bet · H601FiU37 · 2019-04-24 00:00:00 — Esmas möjlighet att begära in uppgifter och genomföra utredningar får dock inte användas för att kräva röjande av information och handlingar som omfattas av tystnadsplikt. Enligt regeringen finns det ingen anledning att införa krav på att ska inhämta tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan de begär in uppgifter av vissa juridiska personer. Som skäl för detta anförs att det inte finns någon skyldighet för att begära tillstånd från en domstol eller annan rättslig myndighet innan de ber om att få in vissa uppgifter. Regeringen anser att det därför inte finns skäl att föreskriva en annan ordning avseende , som dessutom endast får begära uppgifter från en begränsad personkrets. Regeringen föreslår att det ska införas en bestämmelse i den nya lagen om att ska få begära handräckning av för att en platsundersökning enligt SFT-förordningen ska kunna genomföras. En sådan bestämmelse behöver enligt regeringen införas om någon motsätter sig platsundersökningen för att ska leva upp till sitt åliggande enligt förordningen. Det bör dock inte införas något krav på tillstånd från en domstol eller någon annan rättslig myndighet innan det genomförs en platsunder-sökning eller innan handräckning lämnas vid en platsundersökning. Vid handräckningen är det bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande som ska gälla. I lagrådsremissen till den nya lagen nämndes dock inte avlägsnande, något som Lagrådet ansåg inkonsekvent. Regeringen har därefter konstaterat att uttrycket ”bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning” finns i flera lagar på bl.a. finansmarknadsområdet. För att hålla lagstiftningen så enhetlig som möjligt har regeringen därför kompletterat bestämmelsen så att avlägsnande tas upp även i den nya lagen. föreslås bli ansvarig myndighet för äkthetskontroll enligt SFT-förordningen. Beslut om avgifter eller viten ska få verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft, om inte något annat följer av förordningen. Begreppet motpart i SFT-förordningen kan innefatta såväl juridiska som fysiska personer. SFT-förordningens företagsbegrepp bör anses omfatta även fysiska personer. Då begreppet företag i SFT-förordningen innefattar enheter, oavsett rättslig status, som bedriver ekonomisk aktivitet på en marknad följer att även staten, kommuner, landsting och myndigheter kan utgöra företag vid tillämpningen av förordningen. Kommissionen anger att kommuner kan vara företag liksom myndigheter utom då det är fråga om myndighetsutövning. Staten, kommunerna och landstingen är självständiga juridiska personer, medan myndigheterna inte är det (statliga myndigheter är en del av staten). Regeringen föreslår att ska ingripa vid överträdelser av SFT-förordningen som består i att inte inom föreskriven tid rapportera uppgifter om transaktioner för värde-pappersfinansiering som personen har ingått samt om varje ändring eller avslutande av sådana transaktioner till ett transaktionsregister som registrerats eller godkänts i enlighet med förordningen inte hålla uppgifter om alla transaktioner för värdepappersfinansiering som personen har ingått, ändrat eller avslutat arkiverade efter det att transaktionen avslutats inte se till att uppgifter om transaktioner för värdepappersfinansiering rapporteras till om transaktionsregister saknas återanvända finansiella instrument som tillhör någon annan och som tagits emot inom ramen för ett säkerhetsarrangemang trots att villkoren i förordningen inte är uppfyllda. Paragrafen har i stort utformats enligt Lagrådets förslag. Ingripanden mot juridiska personer Regeringen föreslår att ska ingripa om en juridisk person åsidosätter sina skyldigheter enligt bestämmelserna i om rapportering, arkivering och återanvändning. Ingripandet ska ske genom beslut om en av följande punkter: föreläggande att inom upphöra med överträdelsen föreläggande att inom begränsa rörelsen i något avseende, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen förbud att verkställa beslut Om en central motpart som auktoriserats enligt OTC-förordningen eller en värdepapperscentral som auktoriserats enligt förordningen om värdepappers-centraler gör sig skyldig till en allvarlig överträdelse ska auktorisationen återkallas. Om det är tillräckligt ska annars en varning delas ut. ska få förena beslutet om återkallelse av auktorisation med villkor om hur avveckling av rörelsen ska ske och med förbud att fortsätta rörelsen. Om beslut om anmärkning eller varning har meddelats ska få besluta att den juridiska personen ska betala en sanktionsavgift. har enligt flera lagar på finansmarknadsområdet möjlighet att förelägga vissa företag att upphöra med ett agerande, enligt lagen om värdepappersmarknaden, OTC-lagen, lagen om handel med finansiella instrument och lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s blankningsförordning. Regeringen anser därför att möjligheten till ingripande genom föreläggande och förbud i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen bör utformas på motsvarande sätt för att åstadkomma en så enhetlig lagstiftning på finansmarknadsområdet som möjligt. Lagrådet har inte haft några invändningar mot den föreslagna bestämmelsen. Enligt regeringen bör frågan om möjligheten att ingripa mot myndigheter, kommuner, landsting, fysiska personer och filialer vid överträdelser av SFT-förordningen övervägas ytterligare. Ingripanden mot fysiska personer Om en juridisk person har åsidosatt sina skyldigheter enligt bestämmelserna i om rapportering, arkivering och återanvändning, ska ingripa mot den som ingår i den juridiska personens styrelse eller är dess verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem. Ingripande ska ske genom en eller båda av följande sanktioner: att personen i fråga , lägst tre och högst , inte får vara styrelseledamot eller verkställande direktör i den juridiska personen eller ersättare för någon av dem Enligt bestämmelsen har en skyldighet att ingripa vid allvarliga överträdelser. Ett ingripande mot en fysisk person ska dock endast ske om den juridiska personens överträdelse är allvarlig och den fysiska personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. SFT-förordningen innehåller krav på att medlemsstaterna ska anta bestämmelser om administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder som medlemsstaternas behöriga myndigheter ska kunna tillgripa vid överträdelser av bestämmelserna i förordningen om rapportering, arkivering och återanvändning. Förordningen innehåller även ett uttryckligt krav på att de administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder som vidtas vid överträdelser ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Enligt SFT-förordningen ska medlemsstaterna se till att de behöriga myndigheterna beaktar alla relevanta omständigheter när de fastställer typ och nivå på administrativa sanktioner. I förordningen finns även en icke uttömmande uppräkning av omständigheter som kan beaktas. Vid valet av ingripande ska ta hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens konkreta och potentiella effekter på det finansiella systemet, skador som uppstått och graden av ansvar. Den som avser att ta ut en sanktionsavgift av ska få tillfälle att yttra sig i ärendet innan beslut meddelas (25 § förvaltningslagen [2017:900]). Vidare ska inspektionen offentliggöra beslut om administrativa sanktioner och administrativa åtgärder. Dessa ska regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen. Vid verkställighet ska utsökningsbalkens bestämmelser tillämpas. Sanktionsavgift som beslutats ska falla bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet eller domen fått laga kraft eller sanktionsföreläggandet godkändes. Regeringen anser det inte nödvändigt att införa några straffrättsliga sanktioner vid överträdelser av SFT-förordningen. Sanktionsavgifter för juridiska personer För juridiska personer ska det vara möjligt att bestämma sanktionsavgiften till det högsta av ett belopp som per i svenska kronor motsvarade , vid överträdelser av bestämmelserna om rapportering och arkivering av transaktioner för värdepappersfinansiering ett belopp som per i svenska kronor motsvarade , vid överträdelser av bestämmelserna om återanvändning av den juridiska personens omsättning närmast föregående räkenskapsår eller, i förekommande fall, motsvarande omsättning på koncernnivå den vinst som den juridiska personen gjort till följd av överträdelsen, om beloppet går att fastställa. Sanktionsavgiften för en juridisk person får inte vara lägre än . SFT-förordningen innehåller inte några bestämmelser om den lägsta sanktionsavgift som ska få tas ut vid överträdelse. I svenska lagar på finansmarknadsområdet anges dock som det lägsta belopp som sanktionsavgift mot en juridisk person kan uppgå till. Regeringen anser därför att bestämmelsen i den nya lagen bör utformas på samma sätt. En sanktionsavgift mot en juridisk person får bara beslutas om den som avgiften gäller fått information om detta från överträdelsen. Sanktionsavgifter för fysiska personer Ett sanktionsföreläggande innebär att den fysiska personen föreläggs att inom godkänna en sanktion som är bestämd till tid eller belopp. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom angiven tid får begära att domstol beslutar om sanktionen. För fysiska personer ska det vara möjligt att bestämma sanktionsavgiften till det högsta av ett belopp som per i svenska kronor motsvarade den vinst som den fysiska personen gjort till följd av överträdelsen, om beloppet går att fastställa. När storleken på sanktionsavgiften ska bestämmas ska särskild hänsyn tas till sådana omständigheter som ska beaktas vid valet av ingripande, samt till den juridiska eller fysiska personens finansiella ställning och den vinst som personen gjort till följd av överträdelsen. En sanktion mot en fysisk person ska få beslutas bara om sanktions-föreläggande har delgetts den fysiska personen från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. Omräkning från euro till svenska kronor Vid genomförandet i svensk rätt av EU-rättsakter på finansmarknadsområdet har högsta belopp för sanktionsavgift vanligtvis angetts som ett belopp i svenska kronor som per den dag som anges i rättsakten motsvarade ett visst belopp i euro. I detta sammanhang har hänvisats till den valutakurs som motsvarar den s.k. fixingkurs, tidigare kallad mittkurs, som för det aktuella datumet fastställs av . Regeringen anser det därför lämpligt att tillämpa fixingkursen för omräkning av sanktionsavgiften enligt SFT-förordningen. Enligt fixingkursen motsvarade . Eftersom förordningen knyter sanktionsavgiftsbeloppet till eurons kurs ett visst datum kommer grunden för omräkningen mellan euro och kronor inte att förändras. Regeringen föreslår att beslut om sanktionsföreläggande inte ska få överklagas. Andra beslut som meddelar enligt den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen ska dock få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. ska vidare få bestämma att ett beslut av inspektionen om förbud, föreläggande eller återkallelse enligt SFT-förordningen eller lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen ska gälla . Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Regeringen gör bedömningen att förvaltningslagens bestämmelser om en myndighets skyldighet att motivera sina beslut och om överklagande av en myndighets beslut tillgodoser kraven i SFT-förordningen. Bestämmelsen i SFT-förordningen om möjlighet att överklaga till domstol för det fall beslut inte har fattats efter det att en ansökan lämnats in kräver inte någon lagstiftningsåtgärd. Beslut om föreläggande eller förbud ska få förenas med vite. Bestämmelserna i om återanvändning av finansiella instrument som tagits emot inom ramen för ett säkerhetsarrangemang hänger samman med regler i säkerhetsdirektivet. Det övergripande syftet med säkerhetsdirektivet är att underlätta tillhandahållandet av finansiella instrument och betalningsmedel som säkerhet genom avtal om s.k. finansiellt säkerställande. Med avtal om finansiellt säkerställande avses dels avtal om finansiell äganderättsöverföring, dels avtal om finansiell säkerhet. I svensk rätt motsvaras detta av pantavtal och säkerhetsöverlåtelse. Vid upplåtelse av panträtt enligt svensk rätt behåller säkerhetsställaren (pantsättaren) äganderätten. Vid säkerhetsöverlåtelse övergår däremot äganderätten från säkerhetsställaren till säkerhetstagaren. I allmänhet innebär ett avtal om säkerhetsöverlåtelse att förvärvaren har en skyldighet att sälja tillbaka egendomen till den ursprungliga ägaren. Omvänt har alltså den som ställer säkerheten (säljaren) en rätt att köpa tillbaka egendomen av köparen. Säkerhetsdirektivet föreskriver en långtgående avtalsfrihet. Det står parterna fritt att bestämma hur avtalet om ställande av säkerhet ska se ut och vilken typ av egendom som ska användas som säkerhet. Beträffande finansiella instrument kan säkerhetsinnehavaren på så sätt återlämna annan egendom av samma typ, t.ex. ett antal aktier av visst slag. Genomförandet av säkerhetsdirektivet i svensk rätt medförde ändringar bl.a. i bestämmelserna om förfoganden över finansiella instrument som tillhör någon annan i lagen om handel med finansiella instrument. Återanvändning enligt SFT-förordningen kan i svensk rätt bestå i något av flera olika förfoganden, som säkerhetsöverlåtelse, omsättningsöverlåtelse eller återpantsättning. Med återanvändning avses enligt definitionen i SFT-förordningen att den motpart som inom ramen för ett säkerhetsarrangemang tagit emot finansiella instrument som säkerhet använder säkerheten i eget namn och för egen eller annan motparts räkning. Användningen kan bestå i överlåtelse av äganderätt eller utövande av förfoganderätt på vissa villkor som anges i säkerhetsdirektivet. Användningen får dock inte bestå i likvidation av ett finansiellt instrument om den lämnande motparten hamnar på obestånd. För att den motpart som mottagit säkerheten ska få återanvända säkerheten ska den mottagande motparten ha gett den motpart som lämnat säkerheten, dvs. den säkerhetsställande motparten, viss information och den säkerhets-ställande motparten ska ha samtyckt på visst sätt. Rätten till återanvändning förutsätter också att återanvändningen sker i enlighet med villkoren i säkerhetsarrangemanget och att de finansiella instrument som mottagits inom ramen för ett säkerhetsarrangemang överförs från den säkerhetsställande motpartens konto. Regeringen bedömer att svensk rätt överensstämmer med SFT-förordningen vad gäller det sakrättsliga momentet överföring. Regeringen föreslår dock en komplettering i lagen om handel med finansiella instrument. SFT-förordningens bestämmelser om återanvändning riktar sig till finansiella och icke-finansiella motparter. Finansiella motparter är, med några undantag, företag under tillsyn av . Liksom är fallet med säkerhetsdirektivet undantas i fråga om återanvändning myndigheter och andra offentliga organ med uppgifter av relevans för den finansiella sektorn. SFT-förordningens bestämmelser om återanvändning omfattar dock betydligt fler aktörer än säkerhetsdirektivet. SFT-förordningens begrepp förvaltningsbolag motsvaras i svensk rätt av fondbolag om det är ett svenskt aktiebolag och av förvaltningsbolag om det är ett utländskt företag. Vid tillämpning av SFT-förordningens bestämmelser om rapportering, arkivering och återanvändning i svensk rätt bör enligt regeringen en alternativ investeringsfond anses vara motpart när fonden har rättskapacitet. Om en alternativ investeringsfond inte har rättskapacitet bör den AIF-förvaltare som förvaltar fonden anses vara motpart, oavsett om AIF-förvaltaren har tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investerings-fonder eller är registrerad enligt samma lag. Ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument Regeringen gör bedömningen att kravet i SFT-förordningen att åter-användning endast får ske om det finansiella instrument som tagits emot inom ramen för ett säkerhetsarrangemang överförs är förenligt med gällande svensk rätt. De krav som i övrigt ställs upp i förordningen avser enbart givande av viss information och lämnande av samtycke. Regeringen föreslår dock att lagen om handel med finansiella instrument ska kompletteras med en upplysning om att ytterligare bestämmelser om villkor som ska gälla vid förfoganden över finansiella instrument som tillhör någon annan finns i artikel 15 i SFT-förordningen. Det handlar dock inte om någon ändring i sak. Lagrådet är av samma åsikt. Ändring i lagen (2004:46) om värdepappersfonder och lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder I SFT-förordningen finns särskilda bestämmelser om transparens gentemot investerare i fonder som gäller för förvaltningsbolag (fondbolag i svensk rätt i fråga om svenska bolag) och auktoriserade AIF-förvaltare (artiklarna 13 och 14), det s.k. transparenskravet. Bestämmelserna avser information som fondbolag ska lämna i prospekt för värdepappersfonder (informationsbroschyr i svensk rätt), halvårsrapporter och årsrapporter (halvårsredogörelser och årsberättelser i svensk rätt) och motsvarande information som AIF-förvaltare ska lämna. Innehållet i och utformningen av dessa obligatoriska informationskällor regleras i UCITS-direktivet och i AIFM-direktivet. Regeringen anser det lämpligt att införa en upplysningsbestämmelse i lagen om värdepappersfonder och lagen om förvaltare av alternativa investerings-fonder om att ytterligare bestämmelser om information som ska lämnas i informationsbroschyr, årsberättelse och halvårsredogörelse finns i artiklarna 13 och 14 i SFT-förordningen. Lagrådet har inte haft några invändningar mot detta. Medlemsstaternas behöriga myndigheter, och andra relevanta myndigheter, ska ha ett nära samarbete och utbyta information för att fullgöra sina uppgifter enligt SFT-förordningen (artikel 17), särskilt för att identifiera och avhjälpa överträdelser av skyldigheterna i förordningen. Behöriga myndigheter ska vidare ha ett nära samarbete och lämna information till sådana enheter som anges i förordningen samt till berörda ECBS-medlemmar om det som är relevant för fullgörande av deras uppdrag. Ett sådant nära samarbete ska enligt SFT-förordningen vara konfidentiellt, höra ihop med en berättigad begäran från de relevanta behöriga myndigheterna och endast syfta till att göra det möjligt för dessa att fullgöra sina respektive skyldigheter. En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utländsk myndighet regleras i 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (OSL). Uppgifter som är sekretessbelagda enligt OSL får enligt bestämmelsen inte lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation i andra fall än då utlämnandet sker i enlighet med en föreskrift i lag eller förordning eller då uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. En föreskrift i en EU-förordning är att jämställa med en föreskrift i lag eller förordning. Bestämmelsen ger goda möjligheter att i sitt arbete lämna ut handlingar och uppgifter till utländska behöriga myndigheter. Beträffande möjligheter att hämta in information och bibehålla eventuell sekretess gäller följande. Enligt 30 kap. 7 § första stycket första meningen OSL gäller sekretess hos en statlig myndighet i verksamhet som avser bl.a. tillsyn, övervakning och kontroll på finansmarknadsområdet, i den utsträckning har godkänt avtal om detta med en annan stat eller en mellanfolklig organisation, för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten har fått enligt avtalet. I begreppet avtal anses ingå bl.a. rättsakter som gäller till följd av medlemskap i . Sekretess gäller därmed för information som tar emot och som inte får lämnas ut enligt SFT-förordningen. Enligt SFT-förordningen (artikel 18) gäller som huvudregel tystnadsplikt och sekretess i fråga om all konfidentiell information som utbyts mellan , de behöriga myndigheterna och andra berörda enheter, inklusive alla personer som arbetar eller har arbetat för dessa, för revisorer och experter som agerar eller har agerat på uppdrag av de behöriga myndigheterna samt på uppdrag av , Europeiska bankmyndigheten () och Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa). En motsvarande tystnadsplikt följer av 2 kap. 1 § OSL. Enligt regeringen kan regleringen av detta informationsutbyte och denna tystnadsplikt och sekretess komma till stånd inom ramen för gällande rätt. Ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Regeringen föreslår att det i offentlighets- och sekretesslagen ska införas en bestämmelse om att sekretess ska gälla för sådana uppgifter om enskildas ekonomiska eller personliga förhållanden som på begäran har lämnats i övervakning och kontroll enligt den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen. Den tystnadsplikt som följer av den nya bestämmelsen i OSL ska inte ha företräde framför meddelarfriheten. Bestämmelser om sekretess i verksamhet finns bl.a. i 30 kap. 4 och 6 §§ OSL. I 30 kap. 4 § regleras den sekretess som gäller i verksamhet som avser tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet. I 30 kap. 6 § regleras den sekretess som gäller för övervakning eller kontroll över finansmarknaderna enligt viss angiven lagstiftning, vilket har ansetts vara en verksamhet som är skild från tillståndsgivningen och tillsynen. Regeringen föreslår att bl.a. ska ha rätt att förelägga ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat samt att inspektionen även ska ha befogenhet att hålla förhör med den som förväntas kunna lämna uppgifter. Den information som lämnas till kan innehålla känsliga uppgifter om t.ex. affärsmässiga förhållanden, vars offentliggörande kan leda till avsevärd ekonomisk skada för en enskild. Med hänsyn härtill och till SFT-förordningens krav på tystnadsplikt bör sekretess gälla i verksamhet som avser övervakning av att SFT-förordningen följs. En hänvisning till den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen bör därför tas in i 30 kap. 6 § första stycket OSL. I likhet med vad som gäller enligt de lagar som anges i 30 kap. 6 § första stycket bör uppgifter som har lämnats till och som rör den uppgiftsskyldige själv omfattas av sekretess endast om denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekretess inte motverkar syftet med uppgiftsskyldigheten (andra stycket i samma paragraf). Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. SFT-förordningen trädde i kraft . Förordningen ska, med vissa undantag, även tillämpas fr.o.m. detta datum. Den nya lagen med kompletterande bestämmelser till SFT-förordningen ska därför träda i kraft . Det har bedömts vara . Även de ändringar i andra lagar som föreslås i propositionen ska träda i kraft det datumet. antog kommissionen en delegerad förordning med förslag på tekniska tillsynsstandarder som specificerar de uppgifter om transaktioner för värdepappersfinansiering som ska rapporteras till transaktionsregister (C(2018) 8334 final). Förordningen har dock varken publicerats i Europeiska unionens officiella tidning eller trätt i kraft.