bet · H601CU6 · 2019-02-27 00:00:00 — I 6 kap. 2 § försäkringsavtalslagen (2005:104) finns bestämmelser om hur ersättningen ska beräknas vid en sakskada. Enligt huvudregeln ska ersättningen motsvara återanskaffningspriset för egendomen, med värdeminskningsavdrag för ålder och bruk. Om det inte är fråga om en byggnad, ska avdrag även göras för nedsatt användbarhet eller annan omständighet. Detta blir aktuellt bl.a. när egendomen är i sådant skick att den inte fungerar tillfredsställande eller att den blivit omodern och därför mist sitt värde. Försäkringsavtalslagens bestämmelser om försäkringsersättning gäller bara i den utsträckning som inte annat föreskrivs i försäkringsavtalet. Vanligtvis innehåller försäkringsvillkoren en utförlig reglering av hur ersättningen ska beräknas. I fråga om byggnader finns normalt en tabell som anger tillämpliga åldersavdrag för olika byggnadsdelar och som utgår från byggnadsdelarnas uppskattade livslängd. Systemet med åldersavdrag innebär att försäkringstagaren måste betala en del av den standardförbättring som uppkommer när gamla saker byts ut mot nya. Försäkringsbolagen har en skyldighet att lämna information om innebörden av en försäkring. Innan ett försäkringsbolag meddelar en individuell skadeförsäkring ska bolaget enligt 2 kap. 2 § försäkringsavtalslagen lämna information som underlättar kundens bedömning av försäkringsbehovet och val av försäkring (s.k. förköpsinformation). Informationen ska på ett enkelt sätt återge det huvudsakliga innehållet i de försäkringsvillkor som kunden behöver ha kännedom om för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. Viktiga begränsningar av försäkringsskyddet ska tydligt framgå. Enligt 2 kap. 4 § försäkringsavtalslagen är försäkringsbolaget dessutom skyldigt att efter att avtalet slutits tillställa försäkringstagaren en skriftlig bekräftelse på avtalet samt, om det inte gjorts tidigare, upplysa om försäkringsvillkorens innehåll och särskilt framhålla vissa typer av villkor (s.k. efterköpsinformation). Det rör sig bl.a. om villkor som med hänsyn till försäkringens beteckning eller övriga omständigheter utgör en oväntad och väsentlig begränsning av försäkringsskyddet. Med detta avses enligt förarbetena förhållanden som avviker från vad en försäkringstagare i allmänhet kan ha anledning att utgå från (se prop. 2003/04:150 s. 383). Om försäkringsbolaget inte särskilt framhåller ett sådant villkor, vare sig före eller efter avtalsslutet, får försäkringsbolaget sedan inte åberopa villkoret (2 kap. 8 § försäkringsavtalslagen). Detta innebär att avtalet ska gälla utan villkoret och att försäkringstagaren vid försäkringsfall har rätt till ersättning som om villkoret inte hade funnits (propositionen s. 388). Som ett komplement till försäkringsbolagens informationsskyldighet erbjuder en oberoende och kostnadsfri vägledning om bl.a. villaförsäkringar på sin webbplats. Där går det att på olika sätt, både förenklat och mer fördjupat, jämföra villkoren i de försäkringar som finns på marknaden. Vid sidan av försäkringsbolagens informationsskyldighet finns vidare i 10 § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden en generell bestämmelse om tolkning av avtalsvillkor. Av bestämmelsen följer att om ett avtalsvillkor som inte varit föremål för individuell förhandling har en oklar innebörd, ska villkoret vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument tolkas till förmån för konsumenten. Utskottet behandlade motionsyrkanden motsvarande det som är aktuellt i betänkande 2017/18:CU17. Utskottet var, med hänvisning till den lagreglering som finns på området och vad som är brukligt i fråga om försäkringsvillkoren, inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionerna. Därmed avstyrktes motionsyrkandena. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för, och motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om barnförsäkringar. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete inom . I motion 2018/19:1058 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av den s.k. kontraheringsplikten för personförsäkringar när det gäller för tidigt födda barn. Motionärerna anser att alla barn ska ha rätt till en personförsäkring, oavsett barnets vikt, längd eller ålder. Enligt 11 kap. 1 § försäkringsavtalslagen (2005:104) får ett försäkringsbolag inte vägra någon att teckna en sådan personförsäkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. kontraheringsplikten för personförsäkringar och innebär i praktiken att ett försäkringsbolag som huvudregel är skyldigt att ingå avtal om en personförsäkring med den som så önskar. En sådan skyldighet är ovanlig i svensk avtalsrätt. Utgångspunkten är annars att alla själva kan välja vem de vill ingå avtal med. Kontraheringsplikten kan beskrivas som ett förbud mot att neka någon att ingå eller förnya en personförsäkring utan saklig grund. Kontraheringsplikten gäller för alla individuella personförsäkringar som tecknas hos ett försäkringsbolag för en enskild person, dvs. sjuk-, olycksfalls- och livförsäkringar. Regleringen syftar främst till att underlätta för personer med funktionsnedsättningar eller en nedsatt hälsa att få teckna en personförsäkring. Utredningen om rätten till en personförsäkring Utredningen om rätten till en personförsäkring har haft i uppdrag att bedöma om lagstiftningens intentioner följs i försäkringsbolagens praktiska tillämpning av kontraheringsplikten för personförsäkringar samt vid behov lämna förslag på sådana författningsändringar eller andra åtgärder som krävs (dir. 2014:80). I betänkandet Rätten till en personförsäkring – ett stärkt konsumentskydd (SOU 2016:37) konstaterar utredningen att kontraheringsplikten sammanfattningsvis innebär att ett försäkringsbolag inte får neka, begränsa eller fördyra en sökt personförsäkring, om det inte är försäkringsmässigt nödvändigt med hänsyn till sökandens individuella hälsotillstånd och bolagets normala utbud av försäkringsvillkor i liknande fall. Med detta avses att risken för framtida försäkringsfall är så hög att det skulle få klart olämpliga följder för försäkringskollektivet om risker av det aktuella slaget försäkrades till normala villkor eller, vid avslag, försäkrades alls. Utredningens allmänna uppfattning är att försäkringsbolagen är måna om att leva upp till kontraheringsplikten. har utredningen kunnat se att bolagen i vissa avseenden inte till fullo uppfyller de krav som utredningen anser att kontraheringsplikten innebär. Detta kan åtminstone delvis bero på att det varit något oklart hur plikten ska tillämpas i praktiken. Utredningen har bl.a. undersökt olika typer av avslagssituationer, t.ex. när det gäller för tidigt födda barn. Utredningen konstaterar här att kontraheringsplikten ställer samma krav vid avslag på ansökningar i fråga om för tidigt födda barn som i alla andra fall där försäkring nekas helt eller delvis. Kravet på en individuell bedömning innebär att ett försäkringsbolag måste ta reda på och beakta de individualiserande hälsofaktorer som skulle kunna inverka på möjligheten att få teckna en försäkring. Riskprövningen även när det gäller för tidigt födda barn måste alltså baseras på det enskilda barnets hälsotillstånd, där födelsevecka och vikt vid födseln är faktorer som kan ha betydelse för bedömningen. Precis som i varje annat fall där försäkring nekas helt eller delvis måste försäkringsbolaget vidare visa att ett avslag är försäkringsmässigt nödvändigt och att den bedömningen har baserats på medicinsk vetenskap och beprövad erfarenhet samt försäkringsmässigt kunnande. När det gäller försäkringsbolagens hantering har de allra flesta försäkringsbolag angett att deras behandling av ansökningar som avser för tidigt födda barn har förändrats ; bedömningarna gjordes tidigare mer schablonmässigt medan ansökningarna numera prövas på individuell grund. Utredningen konstaterar att det inte finns något försäkringsbolag som på fråga uppger att det bedömer ansökningar som rör för tidigt födda barn enbart på grund av barnets födelsevecka och vikt vid födseln. Samtliga bolag som tillhandahåller barnförsäkringar anger att de alltid ser till det enskilda barnets aktuella hälsotillstånd. De allra flesta försäkringsbolag anger dessutom att de alltid hämtar in sjukhusjournaler om förlossningen och barnets hälsa därefter. Det finns en viss skillnad mellan försäkringsbolagen när det gäller hur de resonerar kring hanteringen av ansökningar som rör för tidigt födda barn. Vissa försäkringsbolag anger att det ändå finns en gräns för att bevilja försäkring för extremt för tidigt födda barn. Försäkringsbolagen i fråga har olika uppfattningar om var den gränsen går, men utredningen noterar att det handlar om barn som är födda så tidigt att de ligger på gränsen till att över huvud taget överleva. Vissa försäkringsbolag resonerar å andra sidan så att försäkring i princip alltid beviljas om barnet bedöms ha ett gott hälsotillstånd vid ansökningstillfället, helt oavsett i vilken graviditetsvecka barnet är fött och vilken vikt barnet hade vid födseln. Dessa försäkringsbolag framhåller att risken för hälsokomplikationer är större ju tidigare ett barn föds. Utredningen konstaterar att de två ovannämnda resonemangen sannolikt i praktiken leder till liknande resultat, eftersom risken för hälsokomplikationer av olika slag är större ju tidigare i graviditeten förlossningen äger rum. Vad det handlar om är att möjligheten att teckna försäkring för ett barn i allmänhet påverkas negativt om det har förekommit komplikationer vid förlossningen eller om barnet inte har ett fullgott hälsotillstånd vid ansökningstillfället, vilket även gäller för barn som föds för . Utredningens sammantagna intryck är att det har skett en god utveckling när det gäller försäkringsbolagens hantering av försäkringsansökningar i fråga om för tidigt födda barn och att försäkringsbolagen är väl medvetna om vikten av att göra individuella bedömningar även i dessa fall. Utredningen har uppfattat att de allra flesta försäkringsbolag är fullt medvetna om att en tidig födsel och en låg födelsevikt i regel inte i sig är tillräckliga skäl för ett avslag. Att försäkringsbolagen har den förståelsen visar sig inte minst i att bolagen i hög utsträckning hämtar in patientjournaler och liknande vid bedömningen av ansökningar som rör för tidigt födda barn. Utredningen har inte heller vid sin granskning stött på något ärende där ansökan har avslagits enbart med hänvisning till födelsevecka och vikt. Däremot har utredningen fått intrycket att försäkringsbolagens beslutsmotiveringar vid avslag i fråga om för tidigt födda barn i vissa fall inte tillräckligt tydligt redovisar på vilka individuella grunder beslutet har fattats. Det gör att utredningen har haft svårt att bedöma om försäkringsbolagen i praktiken i dessa fall har beaktat individuella faktorer i den utsträckning som kontraheringsplikten kräver (se nedan om utredningens förslag om beslutsmotiveringar). Utredningen nämner i sammanhanget att det inte är ovanligt att försäkringsbolagen vid avslag informerar föräldrarna om att en viss observationstid behövs i fråga om barnet och att föräldrarna är välkomna att återkomma med en ny ansökan efter en viss angiven tid. Omprövningstiden kan exempelvis sättas utifrån olika allmänna hälsokontroller hos barn- eller skolhälsovården. Utredningen framhåller att en sådan information om möjligheten att ansöka på nytt inte förändrar det förhållandet att den aktuella ansökan har avslagits. Kontraheringsplikten är därmed även i dessa fall tillämplig på försäkringsbolagets beslut, och bolaget måste därmed visa att det har funnits särskilda skäl för beslutet att avslå ansökan. Som en följd av sin granskning på personförsäkringsområdet lämnar utredningen bl.a. följande förslag: • Kontraheringspliktens innebörd ska förtydligas i lagstiftningen. Det ska sålunda bli tydligare att kontraheringsplikten gäller när en personförsäkring nekas antingen helt eller delvis. Det ska också bli tydligare att ett beslut om att neka en personförsäkring på grund av någons hälsotillstånd måste baseras på en försäkringsmässig bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Detta innebär också att försäkringsbolaget måste kunna visa att beslutet grundas på ett beslutsunderlag av hög kvalitet. • Försäkringsbolagen ska ha en lagstadgad skyldighet dels att motivera ett beslut om att neka någon att teckna en personförsäkring, dels att informera sökanden om hur beslutet kan överprövas. • Försäkringsbranschen bör vidta ett antal självregleringsåtgärder för att främja ansökningar från dem som känner ett behov av att teckna en personförsäkring. Betänkandet har remitterats och bereds vidare inom . Utskottet konstaterar att Utredningen om rätten till en personförsäkring har haft i uppdrag att undersöka försäkringsbolagens praktiska tillämpning av kontraheringsplikten för personförsäkringar bl.a. när det gäller för tidigt födda barn. Utredningens betänkande Rätten till en personförsäkring – ett stärkt konsumentskydd (SOU 2016:37) har remitterats och bereds vidare inom . Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandet bör därför avslås. Fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ytterligare åtgärder mot fordonsmålvakter. Utskottet hänvisar till tillkännagivande och pågående beredningsarbete inom . Jämför särskilt yttrande 1 (SD) och 2 (L). I kommittémotion 2018/19:2589 av m.fl. (L) föreslås ett tillkännagivande om att lagstiftningen om fordonsmålvakter bör skärpas (yrkande 15). Enligt motionärerna har de lagändringar som infördes haft begränsad effekt och lagstiftningen bör skärpas inom de ramar som uppställs av egendomsskyddet i och regeringsformen. Flera olika möjligheter bör övervägas, bl.a. ökade möjligheter för kommuner att flytta fordon med fordonsrelaterade skulder även om de är korrekt parkerade och ett ökat samarbete mellan kommuner och . Motionärerna föreslår även ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en fullständig översyn av lagen och förordningen om flyttning av fordon i vissa fall (yrkande 16). Motionärerna hänvisar till att regeringens särskilda utredare lämnar ett sådant förslag i Ds 2018:33 Översyn av lagstiftningen mot s.k. fordonsmålvakter. I kommittémotion 2018/19:1121 av m.fl. (SD) yrkande 27 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda problematiken med fordonsmålvakter. Motionärerna anför att frågan bör utredas skyndsamt. I motion 2018/19:304 av (SD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga att införa en begränsning av antalet personbilar som en privatperson får registrera om han eller hon redan har en eller flera bilar med fordonsrelaterade skulder. Ett liknande förslag framställs i motion 2018/19:1759 av (M) yrkande 1. I samma motion föreslås att det införs åtgärder för att motverka att utländska stöldligor registrerar s.k. målvaktsfordon på samordningsnummer (yrkande 2). I motion 2018/19:2765 av (KD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga ett förbud för personer med samordningsnummer att äga fler än ett fordon för att hindra att samordningsnummer missbrukas (yrkande 1). I samma motion föreslås även att oidentifierade personer inte ska ha laglig rätt att äga ett fordon (yrkande 6). I motion 2018/19:949 av (S), motion 2018/19:1775 av m.fl. (S) och motion 2018/19:590 av (M) föreslås liknande motionsyrkanden om behovet av en skärpt lagstiftning mot fordonsmålvakter. gäller lagen (2014:447) om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter. Lagen gäller enligt 1 § rätt att ta fordon i anspråk för betalning av vissa fordringar på fordonsrelaterade avgifter och skatter. Vid indrivning av sådana fordringar som anges i 1 § får enligt 2 § besluta att ta i anspråk det fordon som skatten eller avgiften avser för betalning av gäldenärens skuld. Detta gäller under förutsättning att gäldenären saknar utmätningsbara tillgångar som räcker till betalning av skulden och att fordonet inte tillhör eller kan anses tillhöra gäldenären enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. I fråga om ianspråktagande tillämpas i övrigt bestämmelserna om utmätning i utsökningsbalken. Detta innebär att , på motsvarande sätt som vid utmätning, har möjlighet att bedöma om det är försvarligt att ta fordonet i anspråk eller inte. Syftet med lagen är enligt förarbetena att dels minska de restförda fordonsrelaterade skulderna till det allmänna, dels minska incitamentet att använda s.k. fordonsmålvakter. Genom att låta en fordonsmålvakt, normalt en person utan utmätningsbara tillgångar, stå som registrerad ägare till ett fordon kan den civilrättsliga ägaren och brukaren undandra sig det betalningsansvar som följer av ett fordonsinnehav (prop. 2013/14:176, bet. 2013/14:CU36). I samband med den nya lagen gjordes även ändringar i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall. Regeringen bemyndigades att utfärda föreskrifter om rätt för staten eller för en kommun att flytta felparkerade fordon vilkas registrerade ägare har obetalade och förfallna skulder i form av felparkeringsavgifter (2 a §). Föreskrifter om sådan rätt finns i förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall. Enligt 8 § lagen om flyttning av fordon i vissa fall behöver ett fordon inte återlämnas till ägaren förrän han eller hon har ersatt kostnaden för flyttningen och de övriga åtgärder som har vidtagits med stöd av lagen. Det framgår vidare av samma lag att ett fordon som förvaras på en särskild uppställningsplats tillfaller kommunen om ägaren inte har hämtat fordonet inom en månad från det att han eller hon underrättats om att fordonet flyttats eller, om ägaren inte kunnat anträffas, efter det att kungörelse om flytten skett (6 § första stycket). I en interpellationsdebatt om kriminell användning av samordningsnummer (ip. 2017/18:317) redogjorde infrastrukturminister för det uppdrag som regeringen då gett till en särskild utredare för att se över lagstiftningen mot fordonsmålvakter (se nedan). Han anförde vidare att han är medveten om att det finns problem kopplade till samordningsnummer och identitetskontroll vid ägarbyten av fordon, men att Transportstyrelen har tillsatt en arbetsgrupp som ska utreda ytterligare åtgärder för att komma till rätta med hanteringen av samordningsnummer. Ministern uppgav vidare att han avsåg att följa frågan och framhöll att utredningens uppdrag är brett och ger utredaren fria händer att föreslå nya åtgärder och verktyg för att stoppa utvecklingen med fordonsmålvakter. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 22) anförde regeringen att det finns ett behov av att vidta olika åtgärder för att minska förekomsten av fordonsmålvakter. Regeringen aviserade en översyn av lagstiftningen och föreslog därutöver att ska anvisas –2020 som ett riktat statsbidrag till kommunerna. Regeringens avsikt är att dessa medel ska användas för att öka kommunernas möjligheter till bortforsling, uppställning och skrotning av de aktuella fordonen. Denna satsning med riktade statsbidrag återfanns i budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. beslutade i enlighet med budgetpropositionen i denna del. beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen mot fordonsmålvakter för att minska förekomsten av fordonsmålvakter (/2018/00442/KLS). Utredaren redovisade uppdraget i departementspromemorian Översyn av lagstiftningen mot s.k. fordonsmålvakter (2018:33). Promemorian har remitterats, och remisstiden gick ut . I promemorian konstaterar utredaren bl.a. att ändringarna i lagen om flyttning av fordon har fått stor genomslagskraft. Ett stort antal fordon har flyttats med stöd av den nya flyttningsgrunden, och ökningen av fordonsrelaterade skulder till det allmänna har avstannat. Den nya lagstiftningen har även haft en tydlig effekt på utvecklingen av felparkeringsskulder. När det gäller lagen om ianspråktagande av fordon anför utredaren att även om endast ett fåtal fordon har tagits i anspråk fungerar den väl som ett komplement till utmätningsinstitutet. Utredaren anser dock att det är för tidigt att utvärdera lagstiftningens långsiktiga effekter. Utredaren har vidare identifierat en rad förbättringsområden och föreslår bl.a. följande åtgärder för att minska antalet fordonsmålvakter och målvaktsfordon: • Registreringsförfarandet i vägtrafikregistret bör ses över och reformeras. • Ett användningsförbud för fordon med obetalda felparkeringsavgifter uppgående till bör införas tillsammans med en möjlighet för polis att avskylta ett sådant fordon. • Polisen bör ges utökade möjligheter att ingripa mot fordon med fordonsrelaterade skulder, bl.a. större möjligheter att omhänderta fordon och att destruera fordon av ringa värde. Frågan kräver lagstöd och förutsätter ytterligare utredning, förslagsvis vid en översyn av lagstiftningen om flyttning av fordon i vissa fall. Utredaren förslår inte någon möjlighet att neka registrering av en ny fordonsägare eller att införa en begränsning av hur många fordon en person får äga eller registrera i vägtrafikregistret. Som skäl anförs att det skulle försvåra för enskilda, strida mot regelförenkling i samhället, begränsa handeln med fordon samt innebära en allmän inskränkning i egendomsskyddet (Ds 2018:33 s. 148–149). Utredaren hade vidare i uppdrag att utreda utökade möjligheter för att ianspråkta fordon på distans på ett mer effektivt sätt. Med ianspråktagande på distans avses en möjlighet för att ianspråkta fordon som inte är tillgängliga för myndigheten men som finns i någon annan myndighets besittning. Utredaren hänvisar i detta sammanhang till den analys och slutsats om utökade möjligheter till distansutmätning som gjordes i betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81) och anför följande i promemorian (s. 87): Utredaren konstaterade i betänkandet att det kan antas att utsökningsförfarandet skulle bli mer effektivt om kunde distansutmäta egendom som inte tagits om hand av någon annan myndighet med stöd av den myndighetens regelverk, men att en sådan ordning ger upphov till en rad frågeställningar. Utredaren anförde att utredningsåtgärden kan uppfattas som otillåten med tanke på förbudet mot s.k. fishing expeditions samt att brottsvinster riskerar att ”tvättas” i utmätningssystemet i stället för att förverkas. Utredaren ifrågasatte även förslaget ur resurs-, effektivitets- och integritetssynpunkt. Sammantaget ansåg utredaren att egendom som anträffas av andra myndigheter även måste vara omhändertagen med stöd av den myndighetens eget regelverk för att ska kunna distansutmäta egendomen. Mot bakgrund av de tveksamheter som framfördes i betänkandet (SOU 2016:81) och att samma praktiska förutsättningar gäller för utmätning på distans som för ianspråktagande på distans avstår utredaren från att lägga fram ett förslag om utökade möjlighet till ianspråktagande på distans. Däremot anför utredaren att det ovannämnda förslaget i promemorian om att ge polisen utökade möjligheter att omhänderta fordon med fordonsrelaterade skulder skulle innebära effektivare möjligheter för att utmäta eller ianspråkta fordon på distans. Frågan om samordningsnummer i samband med fordonsmålvakter tas även upp av utredaren i promemorian. Utredaren konstaterar dock att problematiken med samordningsnummer och oriktiga identitetshandlingar inte begränsar sig till ägarbyten i vägtrafikregistret utan är en betydligt större fråga. Utredaren anser att frågan inte kan hanteras inom ramen för uppdraget och lämnar därför inte något förslag i denna del (Ds 2018:33 s. 177). Promemorian har remitterats och bereds vidare inom .