bet · H601MJU9 · 2019-03-29 00:00:00 — 20) har av nationalparker, naturreservat och naturvårdsområden bildats delvis för att tillgodose områden för friluftslivet. Vad gäller frågan om inrättande av nationalparker finner inte utskottet skäl att göra någon annan bedömning än gjort i sina planer i frågan om vilka områden som kan bli aktuella som nationalparker eller tidsplanen för inrättandet av nationalparker. Motionerna 2018/19:681 (S) och 2018/19:1401 (MP) avstyrks därför. Utskottet konstaterar vidare att har sett över nationalparkernas föreskrifter och i samband därmed tagit bort de generella förbud mot kommersiell verksamhet som fanns i föreskrifterna. Utskottet ser därför inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motion 2018/19:1337 (M). Med hänsyn till vad som framkommit ovan om dels arbete med att göra nationalparkerna mer kända, dels syftet med de bildade nationalparkerna kan även motion 2018/19:2167 (M) yrkande 2 i denna del lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om inrättande, upphävande och skötsel av naturreservat. Jämför reservation 32 (M), 33 (SD) och 34 (L) samt särskilt yttrande 1 (C). Bildande av naturreservat m.m. I kommittémotion 2018/19:2428 av m.fl. (C) yrkande 2 anförs att det inte är rimligt att kommuner kan instifta naturreservat de sedan inte kan påverka. Därför måste kommunalt instiftade naturreservat kunna omprövas av kommunerna själva. Enligt partimotion 2018/19:2590 av m.fl. (L) yrkande 33 finns det en risk att kommuner låter sig påverkas av andra hänsyn än naturvårds- och friluftsintressen och inrättar naturreservat för att hindra framtida bostadsbyggande. Därför bör kommuner som vill skydda ett område som naturreservat ansöka hos som fattar det slutliga beslutet, och kommunala naturreservat bör prövas på nytt . Även i kommittémotion 2018/19:2831 av m.fl. (M) yrkande 17 anförs att naturreservat används för att hindra bostadsbyggande. Därför bör endast regeringen, eller den myndighet som regeringen beslutar, kunna inrätta naturreservat. Enligt yrkande 18 i samma motion bör naturreservat kunna upphävas när det är motiverat för bostadsbyggande. I motion 2018/19:2074 av (M) föreslås en översyn för att ersätta naturreservat med andra former av förvaltning som även inkluderar restriktioner. Skötsel av naturreservat m.m. I kommittémotion 2018/19:1281 av m.fl. (SD) yrkande 10 anförs att det när skogsbruk förbjuds i skyddad skog finns en risk att skadedjursangreppen ökar. Det bör därför av skötselföreskrifterna framgå att skogen i naturskyddade områden ska kunna skötas i enlighet med gällande lagstiftning för att vid behov kunna minska skador på kringliggande skog. Enligt motion 2018/19:2705 av och (båda C) saknar många naturreservat en modern och relevant skötselplan, vilket leder till att reservaten inte sköts på ett tillfredsställande sätt. Därför bör regeringen se över alla processer för bildande av naturreservat tills de redan bildade reservaten har uppdaterade och upprättade skötselplaner samt länsstyrelserna kan presentera kostnaderna för skötseln av reservaten. I motion 2018/19:2562 av och (båda C) yrkande 3 anförs att fastighetsägaren i de flesta fall har den bästa kunskapen för att förvalta området och att skötselavtal ska finnas när naturreservat inrättas där markägaren kan stå för den fortsatta förvaltningen. behandling och kompletterande uppgifter Bildande av naturreservat m.m. Enligt 7 kap. 4 § får en länsstyrelse eller en kommun förklara ett mark- eller vattenområde som naturreservat i syfte att – bevara biologisk mångfald – vårda och bevara värdefulla naturmiljöer – tillgodose behov av områden för friluftslivet – skydda, återställa eller nyskapa värdefulla naturmiljöer – skydda, återställa eller nyskapa livsmiljöer för skyddsvärda arter. Innan kommunen fattar ett beslut om att inrätta ett naturreservat måste kommunen samråda med (25 § FOM). I ett beslut om att bilda ett naturreservat ska skälen för beslutet anges (7 kap. 5 § ). Enligt 19 kap. 1 § överklagas ett kommunalt beslut om naturreservat till . I varje beslut om naturreservat ska det finnas tydlig information om hur, och till vilken instans, det får överklagas. eller kommunen får meddela dispens från föreskrifter som den meddelat för ett naturreservat, om det finns särskilda skäl. eller kommun får även helt eller delvis upphäva ett beslut om att inrätta ett naturreservat som den har meddelat om det finns synnerliga skäl. Sådana beslut får endast meddelas om intrånget i naturvärdet kompenseras i skälig utsträckning på naturreservatet eller på något annat område (7 kap. 7 § ). I förarbetena till nämnda bestämmelse (prop. 1997/98:45 del 2 s. 75) anges att avsikten med ett beslut om inrättande av naturreservat ska vara att skapa ett definitivt skydd och att avsteg från skyddet endast ska kunna göras undantagsvis och normalt inte för exploateringsföretag. Innan beslut av någon vikt bör få yttra sig, och samråd ska regelmässigt ske mellan och kommunen när frågan om undantag kommer upp. För att kravet på synnerliga skäl ska vara uppfyllt krävs t.ex. att en väsentlig ändring har skett av området eller att en detaljplan eller områdesbestämmelser väsentligt har förändrat förutsättningarna för det skyddade området. Värdefull natur kan, förutom genom naturreservat, skyddas bl.a. genom biotopskyddsområden, naturvårdsavtal eller frivilliga avsättningar av skog. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 20) anges att odlingslandskapets biologiska mångfald och ekosystemtjänster har gynnats av lantbrukares aktiva brukande med betesdrift och slåtter med stöd av de ersättningar som erbjudits via jordbrukarstöden och landsbygdsprogrammet för skötsel av värdefull natur. Regeringen har stärkt resurserna med ökade ersättningsnivåer för skötseln av vissa betesmarker och slåtterängar med höga värden. Värden i havs- och vattenmiljön har bevarats genom exempelvis skydd av värdefulla vattenmiljöer. slutredovisade ett regeringsuppdrag om samverkansprogram med markägare med kompletterande metoder för skydd av natur (det s.k. kometprogrammet). I slutredovisningen konstaterade verket att de områden som hade skyddats inom ramen för programmet hade lägre kvalitet både vad gällde areal och skyddsvärde än områden som hade skyddats på myndigheternas initiativ. Vidare var de administrativa kostnaderna för skydd inom kometprogrammet höga jämfört med vid ordinarie arbete med formellt skydd av skog. ansåg verket att kometprogrammet hade bidragit till positiva effekter, såsom ett förbättrat samarbete mellan myndigheter och markägarnas organisationer. föreslog i redovisningen att den kompletterande arbetsmetoden för formellt skydd av skog med underlättade möjligheter till markägarinitiativ skulle införas i hela landet , men att arbetsmetoden borde tillämpas vid sidan av andra redskap i bevarandearbetet som innebär arbete med områdesskydd som bygger på initiativ från myndigheterna. Arbetssättet infördes , med vissa förändringar, under benämningen Nya Komet (regeringsbeslut M2014/2010/Nm). har i sin granskningsrapport av värdefull skog (RiR 2018:17) utvärdera arbetssättet och kommit till slutsatsen att det inte är kostnadseffektivt eftersom både skyddsformerna och ersättningsformerna är desamma, men naturvärdena ofta lägre, i områden initierade genom Nya Komet. rekommenderade regeringen att initiera en översyn av Nya Komet i syfte att säkerställa att metoden ges förutsättningar att vara ett kostnadseffektivt komplement till traditionellt skyddsarbete. En sådan översyn borde enligt omfatta om markägares ekonomiska incitament att teckna naturvårdsavtal kan stärkas och om det finns anledning att utveckla nya avtalsformer t.ex. för områden med lägre skyddsvärden. Slutligen kan noteras att det av januariavtalet framgår att regeringen har åtagit sig att tillsätta utredningar om nya flexibla skydds- och ersättningsformer vid skydd av mark. Skötsel av naturreservat m.m. Enligt 3 § FOM ska eller kommunen fastställa en skötselplan för naturreservats och kulturreservats långsiktiga vård. En skötselplan ska ingå i varje beslut om bildande av ett naturreservat. Enligt vägledning om utformning av skötselplaner kan en sådan lämpligen delas in i en beskrivande del respektive en plandel med mål och åtgärder. Skötselplanen bör ha den inriktning och detaljeringsgrad som behövs för att syftet med naturreservatet ska uppnås eller tillgodoses. Den bör dock inte formuleras på en alltför detaljerad nivå eftersom det kan leda till att behov av revidering snabbt uppstår. En gällande skötselplan för ett naturreservat kan som huvudregel upphävas och ändras av den myndighet som inrättat reservatet. Om ett beslut enligt 7 kap. 4–6 §§ hänvisar till skötselplanen kan denna, enligt vägledning, utgöra en del av beslutet. För att upphäva en skötselplan i denna del krävs synnerliga skäl. Vad gäller biotopskyddsområden framgår av vägledning om biotopskyddsområden (handbok 2012:1) bl.a. följande. Det finns inget krav på att en skötselplan ska upprättas för biotopskyddsområden. Enligt 5–7 a §§ FOM får dock , och kommunen besluta om de åtgärder som behövs för att vårda de biotopskyddsområden de ansvarar för. Det finns därför inte något hinder för att ta fram en skötselplan om det finns behov av en sådan. anför vidare att vissa biotoper har skapats genom människans brukande, t.ex. ängar och naturbetesmarker. I sådana biotoper är i många fall fortsatt hävd och vård en förutsättning för att natur- och kulturvärden ska kunna bevaras. I andra fall kan naturvärdena i en biotop förbättras genom vissa aktiva insatser. När långsiktigt tryggande av lämplig skötsel är av stor betydelse för bevarandet av naturvärdena i ett skötselberoende biotopskyddsområde kan det vara lämpligt att ta fram en långsiktig plan för skötseln av området. Vad gäller skötsel av naturreservat är utgångspunkten att det är beslutsmyndigheten som förvaltar naturreservatet. Enligt 21 § FOM får dock beslutsmyndigheten utse någon annan, t.ex. en markägare, till förvaltare. Bildande av naturreservat m.m. Utskottet konstaterar att en kommun har en möjlighet enligt att upphäva ett naturreservat som kommunen inrättat. Utskottet lämnar mot denna bakgrund motion 2018/19:2428 (C) yrkande 2 utan åtgärd. Utskottet anser att det är av största vikt att reglerna om områdesskydd inte används i andra syften än för att ge skydd åt skyddsvärda områden. Det framgår dock tydligt i vilka hänsynstaganden som får ligga till grund för bildandet av ett naturreservat. Med hänsyn till detta och till de utredningar om nya flexibla skydds- och ersättningsformer som ska genomföras enligt januariavtalet finner utskottet inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motionerna 2018/19:2074 (M), 2018/19:2590 (L) yrkande 33 samt 2018/19:2831 (M) yrkandena 17 och 18. Skötsel av naturreservat m.m. Utskottet konstaterar att det enligt nuvarande reglering är möjligt att utforma skötselplaner för skyddade områden som omfattar skötselåtgärder för det fall den beslutande myndigheten finner detta lämpligt. Det finns också en möjlighet att utse t.ex. markägare till förvaltare av naturreservat. Utskottet avstyrker därför motionerna 2018/19:1281 (SD) yrkande 10, 2018/19:2705 (C) och 2018/19:2562 (C) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om omprövning av Natura 2000-områden. Enligt motion 2018/19:2016 av och (båda M) bör en automatisk omprövning av Natura 2000-områden ske. Motionärerna anför att Natura 2000-områdena bara har ett värde så länge skyddsbehovet finns och att de borde omprövas automatiskt för att kontrollera att skyddsbehovet fortfarande finns kvar. Natura 2000 är ett sammanhängande europeiskt ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden som ska inrättas enligt naturvårdsdirektiven. Medlemsstaterna är enligt direktiven skyldiga att utse skyddade områden inom ramen för Natura 2000. Det är de områden som har de högsta naturvärdena och som på bästa sätt bidrar till nätverket som ska bli Natura 2000-områden. Under processen har samråd med markägare och berörda myndigheter. Därefter granskar urvalet och föreslår områden till regeringen. Det är därefter regeringen som beslutar att till Europeiska kommissionen föreslå att dessa områden ska upptas i Natura 2000-området. Kommissionen granskar urvalet vetenskapligt och fastställer biogeografiska listor. Regeringen får efter samråd med kommissionen upphäva en förklaring om att inrätta ett särskilt skyddat område enligt något av de två direktiven, om områdets naturvärden inte längre motiverar en sådan förklaring (7 kap. 28 § ). Möjligheten att upphäva en förklaring regleras av Naturvårdsdirektiven. Utskottet konstaterar att medlemsstaterna är skyldiga att utse skyddade områden inom ramen för Natura 2000. Av framgår även att regeringen efter samråd med kommissionen får upphäva en förklaring om att inrätta ett särskilt skyddat område om områdets naturvärden inte längre motiverar en sådan förklaring. Utskottet föreslår mot denna bakgrund att motion 2018/19:2016 (M) lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att utreda fastighetsägarens rätt till ersättning vid bildandet av vattenskyddsområden. Jämför reservation 35 (SD, C). I två motioner framförs att regeringen bör utreda ersättningsformerna vid bildandet av vattenskyddsområden. Motionärerna hänvisar till den problematik i detta avseende som belyste. I kommittémotion 2018/19:1293 av m.fl. (SD) yrkande 11 anförs vidare att det är av stor vikt att vattenskyddsområden bildas på ett rättssäkert sätt med skälig ersättning till markägarna. På liknande sätt framförs i kommittémotion 2018/19:2425 av m.fl. (C) yrkande 2 att det är viktigt att se över fastighetsägarens rätt till ersättning när staten gör anspråk på mark och att ett tydligt exempel på det är när vattenskyddsområden bildas. behandling och kompletterande uppgifter Enligt 7 kap. 21 § får ett mark- eller vattenområde förklaras som vattenskyddsområde till skydd för en grund- eller ytvattentillgång som utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas för vattentäkt. För ett vattenskyddsområde ska meddelas sådana föreskrifter om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter inom området som behövs för att tillgodose syftet med området (7 kap. 22 § MB). Om ett beslut om sådana föreskrifter innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras har fastighetsägaren rätt till ersättning (31 kap. 4 § 5 MB). Krävs tillstånd för viss verksamhet eller åtgärd, betalas ersättning endast om tillstånd har vägrats eller förenats med särskilda villkor (31 kap. 5 § MB). innehåller förhållandevis långtgående hänsynsregler. En verksamhetsutövare ska iaktta dessa regler på eget initiativ och ansvar. Tillsynsmyndigheter kan ingripa direkt med stöd av hänsynsreglerna för att kräva rättelse, och reglerna ska ligga till grund för villkor vid domstolars och andra myndigheters tillståndsprövningar och omprövningar av tillstånd. En underförstådd och självklar begränsning i uttrycket pågående markanvändning är att endast lagenlig användning av mark eller byggnad berättigar till ersättning. Någon rätt till ersättning finns därför inte vid myndighetsingripanden i syfte att se till att aktsamhets- eller hänsynskrav följs. Förutom de lokala vattenskyddsföreskrifter som gäller för ett visst vattenskyddsområde finns det generella föreskrifter som gäller för alla vattenskyddsområden. Dessa generella föreskrifter är meddelade med stöd av andra bemyndiganden än 7 kap. 22 § . För restriktioner som har sin grund i dessa mindre ingripande föreskrifter finns ingen rätt att få ersättning, till skillnad från tillståndsplikt som regleras genom vattenskyddsföreskrifter. Exempel på sådana föreskrifter är föreskrifter om spridning och viss övrig hantering av växtskyddsmedel (NFS 2015:2) som är meddelade med stöd av förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel. Enligt 6 kap. 1 och 2 §§ i nämnda föreskrifter är det förbjudet att i vissa fall utan särskilt tillstånd av den kommunala nämnden yrkesmässigt använda växtskyddsmedel utomhus inom ett vattenskyddsområde. Tillståndsplikten gäller dock bara områden med äldre vattenskyddsföreskrifter, meddelade före . Efter detta datum är avsikten att användningen av växtskyddsmedel ska regleras i vattenskyddsföreskrifterna för det aktuella området, och därmed kunna utgöra grund för ersättning. Föreskrifter till skydd för ytvattentäkter och enskilda grundvattentäkter kan också meddelas med stöd av 40 § 5 förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Där anges att kommunen får meddela sådana föreskrifter om det behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppkommer inom kommunen. Det är kommunen som gör bedömningen om föreskrifter behövs och som tar fram underlaget. Sådana kommunala föreskrifter får inte medföra onödigt tvång för allmänheten eller annan obefogad inskränkning i den enskildes frihet (9 kap. 13 § MB). Inte heller dessa mindre ingripande föreskrifter är ersättningsgrundande. Regeringen utsåg en särskild utredare för att se över den lagstiftning som möjliggör inskränkningar i användningen av mark eller byggnader (rådighetsinskränkningar) av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl och att identifiera de fall där ersättning bör ges trots att ingripandet har skett av dessa skäl. presenterade utredningen ett betänkande (SOU 2013:59). I betänkandet förordade utredningen att det vore lämpligt med en allmän översyn av reglerna för rådighetsinskränkningar i samband med att vattenskyddsområden inrättas. Regeringen beslutade (dir. 2013:75) att tillkalla en särskild utredare för att gå igenom dricksvattenområdet för att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning i landet, . lämnade sitt slutbetänkande En trygg dricksvattenförsörjning (SOU 2016:32). Utredningen går inte närmare in på frågan om grunderna för rätt till ersättning och lägger inte heller fram några förslag i den delen. Däremot belyser utredningen frågor relaterade till ersättning och hur frågor om ersättning påverkar processen och förutsättningarna för att inrätta vattenskyddsområden. Utredningens betänkande bereds inom . Utskottet konstaterar att betänkande fortfarande bereds inom . Motionerna 2018/19:1293 (SD) yrkande 11 och 2018/19:2425 (C) yrkande 2 avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om skyddet av betydelsefulla havsmiljöer, om att upprätta planer för naturreservat och om . Jämför reservation 36 (M) och 37 (V). Regeringen bör enligt kommittémotion 2018/19:669 av m.fl. (V) yrkande 14 återkomma med förslag på en långsiktig strategi och målsättning för att öka skyddet av betydelsefulla havsmiljöer till . åtog sig i Nagoyaöverenskommelsen att genomföra en räddningsplan (de s.k. Aichimålen) för att bromsa utarmningen av den biologiska mångfalden och att till 2020 se till att jord-, vatten- och skogsbruk bedrivs hållbart. Det kvarstår fortfarande att nå målets delar om ett ekologisk representativt, sammanhängande och funktionellt nätverk av skyddade områden. Enligt kommittémotion 2018/19:2315 av m.fl. (MP) yrkande 14 bör regeringen höja ambitionerna när det gäller att skydda värdefulla havs- och kustområden och säkerställa att skyddet är jämnt utspritt över landet. Motionärerna anför att bottentrålning borde förbjudas i skyddade områden och att strandnära byggande är ett fortsatt problem för växter och djur. I kommittémotion 2018/19:2885 av m.fl. (M) yrkande 7 anförs att regeringen bör verka för att det för naturreservat upprättas planer för att säkerställa att reservatens mål bevakas och uppnås. Enligt motion 2018/19:1708 av (M) yrkandena 1 och 2 bör regeringen genomföra en ny grundläggande och neutral utvärdering av restaureringen av och se över potentiella kompensationer för de markägare som blivit drabbade av restaureringen. behandling och kompletterande uppgifter I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 20) uppgav regeringen att har fördubblat arealen skyddade områden . Områdena utgör dock inte ett ekologiskt representativt och sammanhängande samt funktionellt nätverk i havet i enlighet med internationella åtaganden i CBD:s strategiska plan, bl.a. Aichimål 11. Regeringen uppgav vidare att har skyddat av havsområdet, vilket är en fördubbling av arealen marint skyddade områden . Målet att säkerställa ett ekologiskt representativt och sammanhängande samt funktionellt nätverk i havet har dock inte uppnåtts. Regeringen avsatte särskilda medel för genomförandet av insatser för ett ekologiskt representativt, sammanhängande och funktionellt nätverk av marint skyddade områden. Havs- och vattenmyndigheten ska redovisa arbetet med att stärka det områdesskyddet, bl.a. med utgångspunkt i att genomföra handlingsplanen för marint områdesskydd som Havs- och vattenmyndigheten presenterade 2016. Särskilt fokus läggs på att öka representativiteten så att områdena är fördelade mellan de marin-geografiska regionerna och består av för regionen förekommande livsmiljöer. Arbete med att skydda miljöer pågår i de flesta län, och regeringens satsning har bidragit till att stärka länsstyrelsernas arbete med marint områdesskydd. Nya naturreservat har bildats bl.a. i och . Regeringen uppgav vidare att Havs- och vattenmyndigheten arbetar med att etablera ett ramverk där myndigheten tillsammans med berörda länsstyrelser definierar mål för ekologisk representativitet och konnektivitet. kommer även att möjliggöra en utvärdering av funktionaliteten, dvs. hur effektivt bidraget till bevarandemålen är, dels för enskilda skyddade områden, dels för nätverk av skyddade områden. Havs- och vattenmyndigheten redovisade ett regeringsuppdrag om bevarandeåtgärder vad avser fiske i skyddade områden där det även ingick att utreda bottentrålningens effekter i skyddade områden (M2017/02522/Nm). Havs- och vattenmyndigheten har även fått i uppdrag att utarbeta en gemensam rekommendation om bevarandeåtgärder inom ramen för EU:s gemensamma fiskeripolitik för fyra skyddade områden i . Enligt uppgift från rör dessa uppdrag en pågående process som avser en genomgång av alla skyddade områden. Syftet är att se över behovet av att reglera fisket i dessa områden för att områdenas naturvärden ska bevaras. Vidare kan noteras att Havs- och vattenmyndigheten fick tre uppdrag i regleringsbrevet . Ett av uppdragen var att föreslå nödvändiga kompletteringar och justeringar i nätverket av Helcom och Ospar . Arbetet skulle fokusera på områden som är helt eller delvis skyddade. Enligt uppgift från rör detta uppdrag frågan om att områden som redan är skyddade också kan ingå i Helcom och Ospars nätverk av skyddade områden. Detta kräver regeringsbeslut, och uppdraget rör att få in underlag för ett sådant beslut. Myndigheten fick även i uppdrag att identifiera områden som kan utgöra skyddade områden med ett starkt skydd utan lokal mänsklig påverkan och ta fram förslag till en process för det fortsatta arbetet med sådana områden. Slutligen fick myndigheten i uppdrag att redovisa arbetet med att stärka det områdesskyddet, bl.a. med utgångspunkt i den handlingsplan för marint områdesskydd som myndigheten redovisade 2016. De två sista uppdragen syftar enligt uppgift från mot den mer långsiktiga strategin för arbetet med skyddade områden. Beredning pågår inom . Därutöver kan noteras att Havs- och vattenmyndigheten i regleringsbrevet gavs i uppdrag att redovisa arbetet med att stärka det områdesskyddet. Uppdraget ska redovisas till regeringen . I regleringsbrevet anges vidare som villkor för anslaget 1:11 ap. 2 åtgärder för havs- och vattenmiljö bl.a. att högst får användas till insatser för ett ekologiskt representativt, sammanhängande och funktionellt nätverk av marint skyddade områden. Medlen får användas för kunskapshöjande insatser och för särskild uppföljning i marint skyddade områden. ska utbetalas som bidrag till länsstyrelserna för att slutföra ärenden som gäller marint områdesskydd och stärka arbetet med bevarandeplaner, särskilt i nya objekt.