bet · H601MJU3 · 2019-02-08 00:00:00 — Fiskerinäringen upplever generellt sett reglerna som omfattande och ibland som krångliga och svåra att förstå. Havs- och vattenmyndigheten och utför ett löpande arbete med att förbättra och revidera genom deltagande på olika nivåer inom EU:s institutioner samt genom att förse med underlag inför olika förhandlingar m.m. Havs- och vattenmyndigheten har en policy för hur arbete med regel-förenkling ska bedrivas och har i sin verksamhet en särskild färdplan där ett av fokusområdena är förenkling. Havs- och vattenmyndigheten presenterar därefter en rad möjliga åtgärder som kan bidra till att värna det kustnära fisket genom att modernisera regel-verket för detta fiske. Målsättningen är att åtgärderna ska leda till att regel-verket blir enklare och tydligare för yrkesfisket. Åtgärder presenteras inom följande fyra områden: – digitalisering, vilket avser bl.a. effektivare ärendehantering och förbättring av vägledning – tillstånd, där myndigheten föreslår bl.a. lägre krav vid ansökan om förlängning av fiskelicens, ändring av särskilda tillstånd samt klargörande av det småskaliga kustnära fiskets tillgång till fiskekvoter – kontroll, där det bl.a. föreslås att den elektroniska loggboken (e-loggbok) utvecklas – övrigt, såsom en genomgång av äldre föreskrifter och utveckling av selektiva redskap. Förslagen till förenklingsåtgärder är av sådan karaktär att de kan hanteras inom myndighetens bemyndigande. Enligt uppgift från myndigheten är vissa förslag nu färdigbehandlade, t.ex. inom området tillstånd, medan vissa andra ändringsförslag ska utredas vidare . Detta gäller framför allt inom områdena kontroll och övrigt. Vad gäller området digitalisering är detta ett prioriterat område för myndigheten . I Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev tydliggjorde regeringen att myndigheten kontinuerligt ska arbeta med att belysa hur myndigheten beaktat fiskerinäringens, inklusive vattenbrukets, förutsättningar och vilka effekter myndighetens arbete och förvaltningsbeslut har haft på fiskerinäringens utveckling. I detta arbete ska myndigheten särskilt belysa utvecklingen av det småskaliga kustfisket. Enligt uppgift från Regerings-kansliet följer regeringen myndighetens redovisning noggrant och inväntar myndighetens återrapportering där arbetet med förenklingsåtgärderna förväntas återfinnas. Följande genomförda förenklingsåtgärder kan dock redan redovisas. beslutade att införa ett system med överlåtbara fiskerättigheter i det pelagiska fisket (dvs. fiske av sådana arter som huvudsakligen uppehåller sig och jagar föda i den fria vattenmassan, t.ex. sill och makrill). Bakgrunden var att lönsamheten i det pelagiska fisket minskade och att det bedömdes råda en överkapacitet inom denna del av fiskeflottan. Systemet med överlåtbara fiskerättigheter i det pelagiska fisket infördes och regleras genom lag. Enligt lagen är syftet att främja att fartygsstrukturen i den svenska fiskeflottan medverkar till att bevara fiskeresurserna och till ett fiske som i övrigt är ekonomiskt, miljömässigt och socialt hållbart. Enligt miljö- och jordbruksutskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp (2016/17:RFR7) har genomförandet av det pelagiska systemet fungerat väl. Syftet med systemet har uppnåtts när det gäller minskad flotta och förbättrad lönsamhet i fiskeföretagen. Det är positivt att systemet har lett till förbättrad möjlighet att planera fisket och försäljningen av fångsten. Därtill har systemet lett till att det pelagiska fisket har blivit mer ekonomiskt hållbart, men det är oklart om fisket har blivit mer miljömässigt och socialt hållbart. Elva fartyg som endast bedrev pelagiskt fiske i och landade i Östersjöhamnar fick en extra tilldelning av regionala skäl utöver den överlåtbara pelagiska fiskerättigheten. Havs- och vattenmyndigheten införde årliga överlåtbara fiskemöjligheter inom det demersala fisket (dvs. fiske på bottenzonen). Detta innebar en modernisering av regelverket för det kustnära fisket i många led. Efter godkännande av Havs- och vattenmyndigheten kan de individuella demersala fiskemöjligheterna överlåtas mellan fiskelicensinnehavare . Inom systemet har det införts s.k. koncentrationsnivåer (högsta möjliga innehav av en kvot ) för att värna det småskaliga fisket så att inte fiskemöjligheterna koncentreras till ett fåtal licensinnehavare. För vissa fartyg har fiske även kunnat bedrivas inom de s.k. kustkvoterna, oftast utan fångst-begränsningar. Havs- och vattenmyndigheten beslutade också om att införa separata särskilda tillstånd för fiske med torskfångande redskap i västra respektive östra . Separata tillstånd bedöms bl.a. öka möjligheten att bevilja nyetableringar om beståndssituationen tillåter det i ett delområde men inte i det andra. Det bedöms också underlätta möjligheten till nyetablering med torskfångande redskap efter andra arter än torsk om tillståndet inte längre gäller hela . Vid utformningen av det nya systemet togs också särskild hänsyn till det småskaliga fisket med passiva redskap som fiskar inom kustkvoter som inte är fördelade på individuell nivå. veckoransoner på kustkvoten togs bort, och fisket kan i stället bedrivas utan fångst-begränsningar efter nästan samtliga arter (undantaget torsk och makrill i ). Inom räkfisket har en särskild fördelningsmodell använts som innebär att hänsyn tagits till fartygets aktivitetsnivå samt den ransonsklass fartyget låg i . Detta har inneburit att mindre fartyg fått en större tilldelning än den historiska infiskningen. För att skydda och bevara det småskaliga räkfisket har också begränsningar införts så att mindre fartyg inte kan överlåta fiske-möjligheter till större. Detta gjordes för att skydda och bevara det småskaliga räkfisket. presenterade Havs- och vattenmyndigheten en utvärdering av med det nya systemet för fördelning av demersala fiske-möjligheter. Sammanfattningsvis visar utvärderingen att många yrkesfiskare anser att det nya systemet med årliga tilldelningar skapar bättre planerings-möjligheter för dem, vilket också var en av avsikterna med att införa systemet med individuell fördelning. Därtill har den praktiska hanteringen kring att överlåta fiskemöjligheter fungerat och kommit igång bra. Därtill kan det redovisas att enligt uppgift från har regeringen haft dialog och rundabordssamtal med representanter för det småskaliga kustfisket. Representanter för samtliga kuststräckor har hörts för att skapa en helhetsbild. Kustfisket och sälen samt dioxinproblematiken är exempel på sakfrågor som hanterats. Av artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs följer att det krävs fiskelicens för att få bedriva yrkesfiske med fiskefartyg i havet. Personlig fiskelicens kan beviljas den som bedriver fiske i sötvattensområden eller i havet utan fartyg. Genom fiske med stöd av licens är företagaren bunden att rapportera sin fångst och har även flera skyldigheter. Närmare bestämmelser om fiskelicens finns i fiskelagen (1993:787). fanns ett krav i fiskelagen på huvudsaklig ekonomisk inkomst från fisket för att bli beviljad fiskelicens, vilket gjorde det lättare för någon inom en fiskares familj att få en fiskelicens, som det försvårade för andra att komma in i fisket. Detta har dock ändrats för att bl.a. underlätta generationsväxlingar utan direkt koppling till fisket. Havs- och vattenmyndigheten beslutar om fiskelicenser och personliga fiskelicenser (HVMFS 2014:19 Om licens och tillstånd för yrkesmässigt fiske i havet). Myndigheten beslutar även om de särskilda tillstånd som krävs för att bedriva vissa typer av fiske. har myndigheten infört bestämmelser för att underlätta byte av tillståndshavare för fiskare med vissa särskilda tillstånd. För de särskilda tillstånden för fiske efter torsk i , för fiske inom effortregleringen i , och samt för fiske efter havskräfta med bottentrål försedd med artsorterande rist går det numera att byta tillståndshavare under förutsättning att minst motsvarande kapacitet, mätt i kilowatt, förs ut ur fisket. För de särskilda tillstånden för fiske efter räka går det att byta tillståndshavare vid generationsskiften eller vid ägarkontinuitet (när samma person eller företag haft ägarandelar i ett fiske-fartyg kontinuerligt ). Som redovisas ovan infördes det ett system med överlåtbara fiskerättigheter inom det pelagiska fisket. Enligt miljö- och jordbruks-utskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp (2016/17:RFR7) har systemet underlättat generationsväxlingar inom befintliga fiskeföretag och rekrytering av ungdomar till fartygsbesättningarna. har det gjorts svårare för nya fiskare utan tidigare anknytning till fisket att komma in i det pelagiska fisket. I det regeringsuppdrag som Havs- och vattenmyndigheten redovisade , vilket beskrivs närmare i det föregående avsnittet, föreslår myndigheten ett antal åtgärder i fråga om tillstånd. Bland annat anser myndigheten att lägre krav bör gälla vid ansökan om förlängning av fiskelicens genom att man endast ska begära in deklarationer vid behov. För att ytterligare minska den administrativa bördan för yrkesfisket kommer myndigheten att utreda om det finns behov av att de särskilda tillstånden även i fortsättningen ska gälla eller om det finns möjlighet att kunna ha längre tidsperioder för några av dem. Inom detta arbete kommer också frågan att utredas om tillståndshavare ska behöva ansöka om tillstånd , vilket de inte behöver göra för ett flertal tillstånd då myndigheten skickar ut förnyade tillstånd om vissa krav är uppfyllda, samt om det ska finnas krav på att tillståndshavaren ska vara befälhavare på ett fiskefartyg när fiske bedrivs. Tilldelning och utnyttjande av svenska fiskemöjligheter Inför landningsskyldighetens införande 2016 för fiske av kvoterade arter i beslutade Havs- och vattenmyndigheten att utreda ett nytt system för fördelning av fiskemöjligheter. Som redovisas ovan införde myndigheten årliga överlåtbara fiskemöjligheter inom det demersala fisket (fiske på bottenzonen). Systemet baseras på individuella årliga till-delningar som tillfälligt går att överlåta , med vissa begränsningar (exempelvis koncentrationsspärrar, se ovan). Som också redovisas ovan presenterade Havs- och vattenmyndigheten en utvärdering av med det nya systemet för fördelning av demersala fiskemöjligheter. Sammanfattningsvis visar utvärderingen att många yrkesfiskare anser att det nya systemet med årliga tilldelningar skapar bättre planeringsmöjligheter för dem och att den praktiska hanteringen kring att överlåta fiskemöjligheter fungerat och kommit igång bra. var nyttjandegraden för flera demersala kvoter låg. Det gäller t.ex. kvoterna för torsk i samt vitling i och . Enligt myndighetens utvärdering tycks problematiken bero på en kombination av flera faktorer såsom att systemet är nytt och att många fiskare varit ”försiktiga” samt att det varit svårt att planera . Det har även funnits handelsfriktioner på marknaden för överlåtelser genom att det ibland varit svårt för fiskare att hitta någon som vill eller kan överlåta fiskemöjligheter av den kvot som tillståndshavaren är i behov av. har det också varit svårt att få fiskemöjligheter om de själva inte har ”rätt” arter att byta med. En försiktighet att överlåta sina kvoter kan också bero på osäkerhet kring regelverk, exempelvis att man tror att man får en lägre tilldelning om fiskemöjligheter överlåts under innevarande år. Dessa faktorer kan ha inneburit att tillgängliga fiskemöjligheter blivit ”inlåsta” och inte kunnat nyttjas. Myndigheten belyser mot denna bakgrund att det är viktigt att matchningen mellan överlåtare och säljare blir bättre samt att information och tydlighet kring regelverk måste förbättras. Ett sätt att förbättra matchningen mellan överlåtare och mottagare vore enligt Havs- och vattenmyndigheten att ha ett öppet system så att det går att se vad samtliga tillståndshavare har kvar av sina fiskemöjligheter. Enligt uppgift från Havs- och vattenmyndigheten kommer myndigheten att sprida ytterligare information om att fiske-möjligheterna gäller och att överlåtelser inte innebär att till-delningen påverkas kommande år. När det gäller marknadsfriktioner pågår ett arbete hos yrkesfiskarnas producentorganisationer med att utveckla fung-erande kvotbörser och marknadsplatser. Utöver detta kommer Havs- och vattenmyndigheten att undersöka behoven ytterligare för att säljare och köpare ska kunna hitta varandra samt utreda förutsättningarna för att tillgängliggöra alla tillståndshavares infiskning och tilldelning och att det då skulle bli möjligt att se samtliga tillståndshavares kvarvarande fiskemöjligheter. betonar Havs- och vattenmyndigheten att det är alltför tidigt att dra några långtgående slutsatser om hur det demersala fördelningssystemet fungerar då det bara varit i kraft . Myndigheten kommer att följa upp och analysera nyttjandet även . När det gäller det pelagiska systemet som infördes har miljö- och jordbruksutskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp (2016/17:RFR7) bedömt att genomförandet har fungerat väl. Syftet med systemet har uppnåtts när det gäller minskad flotta och förbättrad lönsamhet i fiskeföretagen. Det är positivt att systemet har lett till förbättrad möjlighet att planera fisket och försäljningen av fångsten. Därtill har systemet lett till att det pelagiska fisket har blivit mer ekonomiskt hållbart. I fråga om kustkvoterna finns det enligt Havs- och vattenmyndigheten oklarheter inom näringen i fråga om det småskaliga kustnära fiskets tillgång till fiskekvoter. Kustkvoterna är främst tillgängliga för mindre fartyg som bedriver fiske med vissa passiva redskap. Dessa fartyg omfattas varken av det ovanbeskrivna demersala systemet eller av det pelagiska systemet. Dessa oklarheter anses leda till en osäkerhet för denna del av yrkesfisket då de mellan åren inte vet hur stor andel av kvoterna de kommer att få tillgång till. Därför avser Havs- och vattenmyndigheten att utreda möjligheterna att ha som målsättning att kustkvoterna ska vara tillräckligt stora för att myndigheten ska ha goda möjligheter att tillgodose regionala och småskaliga fiskeintressen som tilldelningen till det fiske som bedrivs utanför kustkvoten inte får bli för låg. Detta arbete kommer att bedrivas inom ramen för utvecklingen av de demersala och pelagiska systemen. Främjandeåtgärder för svenskt vattenbruk Under ledning av tog bransch, forskare, intresse-organisationer och myndigheter fram en strategi för svenskt vattenbruk: Svenskt vattenbruk – en grön näring på blå åkrar. Strategi 2012–2020. Den uttalade visionen är ”En växande, lönsam och hållbar bransch med en etisk produktion”. Enligt strategin krävs minskad administrativ börda och tydliga bestämmelser. I budgetpropositionen (prop. 2018/19:1 utg.omr. 23) redovisas att produktionsvolymen av matfisk och musslor i vattenbruk har minskat under ett flertal år. ökade dock såväl produktionen som värdet jämfört med . har produktionen av sättfisk minskat jämfört med . Såväl antalet sysselsatta som andelen kvinnor inom vattenbruket har ökat något . När det gäller odling av sjöpung bedriver IVL och försöksodlingar längs respektive . Enligt institutet har sjöpungsodlingen potential, inte bara vad gäller effektiv biobränsleproduktion utan även i fråga om återförsel av näringsämnen till åkrar, hållbar proteinframställning till djurfoder samt cirkulär fiskodling. Dessutom skulle odlingar kunna skapa fler jobb på kustnära småorter. Inom ramen för livsmedelsstrategin har regeringen säkerställt finansiering för att genomföra handlingsplanen för utveckling av svenskt vattenbruk. Regeringen beslutade att skulle avsättas för genom-förande av handlingsplanen, att pengarna skulle fördelas och förvaltas av . hade verket betalat ut till olika projekt kopplade till åtgärderna i handlingsplanen. lämnades en halvtidsutvärdering av handlingsplanen i vilken framför att handlingsplanens alla åtgärder har lett till aktiviteter som främjar hållbart vattenbruk. har vattenbruks-branschens utveckling påverkats av många olika faktorer med stor effekt på förutsättningarna för expansion och nyetablering. från mark- och miljödomstolen som ifrågasätter fiskodling i öppna kassar kommer exempelvis att ha en omfattande effekt på hur matfiskodling kommer att se ut . Även tolkning av vatten- och havsmiljödirektivet i samband med miljöprövningsprocessen har gjort det svårt för nya och befintliga vattenbrukare att få tillstånd för sin verksamhet. I betänkande 2017/18:MJU13 Fiskeripolitik anförde utskottet att det svenska vattenbruket har stor utvecklingspotential som bör tas till vara. Utskottet bedömde emellertid att regelverket för vattenbrukstillstånd och därtill själva tillståndsprocessen är behäftade med problem, vilket hämmar möjligheterna till utveckling. Mot denna bakgrund föreslog utskottet ett till-kännagivande till regeringen om att se över de regelverk som reglerar vattenbruk. följde utskottets förslag (bet. 2017/18:MJU13, rskr. 2017/18:182). fick i uppdrag att inom ramen för livsmedelsstrategin kartlägga och utreda förutsättningarna för en förenklad prövning av vattenbruksverksamheter (N2018/04401/FJR). Verket ska analys-era hur prövningen av vattenbruksverksamheter kan förenklas som miljöskyddet bibehålls och vid behov föreslå ändringar. I arbetet med redovisningen av uppdraget ska hänsyn tas till möjliga nya tekniker som är under utveckling inom vattenbruksområdet. Myndigheten ska i sitt arbete särskilt beakta lösningar som kan vara både produktionsdrivande och miljö-främjande. Uppdraget ska redovisas . När det gäller det EU-gemensamma regelverket för kontroll av djurs hälsa antog och rådet förordning (EU) 2016/429 om överförbara djursjukdomar och om ändring och upphävande av vissa akter med avseende på djurhälsa. Den nya förordningen är i form av ramlagstiftning för djurhälsoområdet och kommer att ersätta ett stort antal direktiv som reglerar området. Förordningen omfattar vattenlevande djur, inklusive vattenbruksdjur. Kommissionen har fram till på sig att anta vissa kompletterande akter, och därefter har medlemsstaterna på sig att få det nationella arbetet på plats. Bland annat för att inte ska dubbelreglera området beslutade regeringen att tillsätta en utredare för att se över den nuvarande lagstiftningen på djurhälsoområdet. Syftet med översynen är att anpassa lagstiftningen till den nya djurhälsoförordningen och andra nya EU-bestämmelser. Syftet är också att få till stånd en modern och sammanhållen lagstiftning med en tydlig systematik. Lagstiftningen ska säkerställa ett gott smittskydd och därigenom tillvarata djurskydds-, folkhälso- och miljö-intressen samt produktionsekonomiska intressen. Uppdraget ska redovisas . Enligt nu gällande rätt är det vattenbrukarens eget ansvar att säkerställa och kontrollera djurens hälsa. Djurens hälsa ska kontrolleras regelbundet för att upptäcka ökad dödlighet och om de är smittade med någon av de sjukdomar som finns uppräknade i rådets direktiv /88/EG om djurhälsokrav för djur och produkter från vattenbruk och om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vattenlevande djur. Vid misstanke om sjukdom ska detta anmälas till en länsveterinär eller distriktsveterinär. Veterinären är sedan skyldig att anmäla misstanken till eller om misstanken kvarstår. kontrollerar odlingar genom riskbaserade besök. Den offentliga kontrollen kompletteras med s.k. över-vakningsbesök av en organisation som vattenbrukaren själv valt. Syftet med tillsynen är att upptäcka smittsamma sjukdomar och minimera risken för introduktion och spridning av smittorna. Tillsynen omfattar i huvudsak prov-tagning för de vanligaste sjukdomarna samt kontroll av anläggning och journaler. Övervakningen inkluderar även rådgivning om hur man kan förebygga smittor och spridning av smittor, provtagning vid misstanke om smittsam sjukdom, hjälp med hantering och utskrivning av veterinära läkemedel, övervakningsprogram för vissa produktionssjukdomar osv. Därtill inbegriper tillsynen kontroll av åtgärdsplanen, vilket ska tas fram av den verksamhetsansvarige tillsammans med en veterinär eller annan djurhälso-inspektör. Åtgärdsplanen ska beskriva hur man arbetar med biosäkerhet och hygien på anläggningen. Det kan i sammanhanget redovisas att svenska vattenodlingar enligt uppgift från är friförklarade från flera sjukdomar. Enligt verket är hälsostatusen i landet generellt sett mycket hög. I fråga om forskning och rådgivning om vattenbruk finns det i landet tre s.k. vattenbrukscentrum där forskning och näring samverkar. Dessa centrum har olika huvudsakliga kompetensområden såsom öppna och slutna system, arter och sötvattensarter. Tillsammans med () och driver och finansierar ett av vattenbrukscentrumen, Vattenbrukscentrum Väst, Nationellt Kompetens-centrum för Vattenbruk. Det nationella kompetenscentrumet ansvarar för samordning av forskning och utbildning samt spridning av kunskapsbaserad information till samhälle, myndighet och näring. Centrumet ska även verka för att skapa mötesplatser för samverkan, samordning av utbildningsinsatser och kompetensutveckling, genomförande av forskningsresultat i näringen samt samverkan med övriga aktörer inom vattenbruksrelaterad forskning och näringslivsutveckling. Verksamheten är öppen för alla organisationer och personer som har ett intresse av vattenbruksfrågor. Det övergripande målet är att bli en central kunskapsportal för utvecklingen av ett naturresursuthålligt såväl som ekonomiskt lönsamt vattenbruk i . I fråga om insjöfiske bedrivs det forskning vid t.ex. (SLU Aqua). Institutionen använder olika metoder för att övervaka fisk i bl.a. sjöar och vattendrag och deltar i program och projekt för att skaffa fram kunskap om tillståndet i svenska vatten. Man forskar även om kvicksilvernivåer i insjöfisk. Upphandling av svenskfångad fisk De lagar som styr offentlig upphandling bygger på vissa grundläggande principer för EU-samarbetet, bl.a. principen om icke-diskriminering. Principen innebär ett förbud mot att diskriminera leverantörer på grund av deras nationalitet (t.ex. medborgarskap eller etablerings- eller verksamhets-land). Det betyder att en upphandlande myndighet inte får ställa krav som bara svenska företag känner till eller kan klara att uppfylla. Det gäller även när den upphandlande myndigheten inte förväntar sig att några utländska leverantörer ska lämna anbud. Bestämmelserna i upphandlingslagarna ska alltid tolkas mot bakgrund av denna princip. Därför är det inte tillåtet att som krav ange att en vara ska vara fångad eller uppfödd i eller enligt svensk lagstiftning. Det finns däremot inget förbud mot att i en upphandling ställa krav som omfattas av svensk lagstiftning. I fråga om upphandling av fisk har tagit fram vägledning för att underlätta att produkterna kommer från livskraftiga bestånd som tål fisket. Rekommendationer från (Ices) bör alltid ligga till grund för vilka bestånd som bedöms som hållbara. Andra viktiga aspekter är att fiskeredskapen ska vara selektiva och att det måste gå att spåra var fisken är fångad. har därtill tagit fram en fisklista för att underlätta offentlig upphandling och beställning på offentliga kontrakt av relevanta fiskarter som kommer från livskraftiga bestånd. har upphandlingslagstiftningen setts över och utvecklats , bl.a. för att främja hållbar svensk livsmedels-produktion. Senast meddelade regeringen att möjligheterna ska utredas att göra det obligatoriskt för upphandlande myndigheter att ställa krav på djurskydd och låg grad av antibiotikaanvändning vid upphandling av animaliska livsmedel. Avslutningsvis kan det redovisas att reglerna för spårbarhet av fisk som används till livsmedel skärptes . Havs- och vatten-myndigheten införde då bestämmelserna om spårbarhet som går längre än vad som gäller för animaliska livsmedel i allmänhet. ställs också krav på att livsmedelsföretagen använder Havs- och vattenmyndighetens digitala spårbar-hetssystem för att dela information med sina kunder och med myndigheten.