bet · H601MJU9 · 2019-03-29 00:00:00 — Det finns dock arter av gås som förekommer i och som inte är upptagna i bilaga II, t.ex. vitkindad gås. För dessa arter är allmän jakt inte tillåten. Vad gäller möjligheterna till skyddsjakt på dessa fåglar, se vad som angetts ovan om skarven. Vidare kan noteras att skyddsjakt på vissa arter av gäss får ske på enskilds initiativ för att förebygga skador av vilt, under de förhållanden som anges i bilaga 4 till jaktförordningen (26 § jaktförordningen). Detta gäller bl.a. vitkindad gås som uppträder vid fält med oskördad gröda i vissa utpekade delar av och under vissa tider . Vad gäller gäss och tranor kan vidare följande noteras. Som svar på skriftlig fråga 2017/18:522 Betande fåglar anförde dåvarande landsbygdsministern följande : Jag är medveten om att skadorna i vissa områden kan bli mycket omfattande genom att fåglarna koncentreras på populära rast- och häckningslokaler. Förvaltningen av betande fåglar är regionaliserad. beslutar om skyddsjakt. Enligt viltskadeförordningen (2001:724) får bidrag lämnas av statsmedel för åtgärder för att förebygga skada av vilt och för att ersätta skada av vilt. Regeringens ambition är, och har under hela mandatperioden varit, att bringa ordning och reda inom svensk viltförvaltning. Regeringen har också förbättrat möjligheten att ge ekonomiskt stöd till jordbruket, till åtgärder för att förebygga och ersätta viltskador. Med vilt avses enligt jaktlagen (1987:259) vilda däggdjur och fåglar. har regeringen gjort stora höjningar av anslaget, från till . För att förenkla att dessa medel får sin tänkta nytta hos enskilda jordbrukare har regeringen beslutat om regler som underlättar stöd till nämnda ändamål. Enligt Strategi för svensk viltförvaltning – med mål och åtgärder för (NV-00303-15) har verket som mål att till 2020 ha vidtagit förebyggande åtgärder för att minska skadorna orsakade av vilt på de areella näringarna. Bland annat ska till 2018 i samråd med berörda aktörer ha utarbetat förslag till acceptansnivå för skador av vilt på de areella näringarna förutom rennäringen. Till 2020 ska det även finnas nya nationella förvaltningsplaner för bl.a. stora fåglar, som ökar möjligheterna till flerartsförvaltning. är även aktivt inom avtalet om bevarande av flyttande sjöfåglar i och Eurasien (Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds, AEWA). AEWA är ett avtal utvecklat under med bevarandeåtgärder för ett antal våtmarksfåglar. Inom ramen för avtalet arbetar man bl.a. med att ta fram förvaltningsplaner över nationsgränserna för gäss (spetsbergsgås, sädgås, vitkindad gås och grågås). Målet är att komma fram till gemensamma mål, över landsgränserna, för dessa populationer. Under AEWA finns en arbetsgrupp som arbetar med populationsmodellering och en arbetsgrupp som tar upp frågor om grödoskador. medverkar i båda dessa grupper. När det gäller jakt på korp kan konstateras att s.k. allmän jakt på korp inte är tillåten enligt fågeldirektivet. Som redogjorts för ovan finns dock vissa möjligheter till skyddsjakt på fåglar som även gäller för korp. Vidare får vad gäller korpen skyddsjakt på enskilds initiativ ske under vissa förhållanden i enlighet med 26 § jaktförordningen och bilaga 4 till samma förordning. får bl.a. jagas –om det behövs för att skydda ungar av tamdjur inom ett område för uppfödning av tamdjur och i renskötselområdets kalvningsland och inom ett område för viltuppfödning, hönsgård eller liknande anläggning samt inom ett avstånd av från sådana anläggningar, om det behövs för att förhindra skada inom anläggningen. har antalet sälar ökat utmed . orsakar stora skador för kustfisket. Detta medför en ökad ekonomisk börda för yrkesfiskarna som redan är hårt pressade. Att vi har starka stammar av vilt i är i grunden givetvis bra. Alltför stora stammar kan dock skapa problem, både för människor och för ekosystemet. Att införa licensjakt på säl kan vara ett sätt att minska konflikten mellan sälarna och fiskenäringen. Enligt utskottets bedömning kan en licensjakt på säl under nuvarande förutsättningar införas utan att sälarternas bevarandestatus hotas. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2018/19:1291 (SD) yrkande 17 och 2018/19:2425 (C) yrkande 76 samt motionerna 2018/19:81 (SD) yrkande 6, 2018/19:2606 (KD) yrkande 9 och 2018/19:2890 (M) yrkande 19 i den del de rör licensjakt på säl. Vad gäller övriga motionsyrkanden om sälförvaltning och utökad jakt på säl konstaterar utskottet att det finns en möjlighet till skyddsjakt på säl enligt rådande regelverk. Med hänsyn till innehållet i art- och habitatdirektivet och vad som framkommit i och med översynen av detta regelverk finns det inte någon möjlighet att införa allmän jakt på säl. Flera utredningar som på olika sätt berör säljaktsfrågan har genomförts och beredning av dessa pågår inom . Utskottet noterar vidare det arbete som regeringen har genomfört avseende utveckling av fiskeredskap och för att förebygga och ersätta skador orsakade av säl. Utskottet konstaterar vidare att det finns aktuella förvaltningsplaner för säl. Vad gäller frågan om handel med sälprodukter delar utskottet näringsutskottets tidigare bedömning att frågan har spelat ut sin roll i närtid och att möjligheterna att driva frågan är att bedöma som mycket små. Utskottet anser mot denna bakgrund att det inte finns anledning att vidta några ytterligare åtgärder avseende sälförvaltningen utöver det som framgår av det föreslagna tillkännagivandet ovan. Vad gäller skarven delar utskottet den tidigare miljöministerns bedömning att de möjligheter till skyddsjakt och förebyggande åtgärder som redan finns bör utnyttjas till fullo. Utskottet noterar även att kommissionen har uppmuntrat medlemsstaterna att använda den flexibilitet som finns i direktiven. Möjligheten finns även inom havs- och fiskeriprogrammet att söka stöd till investeringar i utrustning för att skydda redskap och fångster från fåglar som skyddas av fågeldirektivet. Vidare konstaterar utskottet att fågeldirektivet inte medger en s.k. allmän jakt på skarv i enlighet med nationell lagstiftning. Även för skarven finns en aktuell förvaltningsplan. Även vad gäller gås och trana anser utskottet att de möjligheter till skyddsjakt och bidrag till förebyggande åtgärder som finns är tillräckliga. Utskottet konstaterar vidare att det finns möjligheter till skyddsjakt på korp. Mot bakgrund av det som anförts ovan avstyrker utskottet motionerna 2018/19:81 (SD) yrkandena 5 och 6 i den del yrkandet inte kan anses tillgodosett enligt ovan, 2018/19:298 (SD) yrkandena 1 och 2, 2018/19:505 (L), 2018/19:619 (S), 2018/19:625 (S), 2018/19:1291 (SD) yrkandena 14 och 16, 2018/19:1330 (M), 2018/19:1360 (M), 2018/19:1601 (M), 2018/19:1683 (M) yrkande 1, 2018/19:1908 (M), 2018/19:2156 (M), 2018/19:2290 (M), 2018/19:2346 (C) yrkandena 1–3, 2018/19:2393 (C) yrkandena 1 och 2, 2018/19:2409 (C), 2018/19:2425 (C) yrkande 78, 2018/19:2510 (C), 2018/19:2599 (M), 2018/19:2605 (KD) yrkande 7, 2018/19:2606 (KD) yrkande 9 i den del yrkandet inte kan anses tillgodosett enligt ovan, 2018/19:2726 (KD) yrkande 25, 2018/19:2849 (C) och 2018/19:2890 (M) yrkande 19 i den del yrkandet inte kan anses tillgodosett enligt ovan. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om rovdjursförvaltning, skydds- och licensjakt, ekonomiska villkor vid skyddsjakt samt rovdjursangrepp. Jämför reservation 21 (SD), 22 (SD), 23 (KD), 24 (M, KD), 25 (C), 26 (M) och 27 (SD). I partimotion 2018/19:2255 av m.fl. (L) yrkande 17 framhålls att ska ha livskraftiga stammar av alla de fem stora rovdjuren: björn, järv, lo, varg och kungsörn. Vidare anförs att den regionaliserade rovdjursförvaltningen ska fortsätta. Enligt motion 2018/19:2699 av och (båda C) yrkande 3 bör regeringen genomföra en uppföljning, utvärdering och granskning av rovdjursförvaltningen. Motionärerna anför att rovdjursförvaltningen måste ge inflytande i praktiken till de som berörs för att öka förtroendet. Ett antal motioner rör vargförvaltningen. I kommittémotion 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkande 8 anförs att vargstammen behöver förvaltas mer aktivt i vissa områden. Motionärerna framhåller att vargens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus ska vara i enlighet med propositionen En hållbar rovdjurspolitiks nedre gräns för minsta livskraftiga population, innan licensjakt kan komma på tal. Enligt motion 2018/19:1686 av (M) måste följsamheten i vargförvaltningen förbättras och utredas. Det är viktigt att myndigheter och tjänstemän tar sitt ansvar vid genomförandet av mål för vargstammen. Vägen mot acceptans för de som ska leva nära vargen är en aktiv förvaltning med licensjakt och bättre möjligheter för skyddsjakt. I motion 2018/19:2611 av (M) anförs att myndigheterna bör verka aktivt för att nivån om 170–270 vargar i efterlevs i enlighet med beslut. Enligt motion 2018/19:1323 av m.fl. (S) är den viktigaste åtgärden för att få en bättre balans och acceptans att få en större spridning på vargen i . I denna motion, liksom i motion 2018/19:2155 av (M), berörs även frågan om samförvaltning av vargstammen med . Enligt motion 2018/19:2699 av och (båda C) yrkande 4 bör regeringen se över hur , tillsammans med berörda länder, kan fastställa gemensamma förvaltningsmål för de skandinaviska vargarna. Motionärerna anför att vargarna i hör till en större östeuropeisk stam och att hela populationens livskraft behöver bevakas. Kommittémotion 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkande 7 berör björnen. Motionärerna anför att en hållbar förvaltning av björnstammen bör inbegripa en maximinivå som garanterar att den inte får växa sig alltför stor. Flera konflikter med dödlig utgång för människor har blivit resultatet av en alltför stor björnstam. I kommittémotion 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkande 5 i denna del anförs att skydds- och licensjakt på rovdjur måste fungera när hundar, får och annan tamboskap får sätta livet till, men också när oskygga rovdjur kommer alltför nära bebyggelse och människors. Begreppet skyddsjakt måste också vidgas och i högre grad användas i förebyggande syfte. I yrkande 9 i samma motion anförs att ett tillägg bör göras i föreskrifter om att jakttiden ska kunna förlängas för att undvika att vargjakten ställs in på grund av överklaganden. Jakten bör också kunna flyttas fram till kommande vinters första spårsnö –december under . Enligt kommittémotion 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkande 5 måste skyddsjakt på rovdjur kunna genomföras snabbt och effektivt när tamdjur hotas. Även i motion 2018/19:242 av m.fl. (L) framförs att det måste bli enklare att bevilja skyddsjakt när rovdjur orsakar skador för lantbrukare. I kommittémotion 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkande 6 framförs att länsstyrelserna måste bli mer när det gäller att ta initiativ till skyddsjakt och att regeringen därför bör genomföra en översyn av förordningar och regleringsbrev. Motion 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkande 5 berör rennäringen. Motionären framför att skyddsjakt måste kunna genomföras i nationalparker som ligger inom samebyarnas åretruntmarker. I motion 2018/19:2699 av och (båda C) yrkande 2 föreslås att licensjakten på varg ska börja som i då det är betydelsefullt för att nå en gemensam förvaltning. Enligt motion 2018/19:2772 av m.fl. (M) yrkande 20 bör regeringen genomföra en total översyn av regelverket för björnjakt i syfte att underlätta björnjakten. Ett antal motioner berör frågan om lokal förankring i jaktfrågor. I kommittémotion 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkande 4 anförs att kommunen bör vara remissinstans i ärenden om skyddsjakt där inte beviljar ansökan i en första omgång. Detta skulle ge ett mer grundligt beslutsunderlag och på bästa sätt ta vara på den lokala kunskapen och kännedomen om problematiken i närområdet. skulle därefter åter fatta ett beslut. Enligt motion 2018/19:1528 av (M) bör utökad hänsyn tas till regionala förutsättningar vid beslut om jaktens storlek avseende skydds- och licensjakt på varg, lo och andra rovdjur. I motion 2018/19:253 av och (båda KD) anförs att beslut om skydds- och licensjakt måste hanteras på så lokal nivå som möjligt. Hänsyn måste tas till hur många vargar som finns i det aktuella området. Enligt motion 2018/19:1456 av (M) måste beslutsrätten om rovdjursförvaltning flyttas närmare dem det berör. I motion 2018/19:2699 av och (båda C) yrkande 1 anförs att en fungerade regional rovdjursförvaltning förutsätter att besluten fattas nära dem som berörs. Några motioner rör frågan om ekonomiska villkor vid skyddsjakt. I kommittémotion 2018/19:2425 av m.fl. (C) yrkandena 77 och 80 framförs att licensjakten är viktig för en bra rovdjursförvaltning, att reglerna för skyddsjakt ska följa en gemensam praxis och att regeringen bör utreda kostnaderna vid skyddsjakt. Vem som står för kostnaden vid skyddsjakt är inte reglerat. Hanteringen skiljer sig åt mellan olika länsstyrelser och beroende på vilken typ av skyddsjakt och vilket djur det berör. Enligt kommittémotion 2018/19:2606 av m.fl. (KD) yrkande 8 bör regeringen se över reglerna så att skyddsjägarens ersättning inte blir beroende av i vilket län det jagade djuret fälls. Även i kommittémotion 2018/19:2890 av m.fl. (M) yrkande 4 anförs att regeringen bör göra en översyn av reglerna för ersättning vid skyddsjakt eftersom länsstyrelserna enligt rådande lagstiftning har möjlighet att avstå från att ge ersättning. I kommittémotion 2018/19:2890 av m.fl. (M) yrkande 5 föreslås att regeringen ska ge länsstyrelserna i uppdrag att agera förebyggande för att minska antalet rovdjursangrepp. På så sätt kan sådana angrepp ytterligare stävjas i områden med växande rovdjursstammar. Enligt kommittémotion 2018/19:1291 av m.fl. (SD) yrkande 5 i denna del måste ersättningarna för drabbade djurägare ses över och sättas i relation till den verkliga ekonomiska skadan. Yrkande 6 i samma motion rör åtgärder för att skydda rennäringen mot rovdjursangrepp. Motion 2018/19:2526 av Per Åsling (C) yrkandena 2 och 3 rör ersättning för rivna renar och att en toleransnivå på av rennäringens förluster orsakade av rovdjur bör lagstadgas. Även motion 2018/19:2908 av (C) rör den sistnämnda frågan. behandling och kompletterande uppgifter Den nuvarande inriktningen på rovdjurspolitiken godkändes av 2013 (prop. 2012/13:191, bet. 2013/14:MJU7, rskr. 2013/14:99). Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn (de s.k. stora rovdjuren) i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Bestämmelser om förvaltningen av de stora rovdjuren finns i förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv lo och kungsörn. Enligt förordningen syftar förvaltningen till att dessa arter ska finnas i så stort antal att arterna långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och att djuren kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. Detta syfte ska uppnås i en sådan takt att samexistensen mellan människor och dessa arter främjas som skador och olägenheter förebyggs och begränsas. är indelad i tre rovdjursförvaltningsområden: norra, mellersta och södra. För varje område finns ett samverkansråd för samverkan mellan länsstyrelserna i förvaltningsområdet i frågor som rör förvaltningen av de stora rovdjuren. uppgift är att till lämna förslag till miniminivåer, dvs. minsta antal föryngringar, för förekomsten av björn, varg, järv och lodjur i rovdjursförvaltningsområdet och i vart och ett av de län som ingår i området. fastställer sedan miniminivåerna inom ramen för de nationella målen för respektive art och med beaktande av arternas naturliga utbredningsområden. Inom ramen för den beslutade rovdjurspolitiken har tagit fram nationella förvaltningsplaner för de stora rovdjuren. I förvaltningsplanen beskrivs vilka mål som gäller för arten och vilka åtgärder som behövs för att uppnå målen. Det anges också hur åtgärderna ska följas upp och vilka som är ansvariga för respektive delar. Resultaten från länsstyrelsernas inventeringar är en viktig utgångspunkt för förvaltningsplanerna. Samverkansråden utformar, med beaktande av rovdjursförvaltningsplanerna och de fastställda miniminivåerna, långsiktiga övergripande riktlinjer för rovdjursförvaltningen i förvaltningsområdet. Länsstyrelserna tar därefter, med hjälp av sina viltförvaltningsdelegationer, fram regionala förvaltningsplaner för länet. Enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska det inom varje länsstyrelse finnas en viltförvaltningsdelegation, vars specifika uppgifter framgår av förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer. Viltförvaltningsdelegationen är ett organ inom för samverkan i frågor som rör länets viltförvaltning och i vilket det sitter representanter för de politiska partierna, myndigheter och intresseorganisationer. Delegationen beslutar om de övergripande riktlinjerna inom länet för bl.a. viltförvaltning, licens- och skyddsjakt och bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:724). Delegationen prövar även frågor om godkännande av förslag till miniminivåer för förekomsten av björn, lo, varg och järv i länet som ska lämnas till samverkansråden. Målet för vargen enligt inriktningen för rovdjurspolitiken innebär att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen ska fastställas av i intervallet 170–270 individer. Vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområde ska vara hela , förutom den alpina regionen och . Målet innebär vidare att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast, att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada och att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. fick 2015 i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera den befintliga sårbarhetsanalysen för varg och med den som grund utreda vad som krävs för att vargpopulationen i ska anses ha en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet (M2015/1573/Nm). Av redovisning (NV-02945-15) framgår bl.a. följande. Forskargruppen har kommit fram till ett referensvärde för varg på minst 300 vargar i under förutsättning att minst en varg vandrar in och reproducerar sig åtminstone . Enligt bedömning skulle under sådana förutsättningar vargen ha gynnsam bevarandestatus i enlighet med art- och habitatdirektivet eftersom verket bedömde att övriga kriterier är uppfyllda. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23) anges att det enligt inventeringsresultat 2018 fanns 305 vargar i , att jämföra med 355 respektive 415 individer 2017 och 2016. I årsredovisning anges att och har ett långtgående samarbete om övervakning av de stora rovdjuren i , med gemensam metodik och gemensamma databaser. Länderna samarbetar för att övervaka antalet djur, deras utbredning, ändringar i bestånden och demografisk utveckling. Dåvarande miljöministern anförde följande som svar på skriftlig fråga 2017/18:1353 Samarbete med kring förvaltningen av varg. Regeringen har ett bra samarbete med den norska regeringen i vargfrågan. Nuvarande samarbete bygger på en skriftlig överenskommelse mellan den svenska och den norska regeringen . Företrädare för respektive regering träffas regelbundet för att diskutera aktuella frågor som rör förvaltningen av vår gemensamma vargpopulation. Ansvariga myndigheter i och arbetar också i ett nära samarbete. Det finns ett s.k. memorandum of understanding mellan och norska Miljødirektoratet som bl.a. omfattar datainsamling. och har upprättat databasen där inventeringen av varg dokumenteras liksom jakt och annan dödlighet. Vad gäller björnen innebär inriktningen för rovdjurspolitiken att målen för björnstammen i bl.a. är att björnens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara 1 100–1 400 individer. Enligt visar resultatet års populationsberäkning att det finns ca 2 900 björnar i . Detta är ungefär lika många som 2013 då den senaste beräkningen genomfördes. Den näst senaste beräkningen som gällde visade på en årlig medeltillväxttakt på minus . låg tillväxten i på . I Skandinaviska björnprojektets slutrapport 2015:2 avseende 2012–2014 behandlas bl.a. frågan om björnens farlighet för människan. I rapporten konstaterades följande. Björnar utgör en låg risk för skador på människor. –2012 skadades 31 personer av björn och 2 personer dödades. I takt med att antalet skjutna björnar har blivit fler och björnstammen ökat har också antalet människor som skadats av björn ökat. Detta förhållande gäller dock endast män som är beväpnade. Enligt art- och habitatdirektivet är EU:s medlemsstater skyldiga att vidta åtgärder för att säkerställa att arter som omfattas av direktivet uppnår och bibehåller en gynnsam bevarandestatus. Vissa arter kräver s.k. strikt skydd. Andra arter kräver exempelvis att särskilda bevarandeområden ska utses för att göra det möjligt att bibehålla eller, i förekommande fall, återställa en gynnsam bevarandestatus hos arten i dess naturliga utbredningsområde. Att en art är strikt skyddad innebär att dessa djur som huvudregel inte avsiktligt får fångas eller dödas i naturen. Direktivet ger dock medlemsstaterna möjlighet att göra undantag från skyddskraven under vissa särskilt angivna förutsättningar, förutsatt att det inte finns någon annan lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden i deras naturliga utbredningsområde. När det gäller skyddsjakt får enligt 23 a och 23 b §§ jaktförordningen (1987:905) fatta beslut om skyddsjakt efter björn, varg, järv, lo, säl eller örn. Beslut får fattas efter ansökan av den som riskerar att drabbas av skada eller på eget initiativ. Om det finns en stor sannolikhet för att allvarlig skada kommer att uppstå, får beslut om skyddsjakt fattas även om ingen skada ännu har inträffat. Beslut om skyddsjakt får dock endast fattas om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslutet måste även motiveras av något av följande skäl: av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet eller av andra tvingande skäl som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön av hänsyn till flygsäkerheten för att förhindra allvarlig skada, särskilt på grödor, boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom eller för att skydda vilda djur eller växter eller bevara livsmiljöer för sådana djur eller växter. Beslut om skyddsjakt kan fattas vid behov, året om. Jakttiden för det specifika tillfället fastställs i det aktuella beslutet om skyddsjakt. har, i enlighet med 24 a § jaktförordningen delegerat rätten att besluta om skyddsjakt till . Verket har delegerat rätten att besluta om skyddsjakt efter björn, varg och lo till samtliga länsstyrelser utom i . Nuvarande delegation gäller t.o.m. . Jaktförordningen medger även att björn, varg, järv eller lo får dödas för att skydda tamdjur när rovdjuret angriper och skadar tamdjuret eller om det är uppenbart att ett sådant angrepp är förestående om det finns skälig anledning att befara ett angrepp på tamdjuret och dödandet sker i omedelbar anslutning till att rovdjuret har angripit och skadat eller dödat tamdjur eller om rovdjuret befinner sig inom inhägnat område avsett för skötsel av tamdjuret och det finns skälig anledning att befara ett angrepp där (28 §). Rovdjuret får dock bara dödas när det inte går att skrämma bort det eller på något annat lämpligt sätt avbryta eller avvärja angreppet. redovisade ett regeringsuppdrag om hur skyddsjakt för varg kan tillämpas och utvecklas för att bättre bidra till vargpolitikens övergripande syfte (Skyddsjakt varg – översyn av regler och tillämpning).