bet · H601KU11 · 2019-01-18 00:00:00 — Det jag som ny ledamot kan tycka är att det är väldigt bekymmersamt att se hur många medborgarnära verksamheter som har ganska grundläggande brister till exempel när det gäller förvaltningsrätt, synen på offentlighet och sekretess samt respekten för den enskildes integritet. Det tycker jag är ganska bekymmersamt. Jag tänker naturligtvis på det som har sagts här om hälso- och sjukvården och . Det jag också tycker är bekymmersamt – givet de stora organisationsförändringar vi har sett när det gäller Arbetsförmedlingen, och polisen, där man har gått in i stora nationella organisationer – är just hur denna utveckling sker. När man går in i en så stor nationell organisation går det att tycka att det rationella borde vara att man har bättre möjligheter att kvalitetssäkra organisationen när det gäller utbildning, uppföljning av rutiner och så vidare. Jag tycker dock inte riktigt att vi i dessa ämbetsberättelser kan skörda frukterna av det. Vi får hoppas på en förbättring, men där spelar JO en fortsatt viktig roll. Jag vill återkomma till chefsJO när det gäller kriminalvården. På s. 23 beskrivs en aspekt som chefsJO kanske av utrymmesskäl inte hann gå in på men som jag tycker är väldigt viktig. Det handlar om likvärdig behandling av män och kvinnor i kriminalvården. Det finns ju flera uppmärksammade ärenden där man inte ens kan planera för förlossning av barn i denna verksamhet. Vi har hört att Kriminalvården har för avsikt att bygga ut sin kapacitet. Myndighetens generaldirektör är väldigt bekymrad över hur detta ska gå. Han förordar även andra typer av möjligheter än just fängelse. När det nu finns resurser att bygga ut kapaciteten måste prioriteringen att säkerställa en likvärdig behandling av kvinnor och män iakttas, men det känns inte som att det riktigt finns stöd för det. Jag noterar att chefsJO säger att hon avser att återkomma och följa upp detta, och jag vill understryka vikten av det. Det vore intressant om chefsJO kunde utveckla det här. , JO: När det gäller placering på anstalt av intagna medförande barn eller av gravida har jag fått en återredovisning från Kriminalvården. Jag ifrågasatte bland annat om det var så att man kanske skulle behöva ha anstalter med särskilda platser för denna typ av verksamhet för att kunna ge de förutsättningar som krävs. Det anser inte Kriminalvården att man bör ha. De tycker att närhetsprincipen är viktigare och att man därför inte ska ha speciella platser för kvinnliga intagna med medföljande barn. Däremot har de nu sett över rutinerna lite grand kring att ta reda på om en kvinna är gravid och så vidare inför en verkställighet för att ha bättre förutsättningar för det. När det gäller skillnaderna eller de sämre förutsättningarna att ge ett bra verkställighetsinnehåll till kvinnliga intagna eftersom de är en sådan liten andel – , tror jag, av de intagna – och hela verksamheten är uppbyggd kring manliga intagna har jag inte begärt en återrapportering, men jag har sagt att jag ska följa ärendet. Det gör vi när vi är ute och inspekterar. har vi inte varit på kvinnoanstalter under det gångna verksamhetsåret, men det är möjligt att vi kommer att vara det under det kommande verksamhetsåret. Det är naturligtvis inte rimligt att förutsättningarna för att kvinnliga intagna ska återanpassas i samhället och ha en meningsfull verkställighet är sämre än för manliga intagna. Det är inte godtagbart, och jag förutsätter att Kriminalvården arbetar med detta. Men vi har som sagt ännu inte varit ute på en uppföljning av anstalterna. (V): Jag reflekterade över två saker. ChefsJO tog upp att det har blivit svårare för enskilda att komma med klagomål på hälso- och sjukvårdsområdet. Kopplat till de diskussioner som har förts – också när KU har träffat justitieombudsmännen – om just brister i ordinarie tillsynsverksamheter, där JO är den som finns vad gäller kriminalvård, har vi haft områden där den enskilde har haft möjlighet att klaga. börjar dessa områden dock begränsas. Är det någon trend i detta att man inte kommer till skott med att ha en egen tillsynsmyndighet för kriminalvården som möjligheterna inom sjukvården försämras, eller är det bara olyckligt i största allmänhet? Jag funderade också på Kronofogden och redogörelse. Det är ett område som vi belyste väldigt mycket rörande medelstilldelning och bemötande av enskilda individer. Jag har ett svagt minne av att du sa ungefär samma sak då, – nu har man tagit detta på allvar och börjat reda upp i detta med medelshanteringen. Då undrar jag: Har det hänt något, eller är det jag som minns fel? Har man tagit det ännu mer till sig än ? , JO: När det gäller Kronofogden är det riktigt att problemen togs upp även . Jag kan bara döma av antalet klagomål som kommer in, och under det verksamhetsår som vi nu redovisar är det färre klagomål än under verksamhetsåret innan. Av detta har jag dragit slutsatsen att vi är på rätt väg när det gäller Kronofogden. , JO: När det gäller möjligheterna att få klagomål prövade och frågan om ordinarie tillsynsmyndigheter och så vidare skulle jag inte säga att det är en trend. När det gäller Kriminalvården var det ett rättspolitiskt val som gjordes. Man satsade i stället på en intern tillsyn både hos polisen och Kriminalvården och ska nu se hur det fungerar för att sedan utvärdera. När det gäller hälso- och sjukvården var det också ett rättspolitiskt val som gjordes av . Den klagomålshantering med möjlighet till överklagande som fanns i den särskilda i form av disciplinansvar, då det blev en rättslig prövning, togs bort. Det gjordes för att man trodde och hoppades att det skulle ge bättre förutsättningar för inrapportering av risker och skador i hälso- och sjukvården. Jag har inte sett någon uppföljning av om det faktiskt blev så. Jag tror också att det inte nödvändigtvis finns en sådan motsättning och att man kanske kan lösa problemet på andra sätt. Jag möter både patienter och yrkesutövare som upplever sig som rättslösa. handlar det om en tillsynsmyndighet som uttalar kritik och där man inte kan få en överprövning. I IVO:s tillsyn har det även satsats mer på systemfel och i viss mån successivt begränsat IVO:s skyldigheter att utreda enskilda klagomål. Detta är val som har gjorts, men jag tycker att detta får konsekvenser för rättssäkerheten för både patienter och personal. JO kan här inte ersätta den ordinarie tillsynsmyndighetens eller den särskilda nämndens prövning, eftersom vi inte har den medicinska kompetensen och är inte lämpade för att utreda den typen av frågor. Skånberg (KD): Ordförande! Tack, JO, för det arbete som ni har gjort ! Vi vet att detta är oerhört viktigt för medborgarna. Det här är sista instansen och sista möjligheten till återupprättelse. Bland alla de exempel som ni lyfter upp och ger återupprättelse vill jag nämna den kvinna som fick befinna sig naken, så när som på trosorna, i arresten i ett utomordentligt utsatt läge. När hon ville gå på toaletten blev hon hänvisad till att kissa i golvbrunnen. Genom att ni fördömer detta återupprättar ni henne och alla som på liknande sätt har fått sin rätt förtrampad. Tack för det! Jag vill nu gå till s. 14 och titta på dem som av olika skäl inte fick sin sak prövad. Det står så här: ”Närmare 400 ärenden har skrivits av med hänvisning till att den anmälda frågan har utretts i ett tidigare ärende eller är under utredning i ett pågående ärende.” Sedan kommer det jag vill lyfta fram: ”Det förekommer också att JO i stället för att utreda en anmälan där det finns skäl att misstänka att en myndighet brustit i handläggningen i sitt beslut endast erinrar om gällande bestämmelser. Sådana beslut kan meddelas när det påstådda felet är vanligt förekommande och när JO anser att saken kan bero med en påminnelse om hur myndigheten ska agera i den situation som beskrivits i anmälan. har denna möjlighet använts i närmare 200 ärenden.” Jag kan förstå hanteringen och inser att den är rimlig. Men hur ser uppföljningen ut? Leder detta till att dessa 200 fall får sin rätt i annan instans? , JO: Någon uppföljning kan vi naturligtvis inte göra av om detta ledde till en skillnad. Anmälaren får dock klart för sig vilka regler som gäller. Myndigheten påminns också om att det är dessa regler som gäller. Den garanti som kan finnas är naturligtvis inte densamma som i ett utrett ärende, men det kan leda till att den enskilde, om han eller hon inte får sin rätt efter detta, kan återkomma till JO. Vi kan då se att man, trots att man har blivit påmind om det hela, inte har följt regelverket. I dessa fall vet vi som regel inte säkert om det har gjorts fel eller inte. Det som har kommit fram är inte tillräckligt för att vi ska kunna prioritera att utreda ärendet, men vi vill ändå för säkerhets skull påminna om hur det ska gå till så att alla inblandade känner till och förstår det. (L): Ordförande! Tack, JO, för ett mycket bra arbete! Jag instämmer naturligtvis i vad samtliga talare redan har anfört om vikten av ert grundläggande arbete för människors fri- och rättigheter och möjligheter att leva sina liv. Min fråga innebär en fördjupning på ett område som inte nämnts så mycket i dagens föredragning. Jag tycker dock att den får en grundläggande vikt i ämbetsberättelsen. Det rör lagområdet LSS, som för mig är en pelare i att ge människor möjlighet att utöva sina fri- och rättigheter. JO påpekar ett antal problem där enskildas beslut om stöd har omprövats till de enskildas nackdel och att det inte finns särskilt mycket lagstöd för det. Det får dock förödande konsekvenser. Ni pekar också på handläggningstiderna som i dessa ärenden har blivit rejält långa i dessa ärenden, något som ställer till det väldigt för enskilda. Vad jag förstår håller ställföreträdande JO, , på med en ytterligare utredning. Det ska komma en slutsats av det . Jag ser verkligen fram emot den. Min fråga är om ni har sett på mer bakomliggande grunder till varför kommuner dels inväntar beslut, dels ändrar beslut till enskildas nackdel i den omfattning som verkar ske. Om man tillåter sig tolka era granskningar lite grand verkar det vara på det viset. Är det ändringar i lagstiftningen som behöver komma till stånd? Ni granskar ju kommun för kommun. Hur ska man se till att det blir likadant över hela landet och få till ensade bedömningar? Hur gör man för att inte bara få ett nedslag i enskilda bedömningar? Vad jag förstår skiljer det sig väldigt mycket i hur man hanterar denna lagstiftning. Hur ska vi komma till rätta med dessa bekymmer så att enskildas rätt blir likadan i hela landet? , JO: När det gäller de beslut som handlar om att ändra LSS-beslut till någons nackdel finns det i ämbetsberättelsen två sådana. Ett beslut fattades av chefsJO och ett fattades av mig. Jag kan tala om mitt fall. Frågan handlade då egentligen om huruvida ett beslut som gällde tills vidare kunde ändras så att det blev tidsbegränsat. Det var vad som skedde. När vi utredde frågan landade vi i att det var ett beslut som ändrats trots att det varit ett gynnande beslut. För att man ska kunna göra en ändring finns det vissa regler som måste vara uppfyllda, och de var inte uppfyllda i mitt ärende. Därför fick nämnden i fråga kritik. Detta är kanske ingen typisk LSS-fråga i sig utan snarare en förvaltningsrättslig eller förvaltningsprocessrättslig fråga, som handlar om förutsättningarna för att kunna ändra gynnande beslut på eget initiativ eller av något annat skäl. I vissa regelverk finns det mycket noga angett när och hur man får göra sådant. Det som kanske var lite oklart i dessa nämnder var karaktären på besluten – i varje fall i mitt ärende. När det gäller hänvisningen till har det mycket riktigt genomförts ett pilotprojekt på min avdelning. Det handlade om att besöka fyra olika nämnder i närheten av , , och ytterligare någon plats. Där tittade man just på handläggningstider och varför de tidsmässigt har dragit iväg. Det finns just nu ett beslutsutkast på mitt skrivbord, så inom ganska kommer jag att fatta beslut i pilotstudien. Det handlar uteslutande om handläggningstiderna. Bakgrunden var att det kom in flera ärenden, något som till slut tog hand om och startade pilotstudien. Vi ville se hur det egentligen låg till. Det fanns i vissa fall handläggningstider på bortemot till , vilket inte alls är särskilt bra. Vill kanske säga något om sitt ärende? , JO: Jag kan säga något helt kort. När det gäller till exempel sådant som förutsättningar för omprövning finns det viss speciallagstiftning och regler om det, bland annat när det gäller assistansersättning. Eftersom kommunerna har små resurser när det gäller juristhjälp och då det handlar om svåra frågor bedömde jag att det är viktigt att man har en tydlig reglering för att få en enhetlig tillämpning. Jag bedömde då att man borde se över förutsättningar för en ändrad eller förtydligad lagstiftning. (MP): Tack för er redovisning! Den är mycket viktig och intressant. Jag tar mig friheten att ställa två frågor, så får vi se om det finns tid att svara på dem. Den ena är av mer generell karaktär. Den kanske eller någon av de kollegor som hon bedömer lämplig kan svara på. När jag tittar på statistiken över nyregistrerade tillsynsärenden kan jag med min begränsade statistiska förmåga notera att det finns några områden som anmälningsmässigt sticker ut eller . Några har vi berört, till exempel när det gäller Kronofogden och socialförsäkringar. Även miljö- och hälsoskydd och utbildning och forskning är två områden där det visserligen inte handlar om stora siffror totalt, men man ser en viss ökning i relation till tidigare antal. Denna ökning är så sett ganska kraftig. Kan man säga något huruvida det finns några generella drag vari denna ökning består? Finns det någon trend när det gäller miljö- och hälsoskydd och utbildning och forskning? Den andra frågan handlar kanske lite mer om det innehållsmässiga. togs det som exempel från era rapporter upp det här med förvarstagning, förvarsplatser och överbeläggning. I en annan diskussion talades det om närhetsprincipen i kriminalvården. Jag kan tänka mig att det vore önskvärt om man kunde följa en liknande princip när det gäller förvarstagningsplatser för att anhöriga ska ha möjlighet att träffa den förvarstagne. Kan ni utifrån det underlag ni har uttala er generellt om hur förvarstagningen fungerar i ? Fungerar den enskildes intresse att få en lagenlig och korrekt hantering i stort med tanke på den belastning som har funnits ? , JO: Jag fick en fråga om miljö- och hälsoskydd. Du pekade på en ökning från 191 till 284. Med hjälp av hittade jag faktiskt svaret i texten. På s. 13 står det: ”Ökningen inom miljö- och hälsoskydd kan i allt väsentligt förklaras av en serie anmälningar med samma klagomål mot en och samma kommun.” Jag är inte människa nu att erinra mig om vad det handlade om, men det var alltså ingen generell ökning utan berodde på detta. , JO: Frågan om förvar och hur verksamheten fungerar är svår att svara på. Jag har ingen sådan överblick att jag kan säga att det fungerar väldigt bra. Jag tror att det finns utmaningar och förbättringsmöjligheter. Jag kan heller inte säga att det fungerar väldigt dåligt. Det finns ju brister. har jag fattat ett antal beslut som rör behörigheten inom de olika myndigheter som är kompetenta på området. Det krockar ibland lite och blir fel. Det handlar alltså om och . Opcat-enheten gör regelbundna besök i förvaren och kan då se att det finns brister utöver dem som jag redovisade. Det gäller till exempel tillgången till hälso- och sjukvård men även en del andra brister. Jag tror att man även framöver kommer att ha en del utmaningar när antalet förvarstagna beräknas öka. Man ska ju utöka antalet platser och anställa fler människor. De har en utmaning där. Från vårt håll kommer vi framöver att följa frågorna och de brister som vi har identifierat. Vi hoppas dock på en positiv utveckling. När det gäller den positiva linjen vill jag, när jag ändå har ordet, återkomma till Skånberg. Han tog upp det här med hur människor behandlas i arresten. Det finns något positivt att säga om detta. Det pågår ett utvecklingsarbete, bland annat när det gäller personer som riskerar att göra sig själva illa med kläder och liknande. Det är angeläget att se vad man kan göra för att de inte ska behöva sitta nakna länge i en cell. Man arbetar nu för att försöka ta fram en säkerhetsdräkt – ett slags filt – som man kan ha på sig utan att skada sig. Detta ser jag väldigt positivt på. Ordföranden: tackar så mycket för överläggningarna. Både allmänheten och vi i utskottet har fått ytterligare en illustration av att fyller en viktig roll i att uppmärksamma brister i samhällssystemet. har naturligtvis också möjlighet att ta initiativ med anledning av JO:s ämbetsberättelse. Vi får kanske återkomma till den frågan. Jag vill härmed tacka er alla för denna öppna överläggning.