bet · H601FiU24 · 2019-06-05 00:00:00 — Men inte heller det tycker vi är ett så bra argument. När det gäller både skuldsättning och bostadsmarknaden har vi strukturella problem. Dessa strukturella problem behöver mötas med åtgärder som är mer direkta, så att vi får en långsiktigt mer hållbar utveckling. Skulle vi sänka inflationsmålet skulle också handlingsutrymmet minska för . Det skulle innebära att vi får lägre räntor, och kommer vi in i ett sämre ekonomiskt läge skulle också handlingsutrymmet för oss minska. Det tycker inte vi är en god idé. I akademiska kretsar talas det nog mer om att man skulle behöva ha ett högre inflationsmål. Tanken är just att lite inflation i ekonomin är som ett smörjmedel för ekonomin. Det underlättar relativprisförändringar, och det underlättar också när man anpassar reallönerna och reallöneutvecklingen i olika sektorer. Detta tar mig till förtroendet för inflationsmålet. Detta är verkligen en central fråga och någonting som har varit väldigt viktigt för när vi har bedrivit en mycket expansiv penningpolitik. brukar tala om att vi för en flexibel inflationsmålspolitik. Det innebär att vi också kan, om det är möjligt, ta hänsyn till andra faktorer än inflationen. Det är ändå så att prisstabilitet är det övergripande målet. Det är bara om vi har prisstabilitet, har en inflation på och har förtroende för infla-tionsmålet som vi kan ta in annat än inflationen i våra diskussioner. Om inflationsförväntningarna till exempel inte är förankrade blir det väldigt svårt för att ta in andra frågor i sin diskussion. Att vi har fokuserat så mycket på inflationsmålet på beror inte på att vi är så fokuserade vid siffran utan det beror just på att vi vill ha tillbaka förtroendet för inflationsmålet och att det ska ligga runt de . Jag ska säga följande när det gäller dessa tre frågor. Inflationsmålet är en viktig del. Det bidrar till stabilitet i svensk ekonomi, och det har tjänat väl sedan vi införde det. Att det ska vara kan man diskutera. Men vi tycker att har varit en lämplig siffra. Det är också någonting som har hjälpt till att stabilisera utvecklingen i svensk ekonomi. Vår bedömning är att förtroendet är avgörande för att målet ska fungera som riktmärke just i pris- och löneförhandlingar. Det är därför viktigt att vi har förtroende för inflationsmålet brett i svensk ekonomi. Utvecklingen 2014–2015 har nämnts här. Vi var i ett väldigt besvärligt läge då. Vi hade låg inflation – inflationen hade gått ned – och vi hade låga inflationsförväntningar. Förtroendet för målet var alltså väldigt lågt. Det gjorde att beslöt sig för att föra en mycket expansiv penningpolitik för att så snabbt som möjligt få upp inflationen till och få tillbaka förtroendet. Min bedömning är att om vi hade fört en mindre expansiv politik hade det varit svårare att få tillbaka inflationen till målet, och vi hade riskerat att få ett urholkat förtroende för målet. Det hade inte varit bra för svensk ekonomi. Det för mig sedan in på diskussionen om kronan. Både riksbankschefen och har talat om kronan och kronans utveckling, och ni känner igen diagrammet som jag visar. En kanal för penningpolitiken går via växelkursen. Det är vi väl medvetna om. Och en expansiv penningpolitik gör ofta att växelkursen försvagas. Det är inte konstigt att expansiv politik har varit förknippad med en svagare växelkurs. Men det är viktigt att vi inte har ett mål för växelkursen, utan målet för och penningpolitiken har varit inflationsmålet och att se till att vi får ett gott förtroende för inflationsmålet på . Jag ska återgå till diskussionen om 2014 och 2015 och åren därefter. tog upp att vi har haft valutainterventionsmandatet på plats. Jag skulle vilja säga att det var ett i det närmaste extremläge när detta valutainterventionsmandat infördes. Vi var då i ett läge när kronan hade stärkts och väldigt snabbt. Oron var då att om kronan fortsatte att stärkas på det sätt som den hade gjort riskerade vi att inte nå vårt inflationsmål. Vi riskerade också förtroendet för inflationsmålet. Därför infördes mandatet. Vi har kommunicerat att vår bedömning vad gäller kronan är att kronan ska stärkas över tiden. Men vi vill inte se en alltför snabb förstärkning av kronan, för det skulle kunna innebära att vi inte får upp inflationen. Men det har legat i korten att kronan kommer att stärkas och att vi ska kunna hantera det inom penningpolitikens ramar. Sedan måste man självklart vara ärlig och säga att våra prognoser när det gäller kronan inte har fallit in. Som visade har vi gjort bedömningen, och prognosen har visat att kronan bör stärkas men så har inte skett. är det inte bara penningpolitiken som påverkar kronan, utan det är väldigt många andra faktorer. Några har nämnts här tidigare. Men det är också synen på svensk ekonomi och synen på svenska banker och vad som har pågått här med penningtvätt. Det kan påverka. Det är också synen på svensk bostadsmarknad som vi också har misskött på olika sätt och där vi är beroende av omvärlden för finansieringen. Det kan också påverka kronan. Man får alltså inte vara enögd när man tittar på detta, utan det är väldigt mycket som kommer in. När det gäller påverkan på företagen av den låga kronkursen är det självklart, som sa, att importföretagen påverkas. Men exportföretagen påverkas också, och exportföretagen går väldigt bra och redovisar ganska stora vinster. nämnde också effektivitetsförluster av att ha en lågt värderad krona. Detta är mycket svårt att mäta. Vad är effektivitetsförluster? Vi är också mycket ute i landet, och vi träffar också många företagare. Min bild är ändå att företagen försöker rationalisera och vara konkurrenskraftiga. Vi känner nog inte att företagen lägger detta med effektivitet på hyllan bara för att kronan är lågt värderad. Man kan också mäta produktivitet, och vi haft en låg produktivitetsutveck-ling både i och i omvärlden . Men ser vi just till 2018 var produktiviteten i bättre än i euroområdet, detta trots att kronan har försvagats mot euron. Självklart får vi fortsätta att följa detta. Men det är inte självklart att dra slutsatser på det sätt som gjordes här tidigare. Det leder mig till min sista bild om vad det betyder för att kronan har varit så lågt värderad. En del säger att vi alla nu har blivit fattigare. Är det på det sättet? Bilden visar BNP per capita, och ni ser att är den mörkblå linjen. Mätt på detta sätt ser det ut på ett sådant sätt att vår ekonomi och tillväxten per capita har utvecklats relativt väl. Man kan också titta på andra mått. har mått för välstånd; man har en välståndsliga. Där har vi legat mellan plats 8 och 12 på ett ganska stabilt sätt. Det finns också ett better life index som publicerar. Där ligger bra till. Det är alltså olika sätt. Slutligen vill jag också nämna att när det gäller den enskilda medborgaren handlar det väldigt mycket om att ha ett jobb. Det innebär välstånd, och i har vi historiskt hög sysselsättning. Penningpolitiken har bidragit till detta. Ordföranden: är det för ledamöterna att ställa frågor. (S): Jag vill börja med att tacka riksbankschefen för redogörelsen och och för intressanta inlägg. Jag hade tänkt ställa lite frågor kring det som redogör för och som handlar om debatten på det penningpolitiska området. Men inspirerad av dagens inlägg kommer jag att ställa tre mycket korta frågor till riksbankschefen. Den första inspirationen var det nya begreppet verbal intervention, som använde. Jag skulle helt enkelt vilja fråga: Är det så att har ägnat sig åt verbal intervention när det handlar om kronkursens utveckling, och har penningpolitiken i så fall gjort svenskarna fattigare? Den andra frågan är inspirerad av och handlar om lönebildningen. Om den fortsätter på denna låga nivå, hur bedömer då möjligheten att upprätthålla inflationsmålet? en mycket kort fråga, också inspirerad av : När det gäller den stora balansräkningen i , ser några risker med den över huvud taget? (M): Det var en mycket bra redogörelse och bra föredragningar . Jag tycker också att det är bra med fördjupningen om kronkursen, eftersom den är av stort intresse för många även utanför detta hus. Att kronan blir svagare påverkar svenskar på många olika sätt. Även om vi är väl medvetna om att inte har ett växelkursmål finns ett klart samband mellan inflation och växelkurs. I denna fördjupning konstaterar att kronan har varit svagare än sin långsiktiga nivå. skrevs bedömningen på lång sikt för kronkursen ned i den penningpolitiska redogörelsen . Jag vill därför att någon av er ska få reflektera över detta. Ni säger att det är tillfälliga faktorer som har försvagat kronan. gör ni en annan bedömning av växelkursen på lång sikt. Hur ska jag förstå detta? Ordföranden: Det var flera frågor till . Men jag ska passa på att be någon av dem som ändå har reserverat sig när det handlar om balansräkningen att också kommentera denna fråga. , : När det gäller verbal intervention berättar vi alltid om växelkursen i den penningpolitiska rapporten. Men låt mig vara tydlig med en sak. Vi har under ett stort antal år sagt att det går bra för svensk ekonomi, och då finns det skäl att tro att växelkursen stärks. Det är så det brukar vara. Sedan har det av olika skäl inte blivit på detta sätt. Men när vi har sagt det som vi har sagt har vi också varit väldigt noga med att säga att det som är viktigt är inte det som valde att säga, att kronan inte får stärkas. Han tog bara halva påståendet. Vi har sagt att kronan inte får stärkas för fort – ingenting annat. Man ska vara noga med orden i dessa sammanhang. Det stämmer helt och hållet med den prognos för kronkursen som vi har gjort gång på gång. Sedan kan man argumentera för och emot hur det kommer sig att kronkursen i slutändan har blivit en annan. Det är svårt att veta vad man egentligen menar med begreppet verbal intervention. Men det är inte så att vi stiger upp och har en synpunkt på kronkursen. Det tycker vi är ganska viktigt, eftersom vi har en rörlig växelkurs. Jag har gång på gång påpekat att det är på det sättet. Om man ägnar sig åt verbala interventioner kommer man också förr eller senare till en punkt där man måste mena någonting med det som man säger. Det läget har vi inte – på det sättet var det helt annorlunda 2014, 2015, 2016 och 2017 – när vi sliter med inflationsförväntningar som är för låga och när vi ligger en bra bit under vårt inflationsmål på . Den andra frågan gällde lönebildningen. Det är en svår fråga som säkert kräver mycket analys, tankearbete och funderingar inte bara i utan också i många andra små och öppna ekonomier. Om man blickar något framåt och inte bara tittar på 2018 är vår slutsats ändå att det går att uppnå inflationsmålet på , må vara att mekanismerna är något annorlunda än det sätt på vilket man har resonerat om detta tidigare. Jag tror att det är lite viktigt att också ha i åtanke att det inte finns ett ett-till-ett-förhållande mellan löneutvecklingen och inflationstakten, utan allt möjligt sker. Då får man driva penningpolitiken därefter, så att det av andra skäl finns en tillräckligt stor efterfrågan i svensk ekonomi på ett sådant sätt att priserna stiger i alla fall. Den sista frågan handlade om balansräkningen. föreställer sig många som diskuterar penningpolitik från ett teoretiskt perspektiv att det vore möjligt att genomföra penningpolitik enbart genom att prata, utan en balansräkning. Men då sätter man sig i ett läge där någon kan syna korten. Om någon synar korten var det bara luft. Där ska man inte sätta sig. Det är detta som innebär att det i allra högsta grad varit rimligt – givet det ovanliga med minusränta – att också underbygga penningpolitiken med förhållandevis stora köp av statsobligationer, i varje fall i förhållande till storleken på statsskulden som är låg jämfört med hur det är i många andra ekonomier. Detta innebär att det obligationsinnehav som vi har rimligtvis så sakta kommer att krympa. Men jag tror inte att det är särskilt lämpligt, om jag talar för mig och ingen annan, att återgå till noll innehav i statsobligationer som vi hade när inleddes. Det innebär nämligen att än en gång vid något framtida tillfälle ska någon annan som sitter här när det blir dåliga tider slita med det rent tekniska: Hur gör man när det finns ett stort behov av att expandera balansräkning? Visst finns det risker med allting. Det är ingen risk med att bara prata. Men i slutändan måste man också göra någonting med den balansräkning som vi har, därför att hela kvintessensen – hela innebörden – med en centralbank är att ha en balansräkning och att använda den vid behov – vid få tillfällen, men ändå då och då, använda den med kraft. Det är det som har skett därför att den allmänna ekonomiska utvecklingen blev sådan att det krävdes. Men det är rimligt att anta att balansräkningen kommer att krympa, men dock inte – om jag talar för mig själv – ned till noll när det gäller statsobligationsinnehav. , : Både och jag reserverade oss mot detta beslut när vi beslutade att köpa mer statsobligationer. Både och jag reserverade oss även mot ett liknande beslut. , som vi egentligen ska tala om , har vi inte fattat några beslut om balansräkningen och statsobligationsköpen. och jag har haft lite olika motiveringar till våra reserva-tioner. Detaljerna kring varför vi reserverade oss nu kommer ni att få se när protokollet från förra veckans möte publiceras. Men i stora drag kan jag säga att det handlar om bland annat behovet av att använda mer penningpolitik i detta läge och genomslaget av statsobligationsköp i det läge där svensk ekonomi befinner sig. Man får då väga de tänkbara positiva effekterna mot risker som också finns förknippade med obligationsköpen. När det gäller riskerna tänkte jag komma in på frågor angående balansräkningen. Det finns väldigt många intressanta och viktiga frågor när det gäller hur stor balansräkning man ska ha . Om man funderar på en centralbanks balansräkning kan man tänka sig att man vill ha en väldigt minimalistisk balansräkning, som vissa centralbanker hade före finanskrisen. Då styrs de tillgångar man har av skulder. Skuldsidan på balansräkningen är efterfrågan på kontanter i landet och hur mycket eget kapital har. Hur mycket eget kapital en centralbank har varierar också beroende på hur stora risker är beredd att ta och hur finansiellt självständig man vill att en centralbank ska vara. Det finns länder där inte har något eget kapital egentligen, men då är den också väldigt beroende av möjlig finansiering från sitt finansdepartement. För att ha en självständig centralbank behöver den ha ett finansiellt oberoende och ett visst eget kapital. I däremot är det inte så stor efterfrågan på kontanter. Man kan tänka sig att vi skulle kunna ha en ganska liten balansräkning, och då är frågan om man skulle placera de tillgångar man ska ha i guld, utländska statsobligationer eller svenska statsobligationer. Där är svaret inte helt självklart. Sedan tror jag, precis som sa alldeles , att det inte är dit vi kommer att röra oss i svensk ekonomi. Vi har ju sett, av lite olika anledningar, efter och under finanskrisen, att det har funnits ett behov av att centralbanker använder sin balansräkning för att tillföra likviditet på olika sätt till marknaden, och kanske för att omvandla marknadsrisk till statlig risk och minska olika problem på marknaderna. Det har fungerat bra i många episoder. Jag tror inte att vi i , eller de flesta andra centralbankerna heller, kommer att sträva efter att gå tillbaka till en väldigt liten balansräkning. Trots att jag har reserverat mig mot de senaste stegen i obligationsköpsprogrammen ser jag, precis som , en annan balansräkning framöver. Ytterligare en aspekt när det gäller balansräkningen handlar om hur man vill implementera penningpolitiken och det penningpolitiska styrsystemet som kan ställa olika krav på hur mycket likviditet det ska finnas i banksystemet och som också kan leda till att man vill ha en större balansräkning. Det är frågor som vi och andra centralbanker funderar ganska mycket på just nu men där vi, inte än så länge i alla fall, har landat i en slutsats. , : Jag ska ge en kommentar på det som riksbankschefen sa vad gäller mina citat i presentationen. Jag vill bara understryka att på sidan 7 har jag ett direktcitat som återger exakt vad sa vad gäller kronan. I bilden som var innan, på sidan 6, handlar det mer om principskissen, det vill säga hur man kan uppfatta hantering av kronan. Jag fastnade i det här med kronan, och när det gäller valutamandatet sa att när det här infördes var det ett exceptionellt läge vad gällde både inflationen och inflationsförväntningarna. Men det här förlängdes så sent som . Hade vi verkligen då fortfarande ett exceptionellt läge? (SD): Som det har konstaterats här och i många andra sammanhang kommer vår omvärld att påverka oss mer än vad vi påverkar vår omvärld. Globaliseringen i termer av en alltmer integrerad värld med digitalisering, internationell konkurrens, billigare jobb i samt andra centralbankers beslut är alla faktorer som försvårar möjlighet att påverka inflationen. Men många skulle nog ändå säga att ambitionen att försvara förtroendet för målet har demonstrerats väl genom den procykliska penningpolitik som har bedrivits. Om man kollar tillbaka på 2018, åren innan och har inflationen och förväntningarna etablerats och fluktuerat däromkring. Till det har det införts ett variationsband, och införande har inflationen legat inom intervallet. Sammantaget kan man väl säga att trots att måluppfyllelsen inte är fullt uppnådd, i alla fall inte med kirurgisk precision, tycks den ändå vara relativt tillfredsställande. Min fråga är: Hur tänker sig att förutsättningarna hypotetiskt skulle ha behövt se ut för att vara sådana att man hade kunnat höja räntan i enlighet med någon av de tidigare räntebanorna? (C): Min fråga riktar sig framför allt till opponenterna och är på temat som var en del av både riksbankschefens och opponenternas presentationer, nämligen jämförelsen med andra liknande ekonomier som den svenska med en inflationsmålsregim och med de karakteristika som präglar ekonomi. Ser ni några delar i de övriga ländernas penningpolitik – och då talar jag inte om utfall, för sådant kan ju skifta, utan snarare om vägval och beslut – där de skiljer sig åt mot och där ni anser att de andra ländernas centralbanker gjort klokare vägval eller att det åtminstone finns substantiella skillnader? , : När man tittar på global penningpolitik är det ganska uppenbart att det händer väldigt stora saker och de flesta länder har låga räntor. Det tror jag att man ska ha med sig om man tittar på, diskuterar och kanske också kritiserar för låga räntor. Det finns några centralbanker som också har tagit steget och infört minusränta. Men det som gör att ändå sticker ut i jämförelse med många andra länder tror jag är det som vi har varit inne på med hushållens skuldsättning och hur man ska väga in det i de penningpolitiska besluten. Vi har vår granne där den norska faktiskt väljer att i lite större utsträckning beakta den finansiella stabiliteten när man sätter räntan. Det gör inte på samma sätt. Sedan tror jag också att det som sticker ut, som jag upplever det, är det här med kronan – nu är jag där igen – och det sätt som hanterar detta. Det är ändå ett sätt som man försöker påverka förväntningarna med. Olika aktörer ute i samhället tolkar på ett speciellt sätt, vilket medverkar till att göra kronan svagare. Där tycker jag att sticker ut, alltså just när det gäller hanteringen av växelkursen. , : Jag kan kort säga att vi har sett liknande situationer i andra länder. Jag visade en graf över hushållens skuldsättning och att den har varit hög i många andra inflationsländer också. Precis som vi har varit inne på har det krävts en räntepolitik med extremt låg ränta i många länder. Många andra länder har också inflationsmål , så det är svårt för oss att avvika från räntorna i andra länder utan att kronkursen försvagas. Jag tycker inte att sticker ut i någon negativ bemärkelse. Jag tycker inte att man hade kunnat göra någonting annorlunda egentligen. Det enda jag var inne på lite var att jag tycker att man hade kunnat höja räntan lite tidigare, runt 2017, för då låg inflationen . Det är den enda nyansen. I övrigt tycker jag att man har gjort helt rätt i att kommunicera att man har ett inflationsmål som man prioriterar och som man ska uppnå. Per , : När det gäller frågan om att höja räntan tidigare – var inne på det i presentationen, och pratade också om det – går det inte med visshet att säga om det hade gått. Det är ett kontrafaktiskt scenario, som ekonomerna kallar det, som vi inte har genomlevt och därför inte kan veta något om. Men det står rimligen rätt klart att skulle man ha gjort det hade situationen med inflationen blivit ännu sämre än vad den har varit. Som och andra visade har vi fortfarande problem med inflationstrycket. Räknar man bort energipriser ligger inflationen i alla fall inte på en imponerande nivå. Det har förbättrats, men det är inte problemfritt, tror jag man kan säga. Så har situationen sett ut under , och så ser den ut även . Hade vi höjt räntan tidigare skulle vi naturligtvis ha löpt risken att själva trycka ned inflationen och i ett dåligt scenario också få negativa effekter på inflationsförväntningarna. har de glidit ned lite grann – ingenting jättedramatiskt som man behöver hetsa upp sig över, men det illustrerar ändå att när inflationen rör på sig tenderar förväntningarna att följa med, och även förväntningarna längre ut, alltså de femåriga, tenderar att uppvisa en ganska stor känslighet för inflationsvariationer. Just det där har varit ett stort tema i centralbanksvärlden med låg inflation. Det har byggts in något slags misstroende gällande att centralbankerna inte riktigt fixar det här på det sättet man trodde. Man pratar om att det kan vara överkänslighet i förväntningarna, även i de långsiktiga, och att de snabbt kan ramla ned igen ifall någonting blir sämre. Det är en diskussion att ha med sig. Tittar vi specifikt på är det en sak att man i enkäter tror på en inflation på . Men vad i övrigt ser vi för tecken på att det nominella ankaret fungerar i ekonomin? Där jag skulle titta först är lönebildningen. Där har många varit inne på att svenska löner förvånar. De växer inte på det sätt som de borde med hänsyn till konjunkturläge och med hänsyn till vad infla-tionen numera är. Det kan vara så att i lönebildning finns det fortfarande något slags misstro om att det här inte kommer att ordna sig och man inte vågar tro på . Är man då för tidigt ute med räntehöjningarna kan man förvärra hela problematiken. Det tycker jag också måste vägas in. Sedan måste vi blicka framåt. Vi har ju en otroligt knepig omvärld att navigera oss genom. Vi ser också att andra centralbanker är försiktiga i den här miljön. Tar man ett felsteg och agerar för tidigt kan det bli väldigt kostsamt. Skannar man bara över de utmaningar och risker som man ser känns det, i alla fall för mig, som att i princip alla pekar åt ett håll, och det är att det blir sämre och inte att det blir bättre. Det talar också för att vara väldigt försiktig nu när man ska gå in och försöka normalisera penningpolitiken. Det finns inget skäl för oss att sitta och vänta extra länge i onödan. Om vi gör bedömningen att det går att höja räntan gör vi ju det. , : Jag börjar med att svara – hon verkar inte vara kvar, men det kanske går att framföra svar till henne i alla fall – som ställde en intressant fråga om hur man får ihop vår uppskattning om den långsiktiga växelkursen från , en fördjupning där, som det nog kortsiktigt har sjunkit också. Hur får man ihop det här? Vi gör återkommande bedömningar av vad som är den sannolika, reala, långsiktiga växelkursen. Där tar man in faktorer som tillväxtförutsättningar relativt omvärlden, och då kan man konstatera att vi när det gäller produktivitet, demografi och en del andra faktorer inte kommer att ha riktigt lika goda förutsättningar jämfört med omvärlden som vi trodde . Det där kan man läsa mer om.