bet · H601JuU11 · 2019-04-05 00:00:00 — Utskottet anförde då att ett brott som begås överlagt och inom ramen för en organiserad kriminell verksamhet i allmänhet har ett betydligt högre straffvärde än ett motsvarande brott som exempelvis begås i vredesmod av någon som har haft svårt att besinna sig vid ett enstaka tillfälle. Utskottet ansåg att reglerna om vilka försvårande omständigheter som ska beaktas i straffskärpande riktning inte gav möjlighet att i tillräcklig utsträckning beakta skillnaden mellan dessa båda situationer. Straffen borde därför enligt utskottet generellt skärpas för brott som begåtts inom ramen för en organiserad kriminell verksamhet. Utskottet föreslog därför att skulle göra ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med förslag om skärpta straff för brott som begåtts inom ramen för en organiserad kriminell verksamhet. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138) Tillkännagivandet har ansetts tillgodosett genom proposition 2015/16:113. Utskottet behandlade i betänkande 2017/18:JuU14 (s. 60 f.) ett motionsyrkande om att införa en särskild straffskärpningsgrund för brott som har samband med uppgörelser mellan kriminella grupperingar. Utskottet var då inte berett att ställa sig bakom motionsyrkandet och avstyrkte det. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om s.k. DIKO-lagstiftning. I betänkande 2015/16:JuU18 (s. 74 f.) anförde utskottet följande: När det gäller frågan om att införa en ny lag som kriminaliserar delaktighet i organiserad brottslighet, kriminella nätverk eller organisationer och ett särskilt regelverk för s.k. DIKO-relaterad brottslighet vidhåller utskottet sin tidigare inställning och är därmed inte berett att ställa sig bakom motion 2015/16:2841 (SD). följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:196). I samband med att utskottet behandlade den ovan nämnda propositionen om bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet, i vilken regeringen bl.a. föreslog att försök, förberedelse och stämpling till allvarliga brott skulle kriminaliseras i större utsträckning än tidigare, behandlade utskottet även en motion om möjligheterna att kriminalisera stämpling och förberedelse till fler brott av normalgraden, t.ex. vapenbrott, olaga hot och utpressning (bet. 2015/16:JuU16 s. 9 f.). Utskottet anförde då följande: Att på ett tidigt stadium kunna ingripa mot allvarligare brott är viktigt i arbetet mot organiserad brottslighet. Sådan brottslighet föregås av noggrann planering vid vilken flera personer deltar, varför bestämmelserna om osjälvständiga brott är av särskild betydelse för möjligheterna att motverka densamma. En utgångspunkt för bedömningen av om ett brott bör straffbeläggas på försöks- och förberedelse- eller stämplingsstadiet är att det beteende som ska kriminaliseras är straffvärt. Kriminalisering av förstadier till brott bör dessutom förbehållas brott av ett visst allvar, varför en utgångspunkt för bedömningen av om kriminalisering ska ske bör vara det fullbordade brottets abstrakta straffvärde. Därutöver bör det också i praktiken finnas fall av brottet som är så allvarliga att ett ingripande redan på förstadiet framstår som motiverat. Det måste också finnas ett reellt tillämpningsområde för det osjälvständiga brottet. Det bör även krävas att införandet av straffansvar får praktisk betydelse och att det blir möjligt att i praktiken upprätthålla kriminaliseringen. Utskottet finner mot denna bakgrund regeringens bedömning av vilka brott som ska kriminaliseras på förstadiet väl avvägda och ser inte anledning att vidta några åtgärder med anledning av förslagen. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:234). Även i betänkande 2017/18:JuU14 behandlade utskottet ett motionsyrkande om ytterligare utvidgning av det kriminaliserade området vad avser förstadier till brott som är särskilt knutna till organiserad brottslighet (s. 72 f.). Utskottet anförde då att det hade samma inställning som tidigare angetts, dvs. att de överväganden som gjorts på området är väl avvägda. Utskottet var därmed inte berett att vidta några åtgärder med anledning av förslagen. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Ett yrkande om straffbelagt förbud mot inköp, innehav och nyttjande av skyddsvästar behandlades av försvarsutskottet i betänkande 2016/17:FöU10. anförde att det utredningsuppdrag som legat till grund för den proposition som behandlades i betänkandet inte omfattat införandet av ett särskilt straffstadgande som förbjuder privatpersoners innehav och användning av krigsmateriel, varför det inte funnits möjlighet att behandla frågan inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet. Utskottet fann inte skäl att vidta ytterligare åtgärder och avstyrkte därför yrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:195). Ett liknande yrkande behandlades av justitieutskottet i betänkande 2017/18:JuU14 (s. 60 f.). Utskottet anförde då att det inte var berett att ta något initiativ med anledning av motionen, som avstyrktes. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). Lag och ordning är en kärnuppgift som staten inte får svika. Det handlar om att medborgarna ska känna sig trygga, oavsett var de bor. Den organiserade brottsligheten är en av rättssamhällets största utmaningar, och det är därför viktigt att de straffrättsliga verktygen är ändamålsenliga. Gängkriminaliteten måste mötas med kraft. Det finns inte någon legaldefinition av begreppet organiserad brottslighet i svensk rätt, och någon sådan har inte ansetts lämplig att införa. Det närmaste man i svensk rätt kommer en definition är bestämmelsen i 29 kap. 2 § 6 . Enligt bestämmelsen ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet särskilt beaktas bl.a. om ett brott utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering. beslutade, på utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med förslag om skärpta straff för brott som begåtts inom ramen för en organiserad kriminell verksamhet (rskr. 2014/15:138). Även om tillkännagivandet tillgodosetts genom de lagändringar som trädde i kraft (prop. 2015:16:113, bet. 2015/16:JuU16, rskr. 2015/16:234) anser utskottet att nuvarande reglering fortfarande inte ger möjlighet att i tillräcklig utsträckning beakta den generella straffskärpning som enligt utskottet bör ske för brott som är kopplade till kriminella uppgörelser. Det våld som används har ökat i både omfattning och grovhet, inte minst genom en ökad användning av vapen och sprängmedel. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag om att straffen ska skärpas avsevärt för brott kopplade till kriminella uppgörelser. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2018/19:2589 (L) yrkande 7, 2018/19:2819 (M, C, KD, L) yrkande 30 och 2018/19:2871 (M) yrkande 1 och tillstyrker delvis motionerna 2018/19:1551 (M) och 2018/19:1650 (M) yrkande 5. När det gäller frågan om ytterligare utvidgning av det kriminaliserade området vad avser förstadier till brott som är särskilt knutna till organiserad brottslighet har utskottet samma uppfattning som det anfört tidigare, dvs. att de överväganden som gjorts på området är väl avvägda. Utskottet är därmed inte berett att vidta några åtgärder med anledning av förslaget, varför motion 2018/19:2589 (L) yrkande 9 avstyrks. Utskottet är avslutningsvis inte heller berett att vidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena om övriga åtgärder mot organiserad brottslighet, varför motionerna 2018/19:1650 (M) yrkande 7, 2018/19:133 (SD) yrkandena 3 och 4, 2018/19:1864 (M) och 2018/19:476 (L) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att nödvärnsrätten ska utökas. Jämför reservation 35 (SD). I kommittémotion 2018/19:136 av m.fl. (SD) yrkande 30 begärs en utökad nödvärnsrätt. Motionärerna anför att om någon eller några väljer att attackera en annan person, inte minst i hans eller hennes hem, måste nödvärnsrätten vara långtgående. Regler om nödvärn finns i 24 kap. . Av 1 § första stycket följer att en gärning som någon begår i nödvärn utgör brott endast om den med hänsyn till angreppets beskaffenhet, det angripnas betydelse och omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarlig. I andra stycket anges att rätt till nödvärn föreligger mot ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp på person eller egendom den som med våld eller hot om våld eller på annat sätt hindrar att egendom återtas på bar gärning, den som olovligen trängt in i eller försöker tränga in i rum, hus, gård eller fartyg den som vägrar att lämna en bostad efter tillsägelse. Av 6 § följer att om någon i fall där 1 § är tillämplig har gjort mer än vad som är medgett, ska personen i fråga ändå vara fri från ansvar, om omständigheterna var sådana att han eller hon svårligen kunde besinna sig (s.k. nödvärnsexcess). Ett motionsyrkande om utökad nödvärnsrätt behandlades i betänkande /17:JuU16 (s. 47 f.). Utskottet anförde då att det är viktigt att det finns regler om nödvärn som ger en angripen person tillräckligt utrymme att försvara sig och sina intressen. är det viktigt att reglerna inte sträcker sig så långt att det uppstår risker för en upptrappning av våldet i samhället, t.ex. genom att enskilda i större utsträckning börjar beväpna sig på olika sätt i självförsvarssyfte. Enligt utskottet var bestämmelserna i om nödvärn väl avvägda, och det saknades därför anledning att se över dessa. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:211). Utskottet gör ingen annan bedömning än den dett gjort tidigare utan vidhåller uppfattningen att bestämmelserna om nödvärn är väl avvägda och att det därför saknas anledning att se över dessa. Motion 2018/19:136 (SD) yrkande 30 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om skärpt straff för den som överlåter narkotika till andra, och detta tillkännager för regeringen. avslår ett motionsyrkande om att utvärdera narkotikastrafflagen. Jämför reservation 36 (C). I kommittémotion 2018/19:2819 av m.fl. (M, C, KD, L) yrkande 34 begärs skärpta straff för den som överlåter narkotika till andra. Liknande yrkanden framförs i kommittémotion 2018/19:2871 av m.fl. (M) yrkande 15 och i motion 2018/19:885 av (M). I kommittémotion 2018/19:2444 av m.fl. (C) yrkande 11 anförs att narkotikaberoende betraktas som en sjukdom. Regeringen bör därför besluta om en utvärdering av narkotikastrafflagen för att se vilka konsekvenser kriminaliseringen av icke-medicinskt bruk av narkotika inneburit. Bestämmelser om olovlig befattning med narkotika finns i narkotikastrafflagen (1968:64). Bestämmelser om straff för bl.a. olovlig införsel och utförsel av narkotika finns dock i lagen (2000:1225) om straff för smuggling, kallad smugglingslagen. Enligt 1 § första stycket narkotikastrafflagen döms för narkotikabrott till fängelse i högst för den som olovligen och uppsåtligen framställer narkotika som är avsedd för missbruk förvärvar narkotika i överlåtelsesyfte anskaffar, bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattning med narkotika som inte är avsedd för eget bruk bjuder ut narkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika, förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådan åtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, eller innehar, brukar eller tar annan befattning med narkotika. Om ett brott som avses i 1 § första stycket med hänsyn till arten och mängden narkotika samt övriga omständigheter är att anse som ringa, döms enligt 2 § samma lag för ringa narkotikabrott till böter eller fängelse . Om brottet är att anse som grovt, döms enligt 3 § första stycket i lagen för grovt narkotikabrott till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om brottet har utgjort ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett en särskilt stor mängd narkotika eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Bedömningen ska grundas på en sammanvägning av omständigheterna i det enskilda fallet. I 3 § andra stycket föreskrivs att om brottet är att anse som synnerligen grovt, döms för synnerligen grovt narkotikabrott till fängelse i lägst sex och högst . Vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om brottet har utgjort ett led i en verksamhet som utövats i organiserad form i syfte att i stor omfattning bedriva handel med narkotika, avsett en synnerligen stor mängd narkotika eller annars varit av synnerligen farlig eller hänsynslös art. skärptes straffet för narkotikabrott bl.a. genom att det infördes två nya brott: synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling (prop. 2015/16:111, bet. 2015/16:15, rskr. 2015/16:233). Bakgrunden var bl.a. den förändrade påföljdspraxis som skett i domstolarna efter den s.k. Mefedrondomen (NJA 2011 s. 357). I propositionen anförde regeringen följande (s. 18): Narkotikamissbruk och illegal narkotikahandel utgör allvarliga hot mot samhället och kampen mot narkotika och dess skadeverkningar är därför högt prioriterad av regeringen. Den straffrättsliga regleringen har en central roll i narkotikabekämpningen. Strafflagstiftningen ska ge uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på den illegala narkotikahanteringen och tydligt förmedla samhällets avståndstagande. Den olagliga narkotikahandeln äventyrar såväl människors hälsa och livskvalitet som staters lagliga ekonomi, stabilitet och säkerhet. Den alstrar även annan, ofta grov, brottslighet och utgör en bas för organiserad brottslighet. För att på ett trovärdigt sätt kunna möta de problem som narkotikabrottslighet för med sig måste det straffrättsliga regelverket vara effektivt och ha en ändamålsenlig utformning. Enligt propositionen måste lagstiftningen vara tydlig och skapa förutsättningar för domstolarna att fullt ut beakta samtliga omständigheter som är relevanta för straffvärdet och att döma ut det straff som en viss gärning är värd. Detta gäller bl.a. gärningar som avsett hantering av synnerligen stora mängder narkotika. Dessa gärningar är enligt regeringens mening så allvarliga att de bör straffmätas på den övre delen av de nuvarande straffskalorna för grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling. Regeringen föreslog därför att straffskalorna skulle delas upp och att det skulle införas två nya brott: synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling. Förslagen innebar skärpta straff för gärningar som avsett hantering av synnerligen stora mängder narkotika. Utskottet föreslog att skulle anta regeringens förslag till lagändringar. följde utskottet (rskr. 2015/16:233). I utskottets ställningstagande uttalade utskottet att det utgår från att regeringen noggrant kommer att följa utvecklingen av rättspraxis när det gäller narkotikabrotten och återkomma till med förslag på ändrade straffskalor för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten om den nu föreslagna lagstiftningen inte får det resultat som eftersträvas. Lagändringarna trädde i kraft . Justitie- och inrikesminister gav följande svar på en skriftlig fråga om straffen för narkotikaförsäljning (fr. 2017/18:1500): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att skärpa straffen för narkotikaförsäljning. Att motverka förekomsten av narkotika är en prioriterad fråga för regeringen. På regeringens initiativ har vi nya regler för narkotikabrotten. Straffskalorna för grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling delades då upp och det infördes två nya brott: synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling. En utgångspunkt för lagförslagen var att det inte bör finnas sådana straffvärdemässiga ”tak” för betydelsen av mängden narkotika som några av Högsta domstolens domar från tiden före lagändringarna har uppfattats innebära. Avsikten med lagändringarna var bl.a. att ge domstolarna förutsättningar att fullt ut beakta samtliga omständigheter som är relevanta för straffvärdet och att döma ut det straff som en viss gärning är värd. Den nya regleringen innebär att vissa gärningar som avsett hantering av synnerligen stora mängder narkotika är så allvarliga att de bör innebära ett straff på den övre delen av de tidigare straffskalorna för grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling. Andra gärningar som bör bedömas strängare är när narkotika i större omfattning tillhandahålls ungdomar utan betalning i syfte att skapa en ny kundkrets eller om narkotika bjudits ut och försålts på en webbplats till en stor krets av okända köpare, och därmed gjorts lätt åtkomlig för bl.a. ungdomar. Regeringen arbetar just nu med flera frågor på påföljdsområdet som har betydelse även när det gäller narkotikabrottslighet. Regeringen analyserar frågan om straffvärdebestämning vid flerfaldig brottslighet med inriktning på en översyn av regleringen. Vidare bereds förslag om nya ungdomspåföljder i högt tempo. Regeringen har också tillsatt en utredning som ska föreslå ändringar beträffande den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–som innebär att de ska behandlas som andra myndiga lagöverträdare vid påföljdsbestämningen. Arbetet mot narkotika är en självklar och viktig del av verksamhet. Myndigheten arbetar på en rad sätt mot narkotika, till exempel genom riktade insatser och genom att vara extra synliga på utsatta platser. I regleringsbrevet till har regeringen gett myndigheten ett uppdrag om arbetet i utsatta områden, riskområden samt särskilt utsatta områden. Narkotikaproblematiken och åtgärder mot denna ska särskilt beaktas i redovisningen. Det behövs effektiva verktyg för att komma åt den narkotikaförsäljning som sker på gator och torg. införs en ny kamerabevakningslag som bl.a. ska göra det lättare att använda kamerabevakning i brottsbekämpande eller trygghetsskapande syften. Regeringen har också tillsatt en utredning som ska föreslå ytterligare förenklingar för den kamerabevakning som brottsbekämpande myndigheter bedriver. I regeringsförklaringen anförde statsministern att straffen ska skärpas för den som överlåter narkotika till andra. Eget bruk av narkotika kriminaliserades genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 1987/88:71, bet. JuU 1987/88:13, rskr. 1987/88:280). Påföljden var böter. Om en sådan gärning hade uppdagats genom att gärningsmannen sökt eller underkastat sig vård eller någon annan behandling, skulle det inte dömas till ansvar. ändrades bestämmelsen på så sätt att påföljden bestämdes till böter eller fängelse (prop. 1992/93:142, bet. 1992/93:JuU17, rskr. 1992/93:221). Den särskilda regeln om ansvarsfrihet när bruket uppdagats vid en vård- eller behandlingskontakt utmönstrades. Motionsyrkanden om att eget bruk av narkotika ska avkriminaliseras behandlades i betänkande /10:JuU7 (s. 52). Utskottet ansåg att starka narkotikapolitiska skäl talade för att all befattning med narkotika borde vara kriminaliserad. följde utskottet (prot. 2009/10:72). Utskottet vidhöll denna uppfattning i betänkande 2013/14:JuU15 (s. 31). följde utskottet (rskr. 2013/14:159–160). Regeringen överlämnade skrivelse 2015/16:86 En samlad strategi för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken 2016–2020. I skrivelsen anför regeringen bl.a. följande (s. 10): Målet för narkotikapolitiken är ett narkotikafritt samhälle. hade en relativt liberal syn på narkotika. Politikens inriktning förändrades och har svenska regeringar fört en mer balanserad och restriktiv linje. Narkotika-politiken i har ett starkt och brett politiskt stöd. I vilar synen på narkotika på kunskapen om att narkotikabruk är skadligt för hälsan och därför inte bör förekomma i ett samhälle som värnar sina medborgares hälsa. bedriver och fäster stor vikt vid en politik som bygger på att begränsa både tillgång och efterfrågan i syfte att främja hälsa. Det är olagligt att bruka narkotika i . Avståndstagandet till narkotika är en viktig preventiv aspekt för att förhindra att människor testar eller missbrukar narkotika. Skrivelsen behandlades i betänkande /16:SoU8. anförde (s. 15) att det instämde i den uppfattning som framfördes i några motioner om ett narkotikafritt samhälle. Utskottet ansåg inte att någon åtgärd från behövdes med anledning av motionsyrkandena, varför utskottet avstyrkte dem. följde utskottet (rskr. 2015/16:302). Utskottet behandlade ett motionsyrkande om utvärdering av narkotikastrafflagen i betänkande 2016/17:JuU16 (s. 72 f.). Utskottet uttalade då att det vidhöll sin uppfattning att starka narkotikapolitiska skäl talar för att all befattning med narkotika bör vara kriminaliserad och att utskottet därför inte var berett att ställa sig bakom förslaget i motionen. följde utskottet (rskr. 2017/18:240). Utskottet delar motionärernas uppfattning att narkotikahandeln måste bekämpas, inte minst eftersom narkotikaförsäljning är en stor inkomstkälla för de kriminella gängen. Som framkommit skärptes också straffen för narkotikabrott 2016. Utskottet anser emellertid att det finns anledning att överväga ytterligare straffskärpningar för dem som överlåter narkotika. Det är därför positivt att statsministern har aviserat en straffskärpning för den som överlåter narkotika till andra. För att säkerställa att en straffskärpning också sker anser utskottet att det finns anledning för att göra ett tillkännagivande om detta till regeringen. Målet med en straffskärpning bör vara en återgång till de straffnivåer som gällde innan ändrade sin praxis 2012−2013. En sådan straffskärpning skulle i många fall kunna leda till en fördubbling av längden på de fängelsestraff som döms ut vid överlåtelse av narkotika. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2018/19:2819 (M, C, KD, L) yrkande 34 och tillstyrker delvis motionerna 2018/19:2871 (M) yrkande 15 och 2018/19:885 (M). Vad gäller frågan om huruvida brukande av narkotika bör vara kriminaliserat vidhåller utskottet den uppfattning som det tidigare gett uttryck för, dvs. att starka narkotikapolitiska skäl talar för att all befattning med narkotika bör vara kriminaliserad. Utskottet är alltså inte berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2018/19:2444 (C) yrkande 11. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av knivlagen. I motion 2018/19:880 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten till skärpt straff för den som ertappas med kniv eller motsvarande tillhygge i samband med eller i anslutning till bråk. Enligt motionären bör gärningspersonen i sådana fall även dömas för förberedelse till grov misshandel. Av 1 § lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål, knivlagen, framgår bl.a. att knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa som huvudregel inte får innehas på allmän plats. Det följer vidare av 4 § att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § ska dömas till böter eller fängelse . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Om brottet är grovt, döms till fängelse i högst . Enligt 5 § ska knivar eller andra föremål som innehafts i strid mot 1 § förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Bestämmelser om brott mot liv och hälsa finns i 3 kap. . Av 3 kap. 11 § framgår att för försök eller förberedelse till mord, dråp, barnadråp eller sådan misshandel som inte är ringa, och för stämpling till mord, dråp, grov misshandel eller synnerligen grov misshandel eller underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott döms det till ansvar enligt 23 kap. Av 23 kap. 2 § framgår att den som med uppsåt att utföra eller främja brott skaffar, tillverkar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar, sammanställer eller tar annan liknande befattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott under vissa förutsättningar kan dömas för förberedelse för brottet.