yttr · H505KU8y · 2018-05-22 00:00:00 — När det gäller den vägledning som regeringen aviserar i propositionen vill utskottet, liksom Lagrådet och regeringen, betona att det inte får bli så att vägledningen i praktiken kommer att uppfattas som lagförarbeten i efterhand. Eftersom det är av största vikt att domstolars och myndigheters rättskipning är och förblir oberoende bör vägledningen utformas på ett sådant sätt att den inte kan uppfattas som en instruktion. Med hänvisning till det anförda ser inte utskottet skäl till någon åtgärd med anledning av motionerna. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), Dag Klackenberg (M), (SD), (L), (V), Skånberg (KD), (S), (M), (S) och (MP). (M, C) (M), (M), (C), Dag Klackenberg (M) och (M) anför: Barns rättigheter ska utvecklas och stärkas. Alla barn ska ges bästa förutsättningar att forma sitt eget liv efter sina förutsättningar och förhoppningar. Vi delar majoritetens uppfattning att FN:s konvention om barnets rättigheter inte har fått tillräckligt genomslag i beslutsprocesser som rör barn. Vi instämmer också i majoritetens uppfattning att fortsatt transformering av konventionen kommer att vara viktigt. Vi välkomnar därför att regeringen har tillsatt en utredning för att göra en förnyad analys av hur väl svensk lagstiftning lever upp till krav och vilka förändringar av lagstiftningen som kan behövas. Vi anser dock inte att inkorporering av konventionen är rätt sätt att uppnå fullgott genomslag i beslutsprocesser som rör barn, utan tvärtom befarar vi att en inkorporering av konventionen innebär en risk för att barns rättigheter försvagas. Som Lagrådet har konstaterat är de flesta av konventionens artiklar allmänt hållna och utformade så att de inte passar för en direkt tillämpning i enskilda fall. Några andra av de farhågor som uttryckts i beredningen av propositionen handlar om att en inkorporering innebär att tolkningsansvaret alltför mycket läggs över på domstolarna och att en alltför snäv juridisk tolkning av konventionen skulle kunna bidra till att försvaga snarare än stärka barnets rätt samt att behovet av klarhet och transparens gör sig särskilt gällande vad gäller grundläggande mänskliga rättigheter. Det senare betonas ytterligare eftersom barn inte har samma förmåga som vuxna att själva ta till vara sin rätt. Vi menar att en sådan maktöverföring från till domstolarna som en inkorporering av konventionen innebär är negativ för demokratin och, vilket framgår av domstolarnas remissvar, oönskad av domstolarna. Vi föreslår en förstärkning av barns rätt i grundlagen – regeringsformen. 1 kap. 2 § regeringsformen definierar ett antal grundläggande målsättningar och inriktningar för den verksamhet som bedrivs av staten, kommunerna och andra aktörer som brukar sammanfattas med begreppet ”det allmänna”. En av dessa utgångspunkter är att det allmänna ska verka för att barns rätt tas till vara. Vi föreslår att dagens formulering samt artiklarna 2, 3, 6 och 12 i används som utgångspunkter för att skapa en ny grundlagsbestämmelse i regeringsformen om skyddet för barns rättigheter. Artiklarna 2, 3 och 6 kan beskrivas som portalbestämmelser i konventionen. Där finns grundläggande utgångspunkter om barnets rätt till sitt liv och om icke-diskriminering samt om betonandet av barnets bästa, vilka genomsyrar övriga delar av konventionen. Artikel 12 tar upp barnets rätt att höras i ärenden som rör barnet. Med tanke på att en ofta förekommande kritik rör just att barn inte får komma till tals i den utsträckning som lagstiftningen föreskriver, menar vi att artikel 12 är så viktig att dess innehåll bör grundlagsfästas. Att införa en bestämmelse av detta slag i regeringsformen skulle vara en tydlig, konkret och lättöverskådlig åtgärd som kraftigt skulle förstärka barnperspektivet i grundlagen, men som inte skulle innebära en påtaglig överföring av politisk makt från till domstolarna. Slutligen vill vi instämma i utskottets uttalande när det gäller den vägledning som regeringen aviserar i propositionen, och betona att det inte får bli så att vägledningen i praktiken kommer att uppfattas som lagförarbeten i efterhand. Eftersom det är av största vikt att domstolars och myndigheters rättskipning är och förblir oberoende bör vägledningen utformas på ett sådant sätt att den inte kan uppfattas som en instruktion. (SD) och (SD) anför: Den centrala utgångspunkten för oss är att barnens bästa alltid sätts i första rummet. Flera remissinstanser påtalar att inkorporering så som regeringens förslag är utformat skapar osäkerhet. Detta beror på att konventionen innehåller vaga formuleringar och saknar förarbeten, vilket gör den svår att tolka. Ett annat problem är att domstolarna blir tvungna att göra avgöranden som enligt svensk rättstradition normalt hamnar på lagstiftaren. Enligt Lagrådet är det bekymmersamt att ansvaret för att lösa eventuella normkonflikter läggs på domstolarna, och JO påpekar att ansvaret för rättsutvecklingen läggs över från lagstiftaren till tillämparna, som i sammanhanget får en ovanligt komplicerad och oklar rättslig grund att förhålla sig till. Enligt Lagrådets yttrande är det också en bakvänd ordning att först inkorporera konventionen och därefter låta en utredning kartlägga hur konventionen behandlas i svensk lagstiftning och rättstillämpning samt analysera konventionsbestämmelsernas innebörd utifrån svenska förhållanden. En sådan utredning borde göras först och läggas till grund för bedömningen av huruvida konventionen bör inkorporeras. Kammarrätten i för fram att om ska upprätthålla en reglerad invandring kan inte barnets intresse vara ensamt styrande i migrationsärenden. ska myndigheter och domstolar göra svåra avvägningar mellan olika intressen som ska beaktas inom ramen för migrationsärenden. Kammarrätten menar därför att om ska inkorporeras i svensk rätt krävs ytterligare vägledning för hur detta påverkar barns intressen i migrationsärenden. Vi anser att inkorporering enligt regeringens förslag skapar osäkerhet och oförutsägbarhet, och i förlängningen riskerar snarare än förstärker barns intressen. All lagstiftning, och i synnerhet sådan som syftar till att skydda svaga gruppers rättigheter, måste föregås av uttömmande konsekvensanalyser och så långt det är möjligt på förhand avgöra frågor om hur lagen ska tillämpas. Så har inte skett i det här fallet. Vi sätter barns rättigheter i första rummet. Därför föreslår vi att regeringen återkommer med ett förslag på hur FN:s konvention om barnets rättigheter kan införlivas i svensk lag på ett ansvarstagande, långsiktigt och förutsägbart sätt. Detta innebär att konventionstexten bör anta formen av en målsättningsbestämmelse som sedan blir tillämplig genom det fortsatta transformeringsarbetet. Det betyder att frågan om normhierarki ska lösas av lagstiftaren och att denna ska ge tydliga riktlinjer om hur konventionstexten ska tillämpas av domstolar och myndigheter. Vi anser vidare att konventionen får ett betydligt starkare genomslag när den transformeras, vilket är hur den svenska rättsordningen förhållit sig till konventionen historiskt. FN:s konvention om barnets rättigheter är en viktig fråga som engagerar. Frågor om barnens rättigheter sträcker sig över samtliga politikområden, och det har inkommit kraftig kritik från Lagrådet gällande hur regeringen utformat förslaget om att inkorporera i svensk lag. Därför anser vi att detta är en fråga av sådan vikt att regeringen bör tillsätta en parlamentarisk kommitté för att utreda hur det fortsatta arbetet med att införliva i svensk rätt kan genomföras på bästa sätt. (L) anför: är en grundbult i den svenska barnrättspolitiken och innebär viktiga förpliktelser för och svenska myndigheter. Även om den är folkrättsligt bindande skulle det vara en viktig markering av tyngd att göra den till svensk lag. Jag är i princip enig med majoriteten om att konventionen bör bli svensk lag; dock bör artikel 20 undantas samt tillägg göras om vissa andra åtgärder. I propositionen uttalas att en vägledning ska tas fram om hur ska tolkas. Denna ännu inte existerande vägledning kan väntas få en särskild informell tyngd i det dagliga praktiska arbetet eftersom det inte finns några motivuttalanden om detta. Som Lagrådet konstaterar är det oklart hur vägledningen ska se ut eller hur den ska tas fram, och Lagrådet uttrycker farhågor om att den i praktiken kommer att uppfattas som lagförarbeten. Det vore principiellt tveksamt om det etableras en praxis där internationella fördrag införlivas direkt i svensk lagstiftning utan att ges tillräcklig redovisning av innehållet i de vägledningar som ska hjälpa till vid tolkningen av den nya lagstiftningen. behöver ges inblick i utformningen av denna vägledning samt få klarhet i hur denna vägledning tas fram. Jag vill också instämma i utskottets uttalande när det gäller den vägledning som regeringen aviserar i propositionen, och betona att det inte får bli så att vägledningen i praktiken kommer att uppfattas som lagförarbeten i efterhand. Eftersom det är av största vikt att domstolars och myndigheters rättskipning är och förblir oberoende bör vägledningen utformas på ett sådant sätt att den inte kan uppfattas som en instruktion. I den fortsatta beredningen bör även ytterligare uppmärksamhet ägnas åt det faktum att vissa artiklar är allmänt utformade eller innehåller inslag som är främmande för svensk rätt. I detta sammanhang bör särskilt nämnas utformningen av artikel 20 om barn som berövats sin familjemiljö. Artikel 20 gäller barn som tillfälligt eller varaktigt inte kan bo tillsammans med sina familjer. Dessa har rätt till särskilt skydd och stöd från statens sida. Formen för omvårdnaden beror delvis på det enskilda landets traditioner, men barnets rättigheter måste säkras enligt konventionen. Enligt artikel 20 ska konventionsstaterna i enlighet med sin nationella lagstiftning säkerställa omvårdnad för ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö. Som exempel på vad sådan omvårdnad skulle kunna innefatta nämns bl.a. familjehem, adoption och s.k. kafalah i islamisk rätt. Kafalah är en permanent form av familjehemsplacering som i allmänhet inte ger barnet rätt att ta familjens namn eller ärva andra familjemedlemmar. Begreppet kafalah har utvecklats eftersom adoption är omöjlig enligt islamisk rätt, men det är helt oförenligt med svensk rätt som ger adopterade barn samma rättsliga ställning som biologiska barn. I propositionen är det inte klarlagt vilka bestämmelser i konventionen som är direkt tillämpliga och som därmed blir möjliga för enskilda att i ett konkret ärende eller mål åberopa inför domstolar och myndigheter. I stället överlåts det till rättstillämpningen. Eftersom även frågan om normkonflikt överlåts till rättstillämpningen kan det inte uteslutas att artikel 20 åberopas av enskilda till stöd för att myndigheter ska ta hänsyn till islamisk familjerätt. Redan den okommenterade hänvisningen till kafalah i svensk lagstiftning skulle bli en mycket olycklig signal. Med hänvisning till detta ska understrykas att islamsk rätt inte tillämpas i , och inte heller efter inkorporering av i svensk lag ska så vara fallet. Eftersom frågan över huvud taget inte kommenteras i propositionen bör artikel 20 inte inkorporeras. Beredningen måste därför fortsätta i denna del. I och med att lagen är tänkt att bli verklighet först kan arbetet fortsätta utan att detta behöver försena ett ikraftträdande. (V) anför: Jag välkomnar regeringens förslag att ska inkorporeras som svensk lag. Detta visar tydligt att barn har rättigheter som myndigheter är skyldiga att ta på allvar. bör också ratificera tilläggsprotokollet till om inrättandet av en internationell klagomekanism. Tilläggsprotokollet som innehåller individuell klagorätt är öppet för staterna att underteckna. () har uppmärksammat att barn i utsatta situationer nekas att komma till tals för att få sin sak prövad och få upprättelse. En slutsats som BO drar är därför att bör underteckna det nya tilläggsprotokollet. Jag instämmer i det. Våra grannländer och har redan tagit steget, och borde följa efter. Skånberg (KD) anför: Jag välkomnar regeringens förslag att göra om barnets rättigheter till en del av svensk lagstiftning. Det är ett viktigt steg för att fullfölja det som mitt parti har arbetat för . Eftersom inkorporering av konventionstext väcker vissa frågor kring vilken innebörd den kommer att få jämfört med när enbart transformering har tillämpats är vissa klargöranden nödvändiga. Inför inkorporering av behövs ytterligare kunskapshöjande insatser vid sidan av det arbete som redan pågår. Regeringen redovisar i propositionen de åtgärder som pågår för att öka kunskapen om bland barn och unga i kommuner, landsting och statliga myndigheter genom ett kunskapslyft. I propositionen presenterar regeringen också att en vägledning som kan utgöra ett stöd för hur man metodmässigt kan gå tillväga vid tolkning och tillämpning av kommer att tas fram. Dessa åtgärder är viktiga och välkomna.