bet · H601KU20 · 2019-06-17 00:00:00 — I interpellationsdebatten informerades det om Försvarsmaktens bedömning, och vid frågestunden redogjordes det för processen efter regeringsbeslutet . Enligt svarspromemorian lämnade försvarsministern i interpellationsdebatten information om Patriotsystemet. Vid sammanträdena i försvarsutskottet lämnades information om hur regeringen gick vidare i frågan om anskaffning av ett luftvärnssystem med medellång räckvidd, och frågor från ledamöterna besvarades. Dessutom informerades utskottet vid sammanträdet om innehållet i det skriftliga anbudet om luftvärnssystemet som FMV mottagit , om när systemet planerades förbandssättas och om vissa bedömningar av de ekonomiska förutsättningarna för anskaffningen. Vidare informerades utskottet om att anbudet gällde till , att regeringen avvaktade Försvarsmaktens kompletterande budgetunderlag och framställning och att ytterligare information avsågs att lämnas till utskottet innan regeringen beslutade i frågan. Dessutom informerades utskottet om att regeringen hade för avsikt att senast lämna en skrivelse till om anskaffningen. Av svarspromemorian framgår att det vid försvarsutskottets sammanträde lämnades en redovisning om erbjudandets innehåll, planerna för förbandssättning samt de ekonomiska förutsättningarna enligt Försvarsmaktens kompletterande budgetunderlag bl.a. i fråga om anskaffning och drift. Dessutom informerades utskottet om att regeringen hade för avsikt att dagen därpå fatta beslut om att bemyndiga Försvarsmakten att anskaffa Patriot och att låta FMV ingå nödvändig internationell överenskommelse för att genomföra anskaffningen. informerades vidare på nytt om regeringens avsikt att senast lämna en skrivelse till . I skrivelsen, som regeringen beslutade , redogör regeringen för anskaffningen av ett nytt luftvärnssystem med medellång räckvidd. Genom regelbunden information och angiven skrivelse har regeringen tillgodosett tillkännagivande om förankring av anskaffningen i . När det gäller försvarsministerns uttalande i medierna i anslutning till försvarsutskottets sammanträde framhålls i svarspromemorian att uttalandet avsåg den beslutsavsikt som regeringen hade vid det aktuella tillfället. Av utredningen i ärendet framgår att har bemyndigat regeringen att besluta om anskaffning av ett nytt medelräckviddigt luftvärnssystem samt gett regeringen till känna vad försvarsutskottet anfört om att förankra anskaffningen av ett nytt medelräckviddigt luftvärnssystem i . Enligt tillkännagivandet skulle förankringen exempelvis kunna ske genom en skrivelse till . konstaterar inledningsvis att beslut om förankring har haft formen av ett tillkännagivande. Regeringens förankring i har alltså inte uppställts som ett bindande villkor i själva bemyndigandet. När det gäller frågan på vilket sätt regeringen har förankrat anskaffningen av luftvärnssystemet med och försvarsutskottet konstaterar att skrivelsen om anskaffningen överlämnades till efter det att regeringen fattat beslut om anskaffningen. kan noteras att det av tillkännagivandet inte framgår i vilket skede förankringen skulle ske. Därtill framkommer det av granskningen att försvarsutskottet informerades om att regeringens skrivelse skulle komma att överlämnas till efter regeringens beslut, vilket inte synes ha gett anledning till någon åtgärd från försvarsutskottets sida. Vid försvarsutskottets sammanträde lämnade försvarsministern information om den planerade anskaffningen och att regeringen hade för avsikt att dagen därpå fatta beslut i frågan. Före utskottssammanträdet uttalade sig försvarsministern i en radiointervju om att skulle köpa det aktuella luftvärnssystemet. Om syftet med informationen från försvarsministerns sida var att den skulle utgöra ett led i en förankringsprocess hade uttalandet i media med fördel kunnat vänta till efter sammanträdet. 1.2 Arbetsmarknadsministerns agerande i fråga om Europeiska arbetsmyndigheten I två anmälningar till (dnr 1439-2018/19 och 1440‑2018/19), bilaga A1.2.1–2, begärs det att utskottet granskar arbetsmarknadsminister agerande i fråga om inrättandet av Europeiska arbetsmyndigheten. I den ena anmälan (bilaga A1.2.1) begärs det att utskottet granskar om i förhållande till drev den linje som arbetsmarknadsutskottets majoritet hade gett uttryck för i fråga om inrättandet av en europeisk arbetsmyndighet. Anmälaren konstaterar att en majoritet av utskottet, bestående av , , vid en överläggning om ett aviserat förslag om en europeisk arbetsmyndighet framförde ståndpunkten att regeringen aktivt skulle agera mot inrättandet av en sådan myndighet. Det formella förslaget hade då ännu inte lämnats. Kommissionen presenterade ett förslag till förordningstext om inrättandet av en europeisk arbetsmyndighet (COM(2018) 131). Anmälaren anför att medlemsstaterna har en möjlighet att påverka kommissionen mellan en avisering av ett förslag och den formella presentationen av förslaget. Så har också kommissionen i det aktuella förslaget hänvisat till att informella diskussioner hade beaktats vid utarbetandet av förslaget. Det är dock enligt anmälaren oklart i vilken utsträckning agerade i linje med utskottsmajoritetens ståndpunkt i fråga om den föreslagna arbetsmyndigheten. Till stöd för denna uppfattning anför anmälaren dels att den dåvarande regeringen varit pådrivande i genomförandet av den s.k. sociala pelaren, som bidragit till kommissionens ökade aktivitet i frågor som rör bl.a. sysselsättning, dels att dittills inte hade lyckats förklara hur hon i enlighet med arbetsmarknadsutskottets vilja hade försökt motverka ett förslag från kommissionen om inrättandet av arbetsmyndigheten. I detta sammanhang hänvisar anmälaren till ett svar på en skriftlig fråga (se nedan). I den andra anmälan (bilaga A1.2.2) begärs det att utskottet granskar bristande agerande under behandlingen av frågan om inrättandet av Europeiska arbetsmyndigheten vid ministerrådsmötet den 21–. Anmälaren anför att samrådde med om förslaget att inrätta en europeisk arbetsmyndighet. ska då ha sagt att hon inte förväntade sig någon diskussion om frågan vid det kommande ministerrådsmötet utan att ärendet skulle behandlas som en s.k. lägesrapport. Hon lovade emellertid enligt anmälaren att hon skulle framföra den svenska ståndpunkten om det trots allt skulle bli en diskussion. Den svenska ståndpunkten innebar bl.a. ett ifrågasättande av vilket mervärde en sådan myndighet skulle ha. Det kom enligt anmälaren vid rådsmötet faktiskt att bli en diskussion om inrättandet av arbetsmyndigheten, varvid vissa andra länder gjorde anföranden och några av dessa framförde invändningar mot förslaget. yttrade sig enligt anmälaren emellertid inte. Att representant är aktiv i förhandlingsarbetet inom EU och därvid framför den svenska ståndpunkten är enligt anmälaren viktigt. Anmälaren konstaterar att vid ett senare samråd med förklarade sin tystnad vid rådsmötet med att det inte hade framförts något krav på att hon borde yttra sig. Anmälaren menar emellertid att ett uttryckligt krav från på att hon skulle yttra sig var överflödigt eftersom hon vid samrådet hade sagt att hon, om frågan kom att bli föremål för diskussion, skulle framföra den svenska ståndpunkten. bör enligt anmälaren granska om genom att inte framföra den svenska ståndpunkten under rådsmötet agerade i strid mot mandatet från . Till grund för granskningen har bl.a. legat en promemoria med bilagor som upprättats inom Statsrådsberedningen, bilaga A1.2.3. Fyra av bilagorna har sekretessmarkeringar. De flesta av EU:s lagar antas genom det s.k. ordinarie lagstiftningsförfarandet, där både och ministerrådet ska godkänna ett lagförslag. Det är kommissionen som lägger fram lagförslag för parlamentet och rådet. Förslagen blir ofta föremål för diskussioner och omförhandlingar i både parlamentet och rådet, och mellan dessa institutioner, innan en lagtext blir antagen. Rådet består av en företrädare på ministernivå för respektive medlemsstat. Innan ett beslut tas i ministerrådet om ett lagförslag ska den på olika sätt informera och samråda med (se nedan). Regeringens information till och samråd med Det svenska EU-medlemskapet innebär att har överlåtit en del av sin beslutanderätt till EU:s institutioner. Regeringsformen anger en funktionsfördelning mellan och regeringen. Det är regeringen som företräder i EU, i t.ex. rådet, domstolen och i förhållande till kommissionen. Regeringens uppgift att företräda i EU följer av bestämmelsen i 1 kap. 6 § regeringsformen om att regeringen styr riket. Detta gör regeringen under ansvar inför . kan med utövande av sin kontrollmakt bl.a. granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Det har emellertid inte ansetts vara tillräckligt att enbart kontrollerar regeringens agerande inom EU i efterhand. Regeringsformen och riksdagsordningen föreskriver därför att regeringen ska informera och samråda med om vad som händer i EU och hur den avser att agera i olika frågor. Regeringen ska enligt 10 kap. 10 § regeringsformen fortlöpande informera och samråda med organ som utses av om vad som sker inom ramen för samarbetet i Europeiska unionen. Närmare bestämmelser om informations- och samrådsskyldigheten meddelas i riksdagsordningen. Regeringen ska enligt 7 kap. 12 § riksdagsordningen överlägga med utskotten i de frågor om arbetet i EU som utskotten bestämmer. Överläggningarna syftar till att stärka utskottens roll i arbete med EU-frågor genom ett s.k. saksamråd på politisk nivå, där utskottets ledamöter ges möjlighet att framföra sina synpunkter. Med hänsyn till beslutsprocessen på EU-nivå har det ansetts att även måste bevaka skedena före rådsmötena och att detta bäst görs i utskotten som har sakkunskaperna i den fråga som behandlas (framst. 2005/06:RS3 s. 47 f., bet. 2005/06:KU21, bet. 2006/07:KU3, rskr. 2006/07:2526). Den parlamentariska , som hade i uppdrag att utreda arbete med EU-frågor, betonade att de kontakter har med regeringen i EU-frågor i syfte att ge inflytande över svenska ställningstaganden måste koncentreras till EU-processens tidiga skeden om dessa ställningstaganden också ska få genomslag inom EU (2017/18:URF1 s. 130). Centralt i dessa avseenden är enligt kommittén att via regeringen försöka påverka kommissionen i dess beredning av nya initiativ. Om svenska intressen tillmötesgås redan vid utformandet av de förslag som sedan utgör grunden för rådsförhandlingarna torde mycket enligt kommittén vara vunnet. Regeringen ska vidare enligt 7 kap. 14 § riksdagsordningen underrätta om frågor som ska beslutas i Europeiska unionens råd. Regeringen ska också rådgöra med om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten i rådet. Härutöver ska regeringen överlägga med inför möten och beslut i . Regeringen samråder med få stöd för den ståndpunkt som ska föras fram i rådet. Innan detta samråd äger rum bör frågorna vara förankrade i berört utskott (framst. 2005/06:RS3 s. 49). Det mandat regeringen får av är inte formellt bindande. har emellertid uttalat att innebörden av regeringens informations- och samrådsskyldighet med i EU-frågor är att härigenom får ett reellt inflytande när det gäller de svenska ståndpunkterna vid beslut i rådet. Man bör nämligen enligt utskottet kunna utgå från att regeringen inte kommer att företräda en ståndpunkt som står i strid med vad har gett uttryck för i samrådet. Det som sagts har betydelse för det politiska ansvarstagandet, anför utskottet. Om redan från början skulle binda regeringen med fastställda förhandlingsdirektiv, skulle regeringens politiska ansvar för agerandet i EU-förhandlingarna uttunnas avsevärt. Det är regeringen som företräder vid ministerrådets möten. Det är därigenom regeringen som har det politiska ansvaret för förhandlingarna. har medverkat vid upplägget av förhandlingarna påverkar därmed enligt utskottet inte möjligheter att med stöd av sin kontrollmakt granska regeringens agerande (bet. 1994/95:KU22 s. 15). Utskottet har också uttalat att det ytterst är regeringens uppgift att under parlamentariskt ansvar inför ta ställning till om de meningsyttringar som kommer till uttryck vid samråd med utskott och speglar rådande åsiktsförhållanden i (bet. 2005/06:KU21 s. 31 f.). Någon formell skyldighet för regeringen att på eget initiativ överlägga eller samråda med innan kommissionen har lämnat ett aviserat lagstiftningsförslag finns inte. Kommissionens förslag om Europeiska arbetsmyndigheten Kommissionen presenterade ett förslag till förordning om inrättande av Europeiska arbetsmyndigheten. Kommissionens avsikt att lämna ett sådant förslag hade tillkännagetts av kommissionens ordförande i ett tal . Förslaget syftade enligt kommissionen till att bidra till en mer rättvis inre marknad genom att säkerställa att om arbetskraftens rörlighet och samordningen av de sociala trygghetssystemen tillämpas rättvist, enkelt och effektivt, och genom att stödja enskildas och arbetsgivares rörlighet inom unionen. Europeiska arbetsmyndigheten ska bistå medlemsstaterna och kommissionen bl.a. med information till enskilda och arbetsgivare om deras rättigheter och skyldigheter. Myndigheten ska stödja samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller tillämpningen av relevant EU-rätt i gränsöverskridande sammanhang samt medla eller underlätta lösningar vid gränsöverskridande tvister mellan nationella myndigheter eller störningar på arbetsmarknaden (faktapromemoria 2017/18:FPM72). sysselsättningsutskott enades om ett förslag till en reviderad fördragstext. Rådet enades om en allmän riktlinje om förordningstext. Regeringens överläggning med arbetsmarknadsutskottet Regeringen genom arbetsmarknadsminister överlade med arbetsmarknadsutskottet om det då ännu bara aviserade förslaget om inrättandet av en europeisk arbetsmyndighet (arbetsmarknadsutskottets protokoll 2017/18:12). anförde under överläggningen bl.a. att den ansåg det viktigt att ett utvecklat samarbete mellan medlemsstaterna på arbetsmarknadsområdet får ett tydligt mervärde, bl.a. genom en ny arbetsmyndighet. Regeringen hade synpunkter på en kommande myndighets kontrollbefogenheter och hade för avsikt att arbeta aktivt för att vara med och påverka utformningen av de verktyg som krävs för att bidra till ett förbättrat samarbete inom arbetsmarknadsområdet. En majoritet av arbetsmarknadsutskottets ledamöter () anförde följande med anledning av överläggningen. Frågor som rör sysselsättning och socialpolitik är fundamentala för alla medlemsstater. EU arbetar i många avseenden med dessa frågor. Exempelvis finns gemensamma regler för skydd av arbetstagare och medlemsländerna samordnar sin politik på sysselsättningsområdet inom ramen för , 2020. I huvudsak tillhör dock dessa frågor medlemsländernas kompetens. Vi är positiva till att förbättra samverkan mellan medlemsländerna i syfte att motverka kringgående av lagstiftning, förbättra implementeringen, skydda arbetstagare och hantera gränsöverskridande frågor. Vi ser ett behov av att förbättra samarbetet och samordningen mellan medlemsstaterna och deras myndigheter men vi anser inte att det behöver inrättas en särskild myndighet på EU-nivå för att hantera dessa frågor. En förbättrad samverkan bör i första hand ske genom att befintliga processer och strukturer utnyttjas. Exempelvis har det s.k. tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet medfört nya bestämmelser om administrativt samarbete mellan myndigheter på utstationeringsområdet. Kommissionen har ännu inte presenterat sitt konkreta förslag och vi menar att regeringen måste återkomma för överläggning när ett eventuellt förslag presenteras. Det är bra att regeringen anser att det är centralt att respektera nationella arbetsmarknadsmodeller och medlemsstaternas kompetens på det sociala området och på sysselsättningsområdet. Och det är bra att regeringen anser att en europeisk myndighet inte ska ha mandat att utföra självständiga kontroller och inspektioner eller omfatta obligatoriskt gränsöverskridande samarbete på operativ nivå mellan medlemsstaternas nationella myndigheter. Vi anser dock, mot den bakgrunden, att det kan ifrågasättas vilket mervärde en ny myndighet skulle ha. Till skillnad från regeringen anser vi därför att aktivt bör arbeta för att en arbetsmarknadsmyndighet på EU-nivå inte inrättas. Regeringens samråd med om Europeiska arbetsmyndigheten Frågan om förordningen om inrättande av Europeiska arbetsmyndigheten behandlades också vid regeringens samråd med . anförde då att det vid det kommande rådsmötet i denna del var fråga om en informationspunkt, en lägesrapport från ordförandeskapet och kommissionen. Hon konstaterade att förhandlingarna hade inletts, att arbetet hade påbörjats men inte kommit särskilt långt samt att inga förflyttningar hade gjorts och att man därför i princip ”ligger still”. Hon föreslog mot denna bakgrund att skulle notera lägesrapporten. Hon avslutade med att säga att hon inte trodde att det blir någon diskussion, ”men skulle det bli det får jag väl framföra den svenska ståndpunkten” (uppteckningar 2017/18:39 anförande 26). Av regeringens återrapportering från rådsmötet vid sammanträde framgår att det kom att bli en diskussion om kommissionens förslag till förordning om Europeiska arbetsmyndigheten och att sju länder då uttryckte sig positivt till förslaget medan tre länder uttryckte tveksamheter inför inrättandet av en ny myndighet eller ifrågasatte dess mervärde. Ytterligare ett land framhöll vikten av att en ny myndighet respekterar medlemsstaternas nationella kompetens och tar hänsyn till olika arbetsmarknadsmodeller samt undviker att dubblera existerande strukturer. yttrade sig inte ([och ] promemoria , A2018/01096). Vid samma sammanträde fick en fråga om varför hon inte hade yttrat sig i den diskussion som hade uppstått i frågan om inrättandet av en europeisk arbetsmyndighet vid rådsmötet. På detta svarade hon att ”eftersom det var en rapportpunkt fanns inget förslag om att vi skulle yttra oss, och det hade inte heller tagits upp i att vi borde göra det” (uppteckningar 2018/19:12 anförande 12). Svar på skriftlig fråga anförde bl.a. följande som svar på en skriftlig fråga (2017/18:1143) om hur hon hade agerat i EU i förhållande till det mandat hon fått av arbetsmarknadsutskottet. Efter överläggningen har centrala svenska utgångspunkter utifrån mandatet från förts fram till kommissionen vid flera sammanhang på olika nivåer. Det har bl.a. anförts att behovet och mervärdet av att inrätta ett nytt EU-organ bör vägas mot andra möjliga sätt att förstärka existerande strukturer och verktyg. Detta särskilt mot bakgrund av EU:s minskade inkomster efter Brexit. Vikten av respekt för fördelningen av befogenheter mellan EU och medlemsstaterna, nationella arbetsmarknadsmodeller och sociala trygghetssystem har också lyfts fram. Kommissionen presenterade sitt förslag som analyseras. Jag återkommer till för att överlägga om en svensk ståndpunkt för förslaget. har tidigare uttalat sig om innebörden och räckvidden av det mandat regeringen får av efter ett samråd. Utskottet har då bl.a. hänvisat till sitt nämnda uttalande att mandatet visserligen inte är formellt bindande för regeringen men att man kan utgå från att regeringen inte kommer att företräda en ståndpunkt som står i strid med vad nämnden har gett uttryck för. Utskottet har också redovisat att ett mandat kan ha olika former och komponenter utöver en ståndpunkt om hur bör ställa sig till ett visst förslag. Det kan t.ex. anges om regeringen har något kompromissutrymme vid en eventuell förhandling eller vilka länder nämnden anser att bör bilda allianser med (bet. 1997/98:KU25). Utskottet har också uttalat att en förutsättning för kontakterna mellan regeringen och är att regeringen noga beaktar behovet av att uppmärksamma utskotten och på situationer då det kan finnas behov av att förankra ett ställningstagande i (bet. 2014/15:KU20 s. 98). gällde en granskning två statsråds agerande vid antagandet av rådsslutsatser, där hade ställt sig bakom antagandet av slutsatserna men dessutom gjort tillägg som gällde den nationella kompetensen på de aktuella områdena. ställde sig bakom slutsatserna vid respektive rådsmöte, men statsråden framförde inte de tillägg som omfattades av ståndpunkt. Utskottet framhöll vikten av att en ståndpunkt som förankrats i fullföljs fullt ut i rådet. Om regeringen bedömer att en avvikelse från nämndens ståndpunkt är nödvändig finns en möjlighet att söka förnyad kontakt med nämnden. Om regeringen av något skäl inte agerar i enlighet med nämndens ställningstaganden ska skälen för avvikelsen enligt utskottet tydligt redovisas i den skriftliga återrapporten (bet. 2015/16:KU20 s. 106 f.). Utskottet har också i några granskningar uttalat sig om regeringens skyldighet att förankra en svensk ståndpunkt redan innan det har funnits ett formellt förslag. Här kan nämnas några av dessa. En granskning avsåg ett s.k. non-paper från den till bl.a. representanter för övriga medlemsstater, ordförandeskapet och kommissionen (bet. 2002/03:KU30 s. 35 f.). Dokumentet gällde en fråga som kunde komma att diskuteras vid ett kommande Corepermöte. Regeringen hade inte informerat eller samrått med om dokumentet, eller om att frågan kunde komma att diskuteras på mötet, och menade att det inte funnits någon informationsskyldighet innan det fanns ett faktiskt förslag för att ta ställning till. Vid utfrågningar i utskottet menade emellertid utrikesministern och statsministern att i det aktuella fallet borde ha fått åtminstone information. informerades om frågan och om dokumentets existens inför det efterföljande ministerrådsmötet. Utskottet konstaterade att det inte föreligger någon formell skyldighet för regeringen att samråda med inför Corepermöten och att företrädare för den givetvis har ett utrymme att delta i den offentliga debatten om EU:s framtidsfrågor. Utskottet menade emellertid att samrådet med och förankringen i i det aktuella ärendet hade varit bristfällig. konstaterade utskottet, också om regeringens hantering av ett non-paper, att även om det i den aktuella granskningen inte funnits en formell skyldighet för regeringen att förankra ett bidrag till en pågående diskussion inom EU så hade utrikesministern varit oförhindrad att informera organ om avsikten att göra ett inlägg i denna diskussion och om innehållet i detta inlägg (bet. 2007/08:KU20 s. 13 f.). konstaterade utskottet att det i EU kan förekomma informella möten och diskussioner, exempelvis vid lunchdiskussioner mellan medlemsländernas ministrar (bet. 2016/17:KU20 s. 30 f.). Inför dessa möten finns inte någon formell skyldighet enligt riksdagsordningen för regeringen att samråda med . Utskottet anförde att det faktum att ståndpunkter i aktuella EU-frågor förs fram vid sidan av formella möten inte innebär att bestämmelser som syftar till att ska få ett aktivt och reellt inflytande saknar tillämpning. Ståndpunkter som inom EU förs fram av regeringen och som i och för sig inte omfattas av samrådsskyldigheten bör ändå vara förenliga med vad som har förankrats i , och detta gäller enligt utskottet också möten där beslut inte ska fattas (s. 52). Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på vissa frågor. Utskottet fick en svarspromemoria som är upprättad inom Statsrådsberedningen (bilaga A1.2.3). I promemorian anförs följande. Regeringens agerande i förhållande till arbetsmarknadsutskottets ståndpunkt Den svenska ståndpunkten i fråga om det aviserade inrättandet av en europeisk arbetsmyndighet, så som den hade formulerats av arbetsmarknadsutskottets majoritet, framfördes i olika sammanhang: ̶ vid ett bilateralt möte mellan arbetsmarknadsministerns statssekreterare och generaldirektören för kommissionens generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och inkludering ̶ vid ett ordinarie möte i sysselsättningskommittén (EMCO), där representerades på tjänstemannanivå ̶ vid ett möte i en arbetsgrupp under Europeiskt forum om odeklarerat arbete, där representerades på tjänstemannanivå