroendefrågan. konstaterade också att generaldirektören inte överklagade regeringens beslut och att man väl kan säga att det fanns en form av godkännande även där. På en fråga om det inte var en politiskt motiverad förflyttning och att man sent omsider insåg att det inte förelåg synnerliga skäl för en förflyttning svarade att om det hade varit av politiska skäl så hade tidpunkten varit väldigt illa vald. Att göra så väldigt nära ett val kan bara spä på spekulationerna. Enligt är bedömningen nog ändå att det hade funnits synnerliga skäl för en omedelbar förflyttning och att det var för att myndigheten inte leddes på ett från allmän utgångspunkt godtagbart sätt, enligt regeringens bedömning. höll utskottet en utfrågning med statsrådet (bilaga B8). Statsrådet anförde inledningsvis följande. är en av våra absolut största och viktigaste myndigheter. En god dialog såväl mellan departementet och myndigheten som mellan myndigheten och andra aktörer, samt mellan myndigheten och medborgare, är i uppdrag helt centralt. Fokus för sjukförsäkringen har varit att kombinera en rättssäker handläggning och tillämpning med ett bra stöd för individen för att människor ska kunna komma tillbaka till både hälsa och arbete igen. Försäkringen bygger på balansen mellan dessa olika delar. Det var för detta uppdrag som regeringen utsåg till ny generaldirektör för . har stärkt handläggningen och fokuserat på rättssäkerheten. Effekterna var att sjuktalen stabiliserades. Från många olika håll – hälso- och sjukvården, andra myndigheter, arbetsmarknadens parter i bred bemärkelse och, inte minst, individer – fick departementet dock alltmer tydliga signaler om att lagstadgade samordningsuppdrag inte prioriterades av myndigheten i tillräcklig omfattning. Samarbeten med aktörer avslutades och försämrades kraftfullt. Som en reaktion på detta genomförde departementet fr.o.m. t.o.m. inte mindre än 16 olika dialoger med ledning. Tre av dessa dialoger var också extraordinära möten mellan generaldirektörerna för och Arbetsförmedlingen som handlade om behovet av att förbättra samverkan. Två av mötena var mellan och Inspektionen för vård och omsorg. Temat för dessa var också behovet av en förbättrad samverkan. som var generaldirektör för gav regeringen inte mindre än åtta olika regeringsuppdrag för att förstärka styrningen när det gällde samverkan och samordning. kunde departementet dock konstatera att trots dessa tydliga signaler mottogs det inte på myndigheten. Departementet fortsatte också att få tydliga signaler från andra aktörer om att samverkan inte förbättrades. Bara det faktum att regeringen behövde fatta så många formella beslut om samverkan, något som det redan står i socialförsäkringsbalken att myndigheten ska göra, borde vara tillräckligt för att en rutinerad generaldirektör ska kunna ta till sig det. Detta ledde fram till att regeringen landade i att förtroendet för den dåvarande generaldirektörens förmåga att leda i en riktning mot ett ökat fokus på samordning och samverkan helt enkelt inte fanns. , både till statsrådet och till den tidigare statssekreteraren , hade generaldirektören gett uttryck för att hon inte kunde vara kvar som myndighetschef för om regeringen inte hade förtroende för hennes sätt att leda myndigheten. När statsrådet slutligen vid mötet förklarade för henne att detta förtroende inte längre fanns blev slutsatsen att hon inte kunde vara kvar som generaldirektör för och att hon i stället skulle anställas i . Detta innebär inte att hon delade departementets uppfattning om bristerna i ledningen av myndigheten, men det fanns en samsyn om att hon inte kunde vara kvar, om det inte fanns förtroende för hennes sätt att leda myndigheten. Frågan om regeringen har förtroende för myndighetschefen är i den delen digital i den bemärkelsen att antingen finns förtroendet eller också finns inte förtroendet. När regeringen bedömer att man inte längre har förtroende för myndighetschefens sätt att leda verksamheten är det nödvändigt att ta i frågan om att skilja henne från myndigheten . En myndighet som kan inte ens ha en myndighetschef som inte har regeringens förtroende. Vidare framkom att departementet också upplevde att man i dialogen med fick en myndighet som vände sig alltmer inåt. tog departementet emot en skrivelse från och Kommuner och Landsting. I skrivelsen beskrivs problematiken med en myndighet som fattar beslut utan att informera aktörer som drabbas av besluten och genomför dem – en myndighet som inte samverkar på det sätt man har kunnat förvänta sig. Skrivelsen tillställdes även . Departementet fick också dessa signaler från hälso- och sjukvården i omfattande kontakter på olika nivåer och inte minst i de kontakter som departementet hade med Arbetsförmedlingen. Alla dessa signaler sammantaget ledde fram till att departementet intensifierade dialogerna med myndigheten. Det skedde både i form av traditionella myndighetsdialoger där frågan togs upp och i form av extraordinära dialoger med myndigheter – särskilda dialoger mellan Arbetsförmedlingens generaldirektör och generaldirektör, där själva syftet med mötet var att tala om den bristande samverkan och hur den skulle kunna åtgärdas. När det gäller den extraordinära dialogen framhöll statsrådet att Arbetsförmedlingen hade varit ute i medierna och kritiserat den bristande samverkan. Detta är efter att den första dialogen inleddes, och departementet fick inte heller någon kvittens på att man förstod vikten av detta. Detta ledde till att statsrådet hade ett enskilt samtal med generaldirektören och meddelande henne att hon inte längre hade regeringens förtroende. Statsrådet framhöll också att det aldrig har handlat om någon kritik mot person. Det har handlat om hennes sätt att utföra sitt uppdrag och leva upp till den lagstiftning som styr verksamhet där man från och regeringens sida såg brister. Vidare framhöll statsrådet att hon aldrig tagit ordet varning i sin mun. Det kom från en rubrik efter en intervju i Bara Politik . Då kom det en flash där det stod att varnades. Statsrådet framhöll att vid det här laget är den f.d. generaldirektören den enda som säger att kritik inte framfördes. Detta vidimeras av både stats-sekreterare om de diskussioner som fördes när hon var närvarande och inte minst av f.d. statssekreteraren som var den som förde dialogerna. hade departementet lagt ett dialoguppdrag om att behövde få ett regeringsuppdrag för att se till att förbättra dialogen med hälso- och sjukvården. Departementet lade också ett tydligare nolltoleransuppdrag i dialogen för att människor inte skulle trilla mellan stolarna mellan Arbetsförmedlingen och . Generaldirektören hade uttryckt att hon inte kunde vara kvar som generaldirektör för om regeringen inte hade förtroende för henne. På det sättet fanns det en samsyn mellan regeringen och henne att hon inte kunde vara kvar när inte längre förtroendet fanns. Det innebär inte att hon därmed delar regeringens syn på varför förtroende inte fanns. Statsrådet anförde också att om det inte hade skett på grundval utav den samsynen så hade det blivit en förflyttning – vilket det inte var i det här fallet – eftersom det hade varit nödvändigt med tanke på myndighetens bästa. Bedömningen är att då hade det funnits synnerliga skäl för förflyttningen och att den då skulle ske . Grunden för det är att är en stor myndighet med många anställda som har ett samhällsviktigt uppdrag. Som statsrådet nämnt tidigare uppfattade de att det fanns en samsyn i att inte kunde vara kvar som myndighetschef om regeringen inte hade förtroende för henne. Därför motsatte sig inte i praktiken beslutet om att anställa henne i . Däremot har det återigen varit tydligt både då och senare att Begler inte delade synen gällande grunderna för regeringens bristande förtroende. Det är också en del av den grundläggande problematiken. Statsrådet upprepade att en samsyn fanns om att inte kunde vara kvar och leda verksamhet. Därmed blev vare sig förflyttning eller synnerliga skäl någonting som över huvud taget kom in i bilden i det här sammanhanget. På en fråga från utskottet om statsrådets syn på att efterfrågade en motivering till beslutet om förflyttning, anförde statsrådet att hon är medveten om att framförde en sådan synpunkt över telefon till statssekreterare . Även om det hade varit så att man inte hade ansett att det var samsynen som ledde fram till att lämnade menade statsrådet att det ändå hade funnits grund för en förflyttning enligt och att det därmed också hade funnits synnerliga skäl för att detta skulle ske . Statsrådet framhöll att per telefon fick redogjort för sig att hon inte kunde vara kvar, att det handlade om en omedelbar förflyttning och att grunden för det var att förtroendet inte fanns för hennes sätt att leda myndigheten vidare. anser departementet inte att den delen är tillämplig, eftersom man anser att det fanns en samsyn i och med att generaldirektören vid upprepade tillfällen hade sagt att hon inte kunde vara kvar om regeringen inte hade förtroende. Statsrådet framhöll också att det som diskuteras vid myndighetsdialogerna är de uppdrag som har och hur myndighetens ledning ser till att de genomförs i myndighetens verksamhet. Vid mötena diskuteras dessa frågor muntligen. Enligt statsrådet medverkade styrelseordförande vid myndighetsdialogerna , och . Vid de tillfällena diskuterades t.ex. de olika uppdrag som har, de olika utmaningar man såg, de eventuella brister som förekom och de uppdrag som regeringen hade för avsikt att ge. Efter mötet och det enskilda samtalet med , tog statsrådet kontakt med och redogjorde för läget inför henne. Då förde statsrådet en mycket öppen dialog med , och hon träffade henne också. Statsrådet anförde att redan i det första regleringsbrevet till myndigheten var det väldigt tydligt att en bättre balans i tillämpningen av försäkringen skulle behövas och att prövningen av rätten till ersättning skulle kombineras med stöd till individen samt att detta skulle ske i samverkan med berörda aktörer. Statsrådet framhöll också att hon tycker att man måste ge en myndighetschef tid och möjlighet att visa om hon har för avsikt att byta inriktning, men när man såg att den kvittensen inte fanns, inte minst vid mötet , måste man byta ut ledningen för . Statsrådet framhöll att man hade mottagit önskemål från när det gäller vissa lagstiftningsförändringar och att man har och har haft ett pågående arbete på och , t.ex. när det gäller frågan om sjukersättning, som var en sådan fråga som de lyfte. Men ibland kan även lagstiftningsvägen vara en komplicerad process att komma fram. Statsrådet konstaterade att i och med att det i grund och botten fanns en samsyn om att om generaldirektören inte hade förtroende kunde hon inte vara kvar, och att statsrådet hade framfört detta inte bara utan också , blev de övriga bestämmelserna – både förflyttningsbestämmelsen enligt och frågan om synnerliga skäl – inte tillämpliga. Men hade det varit så att man inte hade ansett att den samsynen fanns, om detta skulle ha bedömts som en förflyttningssituation enligt , är bedömningen att den hade varit möjlig att genomföra och dessutom att det hade funnits skäl för den omedelbara förflyttningen. Enligt regeringens bedömning leddes myndigheten inte på ett från allmän utgångspunkt godtagbart sett, vilket slutligen ledde till att förtroendet för generaldirektörens förmåga att leda myndigheten saknades. Statsrådet framhöll att särskilt när det handlar om den här typen av väldigt komplexa uppdrag som man har som generaldirektör för en stor myndighet är det väldigt många överväganden som måste göras innan man landar i ett sådant här beslut. Statsrådet anförde att hon till sin hjälp har både den kompetens som finns i och när man väger de juridiska aspekterna och också hur man, med stor respekt för enskilda, kloka människor, vill hantera en sådan här situation och att det finns omfattande rutiner och stöd från i form av juridik och kunskap i dessa frågor. Statsrådet uppfattade inte att vid mötet på något sätt signalerade någon annan uppfattning än att hon skulle vilja vara kvar trots att man hade framfört att hon inte hade regeringens förtroende. Däremot har statsrådet i medier efteråt tagit del av hennes frustration, som statsrådet tror mer bottnar i att Begler inte delar grunderna för den förtroendebrist som uppstod. Statsrådet anförde att hon känner sig väldigt trygg med den process som man har haft med och dess generaldirektör och hur den har kommunicerats och dokumenterats. Statsrådet ansåg att de på ett fullödigt sätt har hanterat situationen men medgav att man kanske borde ha dokumenterat detta ännu tydligare. Inledningsvis vill utskottet framhålla att granskningen avser statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Den inriktas i första hand mot ärendenas formella sidor och handläggningsfrågor. I regeringens styrande funktion ingår en skyldighet att leda den statliga förvaltningens verksamhet och att inför ansvara för att den statliga sektorn fungerar i enlighet med beslut och regeringens direktiv och ambitioner. Av detta följer att det åligger regeringen att säkerställa att det finns den kompetens som behövs i ledningen för den statliga förvaltningen. De statliga myndigheterna har i flera avseenden en självständig ställning. Förvaltningen lyder under regeringen och har till uppgift att förverkliga dess politik. Den grundläggande uppgiften för en chef i statsförvaltningen är att leda arbetet i enlighet med statsmakternas intentioner. Myndighetschefen anställs av regeringen och har att svara inför regeringen, vilket innebär att en myndighetschefs arbetsuppgifter och anställningsförhållanden är speciella. Genom att anställa en person för en bestämd tid har regeringen åtagit sig en förpliktelse mot personen i fråga. Förflyttningsinstrumentet betonar det tidsbegränsade arbetsgivaransvaret som det ger regeringen en möjlighet att få arbetsuppgiften utförd under återstoden av anställningstiden. Bestämmelsen innebär att en myndighetschef kan förflyttas mot sin vilja. En förflyttning innebär både en form av tvångsentledigande och en tillsättning av en ny anställning. I praktiken anställs ofta en tidigare myndighetschef i . En annan sak är att om myndighetschefen själv skulle önska det har regeringen full frihet att besluta om entledigande. Regeringens möjlighet att skilja en myndighetschef från hans eller hennes anställning tar avstamp i vårt statsskick och i förhållandet mellan regeringen och förvaltningen. Regeringen ansvarar inför för förvaltningens verksamhet och måste kunna omplacera en myndighetschef om den anser att chefskapet inte utövas på ett tillräckligt bra sätt. Enligt utskottets mening måste regeringen alltid förhålla sig till bestämmelserna om förflyttning i så att inte syftet bakom dessa undergrävs, även när det inte är fråga om ett tvångsentledigande. Som utskottet har understrukit syftar den gällande ordningen för att skilja eller förflytta en myndighetschef från en anställning till att säkerställa myndigheternas och deras chefers självständighet. Det är mot denna bakgrund av central betydelse att det finns sakliga och objektivt godtagbara skäl för ett beslut om förflyttning av en myndighetschef. Utskottet anser att det ankommer på regeringen att bereda frågor om utnämningar och förflyttningar på ett så omsorgsfullt sätt att det kan förutsättas att myndighetschefen i fråga ska komma att stanna kvar förordnandet avser. Detta är enligt utskottets mening en god ordning som alltid bör gälla. Enligt utskottets mening finns det inte några skäl att vara mindre omsorgsfull i en situation där en myndighetschef och regeringen är överens om att myndighetschefen ska lämna sin anställning i en myndighet för att anställas i , än om avskiljandet från anställningen sker mot myndighetschefens vilja. I den nu aktuella granskningen har företrädarna för regeringen och den tidigare generaldirektören olika bilder av vad som förekommit dels vid myndighetsdialogerna, dels vid dialogen om fortsatta anställning som generaldirektör. Statsrådet och de f.d. statssekreterarna har inför utskottet betonat att det fanns en samsyn mellan och departementet om att hon inte kunde fortsätta som generaldirektör för eftersom förtroende inte fanns. har å sin sida gjort gällande att hon i samtal med den tidigare statssekreteraren har efterfrågat vilka synnerliga skäl som fanns för att genomföra förflyttningen . Att uppgifterna som har lämnats i granskningen går så pass mycket isär är otillfredsställande. Utskottet ska kunna förvänta sig att de uppgifter som lämnas bidrar till att skapa klarhet och ger en rättvisande bild av vad som har skett. Som framgått ovan är det regeringens uppgift att styra riket och att leda förvaltningen, vilket ställer krav på en tydlig och förtroendefull dialog med myndigheterna. Av granskningen framgår enligt utskottet att dialogen mellan departementet och generaldirektören inte har levt upp till de krav som kan ställas i detta avseende. De synpunkter som fanns på hur utförde sitt uppdrag att samverka med berörda aktörer uppfattades inte av myndighetens generaldirektör. Det står vidare enligt utskottet klart att förflyttningen skedde mot vilja. När efterfrågade skälen för att genomföra förflyttningen av henne fick hon inga sådana. Enligt utskottet faller det på statsrådet att försäkra sig om att förutsättningarna för att flytta en myndighetschef från dennes anställning föreligger och att dessa också klargörs för myndighetschefen. Vidare kan utskottet konstatera att någon dokumentation kring förflyttningen inte har gått att uppbringa. I samband med övervägandena om det finns tillräckligt starka skäl för att skilja en myndighetschef från dennes anställning bör enligt utskottet även beaktas vilken dokumentation som kan behövas av dialogen med myndighetschefen. Utskottet vill i sammanhanget framhålla att i de fall en myndighet, som t.ex. , leds av en styrelse måste också styrelsen involveras när synpunkter som gäller myndighetens ledning tas upp av departementet. Statsrådet bär ansvaret för de brister som i ovannämnda hänseenden har framkommit i granskningen. 2.3 En pressekreterares anställning vid Försvarsdepartementet I en anmälan till (dnr 1365-2018/19), bilaga A2.3.1, begärs det att utskottet granskar vilken kännedom försvarsminister haft om sin pressekreterares bindningar till försvarsindustrin, när han fått sådan kännedom och hur han har agerat dels när det gäller deltagande i seminarier och liknande, dels när det gäller pressekreterarens anställning. I anmälan uppmärksammas även det avgångsvederlag som betalats ut till pressekreteraren. Till grund för granskningen ligger bl.a. en promemoria som har upprättats inom Försvarsdepartementet, bilaga A2.3.2. Utskottet har vidare hållit utfrågning med försvarsminister , bilaga B9. Pressekreterarens bindningar till försvarsindustrin I olika artiklar i (DN) finns uppgifter om att försvarsminister dåvarande pressekreterare haft bindningar till försvarsindustrin. När pressekreteraren rekryterades till 2014 drev hon ett eget bolag, som startade och drev ett evenemang i kallat Försvarspolitisk Arena (FPA) enligt artikeln Försvarsministerns medarbetare har nära kopplingar till försvarsindustrin som publicerades på DN:s webbplats . lämnade pressekreteraren över det nämnda bolaget till sin make och ytterligare familjemedlemmar. registrerades företagsnamnet Försvarspolitisk Arena i hos . Enligt uppgifter i DN:s ovannämnda artikel från – stod försvarsministerns pressekreterare som anmälare och kontaktperson i Region databas för anmälan till 2015 – angavs en av pressekreterarens söner, bosatt i , som ansvarig person i polisens intyg inför 2016, men beslutet sändes hem till försvarsministerns pressekreterare i – publicerades filmklipp från evenemangen på , där bildtexten uppger försvarsministerns pressekreterare som avsändare tillsammans med hennes kontaktuppgifter. , 2016 och 2017 gjorde försvarsministern åtminstone elva framträdanden på FPE, enligt . FPA begärdes i likvidation ; aktierna hade då sålts till ett företag som mot ersättning tar över bolag så att ägarna snabbt kan få ut sina pengar och lämna styrelsen, allt enligt . I den ovannämnda artikeln har pressekreteraren svarat på frågor om sitt engagemang i FPA efter 2014. I en artikel med rubriken : Jag trodde att företaget var avvecklat, som publicerades på DN:s webbplats , svarade på frågor om pressekreterarens kontakter med försvarsindustrilobbyn. uttalade inledningsvis följande: När [pressekreteraren] anställdes så klargjordes att hennes engagemang i företaget och andra styrelseuppdrag skulle avvecklas. Och jag har informerats om att så skett. På frågan ”Det här med familjen var okänt för dig?” svarade följande: Det jag har känt till är att det här skulle avvecklas, både företag och styrelseuppdrag. Det var det jag informerades om. På frågan ”Du utgick från att hon inte haft med detta att göra?” svarade : Ja, jag har inte haft anledning att fundera på det. På frågan om det var pressekreteraren som bokade på FPA:s möten, svarade han följande: Det går till så att jag blir inbjuden av olika organisationer. Sedan gjordes det i ordning ett schema hur jag skulle medverka i som jag slutligen godkände. Men jag uppfattar att de var olika organisationer som hade stått för inbjudningar. Tillfrågad om det var [pressekreteraren] som bokade in honom, svarade : Ja, hon har ju skött mycket av det här, så är det ju. På frågan om han blev själv förvånad när han fick läsa det här i , svarade : När det här uppdagades så gav jag tjänstemannaorganisationen vid departementet i uppdrag att stämma av de frågor som föranletts av DN:s uppgifter. Den bedömning som tjänstemännen gjorde har redovisats för mig. Resultatet av den är att medarbetaren inte anses ha agerat i enlighet med riktlinjerna när det gäller två frågor. Dels ett föredrag som hon hållit 2015, dels hur hon avvecklat sitt engagemang i företaget . Och i de här samtalen så kom medarbetaren själv fram till att hon omgående avslutar sin anställning. Pressekreteraren har tidigare även varit kommunikationsdirektör för lobby-organisationen och försvarsföretagen (SOFF) som representerar stora försvarsindustri- och vapenkoncerner, enligt artikeln pressekreterare hjälpte lobbyister i påverkansarbete mot politiker, som publicerades på DN:s webbplats . Enligt artikeln har hon varit styrelseledamot för lobbyföreningen Security (Sacs) som företräder bolag som producerar utrustning och tjänster för civil säkerhet; detta uppdrag lämnade hon i samband med att hon blev pressekreterare åt . höll pressekreteraren ett föredrag vid . Pressekreteraren var en av föredragshållarna under punkten Hur fungerar politiken. I den nämnda artikeln uppges att dokument visar att pressekreteraren bl.a. gick igenom vilka utskott som skulle vara av intresse för Sacs och vilka drivkrafter en ledamot i utskott har. Hon visade också en presentation som gjorts med logotyp där hon i ett flöde över riksdagsledamöters drivkrafter skissat in Sacs logotyp i anslutning till rubrikerna Valkretsen, Media, utskott och Partiet, enligt samma artikel i .